ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
C 171/7

Domstolens dom (femte avdelningen) av den 10 mars 2022 (begäran om förhandsavgörande från Appeal Tribunal – (Northern Ireland) Förenade kungariket) – VI mot Commissioners for Her Majesty's Revenue and Customs

(Mål C-247/20) (1)

(Begäran om förhandsavgörande - Rätt att fritt röra sig och uppehålla sig inom medlemsstaternas territorier - Artikel 21 FEUF - Direktiv 2004/38/EG - Artikel 7.1 b och artikel 16 - Barn som är medborgare i en medlemsstat och bosatt i en annan medlemsstat - Härledd uppehållsrätt för den förälder som har den faktiska vårdnaden om barnet - Krav på en heltäckande sjukförsäkring - Barnet har permanent uppehållsrätt för en del av de berörda perioderna)

(2022/C 171/09)

Rättegångsspråk: engelska

Hänskjutande domstol

Appeal Tribunal (Northern Ireland)

Parter i målet vid den nationella domstolen

Klagande: VI

Motpart: Commissioners for Her Majesty's Revenue and Customs

Domslut

1) Artikel 21 FEUF och artikel 16.1 i Europaparlamentets och rådets direktiv 2004/38/EG av den 29 april 2004 om unionsmedborgares och deras familjemedlemmars rätt att fritt röra sig och uppehålla sig inom medlemsstaternas territorier och om ändring av förordning (EEG) nr 1612/68 och om upphävande av direktiven 64/221/EEG, 68/360/EEG, 72/194/EEG, 73/148/EEG, 75/34/EEG, 75/35/EEG, 90/364/EEG, 90/365/EEG och 93/96/EEG ska tolkas så, att varken det barn som är unionsmedborgare och som har permanent uppehållsrätt eller den förälder som har den faktiska vårdnaden om barnet är skyldiga att ha en heltäckande sjukförsäkring i den mening som avses i artikel 7.1 b i direktivet för att behålla sin uppehållsrätt i den mottagande medlemsstaten.

2) Artikel 21 FEUF och artikel 7.1 b i direktiv 2004/38 ska tolkas så, att – när det gäller perioder innan ett barn, som är unionsmedborgare, har permanent uppehållsrätt i den mottagande medlemsstaten – både barnet, när det görs gällande att barnet har uppehållsrätt med stöd av artikel 7.1 b, och den förälder som har den faktiska vårdnaden om barnet ska ha en heltäckande sjukförsäkring i den mening som avses i detta direktiv.

(1) EUT C 313, 21.9.2020
Domstolens dom (tredje avdelningen) av den 20 maj 2021 (begäran om förhandsavgörande från Upper Tribunal (Tax and Chancery Chamber) – Förenade kungariket) – Renesola UK Ltd mot The Commissioners for Her Majesty's Revenue and Customs

(Mål C-209/20) (1)

(Begäran om förhandsavgörande - Tullunionen - Bedömning av giltigheten - Genomförandeförordning (EU) nr 1357/2013 - Fastställande av ursprungsland för solcellsmoduler som satts samman i ett tredjeland av solceller som tillverkats i ett annat tredjeland - Förordning (EEG) nr 2913/92 - Gemenskapens tullkodex - Artikel 24 - Ursprunget för varor vars tillverkning skett inom mer än ett tredjeland - Begreppet ’den sista väsentliga bearbetningen eller behandlingen)

(2021/C 278/31)

Rättegångsspråk: engelska

Hänskjutande domstol

Upper Tribunal (Tax and Chancery Chamber)

Parter i målet vid den nationella domstolen

Klagande: Renesola UK Ltd

Motpart: The Commissioners for Her Majesty's Revenue and Customs

Domslut

Det har vid prövningen av den första frågan inte framkommit någon omständighet som kan påverka giltigheten av kommissionens genomförandeförordning (EU) nr 1357/2013 av den 17 december 2013 om ändring av förordning (EEG) nr 2454/93 om tillämpningsföreskrifter för rådets förordning (EEG) nr 2913/92 om inrättandet av en tullkodex för gemenskapen.

