Förslag till avgörande av generaladvokat Lenz föredraget den 16 september 1997. - Louisette Cordelle mot Office national des pensions (ONP). - Begäran om förhandsavgörande: Tribunal du travail de Charleroi - Belgien. - Social trygghet - Artiklarna 12.2 och 46 a i förordning (EEG) nr 1408/71 - Nationella bestämmelser för att förhindra sammanträffande av förmåner - Förmåner av samma slag. - Mål C-366/96.



Rättsfallssamling 1998 s. I-00583



Generaladvokatens förslag till avgörande

A - Inledning

1 I förevarande mål har Tribunal du travail de Charleroi begärt att domstolen skall meddela ett förhandsavgörande avseende frågan huruvida nationella bestämmelser för att förhindra sammanträffande av förmåner är förenliga med gemenskapsrätten.

2 Enligt den hänskjutande domstolen och parterna har förfarandet följande tvist som bakgrund: Käranden i målet vid den nationella domstolen, Louisette Cordelle, är unionsmedborgare. Hon erhåller efterlevandepension enligt den belgiska pensionsförsäkringen och tre ålderspensioner, varav två från den belgiska socialförsäkringen och en från den franska.

3 Louisette Cordelle erhåller efterlevandepension på grund av de fullständiga försäkringsperioder som hennes avlidne make såsom anställd hade fullgjort uteslutande i Belgien. Pensionen har beräknats endast enligt belgisk lagstiftning utan att gemenskapsrätt har tillämpats. Förutom två belgiska ålderspensioner erhåller käranden även en fransk ålderspension som har beräknats på grundval av 27 försäkringsperioder som anställd samt 48 försäkringsperioder vilka har tillgodoräknats henne på grund av att hon har uppfostrat sex barn. Denna pension har dessutom ökats med 10 procent med anledning av barnen. Den belgiska socialförsäkringsmyndigheten Office National des Pensions (nedan kallad ONP) beräknade år 1989 pensionerna och fastställde med tillämpning av den kungliga kungörelsen av den 21 december 1967 (nedan kallad kungörelsen) maximibeloppet för den belgiska efterlevandepensionen och den franska ålderspensionen. När ONP fick kännedom om den franska ålderspensionens belopp, sänkte den år 1994 den belgiska efterlevandepensionen i enlighet med den kungliga kungörelsen och krävde återbetalning av redan utbetalade belopp på 42 460 BFR.

4 Käranden har invänt mot ONP:s avgörande. Hon har gjort gällande att de nationella bestämmelserna för att förhindra sammanträffande av förmåner i artikel 52 i kungörelsen inte kan tillämpas på hennes franska pension, eftersom höjningen av denna pension på den grund att hon hade uppfostrat barn utgör en förmån som inte förekommer i den belgiska lagstiftningen och därför inte skall beaktas enligt de belgiska bestämmelserna för att förhindra sammanträffande av förmåner.

5 Avsikten med artikel 52 är att samordna försäkringen för två olika risker avseende olika perioder, det vill säga att fastställa ett gränsvärde för sammanträffande av förmåner av de ålderspensioner som beviljas på grundval av den försäkrades försäkringstid å ena sidan, och en efterlevandepension som beviljas på grundval av en tredje persons försäkringstid å den andra. I bestämmelsen föreskrivs att efterlevandepensionen för en anställd med en eller flera ålderspensioner som beviljas på grundval av belgiska eller utländska bestämmelser endast kan läggas samman upp till ett visst högsta belopp.(1)

6 För Tribunal du travail de Charleroi inställer sig frågan, huruvida den franska pensionen i sin helhet skall betraktas som en ålderspension eller om i förevarande fall, med hänsyn till gemenskapsbestämmelserna, artikel 52 i kungörelsen skall tillämpas.

7 Tribunal du travail de Charleroi har därför ställt följande tolkningsfråga till domstolen:

"Är den bestämmelse för att förhindra sammanträffande av förmåner(2) som finns i artikel 52 i den kungliga kungörelsen av den 21 december 1967, med beaktande av dels de förmåner som följer av fransk rätt och som utbetalas av Caisse régionale d'assurance maladie Nord Picardie, dels den ålderspension som utbetalas enligt belgisk rätt, tillämplig med hänsyn till gemenskapernas förordningar?"

