ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
3

I artikel 2 i kunglig kungörelse av den 9 juni 1999 om tillämpningsföreskrifter för lag av den 30 april 1999 om anställning av utländsk arbetskraft (Moniteur belge av den 26 juni 1999, s. 24162), i dess lydelse enligt kunglig kungörelse av den 6 februari 2003 (Moniteur belge av den 27 februari 2003, s. 9583), anges bland annat följande: ”Undantag från skyldigheten att inneha arbetstillstånd gäller för … 14o arbetstagare som inte kommer från en medlemsstat i Europeiska ekonomiska samarbetsområdet, som är anställda i ett företag som är etablerat i en medlemsstat i Europeiska ekonomiska samarbetsområdet, och som kommer till Belgien för att tillhandahålla tjänster, under förusättning att a) arbetstagarna i den medlemsstat i Europeiska ekonomiska samarbetsområdet där de är bosatta, har ett uppehållstillstånd för mer än tre månader, b) arbetstagarna har tillstånd att arbeta i den medlemsstat där de är bosatta, och detta tillstånd är giltigt åtminstone under den tid som tjänsterna tillhandahålls i Belgien, c) arbetstagarna innehar ett giltigt anställningsavtal, d) arbetstagarna har varit anställda i företaget utan avbrott i minst sex månader, e) arbetstagarna innehar pass och uppehållstillstånd som är giltiga till och med tre månader efter det att prestationen slutfördes, för att garantera att arbetstagarna kan återvända till ursprungslandet eller bosättningslandet.”
6

Artikel 3 i detta direktiv har följande lydelse: a) Medlemsstaterna bör se till att en minsta andel biodrivmedel och andra förnybara bränslen släpps ut på deras marknader och skall fastställa nationella vägledande mål för detta. b) i) Ett referensvärde för dessa mål skall vara 2 %, beräknat på energiinnehållet, av all bensin och diesel för transportändamål som släpps ut på deras marknader, senast den 31 december 2005. ii) Ett referensvärde för dessa mål skall vara 5,75 %, beräknat på energiinnehållet, av all bensin och diesel för transportändamål som släpps ut på deras marknader, senast den 31 december 2010. 2. Biodrivmedel får tillhandahållas i följande form: a) Rena biodrivmedel eller mineraloljederivat med hög halt av biodrivmedel i enlighet med särskilda kvalitetsnormer för transporttillämpningar. b) Biodrivmedel som blandats i mineraloljederivat i enlighet med de tillämpliga europeiska standarder som beskriver de tekniska specifikationerna för drivmedel (EN 228 och EN 590). c) Vätskor som framställs av biodrivmedel, t.ex. ETBE (etyltertiärbutyleter), som innehåller den procentandel biodrivmedel som anges i artikel 2.2. … 4. Medlemsstaterna bör i sina åtgärder ta hänsyn till vilken inverkan på den totala klimat- och miljöbalansen som de olika biodrivmedlen och andra förnybara drivmedel har och får prioritera främjandet av sådana drivmedel som ger en mycket god kostnadseffektiv miljöbalans med beaktande av konkurrenskraft och försörjningstrygghet. …”
14

Genom Europaparlamentets och rådets förordning (EG) nr 261/2004 av den 11 februari 2004 om fastställande av gemensamma regler om kompensation och assistans till passagerare vid nekad ombordstigning och inställda eller kraftigt försenade flygningar och om upphävande av förordning (EEG) nr 295/91 (EUT L 46, s. 1) upprättades principen om kompensation till passagerare i internationell luftfart när flygningar ställs in. I artikel 5 i nämnda förordning, under rubriken ”Inställd flygning”, föreskrivs följande: ”1. Vid inställd flygning skall de berörda passagerarna … c) ha rätt till kompensation i enlighet med artikel 7 av det lufttrafikföretag som utför flygningen såvida inte [de underrättas om att flygningen är inställd] …”
6