(1) EUT C 262, 10.8.2020.
3)

Rambeslut 2002/584, i dess lydelse enligt rambeslut 2009/299, ska, mot bakgrund av rätten till ett effektivt domstolsskydd som garanteras i artikel 47 i Europeiska unionens stadga om de grundläggande rättigheterna, tolkas så, att för det fall att det saknas bestämmelser i den utfärdande medlemsstatens lagstiftning som ger möjlighet till domstolsprövning av de villkor under vilka en europeisk arresteringsorder har utfärdats av en myndighet som visserligen deltar i rättskipningen i denna medlemsstat men som inte är en domstol, gäller följande. När en talan har väckts för att bestrida lagenligheten av ett beslut om att låta en person sitta fortsatt häktad och vederbörande har överlämnats med stöd av en europeisk arresteringsorder som utfärdats på grundval av en nationell rättsakt som inte kan anses utgöra en ”[nationell] arresteringsorder eller något annat verkställbart rättsligt beslut med samma rättsverkan” i den mening som avses i artikel 8.1 c i rambeslutet, varvid det till stöd för talan har åberopats en grund avseende att den europeiska arresteringsordern är ogiltig mot bakgrund av unionsrätten, är den nationella domstol där nämnda talan väckts behörig att göra en sådan giltighetsprövning. Rambeslut 2002/584, i dess lydelse enligt rambeslut 2009/299 ska, mot bakgrund av rätten till ett effektivt domstolsskydd som garanteras i artikel 47 i stadgan om de grundläggande rättigheterna, tolkas så, att för det fall att den nationella domstolen konstaterar att den europeiska arresteringsordern i fråga har utfärdats i strid med artikel 8.1 c i rambeslutet, av det skälet att den inte grundades på en ”[nationell] arresteringsorder eller något annat verkställbart rättsligt beslut med samma rättsverkan” i den mening som avses i den bestämmelsen, är nämnda domstol inte skyldig att försätta en person som häktats sedan den verkställande medlemsstaten överlämnade vederbörande till den utfärdande medlemsstaten på fri fot. Det ankommer således på den hänskjutande domstolen att i enlighet med nationell rätt avgöra hur beslutet att hålla den eftersökta personen fortsatt häktad eller ej påverkas av att den aktuella europeiska arresteringsordern inte grundades på en sådan nationell rättsakt.
Domstolens dom (stora avdelningen) av den 9 mars de 2021 (begäran om förhandsavgörande från Vrhovno sodišče – Slovenien) – D.J. mot Radiotelevizija Slovenija

(Mål C-344/19) (1)

(Begäran om förhandsavgörande - Skydd för arbetstagares hälsa och säkerhet - Arbetstidens förläggning - Direktiv 2003/88/EG - Artikel 2 - Begreppet arbetstid - Bakjoursperioder - Specifikt arbete avseende underhåll av tv-sändare belägna långt från bebodda områden - Direktiv 89/391/EEG - Artiklarna 5 och 6 - Psykosociala risker - Skyldighet att förebygga risker)

(2021/C 182/03)

Rättegångsspråk: slovenska

Hänskjutande domstol

Vrhovno sodišče

Parter i målet vid den nationella domstolen

Klagande: D.J.