B - Bedömning

8 Enligt ONP kan tolkningsfrågan inte prövas i sak. Som den är formulerad begärs det inte någon tolkning av gemenskapsrätten, och därför faller inte frågan inom tillämpningsområdet för artikel 177 i EG-fördraget, som fastställer domstolens behörighet att uttala sig inom ramen för en begäran om förhandsavgörande.

9 Enligt domstolens fasta rättspraxis, till vilken även kommissionen har hänvisat i detta sammanhang, är domstolen i ett förfarande enligt artikel 177 i EG-fördraget inte behörig att tillämpa gemenskapsrättsliga bestämmelser i ett enskilt fall och, därmed, heller inte att inordna bestämmelser i nationell rätt under en gemenskapsrättslig bestämmelse. Den kan däremot tillhandahålla den nationella domstolen alla kriterier för tolkning av gemenskapsrätten som kan tjäna till ledning vid ett avgörande beträffande verkningarna av dessa bestämmelser.(3) Domstolen kan således tolka gemenskapsrättsliga bestämmelser för att avgöra huruvida de utgör hinder för nationella bestämmelser för att förhindra sammanträffande av förmåner.

10 I förevarande fall skall främst rådets förordning (EEG) nr 1408/71 av den 14 juni 1971 om tillämpningen av systemen för social trygghet när anställda, egenföretagare eller deras familjer flyttar inom gemenskapen(4), i dess lydelse enligt rådets förordning (EEG) nr 2001/83(5) av den 2 juni 1983 respektive i dess lydelse enligt rådets förordning (EEG) nr 1248/92 av den 30 april 1992(6), beaktas.(7)

11 Av de berörda är det endast kommissionen som har yttrat sig över vilken lydelse av förordningen som i förevarande fall skall beaktas. Denna fråga har betydelse, eftersom beslutet om fastställelse av ålders- och efterlevandepensionen fattades innan förordning nr 1248/92 trädde i kraft den 1 juni 1992, och ONP:s begäran om återbetalning avser tiden efter ikraftträdandet. Vid den muntliga förhandlingen har kommissionen anfört att pensionerna skall beräknas enligt det system som gällde före år 1992, det vill säga enligt förordningens "gamla" lydelse, eftersom kärandens pensioner fastställdes år 1989.

12 Tillämpligheten av förordningen i dess "nya" lydelse regleras i artikel 95 a, som infördes genom förordning nr 1248/92. Enligt artikel 95 a 1 skall ingen rätt förvärvas enligt förordning nr 1248/92 för en period före den 1 juni 1992. Enligt punkt 4 kan emellertid rättigheter för personer som har beviljats pension före den 1 juni 1992 omprövas på ansökan och med beaktande av bestämmelserna i förordning nr 1248/92. Från vilken tidpunkt dessa rättigheter omräknas beror på när ansökan lämnas in och regleras i artikel 95 a 5 och 95 a 6. Det framgår av dessa bestämmelser att pensionerna inte automatiskt har räknats om från och med år 1992.

13 Det är okänt för domstolen huruvida käranden har gjort någon sådan ansökan om omräkning. Emellertid är det klarlagt att pensionerna år 1989 lades samman med tillämpning av artikel 52 i kungörelsen, vilken överensstämde med förordningen i dess gamla lydelse. Huruvida en korrigering av den gamla pensionsfastställelsen i förhållande till den nya företogs år 1994 enligt förordningens nya lydelse beror bland annat på om käranden, enligt artikel 95 a i förordning nr 1408/71, ansökte om omräkning. Eftersom det inte klart framgår vilken lydelse av förordningen som har legat till grund för det här överklagade beslutet, förefaller det mig behövligt att undersöka den gamla och den nya lydelsen.

I - Förordning nr 1408/71 i dess gamla lydelse

14 Som redan har nämnts går varken ONP eller den belgiska regeringen in på problemet angående de olika lydelserna av förordning nr 1408/71. Båda framhåller att efterlevandepensionen grundades helt och uteslutande på försäkringsperioder som makarna hade fullgjort i Belgien, och försäkringarna beviljades därmed uteslutande enligt belgisk rätt. Från beviljandet av pension skall skiljas vad som slutligen - till följd av att sammanträffande av förmånerna begränsas enligt artikel 52 - betalas ut till den förmånsberättigade. Denna skillnad har emellertid inte någon betydelse i förevarande fall. Här är det fråga om huruvida efterlevandepensionen över huvud taget fick minskas på grund av den ålderspension som erhölls från Frankrike.

