ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
Tribunalens beslut (tredje avdelningen) av den 22 juli 2015 –

European Children’s Fashion Association och Instituto de Economía Pública mot kommissionen och EACEA

(mål T‑724/14)

”Talan om ogiltigförklaring — Skiljedomsklausul — Åtgärdsprogrammet ’Lifelong Learning (2007–2013)’ — Projektet ’Brand & Merchandising manager for SMEs in the childrens’ product sector’ — Skrivelse med förhandsinformation — Debetnota — Fastställande av rätt svarande — Delvis avvisning”

Talan om ogiltigförklaring — Sakprövningsförutsättningar — Talan riktas mot den som har antagit den angripna rättsakten — Undantag — Rättsakter som antagits med stöd av delegerade befogenheter som tillkommer den delegerande institutionen — Rättsakter som undertecknats av Genomförandeorganet för utbildning, audiovisuella medier och kultur (EACEA) — EACEA:s behörighet att anta nämnda rättsakter — Talan som riktas mot kommissionen — Avvisning (Artikel 263 FEUF; rådets förordning nr 58/2003; kommissionens beslut 2007/114/EG) (se punkterna 21–29, 35 och 36)

Saken

Talan, som väckts med stöd av artikel 272 FEUF, avser i första hand fastställelse av att EACEA:s krav på återbetalning av de bidrag som betalats ut till den första sökanden enligt avtalet om utförande av projektet ”Brand & Merchandising manager for SMEs in the childrens’ product sector” är ogrundat och i andra hand ogiltigförklaring av dels EACEA:s skrivelse med förhandsinformation av den 1 augusti 2014 om att den första sökanden var skyldig att betala ett belopp på 82378,81 euro efter en granskning av projektet, dels den debetnota nr 3241401420 som EACEA utfärdade den 5 augusti 2014 för återbetalning av nämnda belopp.

Avgörande

1) Talan avvisas till den del den riktas mot Europeiska kommissionen.
78

I övrigt ska det påpekas dels att eftersom sökanden bara var ersättare och inte själv satt i Europaparlamentet under perioden 12 och 13 juni 2004–29 mars 2007 kan han inte påstå sig ha blivit hindrad från möjligheten att förvärva pensionsrättigheter under denna period, under vilken han inte var ledamot av Europaparlamentet. Vidare satt han med i nämnda parlament under perioden mellan den 15 november 2007 och den 6 juni 2009, då valperioden tog slut, och kunde då förvärva pensionsrättigheter.
41

I meddelandet om upphandling angavs visserligen att ledningen för Eulex Kosovo var den upphandlande myndighet till vilken anbud skulle inges. Det framgår vidare av handlingarna i målet att det under anbudsförfarandet var uppdragschefen eller direktören för administration och underhållstjänster vid Eulex Kosovo som agerade med avseende på sökanden. Det ska vidare påpekas att det varken i de skrivelser som skickades från uppdragschefen eller från direktören för administration och underhållstjänster angavs en part mot vilken en eventuell talan kunde väckas mot de åtgärder som vidtagits under det aktuella anbudsförfarandet. Det var under dessa omständigheter och mot bakgrund av den komplexa rättsliga situationen vad gäller relationen mellan Eulex Kosovo och dess uppdragschef å ena sidan och kommissionen och rådet å andra sidan obestridligen svårt för sökanden att identifiera den part som var ansvarig för dessa åtgärder och som hade ställning som svarande.
18

Den 3 maj 2010, undertecknade Republiken Greklands och kommissionens ombud – kommissionen handlade härvid på uppdrag av medlemsstaterna i eurozonen – en handling med titeln ”Memorandum of Understanding”. I handlingen beskrevs ett treårigt program som den grekiska finansministern utarbetat tillsammans med kommissionen, Europeiska centralbanken och IMF. Syftet med programmet var att förbättra de grekiska statsfinanserna och att ingjuta nytt förtroende på marknaden för statsfinanserna och den grekiska ekonomin i allmänhet. Det ovannämnda ”Memorandum of Understanding” består av tre olika specifika delar: ”Memorandum of Economic and Financial Policies”, ”Memorandum of Understanding on Specific Economic Policy Conditionality” och ”Technical Memorandum of Understanding.”
9