I artikel 2 i direktiv 98/59 anges följande: ”1. Överväger en arbetsgivare att vidta kollektiva uppsägningar skall han i god tid inleda överläggningar med arbetstagarrepresentanterna i syfte att söka nå en överenskommelse. 2. Dessa överläggningar skall i varje fall omfatta olika möjligheter att undvika kollektiva uppsägningar eller att minska antalet berörda arbetstagare samt att lindra konsekvenserna av uppsägningarna genom arbetsmarknadspolitiska åtgärder i synnerhet i syfte att bistå med omplacering eller omskolning av övertaliga arbetstagare. Medlemsstaterna kan föreskriva att arbetstagarrepresentanterna skall ha rätt att anlita experthjälp enligt nationell lagstiftning och/eller praxis. 3. För att göra det möjligt för arbetstagarrepresentanterna att lägga fram konstruktiva förslag skall arbetsgivarna i god tid under överläggningarna a) förse dem med all relevant information, och b) skriftligen anmäla i varje fall i) skälen till de planerade uppsägningarna, ii) antalet arbetstagare som skall sägas upp, och vilka kategorier de tillhör, iii) antalet arbetstagare som normalt sysselsätts, och vilka kategorier de tillhör, iv) den tidsperiod under vilken de planerade uppsägningarna skall verkställas, v) vilka kriterier som föreslås gälla för urvalet vid uppsägningarna, i den mån nationell lagstiftning och/eller praxis ger arbetsgivaren befogenhet att avgöra detta, vi) beräkningsmetoden för eventuella ersättningar vid uppsägning, utöver dem som är fastställda i nationell lagstiftning och/eller praxis. Arbetsgivaren skall tillställa den behöriga myndigheten en kopia av i varje fall de delar av skriftväxlingen som sker enligt första stycket punkt b i–v. 4. De skyldigheter som fastställs i punkterna 1, 2 och 3 skall gälla oavsett om beslutet om kollektiva uppsägningar har fattats av arbetsgivaren eller av ett företag som kontrollerar arbetsgivaren. Vid prövning av påstådd försummelse att fullgöra de krav på information, överläggning och anmälan som fastställs i detta direktiv får arbetsgivaren inte åberopa att nödvändig information inte hade lämnats till honom från det företag som fattade det beslut som ledde till kollektiva uppsägningar.”
8

I artikel 11 i förordning nr 320/2006 föreskrivs följande: ”1. De företag som har tilldelats en kvot skall varje regleringsår betala en tillfällig omstruktureringsavgift per ton tilldelad kvot. Kvoter som ett företag har avstått från under ett bestämt regleringsår, i enlighet med artikel 3.1, skall inte vara föremål för betalning av den tillfälliga omstruktureringsavgiften för regleringsåret i fråga och påföljande regleringsår. 2. Den tillfälliga omstruktureringsavgiften för socker … skall vara — 126,40 EUR per ton kvot för regleringsåret 2006/2007, — 173,80 EUR per ton kvot för regleringsåret 2007/2008, och — 113,30 EUR per ton kvot för regleringsåret 2008/2009. … 3. Medlemsstaterna skall inför gemenskapen ansvara för uppbörd på sina territorier av den tillfälliga omstruktureringsavgiften. … 5. Den totala tillfälliga omstruktureringsavgift som skall betalas i enlighet med punkt 3 skall fördelas av medlemsstaten bland företagen på dess territorium i enlighet med de kvoter som tilldelats under regleringsåret i fråga. …”
38

För det tredje och slutligen ska det anmärkas att det framgår av nionde skälet i förordning nr 856/84 att den nationella referenskvantiteten för denna stat har fastställts enligt kriterier som var särskilt fördelaktiga för Republiken Italien. År 1983 valdes nämligen som referensår på grund av att invägningen av mjölk i denna stat under år 1981 var den lägsta under de senaste tio åren. Den genomsnittliga avkastningen per ko var lägre än genomsnittet inom gemenskapen. Den påtagliga ökningen av leveranserna mellan år 1981 och år 1983 motsvarar till stor del en strukturell förändring som bestod i en minskning av de direkta leveranserna som uppvägdes av en ökning av leveranserna till mejerier.
3