Motpart: Radiotelevizija Slovenija

Domslut

Artikel 2 led 1 i Europaparlamentets och rådets direktiv 2003/88/EG av den 4 november 2003 om arbetstidens förläggning i vissa avseenden ska tolkas så, att en bakjoursperiod under vilken en arbetstagare enbart ska kunna nås per telefon och, vid behov, kunna infinna sig på sin arbetsplats inom en timme, samtidigt som vederbörande kan utnyttja en tjänstebostad som arbetsgivaren ställt till hans eller hennes förfogande på denna arbetsplats, utan att arbetstagaren är skyldig att stanna kvar i denna bostad, i sin helhet utgör arbetstid i den mening som avses i denna bestämmelse, endast om det vid en helhetsbedömning av samtliga omständigheter i det enskilda fallet bland annat framgår att denna tidsfrist och, i förekommande fall, den frekvens med vilken arbetstagaren i genomsnitt faktiskt måste utföra arbete under nämnda period får sådana konsekvenser att de objektivt och i väsentlig mån påverkar arbetstagarens möjligheter att under samma period fritt förfoga över den tid under vilken hans eller hennes tjänster inte tas i anspråk och att ägna denna tid åt sina egna intressen. Den omständigheten att arbetsplatsens omedelbara omgivningar lämpar sig föga för fritidsaktiviteter saknar relevans vid en sådan bedömning.

(1) EUT C 263, 5.8.2019.
Domstolens dom (femte avdelningen) av den 17 mars 2021 (begäran om förhandsavgörande från Upper Tribunal (Tax and Chancery Chamber) – Förenade kungariket) – The Commissioners for Her Majesty's Revenue & Customs mot Wellcome Trust Ltd

(Mål C-459/19) (1)

(Begäran om förhandsavgörande - Harmonisering av skattelagstiftning - Mervärdesskatt - Direktiv 2006/112/EG - Artiklarna 43 och 44 - Platsen för tillhandahållande av tjänster till en beskattningsbar person som agerar i denna egenskap - Platsen för tillhandahållande av kapitalförvaltningstjänster från tjänsteleverantörer etablerade utanför Europeiska unionen till en välgörenhetsorganisation som yrkesmässigt bedriver icke-ekonomisk verksamhet)

(2021/C 182/09)

Rättegångsspråk: engelska

Hänskjutande domstol

Upper Tribunal (Tax and Chancery Chamber)

Parter i målet vid den nationella domstolen

Klagande: The Commissioners for Her Majesty's Revenue & Customs

Motpart: Wellcome Trust Ltd

Domslut

Artikel 44 i rådets direktiv 2006/112/EG av den 28 november 2006 om ett gemensamt system för mervärdesskatt, i dess lydelse enligt rådets direktiv 2008/8/EG av den 12 februari 2008, ska tolkas på så sätt att om en beskattningsbar person som yrkesmässigt bedriver icke-ekonomisk verksamhet köper tjänster som ska användas i denna icke-ekonomiska verksamhet, ska dessa tjänster anses ha tillhandahållits en beskattningsbar person ”som agerar i denna egenskap” i den mening som avses i denna artikel.

(1) EUT C 280, 19.08.2019.
1)

Förenade konungariket Storbritannien och Nordirland har underlåtit att uppfylla sina skyldigheter enligt artikel 13.1 i Europaparlamentets direktiv 2008/50/EG av den 21 maj 2008 direktiv 2008/50/EG om luftkvalitet och renare luft i Europa, jämförd med bilaga XI till direktivet, genom att systematiskt och varaktigt överskrida det årliga gränsvärde som fastställts för kvävedioxid (NO2) i sexton zoner i Förenade kungariket, nämligen i zonerna FK0001 (Greater Londons stadsområde), FK0002 (West Midlands stadsområde), FK0003 (Greater Manchesters stadsområde), FK0004 (West Yorkshires stadsområde), FK0013 (Teessides stadsområde), FK0014 (The Potteries), FK0018 (Kingston upon Hull), FK0019 (Southamptons stadsområde), FK0024 (Glasgows stadsområde), FK0029 (Eastern), FK0031 (South East), FK0032 (East Midlands), FK0033 (North West & Merseyside), FK0034 (Yorkshire & Humberside), FK0035 (West Midlands) and FK0036 (North East), samt timgränsvärdet för NO2 i zonen FK0001 (Greater Londons stadsområde), från och med den 1 januari 2010 till och med år 2017, och enligt artikel 23.1 i sig, samt jämförd med bilaga XV till i direktiv 2008/50/EG, och, i synnerhet, skyldigheten enligt artikel 23.1 andra stycket i detta direktiv att se till att perioden av överskridande kan hållas så kort som möjligt, genom att, från och med den 11 juni 2010, inte ha vidtagit de åtgärder som är lämpliga för att säkerställa att de gränsvärden som fastställts för NO2 i alla dessa zoner iakttas.
Domstolens dom (stora avdelningen) av den 24 september 2019 (begäran om förhandsavgörande från Conseil d’État - Frankrike) – Google LLC, som trätt i stället för Google Inc., mot Commission nationale de l’informatique et des libertés (CNIL)

