FÖRSLAG TILL AVGÖRANDE AV GENERALADVOKAT

MANUEL CAMPOS SÁNCHEZ-BORDONA

föredraget den 3 maj 2016 ( 1 )

Mål C-525/14

Europeiska kommissionen

mot

Republiken Tjeckien

”(talan om fördragsbrott som kommissionen väckt mot Republiken Tjeckien) — Fördragsbrott — Fri rörlighet för varor — Artikel 34 FEUF — Kvantitativa importrestriktioner — Åtgärder med motsvarande verkan — Ädelmetaller som stämplats i ett tredjeland enligt nederländsk lagstiftning — Import till Republiken Tjeckien efter övergång till fri omsättning i en medlemsstat som kan vara en annan än Konungariket Nederländerna — Vägran att erkänna kontrollstämpel — Konsumentskydd — Upptagande till prövning”

1. Republiken Tjeckien har bestritt det fördragsbrott som kommissionen har anklagat medlemsstaten för och gjort gällande att artiklarna 34 FEUF och 36 FEUF inte förbjuder den administrativa praxis som dess nationella kontrollorgan tillämpar, eftersom WaarborgHollands kontrollstämplar anbringas såväl i Konungariket Nederländerna som vid dess filialer belägna i tredjeländer (Kina och Thailand).

2. Det finns en fast praxis från domstolen rörande ömsesidigt erkännande av medlemsstaternas nationella kontrollstämplar. Det nya i detta mål är att domstolen ska avgöra huruvida denna praxis även är tillämplig på ädelmetallarbeten som har sitt ursprung i tredjeländer, som importeras och övergår till fri omsättning i Europeiska unionen och som har försetts med kontrollstämplar från det nederländska organet WaarborgHolland i dessa tredjeländer.

3. Visserligen innebär en övergång till fri omsättning att produkter med ursprung utanför unionen likställs med gemenskapsvaror. Det är emellertid inte säkert att detta likställande är tillräckligt för att uppnå ett ömsesidigt erkännande: att produkten först saluförts i en medlemsstat, i enlighet med dess nationella bestämmelser, är ett villkor för att en annan medlemsstat (den mottagande medlemsstaten) ska godta likvärdigheten och inte föreskriva tillämpning av dess egna regler. För att kunna fastställa i vilken mån och under vilka omständigheter ett sådant villkor får uppställas, krävs i förevarande mål ett ytterligare klargörande.

I. Fördragsbrottsförfarandet

4. Den 30 september 2011 skickade kommissionen en begäran till Tjeckiska republiken om förklaringar till varför denna medlemsstat vägrade att erkänna nederländska kontrollstämplar, bland annat stämplar från kontrollorganet WaarborgHolland.

5. I sitt svar av den 30 november 2011 medgav Republiken Tjeckien att den inte erkände nederländska kontrollstämplar, vilket den ansåg gav upphov till ett problem rörande frihet att tillhandahålla tjänster och inte rörande fri rörlighet för varor. Den tjeckiska regeringen motiverade sin vägran med att det är omöjligt att skilja produkter som märkts med WaarborgHollands kontrollstämplar i Konungariket Nederländerna från produkter som märkts i tredjeländer och därefter importerats till unionen.

6. Kommissionen fann att de förklaringar som lämnats av de tjeckiska myndigheterna inte var tillfredsställande och skickade därför den 30 maj 2013 ett motiverat yttrande till Republiken Tjeckien. Kommissionen angav där att bestämmelserna i FEUF om fri rörlighet för varor är tillämpliga på varor som har övergått till fri omsättning i unionens tullområde och därmed på varor med ursprung i tredjeländer som har importerats till en medlemsstat, i enlighet med artikel 29 FEUF. Kommissionen uppmanade Republiken Tjeckien att inom två månader rätta sig efter artikel 34 FEUF.

7. I sin svarsskrivelse av den 23 juli 2013 vidhöll Republiken Tjeckien sin ståndpunkt och stod fast vid att dess vägran att tillåta saluföring av ädelmetallarbeten som försetts med WaarborgHollands kontrollstämplar var motiverad av behovet av att skydda tjeckiska konsumenter.

8. Republiken Tjeckiens ståndpunkt föranledde kommissionen att väcka förevarande talan om fördragsbrott den 20 november 2014, och den anförde i sin ansökan samma argument som under det administrativa förfarandet. I sitt svaromål höll Republiken Tjecken fast vid den ståndpunkt som den intagit gentemot kommissionen.

9. I en skrivelse av den 26 februari 2015 ansökte Republiken Frankrike hos domstolens ordförande om att få intervenera i målet till stöd för Republiken Tjeckiens yrkanden. Den 9 april 2015 meddelade domstolens kansli Republiken Frankrike att dess ansökan hade bifallits, i enlighet med artikel 130 i domstolens rättegångsregler, och den 26 maj 2015 inkom Republiken Frankrike med sin interventionsinlaga.

10. Såväl kommissionen som Republiken Tjeckien har vidhållit sina motsatta ståndpunkter i repliken och i dupliken samt vid den muntliga förhandlingen, som hölls den 17 februari 2016.

II. Huruvida talan kan tas upp till prövning

11. Republiken Tjeckien anser att talan delvis ska avvisas, eftersom kommissionen på ett vagt och tvetydigt sätt har hävdat att Republiken Tjeckien har gjort sig skyldig till fördragsbrott, med hänvisning till dess vägran att erkänna ”vissa nederländska kontrollstämplar” och ”bland annat WaarborgHollands kontrollstämplar”, samtidigt som kommissionen under det administrativa förfarandet och i sin ansökan enbart hade nämnt WaarborgHollands kontrollstämplar och inga andra. Talan borde således enligt Republiken Tjeckien begränsas till de tjeckiska myndigheternas vägran att erkänna de sistnämnda kontrollstämplarna.

12. Kommissionen har bestritt invändningen om att det delvis föreligger rättegångshinder och gjort gällande att den inte har utvidgat talans omfattning, eftersom kommissionen under det administrativa förfarandet (bland annat i det motiverade yttrandet) gjorde gällande att Republiken Tjeckien hade åsidosatt artikel 34 FEUF, genom att den inte hade erkänt ”vissa nederländska kontrollstämplar”.

13. Enligt domstolens fasta praxis ska en ansökan genom vilken en talan om fördragsbrott väcks innehålla uppgift om saken och en kortfattad framställning av de grunder som åberopas. Dessa uppgifter ska vara så klara och precisa att svaranden ska kunna förbereda sitt försvar och domstolen utöva sin kontroll. Av detta följer att de väsentliga faktiska och rättsliga omständigheter på vilka talan grundas på ett konsekvent och begripligt sätt ska framgå av själva texten i ansökan och att yrkandena i ansökan ska vara tydligt utformade för att undvika att domstolen dömer utöver vad som har yrkats (ultra petita) och för att förhindra att en anmärkning inte blir prövad.

14. Domstolen har även slagit fast att en fördragsbrottstalan måste innehålla en konsekvent och precis framställning av anmärkningarna, så att medlemsstaten och domstolen exakt kan förstå räckvidden av det påstådda åsidosättandet av unionsrätten. Detta är nödvändigt för att nämnda stat på ett ändamålsenligt sätt ska kunna göra sina invändningar gällande och för att domstolen ska kunna kontrollera om det påstådda fördragsbrottet faktiskt föreligger. ( 2 )

15. Mot bakgrund av dessa krav anser jag att det finns grund för Republiken Tjeckiens argument och att den talan som kommissionen har väckt delvis ska avvisas. Avgränsningen av vad fördragsbrottet består i är vag, eftersom kommissionen angett att Republiken Tjeckien vägrar att erkänna ”vissa nederländska kontrollstämplar” och bara preciserat – och bifogat information – beträffande de föremål som är märkta av kontrollorganet WaarborgHolland, med säte i Gouda, vilket är det enda kontrollorganet som har utlokaliserat sin verksamhet till tredjeländer (närmare bestämt Kina och Thailand).

