Förstainstansrättens beslut (andra avdelningen i utökad sammansättning) av den 27 november 1997. - Kaysersberg SA mot Europeiska kommissionen. - Konkurrens - Förordning nr 4064/89 - Beslut om att förklara en företagskoncentration förenlig med den gemensamma marknaden - Åtaganden - Hygienartiklar för kvinnor - Talan om ogiltigförklaring - Upptagande till sakprövning - Åsidosättande av väsentliga formföreskrifter - Tredje mans rätt att yttra sig - Dominerande ställning. - Mål T-290/94.



Rättsfallssamling 1997 s. II-02137



Sammanfattning

Parter

Domskäl

Beslut om rättegångskostnader

Domslut



Nyckelord

1 Förfarande - Intervention - Invändning om rättegångshinder som inte gjorts av svaranden - Avvisning

((EG-)stadgan för domstolen, artikel 37 fjärde stycket; förstainstansrättens rättegångsregler, artikel 116.3)

2 Konkurrens - Koncentrationer - Kommissionens undersökning - Rådgivande kommittén för koncentrationer - Tidsfrist för kallelse

(Rådets förordning nr 4064/89, artikel 19.5)

3 Konkurrens - Koncentrationer - Kommissionens undersökning - Kommissionens skyldigheter gentemot berörd tredje man - Utomstående företag som är konkurrenter till parterna i koncentrationen - Rätten att höras - Räckvidd

(Rådets förordning nr 4064/89, artikel 18; kommissionens förordning nr 2367/90, artikel 15)

4 Konkurrens - Koncentrationer - Kommissionens undersökning - Kommissionens skyldigheter gentemot berörd tredje man - Föreligger inte särskild skyldighet beträffande längden på tidsfristen för att inge yttranden

(Rådets förordning nr 4064/89, artikel 18.4; kommissionens förordning nr 2367/90, artikel 15.2)

5 Konkurrens - Koncentrationer - Kommissionens undersökning - Kommissionens skyldigheter gentemot berörd tredje man - Underrättelse om de berörda företagens åtaganden i deras slutliga utformning för att ge tredje man tillfälle att inge yttrande - Föreligger inte

(Rådets förordning nr 4064/89, artiklarna 6.1 c, 8.2 och 18.4)

6 Konkurrens - Koncentrationer - Kommissionens undersökning - Ändringar i det anmälda förslaget - Skyldighet att begära ny anmälan - Föreligger inte

(Rådets förordning nr 4064/89, artiklarna 6.1 c, och 8.2; kommissionens förordning nr 2367/90, avdelning I)

7 Konkurrens - Koncentrationer - Kommissionens undersökning - Ändringar i det anmälda förslaget - Förutbestämd tidsfrist föreligger inte - Tillägg som enligt påstående gjorts för sent - Skyldighet för kommissionen att tills vidare avbryta tidsfristen för att fatta beslutet - Föreligger inte

(Rådets förordning nr 4064/89, artikel 10; kommissionens förordning nr 2367/90, artikel 9)

8 Institutionernas rättsakter - Motivering - Skyldighet - Räckvidd - Beslut om tillämpning av bestämmelser om företagskoncentrationer

(EG-fördraget, artikel 190)

9 Konkurrens - Koncentrationer - Bedömning av förenligheten med den gemensamma marknaden - Koncentrationer som varken skapar eller förstärker en dominerande ställning - Beaktande av de berörda företagens ställning på marknaden och deras avsättningsmöjligheter

(Rådets förordning nr 4064/89, artikel 2)

10 Konkurrens - Koncentrationer - Kommissionens undersökning - Ställningstagande avseende val av utomstående företag som utses att förvärva en verksamhet som bör avskiljas från en av parterna i koncentrationen för att överlåtas samtidigt som koncentrationen godkänns - Kommissionen saknar behörighet - Krav avseende överlåtarens egenskaper - Kommissionens behörighet enligt artikel 8.2 i förordning nr 4064/89 - Domstolsprövningens omfattning

(Rådets förordning nr 4064/89, artikel 8.2)

Sammanfattning

11 Yrkanden i en interventionsinlaga får enligt artikel 37 fjärde stycket i EG-stadgan för domstolen, som är tillämplig på förfarandet vid förstainstansrätten med stöd av artikel 46 första stycket i samma stadga, endast syfta till att biträda en av parternas yrkanden. Enligt lydelsen av artikel 116.3 i förstainstansrättens rättegångsregler måste intervenienten dessutom godta målet sådant det föreligger vid tidpunkten för hans intervention. Intervenienten har således inte rätt att göra en invändning om rättegångshinder som inte omfattas av svarandens yrkanden.