(Mål C-507/17) (1)

(Begäran om förhandsavgörande - Personuppgifter - Skydd för fysiska personer med avseende på behandling av sådana uppgifter - Direktiv 95/46/EG - Förordning (EU) 2016/679 - Sökmotorer på internet - Behandling av uppgifter som finns på webbsidor - Territoriell räckvidd för rätten till borttagande av länkar)

(2019/C 399/03)

Rättegångsspråk: franska

Hänskjutande domstol

Conseil d’État

Parter i målet vid den nationella domstolen

Klagande: Google LLC, som trätt i stället för Google Inc.

Motpart: Commission nationale de l'informatique et des libertés (CNIL)

Ytterligare deltagare i rättegången: Wikimedia Foundation Inc., Fondation pour la liberté de la presse, Microsoft Corp., Reporters Committee for Freedom of the Press m.fl., Article 19 m.fl., Internet Freedom Foundation m.fl., Défenseur des droits

Domslut

Artikel 12 b och artikel 14 första stycket a i Europaparlamentets och rådets direktiv 95/46/EG av den 24 oktober 1995 om skydd för enskilda personer med avseende på behandling av personuppgifter och om det fria flödet av sådana uppgifter samt artikel 17.1 i Europaparlamentets och rådets förordning (EU) 2016/679 av den 27 april 2016 om skydd för fysiska personer med avseende på behandling av personuppgifter och om det fria flödet av sådana uppgifter och om upphävande av direktiv 95/46, ska tolkas på så sätt att den skyldighet att ta bort länkar som åligger en sökmotorleverantör som efterkommer en begäran om borttagande av länkar med tillämpning av dessa bestämmelser, inte omfattar samtliga versioner av dess sökmotor, men däremot samtliga de versioner av sökmotorn som motsvarar medlemsstaternas landsdomäner. Sökmotorleverantören är även skyldig att vid behov vidta åtgärder vilka, samtidigt som de uppfyller de rättsliga kraven, faktiskt kan hindra, eller åtminstone i betydande utsträckning avhålla, de internetanvändare som gör en sökning på personens namn från någon av medlemsstaterna, från att skaffa sig tillgång till de länkar som begäran avser via den träfflista som visas vid denna sökning.

(1) EUT C 347, 16.10.2017.
Domstolens dom (första avdelningen) av den 23 januari 2019 (begäran om förhandsavgörande från High Court (Irland) – M.A., S.A., A.Z. mot The International Protection Appeals Tribunal, The Minister for Justice and Equality, Attorney General, Irland

(Mål C-661/17) (1)

((Begäran om förhandsavgörande - Asylpolitik - Kriterier och mekanismer för att avgöra vilken medlemsstat som är ansvarig för att pröva en ansökan om internationellt skydd - Förordning (EU) nr 604/2013 - Diskretionär bedömning - Bedömningskriterier))

(2019/C 93/20)

Rättegångsspråk: engelska

Hänskjutande domstol

High Court (Irland)

Parter i målet vid den nationella domstolen

Klagande: M.A., S.A., A.Z.