16. Kommissionen har inte anfört någon omständighet som visar att de tjeckiska myndigheterna skulle ha vägrat att erkänna kontrollstämplar från det andra nederländska kontrollorganet (Edelmetaal Waarborg Nederland B.V., med säte i Joure). Republiken Tjecken har dessutom gjort gällande, utan att kommissionen har bestritt det, att den endast kräver att ädelmetallarbeten som är märkta med WaarborgHollands kontrollstämpel ska förses med den tjeckiska kontrollstämpeln.

17. Även om det finns en viss överensstämmelse mellan kommissionens agerande under det administrativa förfarandet och under rättegången vid domstolen, anser jag att kommissionen inte har preciserat sina anmärkningar mot Republiken Tjeckien med avseende på dess vägran att erkänna andra nederländska kontrollstämplar än WaarborgHollands. Således bör kommissionens talan delvis avvisas i den del den avser dessa kontrollstämplar, men tas upp till prövning i den del den avser de tjeckiska myndigheternas vägran att tillåta saluföring av ädelmetallarbeten som stämplats med WaarborgHollands kontrollstämplar.

III. Prövning i sak

18. Innan kommissionens påstående om att Republiken Tjeckien gjort sig skyldig till fördragsbrott prövas, är det lämpligt att ta upp några inslag i det regelverk som gäller i Europeiska unionen och på internationell nivå för handel med ädelmetallarbeten.

A. Inledande påpekande om handeln med ädelmetallarbeten

19. Saluföring av ädelmetallarbeten är ett av de områden där de tekniska hindren (som uppkommer på grund av att det finns olika regler i unionens medlemsstater) inte har kunnat undanröjas genom en harmonisering av medlemsstaternas lagstiftningar. Efter det att kommissionens olika förslag misslyckats ( 3 ) har den juridiska metoden ömsesidigt erkännande tillämpats i domstolens praxis och lanserats av kommissionen själv, som alternativ till avsaknaden av harmonisering. ( 4 )

20. Orsaken till att det ännu inte finns någon verklig inre marknad med fri rörlighet för ädelmetallarbeten är att ett antal medlemsstater har nationella kontrollorgan som tillämpar olika märkningar och kontrollstämplar för att garantera arbetenas ursprung och finhalt. ( 5 ) Syftet med dessa kontrollstämplar är att skydda konsumenterna, förhindra bedrägerier och säkerställa god handelssed.

21. De nationella regelverken rörande ädelmetallarbeten skiljer sig avsevärt åt. Femton länder (däribland Tjeckien och Nederländerna) har infört system med obligatorisk märkning, vilka handhas av deras officiella kontrollorgan, för att visa att artikeln har genomgått tillräckliga kontrollprov. Sju medlemsstater har system med frivillig märkning och ytterligare fem saknar helt system.

22. Merparten av de tekniska handelshindren för dessa föremål beror på att det finns ett förfarande för kontroll av produkten vid ett officiellt kontrollorgan (”assay office”) innan den förs ut på den nationella marknaden, samt att det finns krav på en obligatorisk märkning, ( 6 ) kallad kontrollstämpel, som innehåller uppgifter om tillverkare, metallens art och finhalt. De vanligaste kontrollstämplarna är följande: — Kontrollstämpel från det officiella kontrollorganet (nedan kallad kontrollstämpel), som visar att artikeln har genomgått tillfredsställande kontrollprov och i allmänhet även anger metallens art och finhalt. — Tillverkarens eller importörens identifikationsstämpel (ansvarsstämpel), som brukar vara registrerad i det land där ädelmetallarbetet kontrolleras. — Finhaltsstämpel (eller metallstämpel), ( 7 ) som anger ädelmetallens art och finhalt, uttryckt i karat eller tusendelar. — Den gemensamma kontrollstämpeln, som införts genom konventionen för kontroll och märkning av arbeten av ädel metall, undertecknad i Wien den 15 november 1972. ( 8 )

23. Med anledning av de tekniska hinder som skillnaderna mellan de nationella bestämmelserna om märkning av ädelmetallarbeten ger upphov till, har domstolen inom detta område tillämpat sin praxis rörande artiklarna 34 FEUF och 36 FEUF. Den har då bland annat hänvisat till skyldigheten att ömsesidigt erkänna likvärdiga kontrollstämplar.

24. Domstolen förde ett tydligt resonemang i domarna i målen Robertson m.fl., Houtwiper, kommissionen/Irland och Juvelta, ( 9 ) beträffande handel inom gemenskapen med den här typen av varor. De nationella bestämmelserna utgör åtgärder med motsvarande verkan (och de är således oförenliga med artikel 34 FEUF), om de föreskriver att varor som importerats från andra medlemsstater där de har kontrollstämplats och saluförts lagligt, måste stämplas med en ny kontrollstämpel i den mottagande medlemsstaten, eftersom detta villkor försvårar och fördyrar import inom gemenskapen av sådana varor.

25. Domstolen har emellertid godtagit att när det saknas harmonisering på unionsnivå, kan kravet på att produkter ska förses med nationell kontrollstämpel och vägran att erkänna ursprungsmedlemsstatens kontrollstämpel i viss mån motiveras av det tvingande krav på konsumentskydd och god handelssed som utvecklats från och med domen i målet Cassis de Dijon. ( 10 ) Genom kontrollstämpeln säkerställs att konsumenten inte vilseleds, eftersom det inte går att se, känna eller med hjälp av vikten avgöra den exakta finhalten hos ett ädelmetallarbete. ( 11 ) Som det gamla talesättet lyder: ”allt är inte guld som glimmar”.

26. Den mottagande medlemsstaten kan inte kräva att varor som importerats från en annan medlemsstat, i vilken de har kontrollstämplats, ska kontrollstämplas på nytt, om de uppgifter som framgår av originalstämpeln, hur de än ser ut, är likvärdiga med dem som föreskrivs i importmedlemsstaten och begripliga för konsumenterna i den staten. ( 12 ) Detta innebär alltså en särskild tillämpning av principen om ömsesidigt erkännande av likvärdiga nationella handelsbestämmelser, vilken domstolen ofta har hänvisat till som alternativ till avsaknaden av harmonisering av medlemsstaternas lagstiftningar, för att undanröja de tekniska handelshindren inom gemenskapen.

27. Vad beträffar handeln (med ädelmetallarbeten) mellan unionen och tredjeländer finns det mycket få bestämmelser som är tillämpliga och de tekniska hindren är här ännu större än på gemenskapsmarknaden, till följd av den mångfald av nationella regelverk som finns. Naturligtvis omfattas denna handel av Världshandelsorganisationens allmänna regler och i synnerhet av GATT och avtalet om tekniska handelshinder. ( 13 ) På den gemensamma handelspolitikens område har unionen inte ingått några avtal och inte heller har den i sina avtal med tredjeländer fört in bestämmelser om handel med ädelmetallarbeten.

28. Ett försök att undanröja de tekniska hindren inom den internationella handeln med ädelmetallarbeten har gjorts genom konventionen om kontroll och märkning av arbeten av ädel metall, undertecknad i Wien den 15 november 1972, vilken trädde i kraft 1975 (nedan kallad Wienkonventionen). I denna konvention är 16 medlemsstater i unionen, samt Schweiz, Norge och Israel, parter. ( 14 ) För Republiken Tjeckien gäller denna konvention sedan 1994 och för Konungariket Nederländerna sedan 1999.