I artikel 7.3a i förordning nr 3600/92, som infördes genom kommissionens förordning (EG) nr 1199/97 av den 27 juni 1997 om ändring av förordning nr 3600/92 (EGT L 170, s. 19), föreskrivs att efter det att kommittén har gått igenom sammanfattningen av akten och den rapport som den rapporterande medlemsstaten har upprättat i enlighet med artikel 7.3 i förordning nr 3600/92, skall kommissionen för kommittén antingen lägga fram ett utkast till direktiv om att det verksamma ämnet skall föras in i bilaga 1 till direktiv 91/414, eller ett utkast till beslut om att godkännandet av de växtskyddsmedel som innehåller det berörda verksamma ämnet skall återkallas, eller ett utkast till beslut om ett sådant återkallande med möjlighet till omprövning av huruvida det verksamma ämnet skall föras in i bilaga 1 till direktivet sedan resultaten från ytterligare prov eller ytterligare upplysningar har lämnats in, eller slutligen ett utkast till beslut att införandet av det verksamma ämnet skall skjutas upp i avvaktan på att resultat från ytterligare prov eller ytterligare upplysningar har lämnats in.
69

Frågan om klassificeringen av dessa varor hade under tiden återigen prövats av nomenklaturkommittén under dess 350:e sammanträde, som ägde rum den 20 september 2004. Vid det sammanträdet bestämdes det att ”säkerhetsanordningar som via ett lösenord möjliggör en identifiering av användaren och som beräknar samt genererar ett specifikt lösenord, är apparater som innehar en funktion motsvarande numret 854389”. Alla dessa omständigheter har för övrigt tydligt åberopats i IRC:s skrivelse varigenom det förfarande inleddes som, efter flertalet diskussioner inom nomenklaturkommittén under dess 386:e, 389:e och 391:a sammanträden, ledde fram till att den angripna förordningen antogs (se punkt 15 ovan).
Förstainstansrättens beslut (femte avdelningen) den 30 januari 2001. - La Conqueste SCEA mot Europeiska kommissionen. - Talan om ogiltigförklaring - Förordning (EG) nr 1338/2000 - Registrering av en skyddad geografisk beteckning - "Canard à foie gras du Sud-Ouest" - Rättsakt med allmän giltighet - Avvisning. - Mål T-215/00.



Rättsfallssamling 2001 s. II-00181



Sammanfattning



Nyckelord

Talan om ogiltigförklaring - Fysiska eller juridiska personer - Rättsakter som berör dem direkt och personligen - Förordning om upptagandet av vissa namn i "Register över skyddade ursprungsbeteckningar och skyddade geografiska beteckningar" - Talan av en producent som marknadsför produkter under en beteckning som är föremål för upptagande i register och som framställt invändning mot registreringen hos den nationella myndigheten - Avvisning

(Artikel 230 fjärde stycket EG; rådets förordning nr 2081/92, artikel 7; kommissionens förordning nr 1338/2000)

Sammanfattning

Talan om ogiltigförklaring av förordning nr 1338/2000 om komplettering av bilagan till förordning nr 2400/96 om upptagandet av vissa namn i "Register över skyddade ursprungsbeteckningar och skyddade geografiska beteckningar" som föreskrivs i rådets förordning nr 2081/92, i den mån den medför att beteckningen Canard à foie gras du Sud-Ouest registreras som skyddad geografisk beteckning, som väckts av en producent av produkter av anka kan inte tas upp till prövning.

Även om det inte kan uteslutas att bestämmelser som de nu aktuella, som genom sin art och räckvidd är av normativ karaktär, kan beröra en fysisk eller juridisk person personligen, är det inte på det sättet i förevarande mål. Först och främst berörs varje annan producent, som för närvarande eller potentiellt är i samma situation som sökanden, av förordning nr 1338/2000 på samma sätt som denne. Att en normativ rättsakt konkret kan ha olika inverkan på de olika rättssubjekt som den är tillämplig på, medför vidare inte att de särskils från alla andra berörda aktörer, eftersom rättsakten tillämpas i en objektivt fastställd situation. Slutligen grundar sig den användning av den geografiska beteckningen som sökanden har åberopat inte på en särskild rättighet, som sökanden skulle ha förvärvat på nationell nivå eller gemenskapsnivå innan förordning nr 1338/2000 antogs och som skulle ha skadats av den förordningen.