Artikel 5.1–5.3 har följande lydelse: ”1. Det registrerade varumärket ger innehavaren en ensamrätt. Innehavaren har rätt att förhindra tredje man, som inte har hans tillstånd, att i näringsverksamhet använda a) tecken som är identiska med varumärket med avseende på de varor och tjänster som är identiska med dem för vilka varumärket är registrerat, b) tecken som på grund av sin identitet eller likhet med varumärket och identiteten eller likheten hos de varor och tjänster som täcks av varumärket och tecknet kan leda till förväxling hos allmänheten, inbegripet risken för association mellan tecknet och varumärket. 2. En medlemsstat kan också besluta att innehavaren skall ha rätt att förhindra tredje man, som inte har hans tillstånd, från att i näringsverksamhet använda ett tecken som är identiskt med eller liknar varumärket med avseende på varor och tjänster av annan art än de för vilka varumärket är registrerat, om detta är känt i den medlemsstaten och om användningen av tecknet utan skälig anledning drar otillbörlig fördel av eller är till förfång för varumärkets särskiljningsförmåga eller renommé. 3. Bl.a. kan följande förbjudas enligt punkterna 1 och 2: a) Att anbringa tecknet på varor eller deras förpackning. b) Att utbjuda varor till försäljning, marknadsföra dem eller lagra dem för dessa ändamål eller utbjuda eller tillhandahålla tjänster under tecknet. c) Att importera eller exportera varor under tecknet. d) Att använda tecknet på affärshandlingar och i reklam.”
Bland de villkor som ska vara uppfyllda för att medlemsstaterna ska kunna tillämpa de ovannämnda undantagsbestämmelserna föreskrivs, i artikel 9.1 i direktiv 79/409 om bevarande av vilda fåglar, i dess lydelse för åren 2004–2006 enligt förordning nr 807/2003 och för år 2007 enligt direktiv 2006/105, den omständigheten att det inte finns någon annan lämplig lösning. Detta villkor är inte uppfyllt när en jaktperiod som har inletts med stöd av undantaget i onödan sammanfaller med perioder under vilka ett extra starkt skydd ska råda enligt direktivet. Villkoret är således inte uppfyllt när det jakttillstånd som beviljats med stöd av undantaget endast har till syfte att förlänga jaktperioden för vissa fågelarter i områden där dessa befann sig under de jaktperioder som fastställts i enlighet med artikel 7 i direktivet. Ett sådant villkor är inte heller uppfyllt när de ifrågavarande arterna under hösten verkligen finns i de områden där vårjakt tillåts, om än i mindre omfattning än under våren, försåvitt antalet inte är försumbart.

Konstaterandet att de ovannämnda arterna verkligen finns under hösten inom områden där vårjakt är tillåten är emellertid inte ensamt tillräckligt för att en ”annan lämplig lösning” i den mening som avses i artikel 9.1 i direktivet ska anses föreligga. Genom att använda uttrycket ”annan lämplig lösning” avsåg gemenskapslagstiftaren nämligen inte att det undantag som föreskrivs i artikel 9.1 c i direktivet inte ska kunna tillämpas så snart det finns någon som helst möjlighet att jaga under de jakttider som är tillåtna enligt artikel 7 i direktivet, utan gemenskapslagstiftaren avsåg att lämna en möjlighet att göra undantag från denna bestämmelse endast i den utsträckning som det är nödvändigt när jaktmöjligheterna under denna tid, i förevarande fall hösten, är så begränsade att den jämvikt mellan artskyddet och vissa fritidsaktiviteter som eftersträvas i direktivet förloras.

Det framgår emellertid av artikel 9 i direktivet, där det anges att undantag från denna bestämmelse ska vara strängt kontrollerade och att fångst ska tillåtas på selektiv grund, liksom för övrigt av den allmänna proportionalitetsprincipen, att det undantag som en medlemsstat har för avsikt att göra ska stå i proportion till de behov som motiverar undantaget. Konstaterandet att det inte finns någon annan lämplig lösning, i förekommande fall att det inte finns tillräckliga möjligheter att jaga på hösten, ger inte på något sätt obegränsade möjligheter att tillåta vårjakt, utan det ger möjlighet att tillåta detta endast i den utsträckning som det är nödvändigt och om direktivets övriga syften inte äventyras, bland annat om det säkerställs att beståndet av de berörda arterna bibehålls på en tillfredsställande nivå. Om detta villkor inte är uppfyllt kan fågeljakten inte betraktas som förnuftig och, därmed, som en acceptabel exploatering i den mening som avses i elfte skälet till direktivet.