29. Genom Wienkonventionen sker en minimiharmonisering av de bestämmelser som är tillämpliga på kontrollstämplar, för att underlätta ett ömsesidigt erkännande mellan de länder som är parter i konventionen. De nationella kontrollorgan som utses enligt konventionen får förse varor som tillverkats av guld, silver eller platina med den gemensamma kontrollstämpeln, efter att ha kontrollerat deras finhalt med hjälp av godkända provningsmetoder. Varje fördragsslutande stat tillåter att varor som är märkta med den gemensamma kontrollstämpeln ( 15 ) får importeras till dess territorium utan att någon ytterligare provning eller kontrollstämpling görs. Den gemensamma kontrollstämpeln är frivillig och en exportör får välja mellan att ansöka om den hos sitt nationella kontrollorgan eller skicka varan utan kontrollstämpel till importlandet, där den stämplas om den uppfyller landets och konventionens bestämmelser. De varor som är försedda med den gemensamma kontrollstämpeln och de tre andra stämplar som föreskrivs i konventionen, godtas av de stater som är parter i konventionen utan krav på ytterligare kontrollprov eller kontrollstämpling.

30. Oviljan hos vissa europeiska stater (i synnerhet de som har officiella kontrollorgan som är väl etablerade och har starka traditioner och omfattande erfarenhet) att ansluta sig till Wienkonventionen, har medfört att bilaterala avtal om ömsesidigt erkännande av kontrollstämplar har ingåtts med tredjeländer som är mycket aktiva i den internationella handeln med sådana varor. ( 16 )

B. Det fördragsbrott som kommissionen påstår att Republiken Tjeckien har gjort sig skyldig till

1. Huruvida det föreligger en begränsning av den fria rörligheten för varor

31. Kommissionen anser att Republiken Tjeckiens praxis att kräva tjeckisk kontrollstämpel för ädelmetallarbeten som är försedda med WaarborgHollands kontrollstämpel utgör en åtgärd med motsvarande verkan, som är förbjuden enligt artiklarna 34–36 FEUF.

32. Enligt kommissionen är domstolens praxis rörande erkännande av kontrollstämplar tillämplig fullt ut på Republiken Tjeckiens agerande, eftersom den fria rörligheten gäller både för varor med ursprung i en medlemsstat och för varor med ursprung i tredjeländer som har övergått till fri omsättning, i enlighet med artikel 29 FEUF. Republiken Tjeckien kan enligt kommissionen inte erkänna kontrollstämplar från vissa medlemsstater i unionen och behandla varor som är försedda med WaarborgHollands kontrollstämpel annorlunda på grund av att detta organ rent fysiskt anbringar sina stämplar i tredjeländer, efter det att de utlokaliserat viss verksamhet till platser utanför Konungariket Nederländerna och unionen.

33. Republiken Tjeckien har genmält att dess förfarande är förenligt med artikel 34 FEUF, eftersom ett ömsesidigt erkännande av kontrollstämplar endast gäller varor inom gemenskapen och varor med ursprung i tredjeländer som har övergått till fri omsättning i unionen, om de redan har saluförts i en medlemsstat i enlighet med dess nationella lagstiftning. Varor som har märkts med WaarborgHollands kontrollstämplar i tredjeländer, som har övergått till fri omsättning i unionen och som inte har saluförts i en medlemsstat i unionen i enlighet med dess lagstiftning, omfattas således inte av det ömsesidiga erkännandet, även om WaarborgHolland bedriver sin kontrollstämplingsverksamhet utanför unionen i enlighet med den nederländska lagstiftningen.

34. Jag anser för det första att det bör klargöras att det tjeckiska kontrollorganets administrativa förfarande ska tillskrivas Republiken Tjeckien, vilket innebär att det kan betecknas som en åtgärd med motsvarande verkan som en kvantitativ importrestriktion, enligt domstolens praxis. ( 17 )

35. För det andra delar jag inte Republiken Tjeckiens uppfattning (som åberopades under det administrativa förfarandet) att dess agerande ska prövas mot bakgrund av bestämmelserna och rättspraxis om frihet att tillhandahålla tjänster. Som kommissionen har påpekat påverkar de restriktioner som Republiken Tjeckien har infört direkt handeln med ädelmetallarbeten och inte tillhandahållandet av kontrollstämplingstjänster. Kontrollstämpeln anbringas på varan, som den utgör en del av, vilket innebär att Republiken Tjeckiens praxis påverkar den fria rörligheten för varor och inte friheten att tillhandahålla tjänster. Det är en administrativ praxis i en medlemsstat, som är tillämplig utan åtskillnad och som påverkar saluföringen av en typ av varor.

36. För det tredje anser jag att Republiken Tjeckiens administrativa praxis utan tvekan överensstämmer med den definition av begreppet åtgärd med motsvarande verkan som en kvantitativ importrestriktion som domstolen lagt till grund för sin tolkning av artikel 34 FEUF. Alla handelsregler antagna av medlemsstaterna som direkt eller indirekt, faktiskt eller potentiellt kan hindra handeln inom unionen anses vara en åtgärd med verkan motsvarande kvantitativa importrestriktioner. ( 18 )

37. Domstolen har slagit fast att sådana hinder för den fria rörligheten för varor som, när det saknas harmonisering av de nationella lagstiftningarna, uppstår till följd av att bestämmelser om de villkor som varorna måste uppfylla tillämpas på varor från andra medlemsstater, där varorna lagligen tillverkas och saluförs utgör, även om bestämmelserna är tillämpliga utan åtskillnad på alla varor, åtgärder med motsvarande verkan vilka är förbjudna enligt artikel 34 FEUF. Detta gäller under förutsättning att denna tillämpning inte är motiverad av ett mål av allmänintresse som ska ges företräde framför kravet på fri rörlighet för varor. ( 19 )

38. Kravet att varor som är märkta med WaarborgHollands kontrollstämplar ska förses med tjeckisk kontrollstämpel förvårar saluföringen inom Republiken Tjeckien, eftersom det krävs två kontrollstämplar. Dessutom måste en ersättning betalas till det officiella kontrollorganet i den mottagande staten och utsläppandet på marknaden fördröjs, vilket medför ökade kostnader. ( 20 )

39. I princip – med den nyansering som framgår nedan – berör förbudet i artikel 34 FEUF både varor som är föremål för handel inom gemenskapen och varor med ursprung i tredjeländer som har övergått till fri omsättning i unionen. Domstolen har preciserat att vad gäller den fria rörligheten för varor inom unionen är varor i fri omsättning slutligt och fullständigt likställda med varor med ursprung i medlemsstaterna. ( 21 )

40. Den tjeckiska åtgärden strider således mot artikel 34 FEUF om den omfattar ädelmetallarbeten som tillverkas och saluförs i Konungariket Nederländerna med WaarborgHollands kontrollstämpel. Åtgärden strider även mot denna artikel om den tillämpas på ädelmetallarbeten när de framställs i tredjeländer och där förses med WaarborgHollands kontrollstämpel för att därefter importeras och övergå till fri omsättning i någon av unionens medlemsstater innan de importeras till Republiken Tjeckien.

2. Huruvida restriktionen är motiverad

41. Republiken Tjeckien har med stöd av Republiken Frankrike försökt att motivera sin administrativa praxis genom att hänvisa till tvingande krav avseende konsumentskydd. Republiken Tjeckien anser dessutom att proportionalitetsprincipen iakttas, eftersom det inte finns något sätt att skilja de föremål som stämplats av WaarborgHolland i Konungariket Nederländerna från dem som detta organ har stämplat med sin kontrollstämpel i tredjeländer. Enligt vad Republiken Tjeckien har uppgett i sin svarsinlaga, har försökt gjorts att genom samtal med WaarborgHolland slå fast säkra riktlinjer för att skilja dessa kategorier från varandra, men utan att lyckas.

42. Domstolen har som jag tidigare påpekat godtagit att när det saknas harmonisering i unionen, kan ett krav på att produkter ska förses med nationell kontrollstämpel och en vägran att erkänna kontrollstämpeln från ursprungsmedlemsstaten i viss mån motiveras av tvingande krav avseende konsumentskydd och god handelssed. Republiken Tjeckien skulle således kunna åberopa konsumentskyddet för att motivera sin praxis att kräva tjeckisk kontrollstämpel och inte godta WaarborgHollands stämplar.

