ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
Mål T‑235/16

(publicering i utdrag)

GP Joule PV GmbH & Co. KG

mot

Europeiska unionens immaterialrättsmyndighet

”EU-varumärke – Invändningsförfarande – Ansökan om registrering som EU-varumärke av figurmärket GPTech – Äldre EU-ordmärkena GP JOULE – Rätt att framställa invändning har inte påvisats inför invändningsenheten – Bevisning har lagts fram för första gången inför överklagandenämnden – Har inte beaktats – Överklagandenämndens utrymme för skönsmässig bedömning – Omständigheter som utgör hinder för att beakta ytterligare eller kompletterande bevis – Artikel 76.2 i förordning (EG) nr 207/2009 – Regel 17.4, regel 19.2, regel 20.1 och regel 50.1 i förordning (EG) nr 2868/95”

Sammanfattning – Tribunalens dom (sjunde avdelningen) av den 21 juni 2017

EU-varumärke – Överklagande – Överklagande av ett beslut som fattats av invändningsenheten vid immaterialrättsmyndigheten – Överklagandenämndens prövning – Räckvidd – Omständigheter och bevisning till stöd för invändningen har inte åberopats inom föreskriven frist – Beaktande – Överklagandenämndens utrymme för skönsmässig bedömning – Omständigheter som utgör hinder för att beakta nya eller ytterligare bevis

(Rådets förordning nr 207/2009, artikel 76.2; kommissionens förordning nr 2868/95, artikel 1, regel 50.1 tredje stycket)

När överklagandenämnden prövar ett överklagande av ett beslut från en invändningsenhet förfogar den över det utrymme för skönsmässig bedömning som följer av regel 50.1 tredje stycket i förordning nr 2868/95 om genomförande av rådets förordning (EG) nr 40/94 om gemenskapsvarumärke och artikel 76.2 i förordning nr 207/2009 om gemenskapsvarumärken när det gäller att besluta huruvida ytterligare eller kompletterande sakförhållanden och bevis som inte har åberopats respektive ingetts inom de tidsfrister som fastställts av invändningsenheten ska beaktas. För de fall det över huvud taget inte har ingetts någon bevisning för användningen av det berörda varumärket inom den frist som immaterialrättsmyndigheten har fastställt, ska denna myndighet avslå invändningen ex officio. När det har getts in bevisning inom den frist som immaterialrättsmyndigheten har fastställt, är det däremot även efter utgången av nämnda frist möjligt att ge in kompletterande bevisning.

När någon bevisning inte lagts fram för sökandens rätt att framställa invändning inom den frist som immaterialrättsmyndigheten har fastställt kan sådan bevisning – när den åberopas för första gången inför överklagandenämnden – inte anses som ”kompletterande” eller ”ytterligare” bevis i den mening som avses i regel 50.1 tredje stycket i förordning nr 2868/95 och artikel 76.2 i förordning nr 207/2009.

(se punkterna 41, 43, 46 och 49)
55

Mot bakgrund av de yrkanden från sökanden som nämnts i punkt 40 första–tredje strecksatserna ovan avseende ersättning in natura för ekonomisk skada, ska det även påpekas att det i rättspraxis har slagits fast att det följer av artikel 268 FEUF och artikel 340 andra stycket FEUF, som inte utesluter beviljande av skadestånd in natura, att unionsdomstolen är behörig att ålägga unionen alla former av skadestånd som är förenliga med de allmänna principer som är gemensamma för medlemsstaternas rättsordningar i fråga om utomobligatoriskt skadeståndsansvar, inbegripet, om det förefaller följa de principerna, ersättning in natura, i förekommande fall i form av ett föreläggande att vidta eller inte vidta åtgärder (dom av den 10 maj 2006, Galileo International Technology m.fl./kommissionen, T‑279/03, EU:T:2006:121, punkterna 62 och 63, och dom av den 8 november 2011, Idromacchine m.fl./kommissionen, T‑88/09, EU:T:2011:641, punkt 81).
4

