ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
SV Europeiska unionens officiella tidning C 320/23

Begäran om förhandsavgörande framställd av Court of Appeal (Irland) den 5 augusti 2015 – Evelyn Danqua mot Minister for Justice and Equality Ireland och Attorney General

(Mål C-429/15)

(2015/C 320/31)

Rättegångsspråk: engelska

Hänskjutande domstol

Court of Appeal

Parter i målet vid den nationella domstolen

Klagande: Evelyn Danqua

Motpart: Minister for Justice and Equality Ireland och Attorney General

Annan part: Refugee Legal Services

Tolkningsfrågor

1) Kan en asylansökan, som regleras i nationell lagstiftning vilken avspeglar en medlemsstats skyldigheter enligt rådets direktiv 2004/83/EG av den 29 april 2004 om miniminormer för när tredjelandsmedborgare eller statslösa personer skall betraktas som flyktingar eller som personer som av andra skäl behöver internationellt skydd samt om dessa personers rättsliga ställning och om innehållet i det beviljade skyddet, med tillämpning av likvärdighetsprincipen anses utgöra en lämplig grund för jämförelse med avseende på en ansökan om status som skyddsbehövande i övrigt?
5)

Strider beslut [2013/448/EU] mot artikel 10a.5 i direktiv 2003/87/EG på grund av att Europeiska kommissionen, för att fastställa de verifierade utsläppen som skedde under perioden 2005–2007 (vilka avses i punkterna a och b i artikel 10a.5), a) inte beaktade de utsläpp som inte omnämndes i gemenskapens oberoende transaktionsförteckning trots att det rörde sig om utsläpp som det inte var obligatoriskt att registrera under den aktuella perioden, b) i möjligaste mån extrapolerade de relevanta utsläppssiffrorna från verifierade utsläpp från tiden efter år 2008 genom att tillämpa faktorn 1,74 % i motsatt riktning, och c) bortsåg från samtliga utsläpp från anläggningar som stängdes före den 30 juni 2011.
SV Europeiska unionens officiella tidning C 279/20

Begäran om förhandsavgörande framställd av Court of Appeal (England & Wales) (Civil Division) den 8 juni 2015 – Swiss International Air Lines AG mot The Secretary of State for Energy and Climate Change och Environment Agency

(Mål C-272/15)

(2015/C 279/25)

Rättegångsspråk: engelska

Hänskjutande domstol

Court of Appeal (England & Wales) (Civil Division)

Parter i målet vid den nationella domstolen

Klagande: Swiss International Air Lines AG

Motpart: The Secretary of State for Energy and Climate Change och Environment Agency

Tolkningsfrågor

1. Strider Europaparlamentets och rådets beslut nr 377/2013/EU (1) av den 24 april 2013 (nedan kallat beslutet) mot den allmänna unionsrättsliga principen om likabehandling i den del det inför ett moratorium på kravet att överlämna utsläppsrätter enligt Europaparlamentets och rådets direktiv 2003/87/EG (2) av den 13 oktober 2003 (i ändrad lydelse enligt flera rättsakter, bland annat Europaparlamentets och rådets direktiv 2008/101/EG (3) av den 19 november 2008) avseende flygningar mellan EES-medlemsstater och nästan alla stater utanför EES, men inte utsträcker moratoriet till flygningar mellan EES- medlemsstater och Schweiz?

2. Om så är fallet, vilket rättsmedel måste då göras tillgängligt för en rättssökande som Swiss International Airlines AG, som har överlämnat utsläppsrättigheter avseende flygningar under 2012 mellan EES-medlemsstater och Schweiz, för att bolaget ska försättas i samma ställning som det skulle ha varit i om flygningar mellan EES-medlemsstater och Schweiz inte hade undantagits från moratoriet? Närmare bestämt: a) Ska registret rättas så att det återspeglar det lägre antal utsläppsrätter som en sådan rättssökande skulle ha varit skyldig att överlämna om flygningar till eller från Schweiz hade omfattats av moratoriet? b) Om så är fallet, vilken åtgärd (om någon) ska den nationella behöriga myndigheten och/eller den nationella domstolen vidta för att säkerställa att de ytterligare överlämnade utsläppsrätterna återlämnas till en sådan rättssökande? c) Har en sådan rättssökande rätt att kräva ersättning från Europaparlamentet och rådet enligt artikel 340 FEUF för sådan skada som denne har åsamkats genom överlämna ytterligare utsläppsrätter till följd av beslutet? d) Måste den rättssökande gottgöras på något annat sätt och, om så är fallet, vilket?