Motparter: The International Protection Appeals Tribunal, The Minister for Justice and Equality, Attorney General, Irland

Domslut

1) Artikel 17.1 i Europaparlamentets och rådets förordning (EU) nr 604/2013 av den 26 juni 2013 om kriterier och mekanismer för att avgöra vilken medlemsstat som är ansvarig för att pröva en ansökan om internationellt skydd som en tredjelandsmedborgare eller en statslös person har lämnat in i någon medlemsstat ska tolkas så, att den omständigheten att en medlemsstat, vilken fastställts vara ”ansvarig” i den mening som avses i förordningen, har anmält sin avsikt att utträda ur Europeiska unionen i enlighet med artikel 50 FEU inte innebär att den medlemsstat som avgör vilken medlemsstat som är ansvarig är skyldig att, med tillämpning av bestämmelsen om diskretionär bedömning i artikel 17.1, själv pröva den aktuella ansökan om skydd.

2) Förordning nr 604/2013 ska tolkas så, att den inte kräver att det är samma nationella myndighet som avgör vilken medlemsstat som är ansvarig enligt kriterierna i förordningen och som tillämpar bestämmelsen om diskretionär bedömning i artikel 17.1 i samma förordning.

3) Artikel 6.1 i förordning nr 604/2013 ska tolkas så, att den inte innebär att en medlemsstat, som enligt förordningens kriterier inte är ansvarig för prövningen av en ansökan om internationellt skydd, är skyldig att beakta barnets bästa och själv pröva denna ansökan, med tillämpning av artikel 17.1 i förordningen.

4) Artikel 27.1 i förordning nr 604/2013 ska tolkas så, att den inte kräver att det ska finnas ett rättsmedel mot ett beslut att inte utnyttja den möjlighet som ges genom artikel 17.1 i samma förordning. Detta påverkar dock inte möjligheten att bestrida nämnda beslut i samband med ett överklagande av beslutet om överföring.

5) Artikel 20.3 i förordning nr 604/2013 ska tolkas så, att den – i avsaknad av bevis på motsatsen – skapar en presumtion för att det är till barnets bästa att barnets situation behandlas som oskiljbar från föräldrarnas situation.

(1) EUT C 42, 5.2.2018.
C 25/6

Domstolens dom (första avdelningen) av den 22 november 2018 (begäran om förhandsavgörande från High Court of Justice (England & Wales), Queen's Bench Division (Administrative Court) – Förenade Kungariket) – Swedish Match AB mot Secretary of State for Health

(Mål C-151/17) (1)

((Begäran om förhandsavgörande - Tillnärmning av lagstiftning - Tillverkning, presentation och försäljning av tobaksvaror - Direktiv 2014/40/EU - Artiklarna 1 c och 17 - Förbud mot utsläppande på marknaden av tobak för användning i munnen - Giltighet))

(2019/C 25/07)

Rättegångsspråk: engelska

Hänskjutande domstol

High Court of Justice (England & Wales), Queen's Bench Division (Administrative Court)

Parter i målet vid den nationella domstolen

Sökande: Swedish Match AB

Motpart: Secretary of State for Health

Ytterligare deltagare i rättegången: New Nicotine Alliance,

Domslut

Vid prövningen av den fråga som ställts har det inte framkommit någon omständighet som kan påverka giltigheten av artiklarna 1 c och 17 i Europaparlamentets och rådets direktiv 2014/40/EU av den 3 april 2014 om tillnärmning av medlemsstaternas lagar och andra författningar om tillverkning, presentation och försäljning av tobaksvaror och relaterade produkter och om upphävande av direktiv 2001/37/EG.