I artikel 3 i förordning nr 320/2006, med rubriken ”Omstruktureringsstöd”, föreskrivs följande: ”1. Företag som producerar socker, isoglukos eller inulinsirap, och som har fått en kvot tilldelad senast den 1 juli 2006, skall ha rätt till ett omstruktureringsstöd per ton av den kvot som företaget avstått från, förutsatt att det under något av regleringsåren 2006/2007, 2007/2008, 2008/2009 eller 2009/2010 a) avstår från den kvot som den tilldelat en eller flera av sina fabriker och fullt ut demonterar de produktionsanläggningar och fabriker som berörs, b) avstår från den kvot som den tilldelat en eller flera av sina fabriker, delvis demonterar de produktionsanläggningar och fabriker som berörs och inte använder de berörda fabrikernas återstående produktionsanläggningar för produktion av de produkter som omfattas av den gemensamma organisationen av marknaden för socker, … 3. För fullständig demontering av produktionsanläggningar skall följande krävas, nämligen a) definitivt och totalt upphörande av produktionen av socker, isoglukos och inulinsirap av de berörda produktionsanläggningarna, b) nedläggning av fabriken eller fabrikerna och demontering av tillhörande produktionsanläggningar inom den period som avses i artikel 4.2 d, och c) återställande av miljön på fabriksområdet och underlättande av omplaceringen av arbetskraften inom den period som avses i artikel 4.2 f. … 4. För partiell demontering av produktionsanläggningar skall följande krävas, nämligen a) slutgiltigt och totalt upphörande av den berörda produktionen av socker, isoglukos och inulinsirap av de berörda produktionsanläggningarna, b) Demontering av de produktionsanläggningar som inte kommer att användas för ny produktion och som var avsedda för och används för produktion av de produkter som anges i a …, c) återställande av miljön på fabriksområdet och underlättande av omplaceringen av arbetskraften inom den period som avses i artikel 4.2 f … 5. Omstruktureringsstöd per ton av kvoter som avståtts skall vara följande: a) I det fall som avses i punkt 1 a: 730,00 [euro] under regleringsåret 2006/2007. 730,00 [euro] under regleringsåret 2007/2008. 625,00 [euro] under regleringsåret 2008/2009. 520,00 [euro] under regleringsåret 2009/2010. b) I det fall som avses i punkt 1 b: 547,50 [euro] för regleringsåret 2006/2007. 547,50 [euro] för regleringsåret 2007/2008. 468,75 [euro] för regleringsåret 2008/2009. 390,00 [euro] för regleringsåret 2009/2010 …”
28

Viorel Micula har lämnat in flera ansökningar om erkännande av skiljedomen inom ramen för verkställighetsförfaranden eller ex parte vid domstolar i Belgien, Frankrike, Luxemburg, Förenade konungariket Storbritannien och Nordirland samt i Förenta staterna. Ioan Micula, European Food, Starmill and Multipack har också ansökt om erkännande av skiljedomen i ett ex parte-förfarande i Förenta staterna. Dessa förfaranden hade fortfarande inte avgjorts när den skriftliga delen av förfarandet vid tribunalen genomfördes.
4

I 2006 års avtal ingick ett åtagande från sökanden att tillhandahålla marknadsföringstjänster, som bland annat bestod i reklam på sin webbplats, mot betalning från CCIPB på 250000 euro för de två första åren, grundat på 156 flygavgångar per år. I den mån så många flygningar inte skulle komma att utföras skulle det beloppet justeras proportionerligt. För det tredje året fastställdes betalningen uppgå till 12,50 euro per avresande passagerare upp till ett årligt tak på 250000 euro. Vidare föreskrevs att om 2006 års avtal förlängdes skulle sökanden, för de fjärde och femte åren, erhålla samma belopp per avresande passagerare.
68

För det tredje, om det, såsom den intervenerande sammanslutningen har hävdat, räckte att tillämpa regeln ”vad man ser är vad man får” (what you see is what you get) för att uppfylla kraven på precision och varaktighet enligt artikel 4 i förordning nr 207/2009 skulle slutsatsen därav blir att den vertikala placeringen av de båda banden i färg, blått till vänster och silver till höger, utgör den enda sammansättning som åtnjuter skydd till följd av registreringen av de omstridda varumärkena. Såsom framgår av punkt 65 ovan kan detta emellertid inte vara fallet.
16