(1) Europaparlamentets och rådets beslut nr 377/2013/EU av den 24 april 2013 om tillfälligt undantag från direktiv 2003/87/EG om ett system för handel med utsläppsrätter för växthusgaser inom gemenskapen (EUT L 113, s. 1).

(2) Europaparlamentets och rådets direktiv 2003/87/EG av den 13 oktober 2003 om ett system för handel med utsläppsrätter för växthusgaser inom gemenskapen och om ändring av rådets direktiv 96/61/EG (EUT L 275, s. 32).

(3) Europaparlamentets och rådets direktiv 2008/101/EG av den 19 november 2008 om ändring av direktiv 2003/87/EG så att luftfartsverksamhet införs i systemet för handel med utsläppsrätter för växthusgaser inom gemenskapen (EUT L 8, s. 3).
SV Europeiska unionens officiella tidning C 151/10

Begäran om förhandsavgörande framställd av Court of Appeal (England and Wales) (Civil Division) (Förenade kungariket) den 14 februari 2014 – Union of Shop, Distributive and Allied Workers (USDAW), B. Wilson mot WW Realisation 1 Ltd (i likvidation), Ethel Austin Ltd, Secretary of State for Business, Innovation and Skills

(Mål C-80/14)

2014/C 151/13

Rättegångsspråk: engelska

Hänskjutande domstol

Court of Appeal (England och Wales) (Civil Division)

Parter i målet vid den nationella domstolen

Klagande: Union of Shop, Distributive and Allied Workers (USDAW), B. Wilson

Motpart: WW Realisation 1 Ltd (i likvidation), Ethel Austin Ltd, Secretary of State for Business, Innovation and Skills

Tolkningsfrågor

1) a) I artikel 1.1 a ii i direktiv 98/59/EG av den 20 juli 1998 om tillnärmning av medlemsstaternas lagstiftning om kollektiva uppsägningar (1), avser uttrycket ”minst 20” antalet uppsägningar vid samtliga arbetsplatser hos arbetsgivaren där uppsägningar äger rum under en period av 90 dagar, eller avser det i stället antalet uppsägningar vid varje enskild arbetsplats? b) Om artikel 1.1 a ii i direktiv 98/59 avser antalet uppsägningar vid varje enskild arbetsplats, vilken innebörd har begreppet ”arbetsplats”? I synnerhet önskas klarhet i huruvida begreppet ”arbetsplats” ska tolkas på så sätt att det avser hela det berörda detaljhandelsföretaget, betraktad som en enda ekonomisk verksamhetsenhet, eller den del av företaget vid vilken uppsägningar planeras, och inte den enhet vid vilken de berörda arbetstagarna utför sina arbetsuppgifter, det vill säga varje enskild butik?

(2) I fall där en arbetstagare begär uppsägningsersättning av en privat arbetsgivare, kan en medlemsstat åberopa att direktiv 98/59 inte medför några rättigheter med direkt effekt gentemot arbetsgivaren, när följande omständigheter föreligger: i) Den privata arbetsgivaren skulle, om det inte vore för medlemsstatens underlåtenhet att på ett korrekt sätt införliva direktivet med nationell rätt, ha varit skyldig att betala uppsägningsersättning till arbetstagaren på grund av sin underlåtenhet att inleda överläggningar i enlighet med direktivet. ii) Om nämnda arbetsgivare är insolvent och en arbetstagare förgäves har begärt att denne ska betala uppsägningsersättning, varvid arbetstagaren i stället begär att medlemsstaten ska betala ersättning, skulle medlemsstaten vara skyldig att betala uppsägningsersättning till arbetstagaren enligt den nationella lagstiftning som genomför direktiv 2008/94/EG av den 22 oktober 2008 om skydd för arbetstagare vid arbetsgivarens insolvens (2), med förbehåll för eventuella begränsningar i ansvaret för medlemsstatens garantiinstitution enligt artikel 4 i det direktivet?

(1) EUT L 225, s. 16.