43. Denna administrativa praxis i Republiken Tjeckien kan emellertid bara motiveras av konsumentskyddsskäl om följande villkor också är uppfyllda: a) WaarborgHollands kontrollstämplar erbjuder inte ett skydd som är likvärdigt med de tjeckiska kontrollstämplarna, och b) denna praxis iakttar proportionalitetsprincipen.

a) Likvärdighet och ömsesidigt erkännande av de tjeckiska och de nederländska kontrollstämplarna

44. Kommissionen menar att den tjeckiska och den nederländska kontrollstämpeln ger konsumenterna ett likartat skydd och att Republiken Tjeckien därför borde godta ett ömsesidigt erkännande, i enlighet med domstolens praxis. ( 22 ) De tjeckiska myndigheterna har i själva verket inte ifrågasatt detta påstående från kommissionen och de medger att de tjeckiska och de nederländska kontrollstämplarna är likvärdiga, men bara med avseende på föremål som har stämplats av WaarborgHolland i Konungariket Nederländerna och inte med avseende på föremål som har stämplats av WaarborgHolland i tredjeländer och sedan övergått till fri omsättning i unionen och importerats till Republiken Tjeckien.

45. Kommissionen anser att ett ömsesidigt erkännande av de tjeckiska och de nederländska kontrollstämplarna inte kan uteslutas på grund av att WaarborgHolland har utlokaliserat en del av sin verksamhet till tredjeländer, eftersom de nederländska myndigheterna fortsätter att kontrollera verksamheten i enlighet med den nederländska lagstiftningen. Det innebär att varor som stämplats av WaarborgHolland i Konungariket Nederländerna och varor som stämplats av samma organ i tredjeländer är likvärdiga, när de har övergått till fri omsättning i någon av unionens medlemsstater.

46. Republiken Tjeckien har med stöd av Republiken Frankrike däremot gjort gällande att ett ömsesidigt erkännande bara är möjligt för ädelmetallarbeten om de har kontrollstämplats i en medlemsstat i unionen. Sådant erkännande är inte möjligt för ädelmetallarbeten som stämplats i tredjeländer, även om det gjorts av ett kontrollorgan i en medlemsstat och, får det antas, i enlighet med lagstiftningen i den staten. Dessa föremål är enligt Republiken Tjeckien varor med ursprung i tredjeländer och de omfattas inte av principen om ömsesidigt erkännande, även om de har övergått till fri omsättning i en medlemsstat i unionen, såvida de inte saluförs i den staten i enlighet med dess nationella lagstiftning.

47. För att lösa den aktuella tvisten krävs det enligt min uppfattning att principen om ömsesidigt erkännande av kontrollstämplar tillämpas på ett sätt som är anpassat till olika faktiska omständigheter. För det första anser jag att principen är fullt tillämplig på föremål som lagligen har tillverkats och saluförts i Konungariket Nederländerna och som sedan har exporterats till Republiken Tjeckien. Det är uppenbart att domstolens praxis rörande ömsesidigt erkännande av likvärdiga kontrollstämplar ska tillämpas under dessa förhållanden.

48. För det andra är denna princip även tillämplig på ädelmetallarbeten som har tillverkats i tredjeländer och stämplats av WaarborgHolland med den nederländska kontrollstämpeln vid dess filialer i Kina eller Thailand, och därefter har importerats och övergått till fri omsättning i unionen, lagligen saluförts i Konungariket Nederländerna och sedan exporterats till Republiken Tjeckien. Även i det fallet ska det ske ett ömsesidigt erkännande av de tjeckiska och de nederländska kontrollstämplarna, eftersom de nederländska myndigheterna har prövat om de föremål som importerats från tredjeländer med WaarborgHollands kontrollstämplar är förenliga med dess nationella lagstiftning.

49. För det tredje finns det ädelmetallarbeten som har tillverkats i tredjeländer, stämplats av WaarborgHolland med den nederländska kontrollstämpeln vid dess filialer i Kina eller Thailand, därefter importerats och övergått till fri omsättning i unionen och lagligen saluförts i en annan medlemsstat än Konungariket Nederländerna, vars nationella lagstiftning föreskriver att kontrollstämplar som är likvärdiga med den tjeckiska ska användas. I det fallet anser jag att det ömsesidiga erkännandet ska tillämpas på samma sätt som i föregående fall, eftersom ursprungsmedlemsstaten då prövar om WaarborgHollands kontrollstämplar som har anbringats i tredjeländer är förenliga med dess egen lagstiftning. Republiken Tjecken bör förlita sig på denna prövning och tillämpa det ömsesidiga erkännandet av kontrollstämplar på föremål som exporterats till dess territorium på dessa villkor.

50. Det finns däremot tre situationer där ett ömsesidigt erkännande (av de nederländska och de tjeckiska kontrollstämplarna) inte ska tillämpas, nämligen följande: a) Varor som importerats direkt till Republiken Tjeckien. b) Varor som stämplats av WaarborgHolland vid dess filialer i Kina eller Thailand och importerats och övergått till fri omsättning i en medlemsstat i unionen utan att saluföras där och därefter exporterats till Republiken Tjeckien. c) Varor som stämplats av WaarborgHolland vid dess filialer utanför unionen och som importerats och övergått till fri omsättning och saluförts i en medlemsstat i unionen där det inte finns några nationella bestämmelser som kräver att en kontrollstämpel används, och därefter exporterats till Republiken Tjeckien.

51. Beträffande dessa tre kategorier uppkommer problemet, vilket inte slutgiltigt har lösts, om tillämpningen på varor som importerats från tredjeländer av den princip om ömsesidigt erkännande som domstolen har utvecklat i sin praxis för handel inom gemenskapen.

52. Kommissionen menar att övergången till fri omsättning innebär att importerade varor som försetts med den nederländska kontrollstämpeln av WaarborgHolland i tredjeländer likställs med varor som stämplats av detta organ i Konungariket Nederländerna. Republiken Tjeckien har däremot gjort gällande att ett ömsesidigt erkännande av kontrollstämplar förutsätter att dessa varor har övergått till fri omsättning och att de dessutom har saluförts i en medlemsstat i enlighet med dess nationella lagstiftning.

53. I artikel 28.2 FEUF anges det att bestämmelserna om fri rörlighet för varor ”ska tillämpas på varor med ursprung i medlemsstaterna samt på varor som kommer från tredjeland och som är i fri omsättning i medlemsstaterna”. I artikel 29 FEUF föreskrivs det att ”[v]aror som kommer från tredjeland ska anses vara i fri omsättning i en medlemsstat, om importformaliteterna har uppfyllts och tillämpliga tullar och avgifter med motsvarande verkan har tagits ut i denna medlemsstat och hel eller partiell restitution av sådana tullar och avgifter inte har lämnats”. Såväl i artikel 79 i gemenskapens tullkodex som i artikel 129 i den moderniserade tullkodexen, ( 23 ) vilken ska tillämpas från och med den 16 april 2016, föreskrivs att en övergång till fri omsättning ger icke-gemenskapsvaror tullstatus som gemenskapsvaror.