Att de behöriga myndigheterna i den medlemsstat där sökanden har sitt hemvist inte har vidarebefordrat sökandens invändning till kommissionen, är inte tillräckligt för att talan skall kunna tas upp till prövning. I detta hänseende är medlemsstaterna ensamma ansvariga för de processrättsliga skyddsreglerna för enskilda inom ramen för invändningsförfarandet enligt förordning nr 2081/92, och kommissionen utövar inte något utrymme för skönsmässig bedömning. Inga särskilda processrättsliga skyddsregler för den enskilde har således fastställts på gemenskapsnivå.

( se punkterna 34, 36, 37, 40-44, 47 och 53 )
Beslut meddelat av ordföranden på förstainstansrättens andra avdelning den 2 augusti 2000. - Invest Import und Export GmbH och Invest Commerce mot Europeiska kommissionen. - Interimistiskt förfarande - Frysande av tillgångar och investeringsförbud rörande Förbundsrepubliken Jugoslavien - Förordning (EG) nr 1147/2000 - Fumus boni iuris. - Mål T-189/00 R.



Rättsfallssamling 2000 s. II-02993



Sammanfattning



Nyckelord

1 Interimistiskt förfarande - Uppskov med verkställigheten - Interimistiska åtgärder - Villkor för beviljande - Fumus boni juris - Allvarlig och irreparabel skada - Kumulativ karaktär

(Artiklarna 242 EG och 243 EG; förstainstansrättens rättegångsregler, artikel 104.2)

2 Institutionernas rättsakter - Motivering - Skyldighet - Omfattning - Förordningar

(Artikel 253 EG)

Sammanfattning

1 Enligt artikel 104.2 i förstainstansrättens rättegångsregler skall en ansökan om uppskov med verkställighet ange de omständigheter som ställer krav på skyndsamhet. Dessutom skall ansökan ange de faktiska och rättsliga grunder på vilka den begärda åtgärden omedelbart framstår som befogad (fumus boni juris). Nämnda förutsättningar är kumulativa, vilket innebär att ansökan om uppskov med verkställigheten skall avslås, om ett av villkoren inte är uppfyllt.

(se punkt 32)

2 Av den motivering som krävs enligt artikel 253 EG skall klart och tydligt framgå hur den institution som har antagit den angripna rättsakten har resonerat, så att de som berörs därav kan få kännedom om skälen för den vidtagna åtgärden och så att domstolen ges möjlighet att utöva sin prövningsrätt. Det kan emellertid inte krävas att motiveringen till en förordning innehåller alla de särskilda faktiska och rättsliga omständigheter som ligger till grund för denna, så länge den ingår i ett större systematiskt sammanhang.

(se punkt 43)
61999B0201

Förstainstansrättens beslut (andra avdelningen) den 12 december 2000. - Royal Olympic Cruises Ltd, Valentine Oceanic Trading Inc., Caroline Shipping Inc., Simpson Navigation Ltd, Solar Navigation Corporation, Ocean Quest Sea Carriers Ltd, Athena 2004 SA, Freewind Shipping Company och Eliniki Etaireia Diipeirotikon Grammon AE mot Europeiska unionens råd och Europeiska kommissionen. - Gemenskapens utomobligatoriska skadeståndsansvar - Skada vållad genom den militära interventionen i Förbundsrepubliken Jugoslavien - Uppenbart att talan helt saknar rättslig grund. - Mål T-201/99.



Rättsfallssamling 2000 s. II-04005
Förstainstansrättens beslut (femte avdelningen) den 11 december 1998. - Scottish Soft Fruit Growers Ltd mot Europeiska kommissionen. - Gemensam jordbrukspolitik - Hallon avsedda för bearbetnnig - Fast stödbelopp till producentoganisationer - Krav på återbetalning av utbetalda belopp - Rättsakt mot vilken talan inte kan väckas - Rättsverkningar - Talan om ogiltigförklaring - Avvisning. - Mål T-22/98.



Rättsfallssamling 1998 s. II-04219



Sammanfattning



Nyckelord

Talan om ogiltigförklaring - Rättsakter mot vilka talan kan väckas - Begrepp - Rättsakter som har tvingande rättsverkningar - Skrivelse från kommissionen som innehåller ett avslag på en begäran om ändring av en bestämmelse i en förordning som anger vilka kvantiteter som skall beaktas vid beviljandet av ett gemenskapsstöd - Omfattas inte

(EG-fördraget, artikel 173; rådets förordning nr 1991/92; kommissionens förordning nr 2252/92)

Sammanfattning

En talan om ogiltigförklaring kan inte upptas till sakprövning om den har väckts av en enligt förordning nr 1991/92 erkänd organisation för producenter av hallon avsedda för bearbetning och avser en skrivelse från kommissionen där denna avslår en nationell myndighets begäran som i huvudsak syftar till en ändring av artikel 6 i förordning nr 2252/92, där det anges vilka sålda kvantiteter som skall beaktas vid beviljandet av ett fast stödbelopp till de erkända producentorganisatorerna.