15 Den viktigaste bestämmelsen för att besvara frågan huruvida nationella bestämmelser för att förhindra sammanträffande av förmåner är tillämpliga är artikel 12.2 i förordning nr 1408/71. I denna föreskrivs att nationella bestämmelser som vid sammanträffande av förmåner med en annan social trygghetsförmån föreskriver minskning eller innehållande får åberopas även om rätten till dessa förmåner har förvärvats enligt en annan medlemsstats lagstiftning. Följaktligen är de här omtvistade bestämmelserna för att förhindra sammanträffande av förmåner tillämpliga även på den enligt fransk rätt förvärvade ålderspensionen. Visserligen föreskriver artikel 12.2 andra meningen ett undantag, för det fallet att den förmånsberättigade erhåller förmåner av samma slag, till exempel på grund av ålder. Detta innebär att undantaget kan gälla för pensionsanspråk endast när det är fråga om sammanträffanden av förmåner av samma slag. Härav följer att det för frågan huruvida nationella bestämmelser för att förhindra sammanträffande av förmåner är tillämpliga är avgörande om det är fråga om förmåner av samma slag.

16 Domstolen har i sin fasta rättspraxis beträffande frågan om nationella bestämmelser för att förhindra sammanträffande av förmåner på pensionsområdet uttalat att "om en flyttande arbetstagare uppbär pension endast enligt bestämmelserna i en medlemsstat, förbjuder inte bestämmelserna i förordning nr 1408/71 att dessa nationella bestämmelser, däri inräknade bestämmelserna för att förhindra sammanträffande av förmåner, fullständigt tillämpas på honom".(8) Av denna rättspraxis följer emellertid också att "om en tillämpning uteslutande av bestämmelserna i medlemsstaten i fråga visar sig mindre gynnsam för arbetstagaren än en tillämpning av det i artikel 46 i förordning nr 1408/71 föreskrivna gemenskapssystemet, skall bestämmelserna i denna artikel sammantagna tillämpas".(9)

17 Vid tillämpningen av artikel 46 skall det beaktas att nationella bestämmelser för att förhindra sammanläggning inte är tillämpliga när den förmånsberättigade erhåller förmåner av samma slag, till exempel för ålder, som regleras i artikel 12.2 andra meningen.(10) Följaktligen gäller emellertid inte detta när den förmånsberättigade erhåller förmåner av annat slag. I detta fall utgör förordning nr 1408/71 inte hinder för tillämpning av nationella bestämmelser för att förhindra sammanträffande av förmåner.(11)

18 Detta innebär att det är skillnaden mellan förmåner av samma slag och förmåner av olika slag som är avgörande även enligt domstolens rättspraxis. Enligt fast rättspraxis skall sociala trygghetsförmåner betraktas som förmåner av samma slag om deras föremål och syfte liksom deras beräkningsgrund och villkor för beviljande är desamma.(12) Domstolen ansåg inte att dessa villkor var uppfyllda i det fallet då det fanns en personlig invaliditetspension grundad på en försäkringstid som den förmånsberättigade själv hade fullgjort i en annan medlemsstat och en efterlevandepension grundad på en försäkringstid som den avlidne maken hade fullgjort i en annan medlemsstat.(13)

19 Även i förevarande fall är det fråga om förmåner som hänger samman med olika försäkringstider och olika sätt att fullgöra försäkringstiden, nämligen å ena sidan en personlig ålderspension grundad på kärandens försäkringstid som anställd och å den andra en efterlevandepension grundad på den avlidne makens försäkringstid som anställd. På grund härav kan inte heller de förmåner som det är fråga om i förevarande fall anses som förmåner av samma slag.