54. I dessa bestämmelser likställs varor från unionen med varor med ursprung i tredjeländer som har övergått till fri omsättning efter det att tullformaliteterna och de handelspolitiska formaliteterna har uppfyllts, vilket domstolen har bekräftat i sin praxis sedan domen i målet Donckerwolke m.fl. ( 24 ) Detta likställande innebär emellertid inte att varor som importerats från tredjeländer och som övergått till fri omsättning i en medlemsstat garanteras helt fri rörlighet i de övriga medlemsstaterna. ( 25 ) De importerade varorna måste uppfylla bestämmelserna i den medlemsstat där de först saluförs för att senare komma i åtnjutande av den fria rörligheten och därmed av tillämpningen av principen om ömsesidigt erkännande. ( 26 )

55. Domstolen bekräftade detta synsätt i domen i målet Expo Casa Manta, ( 27 ) då den påpekade att ”[s]aluföringen sker efter importen. På samma sätt som en vara som lagligen tillverkats i gemenskapen inte får saluföras enbart av detta skäl, medför inte den omständigheten att en vara lagligen har importerats att den automatiskt får saluföras.” Vidare slog domstolen fast att ”[i] den mån det inte finns någon gemenskapslagstiftning som harmoniserar villkoren för saluföring av varorna i fråga, får den medlemsstat där varorna övergår till fri omsättning motsätta sig saluföring av varorna om dessa inte uppfyller de villkor för saluföring som föreskrivs i nationell rätt”.

56. Dessa konstateranden från domstolens sida har avspeglats i artiklarna 27–29 i förordning (EG) nr 765/2008, ( 28 ) där det anges vilka kontroller som de nationella myndigheter som är ansvariga för marknadskontroll och tullmyndigheterna får utföra på produkter som importeras från tredjeländer innan de övergår till fri omsättning, för att säkerställa att de harmoniserade europeiska bestämmelserna uppfylls. Dessa kontroller görs endast för att klarlägga om det finns allvarliga risker för hälsa och säkerhet och där ingår inte förfalskning av ädelmetallarbeten.

57. Logiken bakom principen om ömsesidigt erkännande innebär dessutom enligt min uppfattning att den endast ska tillämpas på: a) handel inom gemenskapen med varor som har sitt ursprung i unionen och som lagligen tillverkats och saluförts i en medlemsstat i enlighet med dess nationella lagstiftning, och b) handel med varor från tredjeländer i fri omsättning, som har saluförts lagligen i en medlemsstat och som exporteras till en annan. ( 29 )

58. Omvänt innebär detta att importörer inte kan omfattas av ömsesidigt erkännande för att i unionen saluföra varor med ursprung i tredjeländer och som inte uppfyller bestämmelserna i någon medlemsstat. ( 30 ) För att tillämpa metoden med ömsesidigt erkännande i den internationella handeln mellan unionen och tredjeländer, krävs det att ett särskilt internationellt avtal ingås ( 31 ) eller att bestämmelser om detta som är förenliga med Världshandelsorganisationens regler förs in i ett bredare handelsavtal.

59. Mot bakgrund av det nyss anförda ska det prövas om Republiken Tjeckien med hänvisning till konsumentskyddet får vägra att tillämpa ett ömsesidigt erkännande och kräva att föremål som WaarborgHolland har kontrollstämplat vid sina filialer utanför unionen ska vara försedda med den tjeckiska kontrollstämpeln. I enlighet med ovanstående resonemang anser jag att Republiken Tjeckien får göra det i de tre ovan angivna fallen, ( 32 ) där det inte går att tillämpa domstolens praxis om ömsesidigt erkännande av kontrollstämplar mellan medlemsstaterna.

60. Om ett ädelmetallarbete inte uppfyller den nationella lagstiftningen i någon medlemsstat om saluföring av den här typen av varor (vilken inte är harmoniserad) eller om det importeras direkt från ett tredjeland, kan det inte omfattas av ett ömsesidigt erkännande av kontrollstämplar. Principen om ömsesidigt erkännande är som sagt bara tillämplig på föremål som uppfyller bestämmelserna i en medlemsstat vars lagstiftning kräver att kontrollstämplar eller andra liknande mekanismer används, eftersom den bygger på ett ömsesidigt förtroende mellan medlemsstaterna om att deras respektive åtgärder för att förhindra att konsumenter utsätts för bedrägerier när det gäller ädelmetallprodukter är effektiva.

61. Något sådant förtroende finns inte när handeln med ädelmetallarbeten sker mellan unionen och tredjeländer, i vilka kontrollstämplar inte används generellt, utom med avseende på de länder som har undertecknat Wienkonventionen. Unionen är inte part i denna konvention, men 16 av dess medlemsstater har anslutit sig till den, däribland Konungariket Nederländerna och Republiken Tjeckien. Wienkonventionen, som inte är en del av unionsrätten, kan inte ligga till grund för en tillämpning av principen om ömsesidigt erkännande, vilken just har sitt ursprung i unionsrätten.

62. Kommissionen menar att domstolens praxis rörande ömsesidigt erkännande av kontrollstämplar även borde tillämpas i dessa tre fall. Enligt kommissionens uppfattning är föremål som importerats från tredjeländer och övergått i fri omsättning i unionens medlemsstater i överensstämmelse med den nederländska lagstiftningen. När WaarborgHolland anbringar sina kontrollstämplar vid filialer belägna i tredjeländer tillämpar organet nämligen nederländsk lag och underkastar sina laboratorier de nederländska myndigheternas kontroll, vilken liknar den kontroll som dessa myndigheter utövar över den verksamhet som bedrivs i Konungariket Nederländerna. En utlokalisering av kontrollstämplingstjänster till tredjeländer, vilket är tillåtet enligt den nederländska lagstiftningen, ( 33 ) bör inte utgöra hinder för att principen om ömsesidigt erkännande tillämpas.

63. Kommissionen har också uppgett att WaarborgHolland har ett intyg som utfärdats av det nederländska ackrediteringsorganet, ( 34 ) enligt vilket WaarborgHolland har rätt att bedriva verksamhet utanför Konungariket Nederländerna. Vid förhandlingen gjorde kommissionen gällande att de tjeckiska myndigheterna enligt artikel 11.2 i förordning nr 765/2008, ( 35 ) är skyldiga att erkänna likvärdigheten hos de intyg som utfärdas av de organ för bedömning av överensstämmelse (i det här fallet WaarborgHolland) som har godkänts av det nationella ackrediteringsorganet (i det här fallet Raad voor Accrediatie (ackrediteringsrådet)).

64. Kommissionen har dessutom betonat att de nederländska myndigheterna har kontrollbefogenheter då de tillämpar den nationella lagstiftningen på WaarborgHollands verksamhet i tredjeländer, även om den inte har lagt fram några bevis på hur ofta sådana kontroller görs och hur omfattande de är.

65. Jag anser emellertid inte att dessa faktorer är tillräckliga för att godta kommissionens resonemang. Dels är det ömsesidiga erkännande som föreskrivs i förordning nr 765/2008 med avseende på intyg som utfärdats av organ för bedömning av överensstämmelse som har godkänts av ett nationellt ackrediteringsorgan endast tillämpligt när dessa intyg utfärdas i en medlemsstat i unionen. Enligt artikel 7 i förordning nr 765/2008 godtas i vissa undantagsfall en gränsöverskridande ackreditering, men där nämns inte någon möjlighet att utfärda intyg utanför unionens territorium, vilket överensstämmer med den praxis som innebär att de bara ska godtas när unionen har ingått ett internationellt avtal med det berörda tredjelandet. ( 36 ) Unionen har inte ingått något internationellt avtal om ömsesidigt erkännande av bedömning av överensstämmelse med Kina eller Thailand som skulle kunna tillämpas på kontrollstämplar som WaarborgHolland har anbringat i dessa länder.

66. Såsom Republiken Tjeckien och Republiken Frankrike har påpekat kan å andra sidan det nederländska nationella ackrediteringsorganet som utövar tillsyn över kontrollorganens verksamhet, inte ha samma befogenheter i Konungariket Nederländerna som i ett tredjeland. Kontrollen av bedrägerier med ädelmetallarbeten kräver ett administrativt samarbete mellan kontrollorganen, vilka kan upptäcka bedrägerier med hjälp av kemiska analyser av produkterna, och med andra offentliga myndigheter (tull- och skattemyndigheter, polis, domstolar) som beivrar och lagför sådan brottslighet. Utövandet av dessa kontrollbefogenheter kan vara förenat med förvaltningsrättsliga eller straffrättsliga åtgärder, vilka av nödvändighet är av territoriell karaktär och inte kan vidtas av Konungariket Nederländerna i ett tredjeland.