Det ska härvidlag anges att klaganden vid såväl invändningsenheten som överklagandenämnden hade begärt att förfarandet skulle vilandeförklaras till dess att Juzgado de lo Mercantil no 1 de Alicante (Alicantes handelsdomstol nr 1) meddelat sitt avgörande. Vid handelsdomstolen, i dess egenskap av domstol för EU-varumärken, hade ett genkäromål väckts om ogiltighetsförklaring av de äldre EU-ordmärkena TORO, som registrerats under nummer 2844264 och 1722362 på intervenienten. Genkäromålet hade väckts av klaganden efter intervenientens talan om ogiltigförklaring av det spanska ordmärket BADTORO, som registrerats under nummer 2782026 för varor och tjänster i klasserna 25 och 35.
110

Tribunalen konstaterar emellertid att sökandena inte har bestritt vare sig inköpet av diamanter från dessa samlare, vilka i sin tur förvärvat diamanterna från småskaliga gruvbrytare, eller att dessa mellanhänder i diamanthandeln betalat skatt till före detta Sélékagrupper. Under de förutsättningarna framhåller tribunalen, med hänsyn till vad som anförs ovan, att sökandena genom att fortsätta att köpa in diamanter från samlarna under den aktuella perioden – vilket de inte har bestritt – nödvändigtvis tillhandahöll stöd till de väpnade grupperna.
93

I artikel 71.1 i ramförordningen om SSM preciseras att ”[f]rågan om det förekommer särskilda omständigheter som motiverar att en enhet som står under tillsyn klassificeras som mindre betydande i stället för betydande ska fastställas från fall till fall och specifikt för den enhet eller grupp som står under tillsyn, men inte för kategorier av enheter som står under tillsyn”.
55

Det bör emellertid framhållas att domstolen under liknande omständigheter som i det nu aktuella fallet uttryckligen slog fast att den princip i rättspraxis, som berörs ovan i punkt 30, avseende det allmänintresse som ligger bakom artikel 7.1 c i förordning nr 207/2009, även visas genom möjligheten i artikel 66.2 i nämnda förordning, att tecken eller upplysningar som, genom undantag från nämnda artikel 7.1 c, kan användas för att visa det geografiska ursprunget till varor kan utgöra kollektiva varumärken, inte motsägs genom artikel 12 b i nämnda förordning, vilken inte heller påverkar tolkningen av den förstnämnda bestämmelsen på något avgörande sätt. I artikel 12 b i förordning nr 207/2009, som särskilt avser de fall då ett varumärke som helt eller delvis består av ett geografiskt namn har registrerats, föreskrivs nämligen inte att tredjeman har rätt att bruka ett sådant namn som varumärke utan där föreskrivs endast att de kan använda namnet i upplysningssyfte, det vill säga som upplysning om det geografiska ursprunget, förutsatt att tredjeman handlar i enlighet med god affärssed (se, för ett liknande resonemang och analogt, dom av den 4 maj 1999, Windsurfing Chiemsee, C‑108/97 och C‑109/97, EU:C:1999:230, punkterna 26–28).
30

Såsom tribunalen angett ovan i punkt 27, gjorde klaganden en ansökan hos EUIPO om att klagandens registreringsansökan skulle föras in på nytt i EUIPO:s register under unionsdomstolens prövning av klagandens överklagande, inom ramen för ansökan om återställande av försutten tid i fråga om fristen för överklagande till tribunalen. Klagandebolaget förenade således sin ansökan om att dess registreringsansökan på nytt skulle föras in i registret med sin ansökan angående den fristen.
Tribunalens dom (första avdelningen) av den 20 juni 2018 –

KV mot kommissionen

(mål T‑104/15)

”Bidragsavtal som ingåtts inom ramen för det särskilda programmet för livslångt lärande (2007–2013) – Projekten 'Green Business is Smart Business' och 'LadybizIT: Woman entrepreneurship on the verge of ICT' – Icke stödberättigande kostnader – Talan om ogiltigförklaring – Kommissionens bristande behörighet”