20 För detta talar vidare den genom förordning nr 1248/92 införda artikel 46 a i förordning nr 1408/71.(14) Såsom följer av övervägande 21 till förordning nr 1248/92, överensstämmer denna bestämmelse med domstolens rättspraxis. Införandet av artikel 46 a utgör således endast en anpassning till domstolens hittillsvarande rättspraxis. Av detta skäl kan även här bestämmelsen i artikel 46 a åberopas. Det är således fråga om förmåner av samma slag när förmåner på grund av invaliditet, ålderdom eller till efterlevande beräknas på grund av samma persons fullgjorda försäkringsperioder. Eftersom emellertid i förevarande fall förmåner sammanträffar vilka har beräknats på försäkringsperioder som olika personer har fullgjort, är det inte fråga om förmåner av samma slag. Det skall således fastställas att förordning nr 1408/71 i förevarande fall inte utgör hinder för tillämpning av en nationell bestämmelse för att förhindra sammanträffande av förmåner, såsom artikel 52 i kungörelsen.

II - Förordning nr 1408/71 i dess nya lydelse

21 Kommissionen har vid den muntliga förhandlingen anfört att de ändringar som har skett genom förordning nr 1248/92 inte gäller själva principen för förordning nr 1408/71 utan att de är begränsade till att fastlägga gränserna för tillämpningen av nationella bestämmelser för att förhindra sammanträffande av förmåner inom ramen för beräkningen av pensioner. Detta påstående skall bedömas i det följande.

22 Artikel 12 i förordningen har ändrats på så sätt att artikel 12.2 andra meningen ströks och artikel 12.2 första meningen blev giltig med inskränkningen "såvitt inte annat föreskrivs i denna förordning". Således skall frågan, huruvida det i kapitel 3 i förordning nr 1408/71 med titeln "Ålder och död (pensioner)" finns ett undantag från tillämpligheten av en nationell bestämmelse för att förhindra sammanträffande av förmåner på efterlevande- och ålderspensioner, bedömas särskilt. I det kapitlet har artikel 46 a-46 c införts.

23 Det kan genast uteslutas att artikel 46 b är tillämplig i förevarande fall. Den innehåller "särskilda föreskrifter för sammanträffande av förmåner av samma slag(15), vilka utgår enligt lagstiftningen i en eller flera medlemsstater". Eftersom det i förevarande fall är fråga om sammanträffande av förmåner av olika slag, är artikel 46 b inte tillämplig.

24 Detsamma gäller artikel 46 c, som innehåller föreskrifter för sammanträffande av förmåner av en eller flera förmåner som utgår enligt artikel 46 a första stycket, det vill säga förmåner av samma slag, med en eller flera förmåner av annat slag.

25 Visserligen innehåller artikel 46 a under titeln "Allmänna bestämmelser om minskning, innehållande eller indragning av förmåner vid invaliditet, ålderdom eller till efterlevande enligt medlemsstaternas lagstiftningar" föreskrifter som här skulle kunna tillämpas. Bland dessa skall nämnas artikel 46 a.3 a som tillåter att nationella bestämmelser för att förhindra sammanträffande av förmåner tillämpas endast om de innebär att hänsyn skall tas till förmåner som har förvärvats i utlandet eller till där erhållna inkomster. Eftersom artikel 52 i kungörelsen föreskriver att utöver pensioner som utgår inom landet även utländska pensioner skall beaktas, utgör inte artikel 46 a.3 a något hinder för tillämpningen.

26 Visserligen föreskrivs i artikel 46 a.3 d att, i fall då en enskild medlemsstats nationella bestämmelser för att förhindra sammanträffande av förmåner är tillämpliga av det skälet att den försäkrade beviljas förmåner av olika slag, med stöd av föreskrifter i andra medlemsstaters lagstiftning, den i den första medlemsstaten föreskrivna förmånen endast minskas intill beloppet av den enligt lagstiftningen i den andra medlemsstaten föreskrivna förmånen. Detta innebär i förevarande fall att den enligt belgisk rätt beviljade efterlevandepensionen som mest kan minskas intill beloppet för den enligt fransk rätt beviljade ålderspensionen. Denna bestämmelse utesluter därmed inte tillämpligheten av nationella bestämmelser för att förhindra sammanträffande av förmåner utan innebär att de är tillämpliga endast i begränsad utsträckning.

27 Det skall därför fastslås att även förordning nr 1408/71 i dess nya lydelse förblir tillämplig på nationella bestämmelser för att förhindra sammanträffande av förmåner, såsom artikel 52, vid sammanträffande av förmåner av olika slag. De minskningar som där föreskrivs omfattas emellertid av en begränsning.

