Domstolens dom den 20 april 1978. - Société Les Commissionnaires Réunis SARL mot Receveur des douanes ; SARL Les fils de Henri Ramel mot Receveur des douanes. - Begäran om förhandsavgörande: Tribunal d'instance i Bourg-en-Bresse. - Fransk avgift på italienska viner. - Förenade målen 80 och 81/77.



Rättsfallssamling 1978 s. 00927

Grekisk specialutgåva s. 00315

Portugisisk specialutgåva s. 00341

Spansk specialutgåva s. 00265

Svensk specialutgåva s. 00095

Finsk specialutgåva s. 00095



Sammanfattning

Parter

Föremål för talan

Domskäl

Beslut om rättegångskostnader

Domslut



Nyckelord

1. Tullar - avgifter med motsvarande verkan - avveckling - grundläggande princip - undantag - klara regler

(artikel 12-17 i EEG-fördraget)

2. Jordbruk - övergångstid - utgång - tullar - avgifter med motsvarande verkan - förbud - undantag - otillåtlighet

(artiklarna 12, 38.2 och 39-46 i EEG-fördraget)

3. Jordbruk - gemensam organisation av marknaderna - vin - handelsutbyte inom gemenskapen - tullar - avgifter med motsvarande verkan - uppbörd - bemyndigande av medlemsstaterna - artikel 31.2 i förordning nr 816/70 - oförenlighet med EEG-fördraget - ogiltighet

(artiklarna 13.2 och 38-46 i EEG-fördraget, artikel 31.2 i rådets förordning nr 816/70)

Sammanfattning

1. Avvecklingen av tullar och avgifter med motsvarande verkan mellan medlemsstaterna är en grundläggande princip inom den gemensamma marknaden som är tillämplig på alla produkter och varor. Varje undantag, som för övrigt skall tolkas restriktivt, skall således vara klart angivet.

2. Artikel 39-46 i fördraget innehåller ingen bestämmelse som efter övergångstidens utgång, vare sig uttryckligen eller underförstått, föreskriver eller tillåter att avgifter med motsvarande verkan som tullar införs i handelsutbytet med jordbruksprodukter inom gemenskapen efter övergångstidens utgång.

3. Artikel 31.2 i förordning nr

816/70 är oförenlig med fördragets artiklar 13, särskilt 13.2, och 38-46, och följaktligen ogiltig såtillvida som den tillåter producentmedlemsstaterna att införa och uppbära avgifter med motsvarande verkan som tullar i handelsutbytet mellan medlemsstaterna med de produkter som omfattas av den genom förordningen inrättade gemensamma organisationen av marknaden.

Parter

I de förenade målen 80 och 81/77

har Tribunal d'instance i Bourg-en-Bresse till domstolen gett in en begäran om förhandsavgörande enligt artikel 177 i EEG-fördraget i den tvist som pågår vid den nationella domstolen, i mål 80/77 mellan

Société Les Commissionnaires Réunis Sàrl

och

Receveur des douanes

och i mål 81/77 mellan

Sàrl Les fils de Henri Ramel

och

Receveur des douanes.

Föremål för talan

Begäran avser tolkningen och giltigheten av artikel 31.2 i rådets förordning (EEG) nr 816/70 av den 28 april 1970 om fastställande av tilläggsbestämmelser för den gemensamma organisationen av marknaden för vin (EGT nr L 99 av den 3 maj 1970, s. 1).

Domskäl

1 Tribunal d'instance i Bourg-en-Bresse har genom två domar som registrerats vid domstolens kansli den 4 juli 1977 under nr 80/77 (Société Les Commissionnaires Réunis/Receveur des douanes) och nr 81/77 (Les fils de Henri Ramel/Receveur des douanes) enligt artikel 177 i EEG-fördraget i var och en av dessa domar ställt två frågor till domstolen, den ena rörande giltigheten och den andra rörande tolkningen av artikel 31.2 i rådets förordning (EEG) nr 816/70 av den 28 april om fastställande av tilläggsbestämmelser om den gemensamma organisationen av marknaden för vin (EGT nr L 99 s. 1, fransk version; vid översättningen fanns ingen svensk version att tillgå).