1. Talan om ogiltigförklaring – Grunder – Bristande behörighet hos den institution som antagit den angripna rättsakten – Grund avseende tvingande rätt (Artikel 263 FEUF) (se punkt 38)

2. Europeiska unionens byråer – Genomförandeorganet för utbildning, audiovisuella medier och kultur (Eacea) – Överklagande – Beslut varigenom vissa personalkostnader inte anses stödberättigande med beaktande av de bidragsavtal som ingåtts inom ramen för det särskilda programmet för livslångt lärande – Kommissionens möjlighet att pröva lagenligheten av nämnda beslut – Föreligger inte – Kommissionens bristande behörighet (Rådets förordning nr 58/2003, artikel 22) (se punkterna 46–50)

3. Domstolsförfarande – Talan väckt vid tribunalen med stöd av en skiljedomsklausul – Ställning som svarande – Bidragsavtal som ingåtts inom ramen för det särskilda programmet för livslångt lärande – Avtal som ingåtts med genomförandeorganet för utbildning, audiovisuella medier och kultur (Eacea) – Talan som väckts mot kommissionen – Avvisning (Artikel 272 FEUF; rådets förordning nr 58/2003) (se punkterna 51 och 52)

Saken

Talan väckt med stöd av artikel 263 FEUF om ogiltigförklaring av kommissionens genomförandebeslut C(2014) 9706 final av den 16 december 2014, i vilket kommissionen avslog sökandens bestridande av beslutet från Eacea av den 23 september 2014 om att vissa personalkostnader inte var stödberättigande med beaktande av de bidragsavtal som ingicks den 30 september 2010 och den 9 september 2011 mellan sökanden och Eacea för genomförandet av de europeiska projekten ”Green Business is Smart Business” och ”LadybizIT: Woman entrepreneurship on the verge of ICT”.

Domslut

1) Kommissionens genomförandebeslut C(2014) 9706 final av den 16 december 2014 ogiltigförklaras.

2) Talan avvisas i övrigt.

3) Europeiska kommissionen ska bära sina rättegångskostnader och ersätta de rättegångskostnader som uppkommit för KV.
6

Bidragsavtal B avsåg en åtgärd med rubriken ”Att underlätta tillgången till informationsmöten om medling inom Europeiska unionen: en film för att underlätta tvistlösning (Making information sessions on the use of mediation easily available throughout the EU: A video guide to facilitate settlement)”. Åtgärden innebar att särskilda filmer producerades för att öka kunskapen hos jurister och målsägande om arten och nyttan av medling vid gränsöverskridande tvister.
—

den omständigheten att sökanden själv hade meddelat att talan under mellantiden hade väckts vid High Court of Justice (England & Wales), Queen’s Bench Division (Administrative Court) (Högsta domstolen (England och Wales), avdelningen Queen’s Bench (förvaltningsrättsliga avdelningen), Förenade Kungariket)) mot tobaksdirektivet, vilket med all sannolikhet innebar att Europeiska unionens domstol skulle komma att pröva målet till följd av en begäran om förhandsavgörande,
52

Vad för det första gäller EUIPO:s argument om att överklagandenämnden kan tillåta bevisning som lämnats in för sent avseende förekomsten och omfattningen av skyddet för den äldre rättigheten endast om detta kan motiveras av ”särskilda omständigheter”, ska det konstateras följande. Domstolen fann i sin dom av den 3 oktober 2013, Rintisch/harmoniseringskontoret (C‑120/12 P, EU:C:2013:638, punkt 39) de facto att överklagandenämnden i förekommande fall ska använda sitt utrymme för skönsmässig bedömning restriktivt och kan godta ett för sent ingivande av bevisning endast om omständigheterna under vilka detta har skett kan motivera klagandens dröjsmål med att lägga fram den bevisning som krävs. Domstolen lade det förhållandet att klaganden ansågs ha känt till exakt vilka handlingar denna behövde ge in till stöd för sin invändning, eftersom handlingarna räknas upp noggrant och uttömmande i regel 19.2 a ii i förordning nr 2868/95, till grund för en restriktiv tillämpning av överklagandenämndens utrymme för skönsmässig bedömning.
76

