I artikel 3.4 i kommissionens förordning (EEG) nr 1443/82 av den 8 juni 1982 om tillämpningsföreskrifter för kvotsystemet på sockerområdet i dess lydelse enligt förordning nr 392/94, föreskrivs att om det visar sig att skillnader föreligger när de slutliga produktionsuppgifterna för socker har fastställts för vart och ett av de aktuella företagen under närmast föregående regleringsår ska sådana skillnader beaktas när de slutliga produktionsuppgifterna fastställs för det regleringsår under vilket skillnaderna upptäckts. Denna bestämmelse ska tolkas så, att den inte kan tillämpas i en situation då de nationella myndigheterna har fastställt ett överskott av socker i samband med en kontroll i efterhand hos tillverkaren, om detta överskott utgörs av C-socker i den mening som avses i artikel 24.1 i grundförordningen nr 1785/81 om den gemensamma organisationen av marknaden för socker, i dess lydelse enligt förordning nr 1148/98.

En tolkning av denna bestämmelse som medgav att sådana överskott av socker hänfördes till det regleringsår under vilket de konstaterats skulle ha undergrävt syftet med den ordning som gällde för C-socker, vilket var att förhindra att sådant socker avsattes på den inre marknaden. Om det hade varit tillåtet att beakta C-socker, på samma sätt som A- och B-socker, när de slutliga produktionsuppgifterna fastställdes för det regleringsår under vilket skillnaden upptäckts i enlighet med artikel 3.4 i förordning nr 1443/82, skulle producenterna nämligen inte alls varit benägna att exportera överskotten av socker eller att deklarera dem och överföra dem till påföljande regleringsår. Det skulle sålunda inte ha varit uteslutet att vissa producenter under obegränsad tid behöll samma överskott av socker, vilka gång efter gång skulle ha kunnat hänföras till det regleringsår under vilket de upptäckts, även om det i själva verket rörde sig om en överföring av socker från ett tidigare regleringsår. En sådan situation skulle inte bara ha förhindrat en effektiv kontroll av saluföringen av C-socker, utan skulle också ha inneburit ett åsidosättande av artikel 27.3 i grundförordningen i vilken det föreskrevs att de sockerkvantiteter som fick överföras kunde begränsas.

Den omständigheten att producenten inte kände till överskottet vid den tidpunkt då denne deklarerade sina slutliga siffror för sockerproduktionen saknar härvid betydelse. Utöver det faktum att det är svårt att bevisa ett sådant förhållande så ska nämligen en ekonomisk aktör som har underrättats om det rättsläge som följer av bestämmelserna, i sin bedömning av fördelarna med handeln med socker, ta hänsyn till de risker som sammanhänger med produktion av denna vara, bland annat svårigheten att med säkerhet fastställa den mängd socker som producerats, och godta att dessa risker utgör normala olägenheter vid sådan produktion Den ordning som gäller för C-socker, och som föreskrivs i den aktuella lagstiftningen, bygger vidare på objektiva kriterier och ska tillämpas oberoende av om det finns någon bedräglig avsikt hos producenten. De avgifter som skulle betalas om C-sockret inte exporterades inom den tid som föreskrevs i artikel 26.1 i grundförordningen eller om det avsattes på den inre marknaden i den mening som avses i artikel 27.3 i den förordningen skulle påföras utan hänsyn till ett eventuellt bedrägligt beteende från producentens sida.

(punkterna 56–60 och 62 samt domslutet)