2 Dessa frågor har följande lydelse:

"1) Är artikel 31.2 i rådets förordning (EEG) nr 816/70 ('var' i mål 81/77) förenlig med EEG-fördraget, med hänsyn till att denna bestämmelse tillåter ('tillät' i mål 81/77) åtgärder som strider mot de bestämmelser i fördraget om fri rörlighet för varor som gäller efter övergångstidens utgång?

2) Om svaret på föregående fråga är ja, var bestämmelserna i artikel 31 i den förordningen fortfarande tillämpliga den 11 september 1975, även om alla de förvaltningsmekanismer som behövdes för förvaltning av vinmarknaden eventuellt hade införts?"

3 Frågorna har ställts med anledning av tvister mellan det franska tullverket och några vinhandlare som mellan början av september 1975 och mars 1976 importerade vin från Italien till Frankrike, och gäller om en avgift på 1,13 franska franc per alkoholgrad och hektoliter som infördes med verkan från den 12 september 1975 genom dekret från republikens president nr 75-846 av den 11 september 1975 (Journal Officiel de la République française av den 12 september 1975) och som uppbars vid nämnda importtillfällen, är förenlig med fördraget.

4 Genom beslut av den 26 oktober 1977 har domstolen förordnat att de två målen skall förenas för gemensamt muntligt förfarande och dom.

Allmänna överväganden

5 Genom förordning nr 816/70, som trädde i kraft efter utgången av övergångstiden, inrättades ett system för organisation av vinmarknaden. Detta omfattar dels ett pris- och interventionssystem, föreskrifter om produktion och kontroll av utvecklingen av odlingarna, föreskrifter om vissa vinframställningsmetoder och om avsättning för konsumtion, inbegripet en indelning av gemenskapen i vinområden, samt föreskrifter om stöd till lagring och destillation, dels ett system för handelsutbyte med tredje land, som bland annat innefattar utfärdande av import- och exportlicenser, upprättande av referenspriser, av utjämningsavgifter vid import och av exportbidrag samt en skyddsklausul som medger att man vid allvarliga störningar vidtar lämpliga åtgärder.

6 Denna organisation innefattar också, såväl enligt artiklarna 12-15 och 30-33 i EEG-fördraget som enligt artikel 31.1 i förordning nr 816/70, ett förbud mot alla slags avgifter med motsvarande verkan som tullar i handeln inom gemenskapen - med det enda förbehållet att man i fråga om Luxemburg skall tillämpa vissa bestämmelser i det protokoll som bifogas fördraget och som rör jordbruket i denna medlemsstat - samt förbud mot alla kvantitativa restriktioner eller åtgärder med motsvarande verkan.

7 I artikel 31.2 i samma förordning fastställs att så länge som alla nödvändiga mekanismer för förvaltningen av vinmarknaden inte trätt i funktion - med undantag till och med den 31 december 1971 för vinodlingsregistret - får producentmedlemsstaterna genom undantag från bestämmelserna i 31.1 vidta åtgärder som begränsar importen från en annan medlemsstat för att förhindra störningar på sin marknad. Dessa åtgärder skall anmälas till kommissionen, som omgående skall besluta om huruvida de skall bibehållas, ändras eller avbrytas.

8 År 1975 kännetecknades av en osedvanligt kraftig tillströmning av italienska viner, särskilt på den franska marknaden, bland annat beroende på rika skördar och flera på varandra följande nedskrivningar av liran.

9 Rådet tog denna situation under övervägande, särskilt under mötena den 15 april, 21-22 juli och 9 september 1975, då olika åtgärder diskuterades, och när man uteslutit möjligheten att återinföra monetära utjämningsbelopp beslutades att förordning nr 816/70 skulle ändras och anpassas till rådets resolution av den 21 april 1975 om nya riktlinjer för att utjämna marknaden inom vinsektorn.

10 Den 11 september 1975 utfärdade den franska regeringen med hänvisning till artikel 31.2 i förordning nr 816/70 ett dekret genom vilket vissa viner med ursprung i Italien belades med den avgift som tidigare nämnts.