Denna bedömning påverkas inte av klagandens argument att tillverkare av gips och andra former av puts, till vilka sökanden har levererat KKF under sitt varumärke Calcit och som ser puts saluföras av en tredjeman under ett varumärke som består av samma namn, kommer att förledas att tro att en och samma tillverkare, inom ramen för en ekonomisk vertikal integration och under samma paraplyvarumärke, har börjat tillverka och sälja både KKF och KKF-baserad puts.
89

Det ska inledningsvis erinras om det allmänna syftet med förordning nr 1782/2003 vilket är att genomföra systemet med samlat gårdsstöd. Enligt en bokstavstolkning av artikel 48 i förordning nr 1782/2003, med beaktande av angränsande bestämmelser, är denna bestämmelse tillämplig på jordbrukare som åtnjuter ”stöd som ger upphov till stödrättigheter vilka är underkastade särskilda villkor” vilka avses i artikel 47 i nämnda förordning och som, under referensperioden, ”inte innehade hektar i den mening som avses i artikel 43 [i samma förordning]” vid fastställande av rätten till samlat gårdsstöd eller där rättigheten per hektar ger ett belopp som överstiger 5000 euro. Denna jordbrukare, vilken antingen inte äger några hektar eller äger hektar för vilka rätten per hektar överstiger 5000 euro, har rätt till a) stöd som är lika stort som jordbrukarens (bas) ”referensbelopp” motsvarande det direktstöd som jordbrukaren har uppburit under en genomsnittsperiod på tre år och b) stöd ”per 5000 euro eller del av referensbeloppet” (det vill säga särskilt stöd) som motsvarar de direktstöd han beviljades under den genomsnittliga treårsperioden.
69

I föreliggande fall åberopade klagandebolaget samma bevisning vid överklagandenämnden som det hade åberopat vid invändningsenheten. Bevisningen utgörs av följande: — Ett intyg från klagandebolagets verkställande direktör med uppgift om försäljningsvolymer och omsättning åren 2006–2009. — Kopior av varuetiketter. — Skrivelse från klagandebolagets pressagent avseende de belopp som hade använts för tv-sänd reklam mellan åren 2005 och 2009 (358 700–476 300 euro, 668–934 reklaminslag per år). — Reklambroschyrer för charkuterivaror. — En CD med exempel på TV-sänd reklam. — Fakturor och beställningssedlar avseende varor som uppges vara charkuterivaror vilka saluförs under varumärket MINI WINI. — Bildskärmsdumpar från webbplatser tillhörande detaljhandlare vilka saluför matvaror on line och erbjuder charkuterivaror under varumärket MINI WINI. — Ett utdrag från Deutsche Patent-und Markemamts (den tyska patent- och varumärkesmyndigheten) register avseende ordmärket MINI WINI. — Bildskärmsdumpar från en webbplats med reklam för charkuterivaror som saluförs under varumärket MINI WINI. — En kopia av ett fotografi av klagandebolagets varor i en skål och ett uttalande från klagandebolaget avseende olika aspekter av varorna, såsom ingredienserna i desamma.
Enligt fast rättspraxis följer det av lydelsen i artikel 76.2 i förordning nr 207/2009 att parterna – som regel och såvida inget annan föreskrivs – har möjlighet att åberopa omständigheter och inge bevisning även efter utgången av de tidsfrister som gäller enligt bestämmelserna i nämnda förordning och att Kontoret för harmonisering inom den inre marknaden (varumärken och mönster) inte på något sätt är förhindrat att beakta omständigheter och bevisning som således har åberopats respektive ingetts för sent, det vill säga efter den frist som annulleringsenheten föreskrivit och i förekommande fall för första gången vid överklagandenämnden.

Genom att det i ovan nämnda artikel 76.2 anges att harmoniseringskontoret ”inte behöver” beakta omständigheter och bevisning som åberopats respektive förebringats för sent tillerkänns harmoniseringskontoret ett stort utrymme för skönsmässig bedömning, med angivande av en motivering till sitt beslut, huruvida dessa omständigheter och denna bevisning ska beaktas.