12 I samband med den kontroll av företagskoncentrationer som inrättats genom förordning nr 4064/89 kan enbart den omständigheten att tidsfristen för kallelse av Rådgivande kommittén inte iakttas, även i fall då det inte föreligger några exceptionella omständigheter som skulle kunna innebära en risk för allvarlig skada i den mening som avses i artikel 19.5 i ovannämnda förordning, inte anses medföra att kommissionens slutliga beslut anses vara rättsstridigt. Den i nyssnämnda bestämmelse angivna tidsfristen om fjorton dagar är i likhet med den i artikel 10.5 i förordning nr 17 en rent intern förfaranderegel. Den omständigheten att en sådan regel inte iakttas kan inte medföra att kommissionens slutliga beslut anses vara rättsstridigt annat än om överträdelsen är tillräckligt väsentlig och har skadat den rättsliga och faktiska situationen för den part som gör gällande att handläggningen har varit felaktig.

Detta är inte fallet då Rådgivande kommittén faktiskt har förfogat över en tillräcklig tidsfrist för att kunna få kunskap om de viktiga omständigheterna i ärendet, och har kunnat avge sitt yttrande med full kännedom om fallet, det vill säga utan att göra en felaktig bedömning på någon väsentlig punkt av den anledningen att tillräckligt exakta uppgifter inte lämnats eller att uppgifter utelämnats. I ett sådant fall kan den omständigheten att tidsfristen för kallelser inte iakttagits inte ha någon inverkan på samrådsförfarandets utgång eller, i förekommande fall, på det slutliga beslutet.

13 Det framgår klart av bestämmelserna i artikel 18 i förordning nr 4064/89 om "förhör med parterna och tredje man" att tredje mans ställning i förfarandet inte skall jämställas med den som tillkommer berörda personer, företag och företagssammanslutningar. Tredje man i förfarandet kan inte åberopa samma garantier som ges berörda personer och särskilt inte de rättigheter som dessa ges genom artikel 18.1 och 18.3, där det föreskrivs bland annat att de senare innan kommissionen fattar beslut enligt artikel 8.2 andra stycket skall beredas tillfälle "att i varje skede av förfarandet fram till samrådet med den rådgivande kommittén yttra sig över de anmärkningar som framförs mot dem", och att "kommissionen skall fatta sitt beslut endast på grundval av de anmärkningar beträffande vilka parterna haft möjlighet att framföra synpunkter".

Även om tredje mans processuella rättigheter inte är så omfattande som de rättigheter som berörda personer har för att kunna säkerställa sin rätt till försvar, har berörd tredje man enligt artikel 18.4 i förordning nr 4064/89 ändå rätt att yttra sig om han efter ansökan kan visa att han har ett berättigat intresse av utgången i ärendet. Hur denna rätt skall utövas föreskrivs i artikel 15 i kommissionens förordning nr 2367/90.

Av samtliga dessa bestämmelser framgår att tredje företag som är konkurrenter till parterna i koncentrationen har rätt att på egen begäran höras av kommissionen för att kunna ge sin ståndpunkt till känna beträffande de negativa effekter den anmälda koncentrationen kan ha för dem. En sådan rättighet får dock inte strida mot rätten till försvar eller mot det huvudsakliga syftet med förordningen, som är att säkerställa en effektiv kontroll av och rättssäkerheten för de företag som faller under förordningens bestämmelser.