11 I den anmälan om denna åtgärd som ingavs till kommissionen genom telexmeddelande av den 11 september 1975 i enlighet med artikel 31.2 i förordning nr 816/70 hette det: "Under ministerrådets möten den 15 april, 21 juli och 9 september 1975 analyserades situationen på gemenskapsmarknaden för bordsviner ingående. Det konstaterades att gemenskapens interventionsmekanismer var otillräckliga och hindrade att jämvikten på marknaden, som allvarligt har rubbats genom att den gröna liran sjunkit i värde under senare år, återupprättades på naturlig väg. Den franska delegationen redogjorde för vilka konsekvenser detta skulle få för de franska producenterna och lade fram flera förslag till lösningar som främst byggde på en ändring av förordning nr 816. Den 15 april 1975 beslöt ministerrådet att en sådan ändring skulle antas senast den 1 augusti 1975 och börja tillämpas redan under vinregleringsåret 1975-1976. Diskussionen av kommissionens förslag uppsköts emellertid till rådets möten den 21 och 22 juli 1975, och inget beslut fattades under mötet den 9 september. Enligt den franske jordbruksministern och dennes statssekreterare kräver den situation som skapats i Frankrike genom störningarna på vinmarknaden att skyddsåtgärder vidtas mot import av italienska viner till mycket låga priser. Rådet hade ingående överläggningar. Trots kommissionens och våra partners förslag att finna en politisk lösning på denna fråga och trots den franska delegationens förslag, kunde rådet inte komma fram till ett enhälligt beslut. Under sådana omständigheter beslöt den franska regeringen att åberopa bestämmelserna i artikel 31.2 i gemenskapens förordning nr 816/70."

12 Kommissionen bestred att denna åtgärd var förenlig med gemenskapsrätten och inledde det förfarande som föreskrivs i artikel 169 i fördraget, men avstod från att fullfölja detta när dekretet av den 11 september 1975 upphävdes med verkan från och med den 1 april 1976 genom dekret från republikens president nr 76-287 av den 31 mars 1976 (Journal Officiel de la République française av den 1 april 1976).

13 Sökandena i målet vid den nationella domstolen har dock väckt talan vid den nationella domstolen för att få till stånd en återbetalning av de avgifter som tidigare erlagts i enlighet med dekret nr 75-846, med hänvisning till den direkta effekten av förbudet mot att efter övergångstiden uppbära avgifter med motsvarande verkan som tullar i handeln mellan medlemsstaterna och med bestridande av giltigheten, och i vart fall tillämpligheten, av artikel 31.2 i förordning 816/70 vid tidpunkten för den omtvistade importen.

Den första frågan

14 Den första frågan går i huvudsak ut på om artikel 31.2 i förordning nr 816/70 är giltig såtillvida som den tillåter producentmedlemsstaterna att efter övergångstidens utgång, på de villkor som fastställs i denna bestämmelse införa och uppbära avgifter med motsvarande verkan som tullar i handeln inom gemenskapen med en jordbruksprodukt som omfattas av bilaga II i fördraget, i det här fallet bordsvin.

15 För att besvara denna fråga krävs en tolkning av artikel 38.2 i EEG-fördraget, som lyder: "Om inte annat föreskrivs i artiklarna 39-46, skall reglerna för upprättandet av den gemensamma marknaden tillämpas på jordbruksprodukter."

16 Enligt sökandena i målet vid den nationella domstolen medger inte denna bestämmelse att gemenskapsinstitutionerna när det gäller handel med jordbruksprodukter efter övergångstidens utgång, vare sig dessa omfattas av en marknadsorganisation eller ej, gör undantag eller tillåter att medlemsstaterna inför undantag från fördragets bestämmelser om fri rörlighet för varor.

17 Enligt den franska regeringen skulle däremot denna bestämmelse med hänsyn till jordbrukssektorns ställning inom den gemensamma marknaden, verksamhetens karaktär och den gemensamma jordbrukspolitikens särskilda mål tillåta att rådet gjorde undantag från fördragets bestämmelser i allmänhet, och från dem som rör fri rörlighet för varor i synnerhet, förutsatt att dessa undantag har sin rättsliga grund i artikel 39-46 i fördraget.

18 Ett stort antal av mekanismerna inom marknadsorganisationen, som till exempel fastställandet av priser och interventionssystemen, begränsar enligt den franska regeringen i lika hög grad den fria rörligheten genom att de organiserar och upprättar ramar för handelsutbytet. De har varken karaktären av övergående bestämmelser eller av bestämmelser som är berättigade på grund av onormala omständigheter utan ingår som karakteristiska inslag i den gemensamma jordbrukspolitiken.