(1) EUT C 161, 22.5.2017.
Mål C-13/17: Domstolens dom (sjätte avdelningen) av den 12 april 2018 (begäran om förhandsavgörande från Conseil d'État – Frankrike) – Fédération des entreprises de la beauté mot Ministre des Affaires sociales, de la Santé et des Droits des femmes, Ministre de l’Éducation nationale, de l’Enseignement supérieur et de la Recherche, Ministre de l'Économie et des Finances, tidigare Ministre de l'Économie, de l'Industrie et du Numérique (Begäran om förhandsavgörande — Tillnärmning av lagstiftning — Kosmetiska produkter — Förordning (EG) nr 1223/2009 — Artikel 10.2 — Säkerhetsbedömning av den kosmetiska produkten — Krav på kvalifikationer för den person som utför bedömningen — Erkännande av utbildningars likvärdighet — Ämnen liknande farmaci, toxikologi eller medicin — Medlemsstaternas utrymme för skönsmässig bedömning)

Domstolens dom (sjätte avdelningen) av den 12 april 2018 (begäran om förhandsavgörande från Conseil d'État – Frankrike) – Fédération des entreprises de la beauté mot Ministre des Affaires sociales, de la Santé et des Droits des femmes, Ministre de l’Éducation nationale, de l’Enseignement supérieur et de la Recherche, Ministre de l'Économie et des Finances, tidigare Ministre de l'Économie, de l'Industrie et du Numérique

(Mål C-13/17) ( 1 )

”(Begäran om förhandsavgörande — Tillnärmning av lagstiftning — Kosmetiska produkter — Förordning (EG) nr 1223/2009 — Artikel 10.2 — Säkerhetsbedömning av den kosmetiska produkten — Krav på kvalifikationer för den person som utför bedömningen — Erkännande av utbildningars likvärdighet — Ämnen liknande farmaci, toxikologi eller medicin — Medlemsstaternas utrymme för skönsmässig bedömning)”

Hänskjutande domstol

Conseil d'État

Parter i målet vid den nationella domstolen

Klagande: Fédération des entreprises de la beauté

Motparter: Ministre des Affaires sociales, de la Santé et des Droits des femmes, Ministre de l’Éducation nationale, de l’Enseignement supérieur et de la Recherche, Ministre de l'Économie et des Finances, tidigare Ministre de l'Économie, de l'Industrie et du Numérique

Domslut

1) Artikel 10.2 i Europaparlamentets och rådets förordning (EG) nr 1223/2009 av den 30 november 2009 om kosmetiska produkter ska tolkas så, att det erkännande av en utbildnings likvärdighet som föreskrivs i denna bestämmelse kan avse andra utbildningar än dem som ges i tredjeland.

2) Artikel 10.2 i förordning nr 1223/2009 ska tolkas så, att den ger varje medlemsstat befogenhet att fastställa vilka ämnen som anses vara ”liknande” farmaci, toxikologi eller medicin samt vilka utbildningsnivåer som uppfyller kraven i förordningen. Detta gäller under förutsättning att medlemsstaten iakttar förordningens syften, vilka i synnerhet består i att säkerställa att en person som utför säkerhetsbedömningen av kosmetiska produkter har de kvalifikationer som gör det möjligt för honom eller henne att säkerställa en hög skyddsnivå för människors hälsa.

( 1 ) EUT C 95, 27.3.2017
C 206/4

Domstolens dom (fjärde avdelningen) av den 25 mars 2021 – Arrow Group ApS, Arrow Generics Ltd mot Europeiska kommissionen

(Mål C-601/16 P) (1)

(Överklagande - Konkurrens - Konkurrensbegränsande samverkan - Läkemedel - Marknaden för antidepressiva läkemedel (citalopram) - Förlikningsavtal avseende metodpatent som ingåtts mellan en tillverkare av originalläkemedel, tillika innehavare av dessa metodpatent å ena sidan, och tillverkare av generiska läkemedel å den andra - Artikel 101 FEUF - Potentiell konkurrens - Konkurrensbegränsning genom syfte - Kvalificering - Beräkning av bötesbeloppet)

(2021/C 206/05)