(se punkterna 49–51 och 54–59)
18

Artikel 3 i LDC har rubriken ”Förutsättningar för tillstånd” och har följande lydelse: ”1. Avtal, beslut, rekommendationer och förfaranden som avses i artikel 1, eller kategorier av sådana, som bidrar till att förbättra produktionen eller distributionen av varor och tjänster eller till att främja tekniskt eller ekonomiskt framåtskridande, kan tillåtas under förutsättning att de a) tillförsäkrar konsumenterna eller användarna en skälig andel av den vinst som därigenom uppnås, b) inte ålägger de berörda företagen begränsningar som inte är nödvändiga för att uppnå dessa mål, och c) inte ger dessa företag möjlighet att sätta konkurrensen ur spel för en väsentlig del av varorna eller tjänsterna i fråga. 2. I den mån det är berättigat med hänsyn till den allmänna ekonomiska situationen och allmänintresset kan avtal, beslut, rekommendationer och förfaranden som avses i artikel 1, eller kategorier av sådana, tillåtas under förutsättning att de a) syftar till att skydda eller främja export, under förutsättning att de inte snedvrider konkurrensen på den nationella marknaden och är förenliga med de skyldigheter som följer av de internationella konventioner som Spanien har ratificerat, eller b) skapar en tillräckligt stor höjning av den sociala och ekonomiska nivån inom områden eller i sektorer i lågkonjunktur, eller c) med hänsyn till sin ringa betydelse inte kan påverka konkurrensen i något väsentligt avseende.”
31

När det gäller andelsinnehav som inte omfattas av direktiv 90/435, är det medlemsstaterna som har att avgöra om och i vilken mån den ekonomiska dubbelbeskattningen av utdelad vinst ska undvikas. Medlemsstaterna kan för detta ändamål, ensidigt eller med hjälp av avtal som ingås med andra medlemsstater, införa mekanismer till förhindrande eller lindring av denna ekonomiska dubbelbeskattning. Denna enda omständighet ger dem dock inte rätt att tillämpa bestämmelser som strider mot de fria rörligheter som garanteras i EG-fördraget (se, för ett liknande resonemang, dom av den 12 december 2006 i mål C-374/04, Test Claimants in Class IV of the ACT Group Litigation, REG 2006, s. I-11673, punkt 54).
7

Enligt artikel 4 Wet DB gäller följande: ”1. Innehållande av skatt på inkomst av aktier, andelsbevis och penninglån som avses i artikel 10.1 d i [Wet Vpb] får underlåtas om a. det undantag för andelsinnehav som föreskrivs i artikel 13 [Wet Vbp] liksom den kompensation för andelsinnehav som föreskrivs i artikel 13aa i nämnda lag är tillämpliga även på de fördelar som mottagaren av inkomsten erhåller på dessa aktier, andelsbevis eller penninglån, och andelen ingår bland tillgångarna i mottagarens företag som drivs i Nederländerna, … 2. Källskatt innehålls inte på inkomst av aktier, andelsbevis och penninglån som avses i artikel 10.1 d i [Wet Vpb] om inkomsten uppbärs av ett organ som är hemmahörande i en annan medlemsstat i Europeiska unionen och följande villkor är uppfyllda: 1o Den som uppbär inkomsten och den som ska innehålla skatten har någon av de rättsliga former som anges i bilagan till direktiv 90/435/EEG av den 23 juli 1990 om ett gemensamt beskattningssystem för moderbolag och dotterbolag hemmahörande i olika medlemsstater (EGT L 225, s. 6; svensk specialutgåva, område 9, volym 2, s. 25), eller någon av de rättsliga former som anges i regeringens förordning. 2o Den som uppbär inkomsten vid den tidpunkt när inkomsten blir tillgänglig äger aktier motsvarande minst fem procent av det inbetalda nominella kapitalet i den person som ska innehålla skatten eller vid denna tidpunkt innehar en andel i den person som ska innehålla skatten vilken skulle bli föremål för tillämpning av artikel 13.5 eller 13.14 i [Wet Vpb] om den som uppbär inkomsten var hemmahörande i Nederländerna. 3o Den som uppbär inkomsten och den som ska innehålla skatten har att, utan valmöjlighet och utan att undantas från skattskyldighet, i den medlemsstat där de är hemmahörande erlägga den skatt som där påförs inkomsten, på sätt som föreskrivs i artikel 2 c i detta direktiv. 4o Den som uppbär inkomsten och den som ska innehålla skatten inte i sin hemviststat anses ha hemvist utanför medlemsstaterna i Europeiska unionen enligt ett avtal för att undvika dubbelbeskattning som ingåtts med tredjeländer. …”
2