14 Med beaktande av att det i artikel 15.2 i kommissionens förordning nr 2367/90 i samband med kontrollen av koncentrationer inte föreskrivs någon särskild skyldighet i fråga om längden på den tidsfrist som fastställts av kommissionen för att tredje man skall kunna inge sitt yttrande, är enbart den omständigheten att en tredje man endast förfogat över en tidsfrist om två arbetsdagar för att inge sitt yttrande om de ändringar som ett av företagen som deltar i koncentrationen gjort under förfarandets gång, inte tillräcklig för att visa att kommissionen har åsidosatt dennes rätt att höras enligt artikel 18.4 i förordning nr 4064/89. Även om en berörd tredje mans legitima intresse av att höras kan fordra att det uppställs en skälig tidsfrist för detta, bör ett sådant krav dessutom anpassas till kravet på skyndsamhet, vilket präglar den allmänna systematiken i förordning nr 4064/89 och fordrar att kommissionen iakttar strikta tidsfrister då det slutliga beslutet fattas för att koncentrationen inte skall förklaras oförenlig med den gemensamma marknaden.

15 I fråga om kontroll av koncentrationer anses en berörd tredje mans berättigade intresse av att göra gällande sin ståndpunkt beträffande koncentrationens skadliga effekter på konkurrensen fullt ut ha skyddats, då tredje man har beretts tillfälle att på grundval av alla uppgifter som kommissionen givit denne under det förfarande som inletts med stöd av artikel 6.1 c i förordning nr 4064/89, och särskilt de erbjudanden om åtaganden som de berörda företagen gjort, göra gällande sin ståndpunkt beträffande de ändringar som är nödvändiga för att undanröja de allvarliga tvivel som föreligger beträffande koncentrationens förenlighet med den gemensamma marknaden. I ett sådant fall finns det tillräckliga garantier för att de synpunkter som framförts av utomstående konkurrerande företag i förekommande fall beaktas av kommissionen vid bedömningen av om koncentrationen är förenlig med gemenskapsrätten, och särskilt för att avgöra om de åtaganden som föreslagits av de berörda företagen förefaller tillräckliga i detta syfte.

Kommissionen är enligt artikel 18.4 i förordning nr 4064/89 inte heller skyldig att, för att tredje man med ett berättigat intresse i saken skall kunna yttra sig därom, meddela denne de berörda företagens åtaganden i deras slutliga utformning som gjorts på grundval av kommissionens invändningar till följd av bland annat yttranden från tredje man beträffande de ifrågavarande företagens förslag till åtaganden. Enligt artikel 18.1 i förordningen är det endast berörda personer som ges tillfälle att i varje skede av förfarandet fram till samrådet med Rådgivande kommittén yttra sig över de anmärkningar som framförs mot dem, särskilt då kommissionen som i förevarande fall önskar förena sitt beslut med villkor eller åligganden för att i enlighet med artikel 8.2 andra stycket i förordningen. Av detta följer att det endast är de berörda företagen och andra berörda personer, som i princip är de enda till vilka villkoren riktar sig, som bör beredas tillfälle att på ett ändamålsenligt sätt göra gällande sin ståndpunkt beträffande invändningarna mot de föreslagna åtagandena, för att de i förekommande fall skall kunna föreslå nödvändiga ändringar och för att säkerställa deras rätt till försvar.

16 Inledandet av ett förfarande enligt artikel 6.1 c enligt förordning nr 4064/89 utgör bland annat ett tillfälle för de berörda företagen att ändra den ursprungliga koncentrationsplanen för att skingra de allvarliga tvivel som kommissionen kan ha beträffande koncentrationens förenlighet med den gemensamma marknaden. Härigenom har de berörda företagen möjlighet att göra ändringar i den anmälda koncentrationsplanen, vilket uttryckligen föreskrivs i artikel 8.2 i förordningen.

Av detta följer att artikel 6 i förordning nr 4064/89, enligt vilken kommissionen "skall pröva anmälan" för att bestämma bland annat om den anmälda koncentrationen ger anledning till allvarliga tvivel beträffande dess förenlighet med den gemensamma marknaden, inte skall tolkas så som sökanden i huvudsak har gjort gällande, nämligen att den tvingar kommissionen att vägra godta de ändringar som de berörda företagen gjort av koncentrationsplanen och i stället fordra en ny anmälan, även om ändringarna varit betydande. Kriteriet att ändringarna av en anmälan skall vara av påstått väsentlig karaktär saknar i sig relevans, eftersom ett sådant fall uttryckligen omnämns i bestämmelserna i avdelning I i förordning nr 2367/90.