(2) EUT L 283, s. 36.
—

fastställa att Republiken Malta har underlåtit att uppfylla sina skyldigheter enligt artikel 46b i rådets förordning (EEG) nr 1408/71 av den 14 juni 1971 (1) om tillämpningen av systemen för social trygghet när anställda, egenföretagare eller deras familjemedlemmar flyttar inom gemenskapen, i dess ändrade och konsoliderade lydelse enligt förordning 118/97 av den 2 december 1996 (2) och artikel 54 i Europaparlamentets och rådets förordning (EG) nr 883/2004 (3) av den 29 april 2004 om samordning av de sociala trygghetssystemen, genom att minska maltesisk ålderspension med beloppet av tjänstepension som betalats ut av Förenade kungariket med stöd av The Principal Civil Service Pension Scheme, The National Health Service Pension Scheme or The Armed Forces Pension Scheme 1975 in respect of The Royal Air Forceoch
—

fastställa att Republiken Österrike har åsidosatt sina skyldigheter enligt artikel 27.1 i Europaparlamentets och rådets direktiv 2009/28/EG av den 23 april 2009 om främjande av användningen av energi från förnybara energikällor och om ändring och ett senare upphävande av direktiven 2001/77/EG och 2003/30/EG (1) samt har underlåtit att anta de lag- och förvaltningsbestämmelser som är nödvändiga för att införliva artiklarna 2 a, b, d, f, g, h och n, 3.4 a och b, 5, 13.1 e, 13.6 andra och tredje styckena, 14.2, 14.3, 14.4, 14.5, 16.1 andra meningen, 16.3 första stycket, 16.4 andra meningen, 16.6, 16.7, 16.8, 17.1 c vad avser biodrivmedel, 17.2 vad avser flytande biobränslen, 17.3 b i vad avser andra medlemsstater och tredje länder, 17.3 a, b ii, c, 17.4 aa, c, 17.8 och 18.1 vad avser flytande biobränslen, artikel 19.1 och 19.3 vad avser flytande biobränslen, bilaga II, bilaga III, bilaga IV och bilaga V i detta direktiv, i hela eller delar av förbundsrepubliken, alternativt inte har informerat kommissionen om dessa bestämmelser,
SV Europeiska unionens officiella tidning C 367/24

Begäran om förhandsavgörande framställd av Court of Appeal (England & Wales) (Civil Division) (Förenade kungariket) den 26 september 2013 — The Queen på begäran av Eventech Ltd mot The Parking Adjudicator

(Mål C-518/13)

2013/C 367/43

Rättegångsspråk: engelska

Hänskjutande domstol

Court of Appeal (England & Wales) (Civil Division)

Parter i målet vid den nationella domstolen

Klagande: The Queen på ansökan av Eventech Ltd

Motpart: The Parking Adjudicator

Övriga deltagare i rättegången: London Borough of Camden och Transport for London

Tolkningsfrågor

1. Innebär det användning av statliga medel i den mening som avses i artikel 107.1 FEUF, att göra en bussfil på en allmän väg tillgänglig för så kallade Black Cabs men inte för minicabs under de timmar då bussfilsmarkeringen gäller, under de omständigheter som är aktuella i det nationella målet?

2. a) Vilket är det relevanta syfte som ska beaktas vid bedömningen av huruvida Black Cabs och minicabs befinner sig i en jämförbar rättslig och faktisk situation, för att avgöra huruvida beslutet att göra en bussfil på en allmän väg tillgänglig för så kallade Black Cabs men inte för minicabs under de timmar då bussfilsmarkeringen gäller är en selektiv åtgärd enligt artikel 107.1 FEUF? b) För det fall det kan visas att det relevanta syftet, vid besvarandet av fråga 2 a, åtminstone delvis är att skapa ett säkert och effektivt transportsystem, och att det finns säkerhets- och/eller effektivitetshänsyn som motiverar att Black Cabs får köra i bussfiler men som inte i samma utsträckning gäller i fråga om minicabs, kan det då anses att åtgärden inte är en selektiv åtgärd enligt artikel 107.1 FEUF? c) Är det vid besvarandet av fråga 2b nödvändigt att beakta huruvida den medlemsstat som åberopar dessa hänsyn dessutom har visat att den förmånliga behandlingen av Black Cabs jämfört med minicabs är proportionerlig och inte går utöver vad som är nödvändigt?
SV Europeiska unionens officiella tidning C 274/14