Vad därutöver gäller harmoniseringskontorets befogenhet att skönsmässigt besluta huruvida för sent ingiven bevisning ska beaktas, kan det vara befogat att harmoniseringskontoret i ett ogiltighetsförfarande beaktar för sent ingiven bevisning, framför allt när harmoniseringskontoret anser att det material som har ingetts för sent vid ett första påseende förefaller kunna få en faktisk inverkan på utgången i ogiltighetsförfarandet och att det inte föreligger några hinder för ett sådant beaktande med hänsyn till på vilket stadium i förfarandet som denna bevisning har ingetts och omständigheterna kring ingivandet.

(se punkterna 28–30)
253

För det andra föreskrivs i kravspecifikationerna i avtalet om uppdrag för allmän trafik att ”det efter OTC:c medgivande, bland annat för att göra det möjligt att uppfylla rättsliga skyldigheter avseende underhåll, reparation, omklassificering av fartyg, kan vara tillåtet att minska servicenivån vad gäller de kapaciteter som anges ovan, bland annat för passagerare (det rör sig om en minskning med maximalt 30 procent) från den 1 oktober till den 31 mars, utanför sommarskollovet och, oberoende av period på året, vid oförutsedda händelser” (se I a punkt 1.4, I b punkt 1.4, I c punkt 1.4, I d punkt 1.4 och I e punkt 1.4 i kravspecifikationerna). En minskning av servicenivån var möjlig ”bland annat” för att uppfylla de rättsliga kraven på underhåll och omklassificering av fartyg och inte ”enbart” av den anledningen, som SNCM tycks hävda. Dessutom hade OTC, såsom kommissionen med rätta har anfört, ett mycket stort utrymme för skönsmässig bedömning enligt denna bestämmelse, eftersom den lämnade frågan öppen om såväl det skäl av vilket en minskning kunde göras som deras perimetrar (”bland annat för passagerare”) och deras omfattning (med maximalt 30 procent) och detta under samtliga lågsäsongperioder, det vill säga under de perioder då driften av olika sjöfartslinjer per definition uppvisade störst underskott och under vilka följaktligen en minskning av servicenivån var som mest lönsam för anbudstagarna.
89

Det ska nämligen erinras om att enligt artikel 4 i förordning nr 45/2001 ska ”[p]ersonuppgifter … a) behandlas på ett korrekt och lagligt sätt, b) … samlas in för särskilda, uttryckligt angivna och berättigade ändamål; senare behandling får inte ske på ett sätt som är oförenligt med dessa ändamål … e) … lagras på ett sätt som förhindrar att de registrerade kan identifieras under en längre tid än vad som är nödvändigt för de ändamål för vilka uppgifterna samlades in eller för vilka de senare behandlas”. I artikel 6.1 i förordningen föreskrivs att ”[p]ersonuppgifter får behandlas för andra ändamål än de för vilka de har samlats in endast om ändringen av ändamålet uttryckligen tillåts enligt gemenskapsinstitutionens eller gemenskapsorganets interna bestämmelser”.
62

Vad gäller den andra delen som har bestritts konstaterar tribunalen att den befrielse som föreskrivs i artikel 149.4 TUIR enligt den slutsats som kommissionen drog i det angripna beslutet inte utgör ett stöd i den mening som avses i artikel 107.1 FEUF. Under dessa förhållanden förutsätter det angripna beslutet, enligt vilket medlemsstaten inte åläggs någon förpliktelse, inte att genomförandeåtgärder vidtas. De nationella myndigheterna ska i detta avseende således enbart tillämpa den nationella lagstiftningen. Det ska vidare, under alla förhållanden konstateras att bestämmelserna i artikel 149.4 TUIR enbart avser förlusten av icke-kommersiell status. Under dessa förhållanden kan de italienska myndigheterna inte vidta någon genomförandeåtgärd i förhållande till sökanden i egenskap av kommersiell aktör.