28 Slutligen skulle jag vidare kort vilja behandla det argument som käranden har anfört i målet vid den nationella domstolen, nämligen att höjningen av den franska pension som utgår på grund av uppfostran av barn inte utgör någon förmån i Belgien och därmed inte kan omfattas av artikel 52. Såsom ONP och den belgiska regeringen med rätta har anfört, ankommer det på den nationella domstolen att genom användning av bestämmelserna för att förhindra sammanträffande av förmåner med beaktande av bestämmelserna om kollision kvalificera dessa förmåner, eftersom gemenskapsföreskrifterna inte är tillämpliga.(16) För övrigt förefaller mig denna fråga sakna betydelse för svaret på tolkningsfrågan.

C - Förslag till avgörande

29 På grund av ovanstående överväganden föreslår jag att tolkningsfrågan skall besvaras på följande sätt:

Bestämmelserna i förordning (EEG) nr 1408/71 skall tolkas på så sätt att de inte utgör hinder för att vid sammanträffande av förmåner mellan en enligt belgisk rätt beviljad efterlevandepension och en enligt fransk rätt beviljad ålderspension tillämpa nationella bestämmelser för att förhindra sammanträffande av förmåner, såsom artikel 52 i den belgiska kungliga kungörelsen av den 21 december 1967, som även föreskriver att hänsyn skall tas till i utlandet förvärvade förmåner. Det är dock möjligt att i enlighet med förordningen i dess lydelse enligt förordning nr 1248/92 begränsa de nationella bestämmelsernas verkningar.

Bilaga

A - Ordalydelsen av de tillämpliga bestämmelserna enligt förordning nr 2001/83 (EGT L 230, s. 6) (motsvarande den "gamla lydelsen" i förslaget till avgörande)

Artikel 12.2 lyder:

"Bestämmelserna i en medlemsstats lagstiftning om minskning, innehållande eller indragning av förmåner för den som samtidigt har andra socialförsäkringsförmåner eller annan inkomst får åberopas även om rätten till dessa förmåner har förvärvats enligt en annan medlemsstats lagstiftning eller om inkomsten härrör från en annan medlemsstats territorium. Detta gäller dock inte då en person får förmåner av samma slag på grund av invaliditet, ålderdom, dödsfall (pensioner) eller arbetssjukdom som beviljas av två eller flera medlemsstaters institutioner enligt bestämmelserna i artikel 46, 50, 51 eller 60. 1 b."

B - Ordalydelsen av de tillämpliga bestämmelserna enligt förordning nr 1248/992 (EGT L 136, s. 7)(17) (motsvarande den "nya lydelsen" i förslaget till avgörande)

Artikel 12.2 lyder:

"Om något annat inte föreskrivs i denna förordning får bestämmelserna i en medlemsstats lagstiftning om minskning, innehållande eller indragning av förmåner vid sammanträffande av förmåner med andra sociala trygghetsförmåner eller annan inkomst åberopas även om sådana förmåner har förvärvats enligt en annan medlemsstats lagstiftning eller om sådan inkomst har förvärvats inom en annan medlemsstats territorium."

Den i förordningen nyinförda artikel 46a innehåller allmänna bestämmelser om minskning, innehållande eller indragning av förmåner vid invaliditet, ålderdom eller till efterlevande enligt medlemsstaternas lagstiftningar

"1. Med sammanträffande av förmåner av samma slag avses i detta kapitel: sammanträffande av förmåner vid invaliditet, ålderdom och till efterlevande som beräknas eller utges på grundval av försäkrings- eller bosättningsperioder som har fullgjorts av en och samma person.

2. Med sammanträffande av förmåner av annat slag avses i detta kapitel: sammanträffande av förmåner som inte kan betraktas som om de var av samma slag enligt punkt 1."

Den i förordningen likaledes nyinförda artikel 46b innehåller särskilda bestämmelser vid sammanträffande av förmåner av samma slag enligt två eller flera medlemsstaters lagstiftning.