Begäran om förhandsavgörande framställd av Supreme Court of the United Kingdom (Förenade kungariket) den 16 juli 2013 — ClientEarth mot Secretary of State for the Environment, Food and Rural Affairs

(Mål C-404/13)

2013/C 274/25

Rättegångsspråk: engelska

Hänskjutande domstol

Supreme Court of the United Kingdom

Parter i målet vid den nationella domstolen

Klagande: ClientEarth

Motpart: Secretary of State for the Environment, Food and Rural Affairs

Tolkningsfrågor

1. Om det i en viss zon eller tätbebyggelse inte är möjligt att klara gränsvärdena för kvävedioxid inom de tidsfrister som anges i bilaga XI till Europaparlamentets och rådets direktiv 2008/50/EG (1) av den 21 maj 2008 (nedan kallat luftkvalitetsdirektivet), innebär direktivet och/eller artikel 4 FEU att en medlemsstat i sådana fall är skyldig att förlänga dessa tidsfrister i enlighet med artikel 22 i direktivet?

2. Om så är fallet, under vilka förutsättningar (om några) kan en medlemsstat undantas från den skyldigheten?

3. I vilken utsträckning (om någon) är skyldigheterna för en medlemsstat som har åsidosatt artikel 13 berörda av artikel 23 (och särskilt dess andra punkt)?

4. För det fall att de skyldigheter som avses i artiklarna 13 och 22 inte fullgörs, vilka rättsmedel (om några) måste den nationella domstolen tillhandahålla enligt unionslagstiftningen för att följa artikel 30 i direktivet och/eller artikel 4 eller 19 i EU-fördraget?

(1) Europaparlamentets och rådets direktiv 2008/50/EG av den 21 maj 2008 om luftkvalitet och renare luft i Europa (EUT L 152, s. 1)
SV Europeiska unionens officiella tidning C 129/11

Talan väckt den 11 mars 2013 — Europeiska kommissionen mot Ungern

(Mål C-115/13)

2013/C 129/20

Rättegångsspråk: ungerska

Parter

Sökande: Europeiska kommissionen (ombud: C. Barslev och A. Sipos)

Svarande: Republiken Ungern

Sökandens yrkanden

Sökanden yrkar att domstolen ska

— fastställa att Republiken Ungern har underlåtit att uppfylla sina skyldigheter enligt artiklarna 19–21 i direktiv 92/83/EEG (1), jämförda med artikel 22.7 i samma direktiv, och enligt artikel 3.1 i direktiv 92/84/EEG (2), genom att anta och behålla bestämmelser enligt vilka, under vissa omständigheter som anges i nationell lagstiftning, — punktskatten på framställning av etylalkohol i destillerier för en kunds räkning fastställs till 0 HUF (”bérfőzető”), och — enskildas framställning av etylalkohol är undantagen från punktskatteplikt, och

— förplikta Republiken Ungern att ersätta rättegångskostnaderna.

Grunder och huvudargument

Republiken Ungern är enligt rådets direktiv 92/83/EEG av den 19 oktober 1992 om harmonisering av strukturerna för punktskatter på alkohol och alkoholdrycker skyldig att tillämpa en punktskattesats på destillat som överensstämmer med direktivet, närmare bestämt med artikel 21 i detta och att upprätthålla ett nationellt regelverk som är förenligt med detta. Artikel 22 i direktivet reglerar de fall i vilka medlemsstaterna kan tillämpa lägre skattesatser än den nationella standardsatsen.

Enligt artikel 64.3 i den ungerska lagen CXXVII från år 2003 om punktskatter och särskilda bestämmelser om försäljning av punktskattepliktiga varor (a jövedéki adóról és a jövedéki termékek forgalmazásának különös szabályairól szóló 2003. évi CXXVII. törvény) är den tillämpliga skattesatsen — när det rör sig om destillering för privatkunders räkning — på destillat som framställs av råvaror från privatkunder 0 HUF för maximalt a50 liter per år per privatkund. Direktivet ger däremot endast möjlighet att införa en nedsatt skattesats på som lägst 50 procent av den nationella standardsatsen.