Det är endast åtgärder som har tvingande rättsverkningar som kan påverka sökandens intressen genom att väsentligt förändra dennes rättsliga ställning som utgör rättsakter och beslut som kan bli föremål för en talan om ogiltigförklaring i den mening som avses i artikel 173 i fördraget. Så är inte inte fallet med nämnda skrivelse, eftersom sökandeorganisationen är återbetalningsskyldig på grund av att den har erhållit ett förskott som överstiger stödbeloppets definitiva storlek beräknat enligt artikel 6 i förordning nr 2252/92 och sökandens återbetalningsskyldighet således redan följer av tillämpningen av den gällande förordningen. Den omständigheten att de nationella myndigheterna av välvilja inte har vidtagit några åtgärder för att driva in stödet, i avvaktan på kommissionens beslut, innebär inte att sökandens rättsliga ställning vad avser skulden är beroende av institutionens svar på den begärda ändringen av förordningen i fråga.

Vidare kan en talan som har väckts av en fysisk eller juridisk person avseende det förhållandet att kommissionen nekar till att retroaktivt ändra en rättsakt inte prövas, då den ändring som har begärts skulle ha antagits i form av en förordning med allmän giltighet, såsom är fallet med en ändring av nämnda artikel 6, som innehåller föreskrifter om beviljande av stöd när vissa objektiva förutsättningar föreligger.
Förstainstansrättens beslut (första avdelningen) den 4 augusti 1999. - Fratelli Murri SpA mot Europeiska kommissionen. - Skadeståndstalan - Utomobligatoriskt skadestånd - Preskriptionstid. - Mål T-106/98.



Rättsfallssamling 1999 s. II-02553



Sammanfattning



Nyckelord

1 Skadeståndstalan - Preskriptionstid - Den tidpunkt då fristen börjar löpa - Daglig förlust av ränta på skadans belopp - Saknar betydelse

(EG-fördraget, artikel 215 andra stycket (nu artikel 288 andra stycket EG); EG-stadgan för domstolen, artikel 43)

2 Skadeståndstalan - Preskriptionstid - Avbrott - Villkor

(EG-fördraget, artikel 173 (nu artikel 230 EG i ändrad lydelse) och artikel 175 (nu artikel 232 EG); EG-stadgan för domstolen, artikel 43)

Sammanfattning

1 För att gemenskapen skall kunna ådra sig utomobligatoriskt skadeståndsansvar och för att det skall uppkomma en rätt till ersättning för den skada som har lidits, följer det av artikel 215 andra stycket i fördraget (nu artikel 288 andra stycket EG) att flera villkor skall vara uppfyllda, nämligen att det handlande som läggs institutionen till last är rättsstridigt, att det föreligger en verklig skada och att det finns ett orsakssamband mellan institutionens handlande och den åberopade skadan. Preskriptionsfristen kan inte börja löpa förrän samtliga förutsättningar för skadeståndsskyldigheten är uppfyllda och i synnerhet inte innan den skada som skall ersättas har blivit definitiv.

Den dagliga förlusten av ränta på skadans belopp, för vilket det har yrkats skadestånd vid förstainstansrätten, avbryter emellertid inte preskriptionstiden. Eftersom räntan beräknas på det belopp som skadan uppgick till när den blev definitiv, syftar räntan nämligen endast till att justera ersättningen. Räntan skall således inte förväxlas med den händelse som föranleder talan i den mening som avses i artikel 43 i stadgan för domstolen, från och med vilken den femåriga preskriptionstiden börjar löpa.

2 Preskriptionstiden för att väcka talan om gemenskapens skadeståndsansvar avbryts antingen genom att talan väcks vid gemenskapsdomstolen, eller genom att det dessförinnan görs en framställning hos gemenskapens behöriga institutioner, varvid det i sistnämnda fall emellertid krävs, för att preskriptionen skall avbrytas, att det efter framställningen väcks talan inom de frister som fastställs i artiklarna 173 (nu artikel 230 EG i ändrad lydelse) och 175 i fördraget (nu artikel 232 EG).
Förstainstansrättens beslut (tredje avdelningen) den 16 november 1998. - Antillean Rice Mills NV mot Europeiska unionens råd. - Förklaring om att avstå från fortsatt handläggning. - Mål T-41/97.