Begäran har framställts i ett mål mellan Afton Chemical Ltd (nedan kallat Afton) och Commissioners for Her Majesty’s Revenue and Customs (nedan kallat Commissioners), som i Förenade kungariket ansvarar för administration och uppbörd av punktskatter och skatter på energiprodukter, beträffande betalningen av punktskatter på bränsletillsatser för perioden mellan den 19 november 2000 och den 31 oktober 2004.
4

Numren 1901 och 1905 i KN samt motsvarande undernummer har följande lydelse i fransk version: ”1901 Extraits de malt; préparations alimentaires de farines, semoules, amidons, fécules ou extraits de malt, ne contenant pas de cacao... non dénommées ni comprises ailleurs; préparations alimentaires de produits des nos 0401 à 0404, ne contenant pas de cacao... non dénommées ni comprises ailleurs: … 1901 90 99 – – – autres: … 1905 Produits de la boulangerie, de la pâtisserie ou de la biscuiterie, même additionnés de cacao; hosties, cachets vides des types utilisés pour médicaments, pains à cacheter, pâtes séchées de farine, d’amidon ou de fécule en feuilles et produits similaires: … 1905 90 – autres: … 1905 90 20 – – Hosties, cachets vides des types utilisés pour médicaments, pains à cacheter, pâtes séchées de farine, d’amidon ou de fécule en feuilles et produits similaires.”
8

I artikel 5 i direktiv 2001/23 anges följande: ”1. Om inte medlemsstaterna föreskriver något annat skall artiklarna 3 och 4 inte tillämpas på [övergång] av företag, verksamhet eller del av företag eller verksamhet om överlåtaren är föremål för konkursförfarande eller något motsvarande insolvensförfarande, som inletts i syfte att likvidera överlåtarens tillgångar och som står under tillsyn av en behörig offentlig myndighet (som kan vara en konkursförvaltare som utsetts av en behörig offentlig myndighet). 2. När artiklarna 3 och 4 är tillämpliga på en [övergång] under ett insolvensförfarande som har inletts mot överlåtaren (oavsett om detta förfarande har inletts i syfte att likvidera överlåtarens tillgångar) och under förutsättning att detta förfarande står under tillsyn av en behörig offentlig myndighet (som kan vara en konkursförvaltare enligt nationell lagstiftning), kan en medlemsstat föreskriva a) att överlåtarens skulder på grund av ett anställningsavtal eller ett anställningsförhållande och som skall betalas före [övergången] eller innan insolvensförfarandet inleds, trots vad som sägs i artikel 3.1, inte skall övergå på förvärvaren under förutsättning att det av ett sådant förfarande följer skydd, enligt den medlemsstatens lagstiftning, som minst motsvarar det skydd som tillhandahålls i de situationer som omfattas av rådets direktiv 80/987/EEG av den 20 oktober 1980 om tillnärmning av medlemsstaternas lagstiftning om skydd för arbetstagarna vid arbetsgivarens insolvens [EGT L 283 s. 23; svensk specialutgåva, område 5, volym 2, s. 121] … …”
2

Begäran har framställts i flera mål mellan å ena sidan Commissioners of Her Majesty’s Revenue & Customs (nedan kallade Commissioners) och å andra sidan fyra lokala myndigheter, nämligen Isle of Wight Council, Mid-Suffolk District Council, South Tyneside Metropolitan Borough Council och West Berkshire District Council (nedan gemensamt kallade de berörda myndigheterna) angående frågan om dessa myndigheter är skattskyldiga för mervärdesskatt avseende verksamhet som omfattar upplåtelse av parkeringsplatser för bilar i sluten parkering (”offstreet parking”) (nedan kallade parkeringsplatser).
19