67. Den obligatoriska kontrollstämplingen, i de länder som tillämpar den, är en administrativ verksamhet som är knuten till statens suveränitet och som inte är förenlig med möjligheten till utlokalisering till tredjeländer, om det inte finns ett internationellt avtal. ( 37 )

68. Kontrollstämplingsverksamhetens administrativa karaktär säkerställer också ett större oberoende för kontrollorganen när de bedriver denna verksamhet i förhållande till företagen inom denna sektor. En utlokalisering till ett tredjeland kan äventyra detta oberoende, eftersom det inte är säkert att det förvaltningsrättsliga skyddet i det aktuella landet liknar det skydd som ges i unionsmedlemsstaten, såsom Republiken Frankrike påpekade vid förhandlingen,

69. Sammanfattningsvis skulle Republiken Tjeckien, med iakttagande av artikel 34 FEUF och domstolens praxis där den artikeln tolkas med avseende på ömsesidigt erkännande av kontrollstämplar, kunna kräva att ädelmetallarbeten som tillverkats i tredjeländer och märkts med den nederländska kontrollstämpeln av WaarborgHolland utanför unionen, ska förses med den tjeckiska kontrollstämpeln i följande tre fall: — Om de importeras direkt till Republiken Tjeckien. — Om de importeras och övergår till fri omsättning, men inte saluförs lagligen i en annan medlemsstat innan de exporteras till Republiken Tjeckien. — Om de importeras, övergår till fri omsättning och saluförs lagligen i en medlemsstat som inte använder kontrollstämpel.

70. Med hänsyn till att den tjeckiska kontrollstämpeln och den nederländska stämpel som WaarborgHolland använder i allt väsentligt är likvärdiga, utgör däremot artikel 34 FEUF och domstolens praxis där den artikeln tolkas hinder för att Republiken Tjeckien kräver stämpling med tjeckisk kontrollstämpel på följande kategorier av ädelmetallarbeten: — Arbeten som tillverkas och saluförs lagligen i Konungariket Nederländerna, vilka är försedda med nederländsk kontrollstämpel som anbringats av WaarborgHolland och vilka exporteras till Republiken Tjeckien. — Arbeten som tillverkats i tredjeländer och försetts med den nederländska kontrollstämpeln av WaarborgHolland vid dess filialer utanför unionen, och som importerats, övergått till fri omsättning och saluförts lagligen i Konungariket Nederländerna och senare exporteras till Republiken Tjeckien. — Arbeten som tillverkats i tredjeländer och försetts med den nederländska kontrollstämpeln av WaarborgHolland vid dess filialer utanför unionen, och som importerats, övergått till fri omsättning i unionen och saluförts lagligen i en annan medlemsstat än Konungariket Nederländerna, vars lagstiftning föreskriver användande av kontrollstämplar som liknar den tjeckiska.

b) Huruvida åtgärden är förenlig med proportionalitetsprincipen

71. I de fall där Republiken Tjeckien, enligt min uppfattning, åsidosätter artikel 34 FEUF, återstår det att avgöra huruvida den nu aktuella åtgärden är förenlig med proportionalitetsprincipen, det vill säga om det inte finns ett alternativ som medför ett mindre ingrepp i handeln inom gemenskapen för att skydda konsumenterna mot bedrägerier vid saluföring av dessa föremål. ( 38 )

72. Såsom Republiken Frankrike har påpekat i sin interventionsinlaga, skulle ett mindre ingripande alternativ ha varit att WaarborgHolland i sin verksamhet i tredjeländer, hade använt sig av en annan kontrollstämpel än den som används i Konungariket Nederländerna. Då skulle Republiken Tjeckien enbart ha kunnat kräva stämpling med den tjeckiska kontrollstämpeln på föremål som WaarborgHolland har stämplat vid sina filialer utanför Europeiska unionen, samtidigt som Republiken Tjeckien skulle erkänna likvärdigheten av den kontrollstämpel som WaarborgHolland använder i Konungariket Nederländerna. Det förefaller som om detta alternativ har undersökts av Republiken Tjeckien men WaarborgHolland godtog det inte, ( 39 ) varvid Republiken Tjeckien, mot bakgrund av att det var omöjligt att skilja mellan föremål som WaarborgHolland stämplat i Konungariket Nederländerna och föremål som stämplats vid dess filialer utanför unionen, krävde att samtliga föremål skulle stämplas med den tjeckiska kontrollstämpeln för att de skulle få saluföras på dess territorium.

73. Detta förfarande är enligt min uppfattning inte förenligt med proportionalitetsprincipen, eftersom det finns åtgärder som medför mindre ingrepp i handeln inom gemenskapen, exempelvis ett krav från de tjeckiska myndigheternas sida på att föremålets ursprung ska styrkas. Det skulle exempelvis kunna ske genom ett krav på att föremål som stämplats av WaarborgHolland förses med en ursprungsstämpel som visar var de har tillverkats. ( 40 ) De tjeckiska myndigheterna skulle med hjälp av denna metod kunna erkänna den nederländska kontrollstämpel som WaarborgHolland anbringar på föremål som framställts i Konungariket Nederländerna, och samtidigt kräva stämpling med den tjeckiska kontrollstämpeln enbart på föremål som stämplats av WaarborgHolland i tredjeländer.

74. Den beskrivna åtgärden skulle emellertid inte vara lämpad för att identifiera föremål som stämplats av WaarborgHolland i tredjeländer och som importerats och saluförts i Konungariket Nederländerna (eller i medlemsstater med kontrollstämplingssystem som liknar det tjeckiska) och sedan exporterats till Republiken Tjeckien. I sådana fall skulle importören på olika sätt kunna styrka att föremålet tidigare saluförts lagligen i en medlemsstat, exempelvis med hjälp av fakturor eller produktetiketter, skattehandlingar eller försäljningshandlingar, eller med hjälp av en skriftlig bekräftelse från den behöriga myndigheten i den medlemsstat där de saluförts. ( 41 ) Alla dessa sätt är mindre ingripande för handeln med ädelmetallarbeten än att kräva att arbeten som stämplats med WaarborgHollands kontrollstämpel ska förses med den tjeckiska kontrollstämpeln.

IV. Förslag till avgörande

75. Mot bakgrund av det ovan anförda föreslår jag att domstolen ska 1) avvisa talan vad beträffar kommissionens anmärkningar mot Republiken Tjeckien rörande dess vägran att erkänna de nederländska kontrollstämplar som inte har anbringats av WaarborgHolland, eftersom dessa anmärkningar inte är tillräckligt precisa, 2) bifalla talan delvis och slå fast att Republiken Tjeckien har underlåtit att uppfylla sina skyldigheter enligt artikel 34 FEUF, genom att kräva att följande ädelmetallarbeten ska stämplas med den tjeckiska kontrollstämpeln: — Arbeten som framställts och saluförts lagligen i Konungariket Nederländerna och stämplats med den nederländska kontrollstämpeln av WaarborgHolland, och som exporteras till Republiken Tjeckien. — Arbeten som framställts i tredjeländer, stämplats av WaarborgHolland med den nederländska kontrollstämpeln vid dess filialer utanför unionen, importerats, övergått till fri omsättning och saluförts lagligen i Konungariket Nederländerna, och som senare exporterats till Republiken Tjeckien. — Arbeten som framställts i tredjeländer, stämplats av WaarborgHolland med den nederländska kontrollstämpeln vid dess filialer utanför unionen, importerats och övergått till fri omsättning i unionen och saluförts lagligen i en annan medlemsstat än Konungariket Nederländerna, vars nationella lagstiftning föreskriver användande av kontrollstämplar som är likvärdiga med den tjeckiska, och som senare exporterats till Republiken Tjeckien, 3) ogilla talan i övrigt, och 4) besluta att parterna och intervenienten ska bära sina rättegångskostnader.