19 Målen fri rörlighet för varor och en gemensam jordbrukspolitik bör således inte ställas mot varandra eller rangordnas utan i stället kombineras, med den fria rörligheten som princip, utom när det krävs anpassningar på grund av jordbrukssektorns särskilda karaktär.

20 Enligt rådet skall artikel 38.2 i sammanhang med artikel 39-46 förstås så, att den medger en mer flexibel tolkning i fråga om upphävandet av avgifter eller åtgärder med motsvarande verkan inom jordbrukssektorn vid övergångstidens utgång, så att dessa hinder kan upprätthållas som tillfälliga åtgärder för att stödja införandet av en gemensam marknadsorganisation, om man annars skulle riskera att inte kunna genomföra denna organisation.

21 Enligt kommissionen skall artikel 38.2 tillsammans med övriga bestämmelser i avdelning II tolkas så, att de efter övergångstiden omöjliggör för gemenskapsinstitutionerna att åsidosätta föreskrifterna om fri rörlighet för varor, utom när det rör sig om åtgärder enligt artikel 40.3 andra stycket, som utesluter varje form av diskriminering mellan producenter eller konsumenter i gemenskapen, och som inte påverkar marknadens enhet, vilket direkt utesluter ett införande av avgifter med motsvarande verkan som tullar i handelsutbytet inom gemenskapen.

22 Enligt artikel 2 i EEG-fördraget är det särskilt genom att upprätta en gemensam marknad och gradvis tillnärma medlemsstaternas ekonomiska politik som gemenskapen skall främja en ekonomisk utveckling inom gemenskapen som helhet, en höjning av levnadsstandarden och närmare förbindelser mellan medlemsstaterna.

23 Enligt artikel 38.1 i fördraget, som är den första artikeln i avdelningen om den gemensamma jordbrukspolitiken, skall den gemensamma marknaden även omfatta jordbruket och handeln med jordbruksprodukter.

24 Avvecklingen av tullar och avgifter med motsvarande verkan mellan medlemsstaterna är en grundläggande princip inom den gemensamma marknaden, som är tillämplig på alla produkter och varor. I enlighet med vad domstolen fastställt i sin dom av den 13 november 1964 i de förenade målen 90 och 91/63, kommissionen mot Luxemburg och Belgien, (Rec. 1964, s. 1233), skall därför varje undantag, som för övrigt skall tolkas restriktivt, vara klart angivet.

25 I artikel 38.2 slås fast att bestämmelserna om upprättandet av den gemensamma marknaden är tillämpliga på jordbruksprodukter "om inte annat föreskrivs i artikel 39-46".

26 För att undantaget i artikel 38.2 skall kunna tillämpas vid införandet av avgifter med motsvarande verkan som tullar i handelsutbytet inom gemenskapen efter övergångstidens utgång måste man i artiklarna 39-46 kunna visa på en bestämmelse som antingen uttryckligen eller underförstått föreskriver eller tillåter införandet av sådana avgifter.

27 Artikel 39-46 innehåller ingen sådan bestämmelse.

28 I artikel 40.3 andra stycket föreskrivs däremot uttryckligen att marknadsorganisationerna skall utesluta varje form av diskriminering mellan producenter eller konsumenter inom gemenskapen.

29 Enligt artikel 43.3 b skall varje gemensam marknadsorganisation "tillförsäkra handeln inom gemenskapen villkor som motsvarar dem som gäller på en nationell marknad".

30 I artikel 44 talas det uttryckligen om en gradvis avveckling av tullar och kvantitativa restriktioner under övergångstiden, och dessa uttryck måste, insatta i sammanhang med artiklarna 12-17 och 30-35 i fördraget tolkas så, att de även avser avgifter med motsvarande verkan som tullar och åtgärder med motsvarande verkan som kvantitativa restriktioner.