Härtill kommer att enskildas destillering av etylalkohol som understiger 50 liter per år enligt samma nationella lag är undantagen från skatteplikt. Det finns emellertid inga bestämmelser i direktiv 92/83/EEG som undantar hemdestillering av etylalkohol. Kommissionen anser därför att det strider mot bestämmelserna i direktivet att införa undantag från skatteplikt i nationell rätt. Om unionslagstiftaren hade velat ge en sådan möjlighet skulle han ha tagit in en uttrycklig bestämmelse härom i direktivet. Direktivet ger bara möjlighet att, under vissa förutsättningar, från skatteplikt undanta öl, vin och andra mousserande eller icke mousserande jästa drycker som framställs av enskilda.

(1) Rådets direktiv 92/83/EEG av den 19 oktober 1992 om harmonisering av strukturerna för punktskatter på alkohol och alkoholdrycker (EGT L 316, s. 21; område 9, volym 2, s. 100).

(2) Rådets direktiv 92/83/EEG av den 19 oktober 1992 om tillnärmning av punktskattesatser på alkohol och alkoholdrycker (EGT L 316, s. 29; svensk specialutgåva, område 9, volym 2, s. 108).
SV Europeiska unionens officiella tidning C 9/33

Begäran om förhandsavgörande framställd av High Court of Justice (Chancery Division) (Förenade kungariket) den 5 november 2012 — Eli Lilly and Company Ltd mot Human Genome Sciences Inc

(Mål C-493/12)

2013/C 9/55

Rättegångsspråk: engelska

Hänskjutande domstol

High Court of Justice (Chancery Division)

Parter i målet vid den nationella domstolen

Klagande: Eli Lilly and Company Ltd

Motpart: Human Genome Sciences Inc

Tolkningsfrågor

1. Vilka är kriterierna för när en produkt ska anses ”skyddas av ett gällande grundpatent” i den mening som avses i artikel 3 a i förordning 469/2009/EG (1)?

2. Gäller andra kriterier när produkten inte är ett kombinationsläkemedel, och om så är fallet vilka är dessa andra kriterier?

3. För det fall patentkraven avser en antikropp eller en grupp antikroppar, är det tillräckligt att antikroppen eller antikropparna har definierats utifrån hur de binder sig till ett målprotein, eller krävs en definition av antikroppens eller antikropparnas struktur, och i sådana fall, i vilken omfattning?

(1) Europaparlamentets och rådets förordning (EG) nr 469/2009 av den 6 maj 2009 om tilläggsskydd för läkemedel (kodifierad version) (Text av betydelse för EES) (EUT L 152, s. 1).
—

ogiltigförklara Europeiska kommissionens beslut av den 20 april 2011, enligt vilket det inte krävs att något fördragsbrottsförfarande inleds mot Rumänien på grund av åsidosättande av de gemenskapsrättsliga principerna och direktiven på området för offentlig upphandling och av ”Pratical Guide to contract procedures financed from the General Budget of the European Communities in the context of external actions”,
SV Europeiska unionens officiella tidning C 355/9

Överklagande ingett den 22 augusti 2012 av Fruit of the Loom, Inc. av den dom som tribunalen (femte avdelningen) meddelade den 21 juni 2012 i mål T-514/10, Fruit of the Loom, Inc. mot Byrån för harmonisering inom den inre marknaden (varumärken, mönster och modeller)

(Mål C-392/12 P)

2012/C 355/14

Rättegångsspråk: engelska

Parter

Klagande: Fruit of the Loom, Inc. (ombud: S. Malynicz, barrister och V. Marsland, solicitor)

Övrig part i målet: Byrån för harmonisering inom den inre marknaden (varumärken, mönster och modeller)

Klagandens yrkanden

Klaganden yrkar att domstolen ska

— upphäva den dom som meddelades av tribunalen den 21 juni 2012 i mål T-514/10, och

— slå fast att harmoniseringsbyrån och intervenienten ska bära sina rättegångskostnader samt ersätta klagandens rättegångskostnader.

Grunder och huvudargument

Tribunalen har inte beaktat att det av artikel 15.1 a i varumärkesförordningen (1) följer att utredningen ska göras i tre delar. Den första prövningen avser de särskiljande egenskaperna hos varumärket, såsom detta är registrerat. Den andra prövningen avser de särskiljande egenkaperna hos varumärkena, såsom dessa används, och den tredje prövningen avser huruvida de särskiljande egenskaperna hos varumärket, såsom detta är registrerat, har förändrats. Hade tribunalen tillämpat detta tillvägagångssätt korrekt på bevisningen skulle den ha insett att bevisningen på användning uppfyllde artikel 15.1 a i varumärkesförordningen.