( 1 ) Originalspråk: spanska.

( 2 ) Domarna kommissionen/Estland (C‑39/10, EU:C:2012:282), punkt 24–26, kommissionen/Spanien (C‑211/08, EU:C:2010:340), punkt 32, kommissionen/Portugal (C‑458/08, EU:C:2010:692), punkt 49, kommissionen/Polen (C‑281/11, EU:C:2013:855), punkterna 121–123, kommissionen/Tjeckien (C‑343/08, EU:C:2010:14), punkt 25, och kommissionen/Spanien (C‑375/10, EU:C:2011:184), punkterna 10 och 11.

( 3 ) Proposition de directive du Conseil concernant le rapprochement des legislations des états membres relatives aux ouvrages en metaux precieux (förslag till rådets direktiv om tillnärmning av medlemsstaternas lagstiftning om arbeten i ädelmetall), COM/1975/607/final, av den 1 december 1975 (EGT 1976, C 11, s. 2), vilket drogs tillbaka år 1977. Förslag till rådets direktiv om arbeten i ädelmetall, COM(93) 322 final, av den 14 oktober 1993; i dess lydelse enligt ändrat förslag till Europaparlamentets och rådets direktiv om arbeten i ädelmetall, COM(94) 267 final, av den 30 juni 1994 (EGT C 209, s. 4), vilket drogs tillbaka år 2005.

( 4 ) Se vägledningen från kommissionen, Tillämpning av förordningen om ömsesidigt erkännande på artiklar av ädelmetall, av den 1 februari 2010.

( 5 ) Enligt de uppgifter som finns tillgängliga gällde 90 procent av alla anmälningar om vägran att ömsesidigt erkänna under perioden mellan den 13 maj 2009, då Europaparlamentets och rådet förordning (EG) nr 764/2008 av den 9 juli 2008 om förfaranden för tillämpning av vissa nationella tekniska regler på produkter som lagligen saluförts i en annan medlemsstat och om upphävande av beslut nr 3052/95/EG (EUT L 218, s. 21) trädde i kraft, och den 31 december 2011, ädelmetallarbeten. Se dokumentet COM(2012) 292 final, av den 15 juni 2012, Meddelande från kommissionen till Europaparlamentet och rådet, vilket innehåller Första rapporten om tillämpningen av Europaparlamentets och rådets förordning (EG) nr 764/2008 av den 9 juli 2008 om förfaranden för tillämpning av vissa nationella tekniska regler på produkter som lagligen saluförts i en annan medlemsstat och om upphävande av beslut nr 3052/95/EG, s. 8.

( 6 ) Se den information som finns på International Association of Assay Offices webbplats http://www.theiaao.com/hallmarking/.

( 7 ) Enligt de uppgifter som kommissionen har lämnat finns det i EU för närvarande 18 finhalter för guld och bara två är gemensamma för alla medlemsstater (585 och 750). När det gäller silver finns det 15 nationella finhalter i hela EU och bara 800 och 925 godtas i samtliga medlemsstater. För platina finns det 5 finhalter i EU och platina godtas inte som ädelmetall i Bulgarien, Cypern och Tyskland (kommissionen, Tillämpning av förordningen om ömsesidigt erkännande på artiklar av ädelmetall, av den 1 februari 2010, s. 9).

( 8 ) Konventionstexten och uppgift om fördragsslutande parter finns på http://www.hallmarkingconvention.org/documents.php.

( 9 ) Domarna Robertson m.fl. (220/81, EU:C:1982:239), Houtwipper (C‑293/93, EU:C:1994:330), kommissionen/Irland (C‑30/99, EU:C:2001:346) och Juvelta (C‑481/12, EU:C:2014:11).

( 10 ) Dom Rewe, kallat Cassis de Dijon (120/78, EU:C:1979:42).

( 11 ) Se domarna Robertson m.fl. (220/81, EU:C:1982:239), punkterna 9 och 11, och Houtwipper (C‑293/93, EU:C:1994:330), punkterna 11 och 14.

( 12 ) Domarna Robertson m.fl. (220/81, EU:C:1982:239), punkt 12, Houtwipper (C‑293/93, EU:C:1994:330), punkt15, kommissionen/Irland (C‑30/99, EU:C:2001:346), punkterna 30 och 69, och Juvelta (C‑481/12, EU:C:2014:11), punkt 22.

( 13 ) Eftersom åtgärder ”som hänför sig till import eller export av guld eller silver” har förts in bland de allmänna undantagen i artikel XX i GATT, kan medlemsstaterna emellertid utan svårighet motivera nationella bestämmelser med restriktioner.

( 14 ) En förteckning över de stater som är parter och de stater som har observatörsstatus (Kroatien, Italien, Serbien, Sri Lanka och Ukraina) finns på http://www.hallmarkingconvention.org/members-observers.php.

( 15 ) I punkt 4 i bilaga II till Wienkonventionen föreskrivs det att varorna utöver den gemensamma kontrollstämpeln ska vara försedda med garantistämpel från ursprungslandet eller mottagarlandet, tillverkarstämpel eller ursprungsstämpel och finhaltsstämpel.

( 16 ) Convention entre le Conseil fédéral suisse et le Gouvernement de la République française relative à la reconnaissance réciproque des poinçons officiels apposés sur les ouvrages en métaux précieux, publiée comme annexe au Décret no 89-216 du 10 avril 1989 (JORF du 14 avril 1989. page 4741), vilken ingicks den 2 juni 1987 och trädde i kraft den 1 maj 1989. Convention entre la Confédération suisse et la République italienne relative à la reconnaissance réciproque des poinçons apposés sur les ouvrages en métaux précieux (RO 1974 753), vilken ingicks den 15 januari 1970 och trädde i kraft den 30 mars 1974.

( 17 ) Dom kommissionen/Tyskland (C‑387/99, EU:C:2004:235), punkt 42, och dom kommissionen/Spanien (C‑88/07, EU:C:2009:123), punkt 54.

( 18 ) Se i synnerhet domarna Dassonville (8/74, EU:C:1974:82), punkt 5, Ker-Optika (C‑108/09, EU:C:2010:725), punkt 47, och Juvelta (C‑481/12, EU:C:2014:11), punkt 16.

( 19 ) Se domarna Robertson m.fl. (220/81, EU:C:1982:239), punkt 9, Houtwipper (C‑293/93, EU:C:1994:330), punkt 11, kommissionen/Irland (C‑30/99, EU:C:2001:346), punkt 26, och Juvelta (C‑481/12, EU:C:2014:11), punkt 17.

( 20 ) Domarna Houtwipper (C‑293/93, EU:C:1994:330), punkt 13, kommissionen/Irland (C‑30/99, EU:C:2001:346), punkt 27, och Juvelta (C‑481/12, EU:C:2014:11), punkt 18.

( 21 ) Se, för ett liknande resonemang, dom Tezi/kommissionen (59/84, EU:C:1986:102), punkt 26, och dom UNIC och Uni.co.pel (C‑95/14, EU:C:2015:492), punkt 41.

( 22 ) Enligt vilken en medlemsstat åsidosätter artikel 34 FEUF om den kräver att varor som importerats från andra medlemsstater, där de lagligen har kontrollstämplats och saluförts, måste förses med en ny kontrollstämpel i den mottagande medlemsstaten.

( 23 ) Rådets förordning (EEG) nr 2913/92 av den 12 oktober 1992 om inrättandet av en tullkodex för gemenskapen ( EGT L 302, s. 1), och Europaparlamentets och rådets förordning (EG) nr 450/2008 av den 23 april 2008 om fastställande av en tullkodex för gemenskapen (Moderniserad tullkodex) (EUT L 145, s. 1).