Rättsfallssamling 1998 s. II-04117



Nyckelord

Förfarande - Kompetensfördelning mellan domstolen och förstainstansrätten - Talan som en fysisk eller juridisk person har väckt vid förstainstansrätten med stöd av artikel 173 fjärde stycket i fördraget, angående skyddsåtgärder mot import som har införts av rådet - Talan om ogiltigförklaring av samma rättsakt som en medlemsstat har väckt vid domstolen - Det är av intresse för en god rättsskipning att domstolen beaktar de argument som framförts av den fysiska eller juridiska personen - Förstainstansrätten förklarar sig avstå från fortsatt handläggning

(EG-stadgan för domstolen, artikel 47 tredje stycket)
Förstainstansrättens beslut (tredje avdelningen) den 8 juni 1998. - David T. Keeling mot Byrån för harmonisering inom den inre marknaden (varumärken, mönster och modeller). - Byrån för harmonisering inom den inre marknaden (varumärken, mönster och modeller) - Beslut av byråns ordförande avseende överklagandenämndernas organisation - Talan om ogiltigförklaring - Artikel 173 i EG-fördraget - Avvisning. - Mål T-148/97.



Rättsfallssamling 1998 s. II-02217



Sammanfattning



Nyckelord

Talan om ogiltigförklaring - Talan som med stöd av artikel 173 i fördraget väcks av en medlem av personalen i ett gemenskapsorgan och direkt riktar sig mot ett beslut av detta organ utan att organet anges i nämnda bestämmelse - Avvisning

(EG-fördraget, artiklarna 4 och 173, rådets förordning nr 40/94)

Sammanfattning

När en ledamot av en av överklagandenämnderna väcker talan med stöd av artikel 173 i fördraget och direkt riktar denna mot ett beslut som fattats av direktören för Byrån för harmonisering inom den inre marknaden (varumärken, mönster och modeller) är det uppenbart att denna talan inte kan upptas till sakprövning och att den skall avvisas.

Det framgår av artikel 173 första stycket i fördraget att domstolen kan uppmanas att granska lagenligheten av de rättsakter som antas av Europaparlamentet och rådet gemensamt, av rådet, av kommissionen eller av ECB och som inte är rekommendationer och yttranden, samt sådana rättsakter som antas av Europaparlamentet och som skall ha rättsverkan i förhållande till tredje man. Av detta följer att talan mot rättsakter från gemenskapsorgan som inte uppräknas i denna bestämmelse inte kan väckas med stöd av denna bestämmelse. Byrån är varken en av de gemenskapsinstitutioner som uppräknas i artikel 4 i fördraget eller avses i artikel 173 första stycket i fördraget.

Ett sådant beslut kan bli föremål för domstolsprövning med anlitande av de i förordning nr 40/94 föreskrivna rättsmedlen.
61997B0085

Förstainstansrättens beslut (andra avdelningen i utökad sammansättning) av den 20 november 1997. - Interprovinciale des fédérations d'hôteliers, restaurateurs, cafetiers et entreprises assimilées de Wallonie ASBL (Féd. Horeca-Wallonie) mot Europeiska kommissionen. - Förfarande - Frister - Beräkningsmetod - Avvisning. - Mål T-85/97.



Rättsfallssamling 1997 s. II-02113
Beslut meddelat av förstainstansrättens ordförande den 15 juli 1997. - Gouvernement des Antilles néerlandaises mot Europeiska unionens råd. - Regler om associering av utomeuropeiska länder och territorier - Skyddsåtgärd - Interimistiska åtgärder - Ansökan om uppskov med verkstäligheten - Skyndsamhet - Föreligger inte. - Mål T-179/97 R.