Tribunalen har tillämpat en felaktig tolkningsregel för gemenskapsvarumärken som innebär att om konsumenter i en medlemsstat inte förstår ett varumärkes ordelement (antingen därför att det är ett okänt ord på ett annat gemenskapsspråk eller därför att det inte liknar ett ord på deras eget språk), ska den beståndsdelen likväl anses ha samma särskiljningsförmåga som ordelement som de förstår och som i sig har särskiljningsförmåga.

Tribunalen har varken beaktat eller analogt tillämpat domstolens praxis avseende användning i samband med förvärvad särskiljningsförmåga enligt artikel 7 i varumärkesförordningen, enligt vilken ett varumärkes särskiljningsförmåga kan förvärvas som en följd av att det har använts som en del av eller i kombination med ett registrerat varumärke, i enlighet med domstolens dom i mål C-353/03 Société des Produits Nestlé S.A. mot Mars UK Limited (REG 2005, s. I-6135).

Tribunalen har missuppfattat omständigheterna kring klagandens användning av ordet FRUIT i dennes informella kontakter med konsumenter. Tvärtemot tribunalens slutsats var denna användning inte uteslutande intern och utgjorde verkligt bruk av varumärket.

Tribunalen har missuppfattat omständigheterna kring klagandens användning av varumärket FRUIT som en del av dennes webbplats www.fruit.com. Tvärtemot tribunalens slutsats syftade denna användning till att marknadsföra varor och utgjorde verkligt bruk.

(1) Rådets förordning (EG) nr 207/2009 av den 26 februari 2009 om gemenskapsvarumärken (EUT L 78, s. 1).
SV Europeiska unionens officiella tidning C 295/20

Överklagande ingett den 16 juli 2012 av Byrån för harmonisering inom den inre marknaden (varumärken, mönster och modeller) av den dom som tribunalen (fjärde avdelningen) meddelade den 8 maj 2012 i mål T-416/10, Yoshida Metal Industry Co. Ltd mot Byrån för harmonisering inom den inre marknaden (varumärken, mönster och modeller)

(Mål C-340/12 P)

2012/C 295/36

Rättegångsspråk: engelska

Parter

Klagande: Byrån för harmonisering inom den inre marknaden (varumärken, mönster och modeller) (ombud: A. Folliard-Monguiral)

Övriga parter i målet: Yoshida Metal Industry Co. Ltd och Pi-Design AG, Bodum France, Bodum Logistics A/S

Klagandens yrkanden

Klaganden yrkar att domstolen ska

— bifalla överklagandet i dess helhet,

— upphäva den överklagade domen,

— förplikta Yoshida Metal Industry Co. Ltd att ersätta rättegångskostnaderna.

Grunder och huvudargument

Klaganden gör gällande att tribunalen underlät att ange skälen för den överklagade domen på så sätt att den inte bemötte harmoniseringsbyråns argument som det hänvisas till i punkten 18 i den överklagade domen.

Klaganden gör vidare gällande att tribunalen åsidosatte artikel 7.1 e ii i varumärkesförordningen. Tribunalen borde ha konstaterat att ett tvådimensionellt varumärke kan införlivas i ett tredimensionellt objekt och inte bara anbringas på ett sådant. En tillämpning av artikel 7.1 e ii i varumärkesförordningen kräver emellertid ett beaktande av samtliga tänkbara sätt på vilka det vid ansökningsdagen kan förutses att varumärket i fråga kan gestaltas i ett tredimensionellt objekt. Tribunalen gjorde en felaktig bevisvärdering när den kom fram till att överklagandenämnden endast hade grundat sin prövning på de varor som faktiskt marknadsfördes. Överklagandenämnden klargjorde faktiskt att slutsatserna i första hand grundade sig på de patent som ingetts av Pi-Design. I vilket fall som helst bör hänvisning till andra faktorer, däribland patent och de varor som faktiskt marknadsförs, inte vara förbjuden när sådana faktorer bekräftar slutsatsen att egenskaperna hos det omtvistade varumärket är ägnade att uppnå ett tekniskt resultat när det väl har införlivats i ett tredimensionellt objekt. Detta är det enda lämpliga tillvägagångssättet för att bevara rättssäkerheten och det allmänintresse som artikel 7.1 e ii i varumärkesförordningen grundar sig på.