17 Varken i förordning nr 4064/89 eller i tillämpningsförordningen nr 2367/90 föreskrivs att möjligheten för de berörda företagen att föreslå åtaganden i syfte att ändra en föreslagen koncentrationsplan, är förenad med villkoret att detta skall ske inom en viss tidsfrist. När det saknas särskilda bestämmelser kan kommissionen inte vägra att bedöma de åtaganden som föreslås då den tidsfrist om fyra månader som föreskrivs i förordning nr 4064/89 för beslutsfattandet praktiskt taget löpt ut, om åtagandena motsvarar det grundläggande krav som kommissionen uppställt under förfarandet för att tillåta den aktuella koncentrationen, Rådgivande kommittén kunde avge sitt yttrande med full kännedom om omständigheterna kring den ändrade koncentrationsplanen och berörd tredje man har kunnat göra gällande sin inställning till de föreslagna åtagandena. Kommissionen har i detta fall inte gått utöver vad som är lämpligt och nödvändigt för att nå det eftersträvade målet, vilket enligt systematiken i förordning nr 4064/89 är att säkerställa en effektiv kontroll och rättssäkerhet för de berörda företagen och i detta syfte iaktta strikta tidsfrister.

Det framgår av bestämmelserna i artikel 10 i förordning nr 4064/89 och artikel 9 i kommissionens förordning nr 2367/90 att en tidsfrist tillfälligt kan avbrytas endast om kommissionen inte anser sig förfoga över tillräckliga upplysningar för att kunna fatta sitt beslut. Eftersom kommissionen inom ramen för sitt utrymme för skönsmässig bedömning i detta fall ansåg att den förfogade över alla tillgängliga uppgifter för att kunna fatta ett beslut, kan den inte utan att åsidosätta artikel 10.4 i förordning nr 4064/89 avbryta den föreskrivna fyramånadersfristen av det skälet att de föreslagna åtaganden ingavs efter det att tidsfristen löpt ut. Den är tvärtom skyldig att fatta sitt beslut så snart det uppkommit allvarliga tvivel beträffande koncentrationen.

18 Även om kommissionen enligt artikel 190 är skyldig att motivera sina beslut genom att ange de faktiska och rättsliga omständigheter som är avgörande för åtgärdens rättsenlighet och de överväganden som ligger till grund för beslutet fordras det, i fråga om ett beslut som fattas med tillämpning av bestämmelserna om företagskoncentrationer, inte att den nämner alla de faktiska och rättsliga omständigheter som berörts under det administrativa förfarandet av varje berörd person. Vidare skall frågan huruvida motiveringen av en rättsakt uppfyller kraven i artikel 190 i fördraget bedömas inte enbart mot bakgrund av motiveringens lydelse utan även mot bakgrund av det sammanhang den förekommer i, samt mot bakgrund av alla rättsregler som gäller den aktuella frågan.

19 Det framgår av bestämmelserna i artikel 2.2 i förordning nr 4064/89 att kommissionen skall förklara en koncentration förenlig med den gemensamma marknaden då två villkor är uppfyllda, varav den första är att koncentrationen inte skapar eller förstärker en dominerande ställning och den andra är att konkurrensen på marknaden inte påtagligt hämmas genom att en sådan dominerande ställning skapas eller förstärks. Om en dominerande ställning inte skapas eller förstärks, skall koncentrationen således tillåtas utan att det är nödvändigt att undersöka vilken inverkan koncentrationen skulle ha på den effektiva konkurrensen.