( 24 ) I denna dom klargjorde domstolen, beträffande den fria rörligheten för varor inom gemenskapen, att varor som är i ”fri omsättning” är slutgiltigt och fullständigt likställda med varor med ursprung i medlemsstaterna. Domstolen betonade även att av denna likställighet följer att bestämmelserna i artikel 30 om avskaffande av kvantitativa restriktioner samt åtgärder med motsvarande verkan utan åtskillnad är tillämpliga på varor med ursprung i gemenskapen och på sådana som, oavsett varifrån de ursprungligen kommer, har övergått till fri omsättning i någon av medlemsstaterna (dom Donckerwolke m.fl., 41/76, EU:C:1976:182, punkterna 17 och 18). Se även domarna Peureux (119/78, EU:C:1979:66), punkt 26, Tezi/kommissionen (59/84, EU:C:1986:102), punkt 26, Budéjovicky Budvar (C‑216/01, EU:C:2003:618), punkt 95, och UNIC och Uni.co.pel (C‑95/14, EU:C:2015:492), punkt 41.

( 25 ) Frågan har diskuterats i doktrinen och jag hänvisar till Ankersmit, L., ”What if Cassis de Dijon were Cassis de Quebec? The assimilation of goods of third country origin in the internal market”, Commom Market Law Review, 2013, nr 6, s. 1387–1410; Tegeder, J., ”Applying the Cassis de Dijon doctrine to goods originating in third countries”, European Law Review, 1994, nr 1, s. 86–94.

( 26 ) Se Enchelmaier, S., ”Article 36 TFEU: General”, i Oliver, Peter (red.), Oliver on the Free Movement of Goods in the European Union, 5 uppl., Hart, Oxford, 2010, s. 233.

( 27 ) Mål C‑296/00 (EU:C:2002:316), punkterna 31 och 32, samt dom Alliance for Natural Health m.fl. (C‑154/04 och C‑155/04, EU:C:2005:449), punkt 95.

( 28 ) Europaparlamentets och rådets förordning (EG) nr 765/2008 av den 9 juli 2008 om krav för ackreditering och marknadskontroll i samband med saluföring av produkter och upphävande av förordning (EEG) nr 339/93(EUT L 218, s. 30).

( 29 ) I skäl 3 i förordning nr 764/2008 anges att principen om ömsesidigt erkännande, som har sitt upphov i domstolens rättspraxis, innebär att ”en medlemsstat inte får förbjuda försäljning på sitt territorium av produkter som lagligen saluförs i en annan medlemsstat även om de tillverkats enligt andra tekniska regler än de som gäller för inhemska produkter. Enda undantag från den principen är restriktioner som kan motiveras med hänvisning till artikel 30 i fördraget eller med hänvisning till andra tvingande krav av allmänt intresse och som står i proportion till det uppsatta målet.”

Kommissionen har själv påpekat att ”[v]ad gäller produkter som importeras från tredje land måste de lagligen saluföras i en medlemsstat eller i en Efta-stat som är en fördragsslutande part till EES-avtalet för att omfattas av ömsesidigt erkännande” (dokument COM(2013) 592 final, av den 18 augusti 2013, Vägledande dokument. Begreppet ”lagligen saluförd” i förordning nr 764/2008 om ömsesidigt erkännande, s. 6).

( 30 ) Enligt Gardeñes Santiago är den regel som ska tillämpas vid handel med tredjeländer ”inte regeln om ömsesidigt erkännande, utan den rakt motsatta, nämligen regeln om strikt tillämpning av lagen i importstaten eller den mottagande staten. Det innebär att när en vara eller en tjänst från ett tredjeland importeras till gemenskapen, ska den uppfylla de harmoniserade gemenskapsbestämmelserna, om sådana finns, och bestämmelserna i den medlemsstat i vilken de förs in och det räcker inte att bestämmelserna i ursprungsstaten är uppfyllda” (Gardeñes Santiago, M., La aplicación de la regla del reconocimiento mutuo y su incidencia en el comercio de mercancías y servicios en el ámbito comunitario e internacional, Eurolex, Madrid, 1999, s. 314).

( 31 ) Europeiska unionen har ingått flera avtal om ömsesidigt erkännande av bedömningar av överensstämmelse med länder med avancerade ekonomier som USA, Kanada, Australien, Nya Zeeland, Japan, Schweiz och Israel. Alla dessa och deras tillämpningsföreskrifter finns på kommissionens webbplats på adressen http://ec.europa.eu/growth/single-market/goods/international-aspects/mutual-recognition-agreements/index_en.htm.

( 32 ) Det handlar om följande fall: a) Föremål som importerats och övergått till fri omsättning i Republiken Tjeckien. b) Föremål som importerats och övergått till fri omsättning i en medlemsstat i unionen utan att saluföras där och som senare exporteras till Republiken Tjeckien. c) Föremål som importerats, övergått till fri omsättning och saluförts i en medlemsstat utan nationella bestämmelser som kräver att en kontrollstämpel används, och som senare exporteras till Republiken Tjeckien.

( 33 ) College van Beroep voor het Bedrijfsleven (appellationsdomstol för ekonomiska mål) prövade en tvist mellan de två kontrollorganen rörande tillämpningen av den nederländska lagstiftningen inom detta område, till följd av att WaarborgHolland hade utlokaliserat verksamhet till tredjeländer. I dom av den 29 januari 2008 slog domstolen fast att denna utlokalisering var rättsenlig. Texten i engelsk version finns tillgänglig påhttp://www.hallmarking.com/downloads/decision_by_the_netherlands_and_industry_appeals_tribunal_ewn_versus_min_ea.pdf.

( 34 ) Detta uppgav kommissionen som svar på en fråga från domstolen.

( 35 ) Den har följande lydelse: ”De nationella myndigheterna ska erkänna likvärdigheten hos de tjänster som tillhandahålls av de ackrediteringsorgan som har framgångsrikt genomgått referentbedömning i enlighet med artikel 10, och därmed, baserat på den presumtion som avses i punkt 1 i den här artikeln, godta dessa organs ackrediteringsintyg och de intyg som utfärdas av de organ för bedömning av överensstämmelse som ackrediterats av dem.”

( 36 ) Se exempelvis Avtal mellan Europeiska unionen och Australien om ändring av avtalet om ömsesidigt erkännande av bedömning av överensstämmelse, intyg och märkning mellan Europeiska gemenskapen och Australien (EUT 2012, L 359, s. 2).

( 37 ) Denna omständighet motiverar enligt min uppfattning att länderna som har anslutit sig till Wienkonventionen inte godtar så kallad ”offshore hallmarking” eller utlokalisering av kontrollorganens verksamhet. Samtliga stater som är parter i konventionen, med undantag av Konungariket Nederländerna, motsatte sig ett godkännande av utlokalisering vid mötet i Ständiga kommittén för konventionen som hölls år 2008 i London (http://www.hallmarkingconvention.org/2008-spring-meeting-in-london-2.htm och dokument PMC/SR 2/2008 av den 16 maj 2008, s. 6).

( 38 ) Dom Ker-Optika (C‑108/09, EU:C:2010:725), punkt 65.

( 39 ) Enligt WaarborgHolland skulle användning av en annan kontrollstämpel än den nederländska (vid dess filialer i tredjeländer) kunna urholka det kommersiella värdet på marknaden som följer av dess kontrollstämpels renommé. I det fallet skulle WaarborgHolland kanske inte ha haft något intresse av att utlokalisera sin kontrollstämplingsverksamhet.

( 40 ) Ursprungsstämplar krävs ofta och de nämns till exempel i Wienkonventionen.

( 41 ) Kommissionen nämner dessa och andra bevismedel i sitt dokument COM(2013) 592 final av den 18 augusti 2013, Vägledande dokument. Begreppet ”lagligen saluförd” i förordning nr 764/2008 om ömsesidigt erkännande, s. 7.