Rättsfallssamling 1997 s. II-01297



Sammanfattning



Nyckelord

Interimistiskt förfarande - Uppskov med verkställighet - Villkor för beviljande - Skyndsamhet - Allvarlig och irreparabel skada - Avvägning mellan samtliga förevarande intressen

(EG-fördraget, artikel 186; förstainstansrättens rättegångsregler, artikel 104.2)

Sammanfattning

Vid en ansökan om uppskov med verkställighet ankommer det på förstainstansrätten att bedöma om en eventuell ogiltigförklaring av den omtvistade rättsakten vid prövningen av talan i sak gör det möjligt att undanröja den situation som uppstått genom den omedelbara verkställigheten av denna rättsakt och omvänt om uppskovet med verkställigheten av denna rättsakt kan hindra rättsaktens fulla verkan för det fall talan ogillas i sak.

I fråga om en rättsakt avseende en skyddsåtgärd som har antagits inom ramen för associeringen av utomeuropeiska länder och territorier, kan rätten i ett förfarande om interimistiska åtgärder inte ersätta rådets bedömning av den lämpligaste skyddsåtgärden med sin egen, utom i uppenbart brådskande fall, utan att riskera att kränka rådets utrymme för skönsmässig bedömning.

Då sökanden inte har visat att den riskerar att åsamkas allvarlig och irreparabel skada till följd av tillämpningen av den ifrågasatta förordningen, kan lämplig ersättning erhållas om förstainstansrätten skulle ogiltigförklara förordningen när den avgör talan i sak. Den omständigheten att förordningen redan har verkställts och att den föreskrivna tillämpningsperioden redan har löpt ut betyder inte att sökanden berövas ett lämpligt skydd för sina intressen, eftersom den berörda institutionen måste vidta de åtgärder som är nödvändiga för att följa domen och således kan bli skyldig att återställa sökandens situation på lämpligt vis eller undvika att en likadan rättsakt antas.
Förstainstansrättens beslut (andra avdelningen) den 3 juli 1997. - Smanor SA, Hubert Ségaud och Monique Ségaud mot Europeiska kommissionen. - Underlåtenhet att inleda ett förfarande för fördragsbrott - Passivitetstalan - Talan om utomobligatoriskt skadestånd - Avvisning. - Mål T-201/96.



Rättsfallssamling 1997 s. II-01081



Sammanfattning



Nyckelord

1 Passivitetstalan - Fysiska eller juridiska personer - Underlåtelser mot vilka talan kan föras - Underlåtenhet att inleda ett förfarande för fördragsbrott - Avvisning

(EG-fördraget, artiklarna 169, 173 fjärde stycket och 175)

2 Utomobligatoriskt ansvar - Villkor - Rättsstridighet - Den omständigheten att kommissionen inte har inlett ett förfarande för fördragsbrott - Omständighet som inte är rättsstridig - Skadeståndsyrkanden - Avvisning

(EG-fördraget, artiklarna 169 och 215 andra stycket)

Sammanfattning

3 En passivitetstalan som har väckts av en fysisk eller juridisk person skall avvisas när den syftar till att det skall fastställas att kommissionen har underlåtit att ta ställning i strid med fördraget, genom att underlåta att inleda ett förfarande för fördragsbrott mot en medlemsstat, oberoende av vilken överträdelse av gemenskapsrätten som den berörda medlemsstaten påstås ha gjort sig skyldig till.

Dels följer det nämligen av systematiken i artikel 169 att kommissionen inte är skyldig att inleda ett sådant förfarande som denna artikel avser, utan att den i detta avseende förfogar över ett utrymme för egna bedömningar som innebär att enskilda saknar rätt att kräva att kommissionen skall ta ställning på ett visst sätt i en viss fråga. Dels begär en fysisk eller juridisk person som anhåller om att kommissionen skall inleda ett förfarande i enlighet med artikel 169 i fördraget i själva verket att kommissionen skall anta en rättsakt som inte berör denne direkt och personligen på sätt som avses i artikel 173 fjärde stycket i fördraget och som de i alla händelser inte kan väcka talan om ogiltigförklaring mot.

4 Eftersom kommissionen inte är skyldig att inleda ett förfarande för fastställelse av ett fördragsbrott enligt artikel 169 i fördraget, är dess beslut att inte inleda ett sådant förfarande inte rättsstridigt, vilket innebär att gemenskapens utomobligatoriska ansvar inte uppkommer och att det enda handlande som eventuellt kan ifrågasättas för att ha orsakat skada är den berörda medlemsstatens handlande. Yrkanden om ersättning, som i själva verket avser kommissionens underlåtenhet att inleda ett förfarande för fördragsbrott mot en medlemsstat, kan följaktligen inte tas upp till prövning.