Vid bedömningen skall kommissionen enligt artikel 2.1 i förordningen särskilt ta hänsyn till de berörda företagens position på marknaden och deras tillgång till marknader. I samband med bedömningen av ett koncentrationsdeltagande företags styrka på marknaden skall de marknadsandelar som avser produkter som företaget tillverkar i egenskap av underleverantör för distributörers räkning, vilka säljer produkterna med sina egna märken, i princip fullständigt eller till en del hänföras till den marknadsandel som företaget har avseende liknande produkter som det säljer under sitt eget märke. Eftersom distributörerna säljer sina produkter under sina egna märken i syfte att konkurrera under de produkter som säljs under tillverkarnas märken, skall den marknadsandel de innehar till följd av denna försäljning i allmänhet tillskrivas dem vid bedömningen av den konkurrens som de utsätts för av tillverkarna av exklusiva och enklare märkesvaror.

20 Kommissionen saknar enligt förordning nr 4064/89 behörighet att ta ställning i fråga om valet - ett val som påståtts motverka en effektiv konkurrens - av det utomstående företag som utsetts att förvärva verksamheten av ett av de företag som deltar i koncentrationen, en verksamhet som skulle avskiljas från bolaget och överlåtas samtidigt som koncentrationen godkändes och som inte omfattades av det förslag till koncentration som underställdes kommissionens prövning. I ett sådant fall föreligger inte en koncentration som kan leda till att det skapas en dominerande ställning eller att en sådan ställning förstärks på de aktuella marknaderna.

Av samma skäl kan kommissionen inte heller uppställa krav beträffande egenskaperna hos förvärvaren av verksamheten enligt artikel 8.2 i förordning nr 4064/89. I detta hänseende ankommer det inte på gemenskapsdomstolarna att i samband med en talan om ogiltigförklaring ersätta kommissionens bedömning med sin egen och avgöra frågan huruvida kommissionen skulle ha förbundit sitt beslut med villkor eller skyldigheter enligt nämnda artikel, särskilt då denna bestämmelse avser den bedömning i sak av den planerade koncentrationens förenlighet med den gemensamma marknaden.

Parter

I mål T-290/94,

Kaysersberg SA, bolag bildat enligt fransk rätt, Kaysersberg (Frankrike), företrätt av advokaterna Dominique Voillemot och Jacques-Philippe Gunther, Paris, delgivningsadress: advokatbyrån Jacques Loesch, 11, rue Goethe, Luxemburg,

sökande,

mot

Europeiska gemenskapernas kommission, inledningsvis företrädd av Francisco González Díaz, rättstjänsten, och Géraud de Bergues, nationell tjänsteman med förordnande vid kommissionen, därefter av juridiske chefsrådgivaren Giuliano Marenco och Guy Charrier, nationell tjänsteman med förordnande vid kommissionen, samtliga i egenskap av ombud, delgivningsadress: rättstjänsten, Carlos Gómez de la Cruz, Centre Wagner, Kirchberg, Luxemburg,

svarande,

med stöd av

Procter & Gamble GmbH, bolag bildat enligt tysk rätt, Schwalbach (Tyskland), företrätt av advokaten Mario Siragusa, Rom, advokaten Giuseppe Scasselati-Sforzolini, Bologna, och Nicholas Levy, barrister med förordnande i England och Wales, delgivningsadress: advokatbyrån Elvinger och Hoss, 2, place Winston Churchill, Luxemburg,

intervenient,

angående en talan om ogiltigförklaring av kommissionens beslut 94/893/EG av den 21 juni 1994 om att förklara en företagskoncentration förenlig med den gemensamma marknaden och EES-avtalet (ärende nr IV/M.430 - Procter & Gamble/VP Schickedanz II) på grundval av rådets förordning (EEG) nr 4064/89 (EGT L 354, s. 32),

meddelar

FÖRSTAINSTANSRÄTTEN

(andra avdelningen i utökad sammansättning)

sammansatt av ordföranden C.W. Bellamy samt domarna C.P. Brïet, A. Kalogeropoulos, A. Potocki och M. Jaeger,

justitiesekreterare: byrådirektören J. Palacio González,

med hänsyn till det skriftliga förfarandet och efter det muntliga förfarandet den 23 april 1997,

följande

Dom

Domskäl

Bakgrund och förfarande

Allmänt om omständigheterna kring företagskoncentrationen

1 Den företagskoncentration som är föremål för kommissionens beslut 94/893/EG av den 21 juni 1994 om att förklara en företagskoncentration förenlig med den gemensamma marknaden och EES-avtalet (ärende nr IV/M.430 - Procter & Gamble/VP Schickedanz II) på grundval av rådets förordning nr 4064/89 (EGT L 354, s. 32; nedan kallat det omtvistade beslutet eller beslutet, se nedan punkt 41 och följande punkter), rör Procter & Gamble GmbH:s (nedan kallat P&G) förvärv av bolaget Vereinigte Papierwerke Schickedanz AG (nedan kallat VPS).