(1) - Det fullständiga avsnittet lyder enligt den belgiska regeringens uppgifter på följande sätt: " ... une pension de survie (de travailleur salarié) ne peut être cumulée avec une ou plusieurs pensions de retraite ou tout autre avantage en tenant lieu, octroyés en vertu d'une législation belge ou étrangère ou en vertu d'une régime de pension du personnel d'une institution de droit international public, qu'à concurrence d'une somme égale à 110 % du montant de la pension de survie accordée au conjoint survivant, multipliée par la fraction inverse de celle, limitée le cas échéant à l'unité, qui a été utilisée pour le calcul de la pension de retraite servant de base au calcul de la pension de survie".

(2) - I franska originaltexten "la norme prohibitive de cumul".

(3) - Dom av den 24 september 1987 i mål 37/86, Coenen (REG 1987, s. 3589), punkt 8.

(4) - EGT L 149, s. 2; svensk specialutgåva, område 5, volym 1, s. 57.

(5) - Rådets förordning (EEG) nr 2001/83 av den 2 juni 1983 om ändring och uppdatering av dels förordning (EEG) nr 1408/71 om tillämpningen av systemen för social trygghet när anställda, egenföretagare eller deras familjemedlemmar flyttar inom gemenskapen, dels förordning (EEG) nr 574/72 om tillämpning av förordning (EEG) nr 1408/71 (EGT L 230, s. 6; svensk specialutgåva, område 5, volym 3, s. 13).

(6) - Rådets förordning (EEG) nr 1248/92 av den 30 april 1992 om ändring av dels förordning (EEG) nr 1408/71 om tillämpningen av systemen för social trygghet när anställda, egenföretagare eller deras familjemedlemmar flyttar inom gemenskapen, dels förordning (EEG) nr 574/72 om tillämpning av förordning (EEG) nr 1408/71 (EGT L 136, s. 7; svensk specialutgåva, område 5, volym 5, s. 130).

(7) - De här tillämpliga bestämmelserna i förordningens båda lydelser återges i bilagan till detta förslag till avgörande.

(8) - Dom av den 2 augusti 1993 i mål C-31/92, Larsy (REG 1993, s. I-4543), punkt 11. Se även dom av den 11 juni 1992 i förenade målen C-90/91 och C-91/91, Di Crescenzo och Casagrande (REG 1992, s. I-3851), punkt 15, dom av den 18 februari 1992 i mål C-5/91, Di Prinzio (REG 1992, s. I-897), punkt 16, dom av den 5 maj 1983 i mål 238/81, Van der Bunt-Craig (REG 1983, s. 1385), punkt 15, dom av den 2 juli 1981 i förenade målen 116/80, 117/80, 119/80, 120/80 och 121/80, Celestre m.fl. (REG 1981, s. 1737), punkt 9 och dom av den 5 oktober 1978 i mål 26/78, Viola (REG 1978, s. 1771), punkt 16-19.

(9) - Dom i mål C-31/92 (ovan fotnot 8), punkt 12, se även dom i förenade målen C-90/91 och C-91/91 (ovan fotnot 8), punkt 16, dom i mål C-5/91 (ovan fotnot 8), punkt 17, dom i mål 238/91 (ovan fotnot 8), punkt 15, dom i förenade målen 116/80, 117/80, 119/80, 120/80 och 121/80 (ovan fotnot 8), punkt 9 och dom i mål 26/78 (ovan fotnot 8), punkterna 20 och 21.

(10) - Dom av den 6 oktober 1987 i mål 197/85, Stefanutti (REG 1987, s. 3855; svensk specialutgåva, häfte 9), punkt 12.

(11) - Se i detta hänseende mitt förslag till dom av den 4 maj 1995 i mål C-98/94, Schmidt (REG 1995, s. I-2559 och I-2561), punkterna 22 och 25.

(12) - Dom i mål 197/85 (ovan fotnot 10), punkt 12, och dom av den 11 augusti 1995 i mål C-98/94, Schmidt (REG 1995, s. I-2559), punkt 24.

(13) - Dom i mål 197/85 (ovan fotnot 10), punkt 13.

(14) - Se bilaga B till förevarande förslag.

(15) - Författarens kursivering.

(16) - Dom i mål 26/78 (ovan fotnot 8), punkt 16-19.

(17) - Förordningen trädde enligt artikel 4 i kraft den 1 juni 1992.