Rättegångsspråk: engelska

Parter

Klagande: Arrow Group ApS, Arrow Generics Ltd (ombud: C. Firth, S. Kon och C. Humpe, Solicitors)

Övrig part i målet: Europeiska kommissionen (ombud: F. Castilla Contreras, T. Vecchi, B. Mongin och C. Vollrath, biträdda av B. Rayment och D. Bailey, barristers, G. Peretz, QC, och S. Kingston, SC)

Part som har intervenerat till stöd för Europeiska kommissionen: Förenade konungariket Storbritannien och Nordirland (ombud: inledningsvis D. Guðmundsdóttir, Z. Lavery och D. Robertson, biträdda av J. Holmes, QC, därefter D. Guðmundsdóttir, biträdd av J. Holmes, QC)

Domslut

1) Överklagandet ogillas.

2) Arrow Group ApS och Arrow Generics Ltd ska bära sina rättegångskostnader och ersätta de kostnader som uppkommit för Europeiska kommissionen.

3) Förenade konungariket Storbritannien och Nordirland ska bära sina rättegångskostnader.

(1) EUT C 30, 30.01.2017.
1)

Artikel 7 i Europaparlamentets och rådets direktiv 2003/88/EG av den 4 november 2003 om arbetstidens förläggning i vissa avseenden och i artikel 31.2 i Europeiska unionens stadga om de grundläggande rättigheterna ska tolkas så, att de utgör hinder för en sådan nationell lagstiftning såsom den som är aktuell i det nationella målet, enligt vilken en arbetstagare som inte begärt att få utöva sin rätt till årlig betald semester under den aktuella referensperioden, vid utgången av denna period, automatiskt förlorar de årliga betalda semesterdagar som tjänats in enligt dessa bestämmelser under nämnda period, och därmed även rätten till ersättning för den årliga semester som inte tagits ut när anställningen upphör, utan att det dessförinnan görs någon kontroll av huruvida arbetsgivaren har gett arbetstagaren möjlighet att utöva sin rätt till årlig betald semester genom att bland annat tillhandahålla lämplig information. Det ankommer i detta sammanhang på den nationella domstolen att, med beaktande av den nationella rätten i sin helhet och med tillämpning av de tolkningsmetoder som är erkända i nationell rätt, avgöra huruvida den kan tolka denna rätt på ett sätt som säkerställer unionsrättens fulla verkan.
SV Europeiska unionens officiella tidning C 142/4

Domstolens dom (andra avdelningen) av den 28 februari 2018 – Europeiska kommissionen mot Xinyi PV Products (Anhui) Holdings Ltd

(Mål C-301/16 P) (1)

((Överklagande - Handelspolitik - Dumpning - Import av solfångarglas med ursprung i Kina - Förordning (EG) nr 1225/2009 - Artikel 2.7 b och c - Status som ett företag som är verksamt under marknadsmässiga förhållanden - Begreppet betydande snedvridningar till följd av det tidigare icke-marknadsekonomiska systemet, i den mening som avses i artikel 2.7 c tredje strecksatsen - Skatteförmåner))

(2018/C 142/05)

Rättegångsspråk: engelska

Parter

Klagande: Europeiska kommissionen (ombud: L. Flynn och T. Maxian Rusche)

Övrig part i målet: Xinyi PV Products (Anhui) Holdings Ltd (ombud: Y. Melin och V. Akritidis, avocats)

Part som intervenerat till stöd för klaganden: GMB Glasmanufaktur Brandenburg GmbH (ombud: A. Bochon, avocat och R. MacLean, solicitor)

Domslut

1) Den dom som Europeiska unionens tribunal meddelade den 16 mars 2016, Xinyi PV Products (Anhui) Holdings/kommissionen (T-586/14, EU:T:2016:154), upphävs.

2) Målet återförvisas till Europeiska unionens tribunal.

3) Beslutet om rättegångskostnaderna anstår.

(1) EUT C 270, 25.7.2016.