31 I samma bestämmelse, genom vilken ett provisoriskt system infördes som bara skulle gälla under övergångstiden, fastställs att i den mån den gradvisa avvecklingen av tullar och kvantitativa restriktioner mellan medlemsstaterna kan leda till priser som kan äventyra målen i artikel 39 är det tillåtet för medlemsstaterna att under övergångstiden på vissa villkor och på ett icke-diskriminerande sätt tillämpa ett system med minimipriser.

32 På så sätt uteslöts uttryckligen även under övergångstiden andra hinder för handelsutbytet än införandet av minimipriser.

33 Det skulle klart strida mot fördraget att efter övergångstidens utgång tillåta andra hinder för handeln som är minst lika restriktiva som de som bara var tillåtna under övergångstiden.

34 De andra bestämmelserna i artikel 39-46 innehåller antingen inget undantag från fördragets bestämmelser, vare sig uttryckligen eller underförstått, som artiklarna 39 och 41, eller också avser de något annat klart avgränsat område, som till exempel artikel 42 om konkurrensregler, eller berör uttryckligen den omständigheten att man under övergångstiden tillfälligt skulle upprätthålla nationella marknadsorganisationer i avvaktan på att de skulle ersättas med gemensamma organisationer, som artiklarna 45 och 46.

35 Av alla dessa bestämmelser och deras inbördes förhållande framgår att de vidsträckta befogenheter, särskilt sektorsvisa och regionala, som beviljats gemenskapsinstitutionerna för att leda den gemensamma jordbrukspolitiken, i vart fall från utgången av övergångstiden bör användas i syfte att åstadkomma en enhetlig marknad med uteslutande av varje åtgärd som skadar avvecklingen mellan medlemsstaterna av tullar och kvantitativa restriktioner eller avgifter eller åtgärder med motsvarande verkan.

36 Varje ingrepp i gemenskapens regelverk när det gäller marknadens enhet skulle dessutom riskera att utlösa upplösningsmekanismer i strid med det mål att gradvis tillnärma medlemsstaternas ekonomiska politik som anges i artikel 2 i fördraget.

37 Man kan inte till stöd för en annan tolkning åberopa införandet av monetära utjämningsbelopp, eftersom dessa när det gäller handelsutbytet mellan medlemsstaterna bara är berättigade när man måste korrigera verkningarna av instabila valutors kursfluktuationer, som i ett system med gemensam organisation av marknaderna för jordbruksprodukter baserat på gemensamma priser kan störa handeln med jordbruksprodukter. Dessa åtgärder skall därför så långt möjligt säkerställa att de normala handelsströmmarna vidmakthålls, trots påverkan från medlemsstaternas divergerande valutapolitik, som de trots bestämmelserna i artikel 105 i fördraget ännu inte samordnat.

38 Av ovanstående följer att svaret på den första frågan från den nationella domstolen blir följande. Artikel 31.2 i förordning nr 816/70 är oförenlig med fördragets artiklar 13, särskilt 13.2, och 38-46, och följaktligen ogiltig såtillvida som den tillåter producentmedlemsstaterna att införa och uppbära avgifter med motsvarande verkan som tullar i handelsutbytet mellan medlemsstaterna med de produkter som omfattas av den genom förordningen inrättade gemensamma organisationen av marknaden.

39 Svaret på den första frågan gör det överflödigt att besvara den andra frågan.

Beslut om rättegångskostnader

40 De kostnader som har förorsakats franska regeringen, Europeiska gemenskapernas råd och kommission, vilka har inkommit med yttranden till domstolen, är inte ersättningsgilla.

41 Eftersom förfarandet i förhållande till parterna i målet vid den nationella domstolen utgör ett led i beredningen av samma mål, ankommer det på den domstolen att besluta om rättegångskostnaderna.

Domslut

På dessa grunder beslutar

DOMSTOLEN,

-angående de frågor som förts vidare genom domar av den 30 juni 1977 av Tribunal d'instance i Bourg-en-Bresse - följande dom:

Artikel 31.2 i förordning nr 816/70 är oförenlig med fördragets artiklar 13, särskilt 13.2, och 38-46, och följaktligen ogiltig såtillvida som den tillåter producentmedlemsstaterna att införa och uppbära avgifter med motsvarande verkan som tullar i handelsutbytet mellan medlemsstaterna med de produkter som omfattas av den genom förordningen inrättade gemensamma organisationen av marknaden.