Det skall när det gäller bolag påpekas att sätet för dem i den mening som avses i artikel 48 EG, liksom nationaliteten för fysiska personer, används för att fastställa under vilken stats rättsordning bolagen lyder. Om det godtogs att den stat där bolaget hör hemma fritt kan tillämpa särbehandling enbart på grund av att ett bolag har sitt säte i en annan medlemsstat, skulle artikel 43 EG bli innehållslös (se, för ett liknande resonemang, dom av den 13 juli 1993 i mål C-330/91, Commerzbank, REG 1993, s. I-4017, punkt 13, svensk specialutgåva, volym 14, s. I-275, samt domen i de ovannämnda förenade målen Metallgesellschaft m.fl., punkt 42, och domen i det ovannämnda målet Test Claimants in the Thin Cap Group Litigation, punkt 37). Syftet med etableringsfriheten är därmed att säkerställa en nationell behandling i värdmedlemsstaten genom att all diskriminering som baseras på var bolagen har sitt säte förbjuds (se, för ett liknande resonemang, domarna i de ovannämnda målen Saint-Gobain ZN, punkt 35, och Test Claimants in the Thin Cap Group Litigation, punkt 37).
Mål C-569/07

HSBC Holdings plc

och

Vidacos Nominees Ltd

mot

The Commissioners for Her Majesty’s Revenue and Customs

(begäran om förhandsavgörande från Special Commissioners of Income Tax, London)

”Indirekta skatter — Kapitalanskaffning — Påförande av en skatt på 1,5 procent på överlåtelse eller emission av aktier till en clearingcentral (clearance service)”

Förslag till avgörande av generaladvokat P. Mengozzi föredraget den 18 mars 2009 I ‐ 9049

Domstolens dom (andra avdelningen) den 1oktober 2009 I ‐ 9067

Sammanfattning av domen

Bestämmelser om skatter och avgifter – Harmonisering av lagstiftning – Indirekta skatter på kapitalanskaffning

(Rådets direktiv 69/335, artikel 11 a)

Artikel 11 a i direktiv 69/335 om indirekta skatter på kapitalanskaffning, i dess ändrade lydelse enligt direktiv 85/303, ska tolkas så att den utgör hinder för att det påförs en sådan skatt när aktier emitteras till en clearingcentral.

Det ska erinras om att om beskattning av det första förvärvet av ett nyemitterat värdepapper tilläts, skulle detta i själva verket vara detsamma som att beskatta själva emissionen av värdepapperen, eftersom den är en del av en helhetstransaktion för kapitalanskaffning.

Detta första förvärv kan inte anses utgöra en överlåtelse i den mening som avses i artikel 12.1 a i direktiv 69/335, eftersom det skulle vara att beröva artikel 11 a i direktivet dess ändamålsenliga verkan och det skulle strida mot den klara åtskillnad som görs i artiklarna 11 a och 12.1 a i direktivet mellan begreppen emission och överlåtelse. En sådan tolkning skulle nämligen innebära att själva emissionen, som, även om den nödvändigtvis innebär ett förvärv av nyemitterade aktier, enligt samma bestämmelse inte får påföras andra skatter eller avgifter än skatt på kapitaltillskott, ändå kunde påföras en skatt eller avgift. Det första förvärvet av värdepapper inom ramen för en emission kan således inte betraktas som en överlåtelse i den mening som avses i artikel 12.1 a i direktivet, och följaktligen är undantaget i denna bestämmelse inte tillämpligt på en skatt som påförs detta första förvärv. I praktiken kan dessutom inte skatten tillämpas på framtida överlåtelser, eftersom varken beskattningsunderlaget eller vem som är skattskyldig kan fastställas utifrån sådana hypotetiska överlåtelser.

Om skatten tas ut på nya värdepapper som har upprättats i samband med en ökning av kapitalet, utgör den en sådan skatt som avses i artikel 11 a i direktivet vilken det är förbjudet att införa enligt denna bestämmelse.

(se punkterna 32, 34–38 och domslutet)