2 P&G är ett helägt dotterbolag till det amerikanska bolaget Procter & Gamble Company. Gruppens samlade omsättning var år 1992/1993 23 626 miljoner ecu, varav 7 814 miljoner inom gemenskapen. Förutom hygien- och skönhetsartiklar, tvättmedel, livsmedel samt drycker är P&G verksamt inom området för mjukpapper och området för hygienartiklar för kvinnor.

3 Vid tiden för omständigheterna i målet var P&G den största aktören på marknaden för sanitetsbindor i Västeuropa, med en marknadsandel som för år 1993 uppskattades till 42 procent i värde och 33,5 procent i volym av marknaden i gemenskapen som helhet och EFTA-staterna. Vad särskilt beträffar den tyska marknaden placerade P&G:s marknadsandelar, vars värde enligt det omtvistade beslutet (punkt 119) uppgick till mellan 35 och 40 procent, företaget på första plats bland tillverkarna av sanitetsbindor genom dess märke Always. I Spanien uppgick P&G:s marknadsandelar, tack vare märkena Ausonia och Evax, år 1993 till mellan 75 och 80 procent i värde, och mellan 65 och 70 procent i volym (se beslutet punkt 119).

4 P&G hade en stark ställning även på marknaden för barnblöjor, särskilt genom sitt märke Pampers, med en marknadsandel i gemenskapen om mellan 45 och 50 procent i volym år 1993 (beslutet punkt 25). Däremot utövade P&G fram till år 1994, även om gruppen var den största aktören på den amerikanska marknaden, inte någon verksamhet i Europa inom området för mjukpapper för hushålls- och hygienbruk, vilken inbegriper bland annat pappersnäsdukar, toalettpapper, hushållspapper och vadd för borttagning av kosmetika.

5 Före koncentrationen med P&G var VPS ett helägt dotterbolag till Gustav und Grete Schickedanz (nedan kallat GGS), ett konsortium bildat enligt tysk rätt. Dess sammanlagda omsättning år 1992/1993 var 681 miljoner ecu, varav 645 miljoner inom gemenskapen. VPS verksamhet var inriktad på hygienartiklar för kvinnor, pappersartiklar för hushålls- och hygienbruk, barnblöjor samt produkter för vuxna som lider av inkontinens, bomullsprodukter och vissa kroppsvårdsprodukter.

6 Vad särskilt beträffar hygienartiklar för kvinnor var VPS, särskilt i Tyskland, verksamt på marknaden för sanitetsbindor dels genom sitt exklusiva märke Camelia och sina enklare märken Blümia och Femina, dels i egenskap av tillverkare av produkter av distributörsmärken. År 1993 uppgick VPS marknadsandelar hänförliga till Camelia-produkterna till mellan 20 och 25 procent (i värde och volym) av den tyska marknaden för sanitetsbindor. De andelar som märkena Blümia och Femina hade tillsammans utgjorde, enligt deras utsago, 5-10 procent i värde och 10-15 procent i volym (beslutet punkt 119). VPS marknadsförde även sina Camelia-produkter i Spanien, där dess marknadsandel dock var lägre än 5 procent år 1993, samt i Österrike, Italien och Schweiz. Avslutningsvis tillverkade VPS tamponger som såldes med märket Tampona.

7 Förutom hygienartiklar för kvinnor var VPS verksamt på marknaden för barnblöjor genom märkena Moltex och Born, med en marknadsandel i hela gemenskapen om mellan 1 och 5 procent år 1993 (beslutet punkt 25).

8 Inom området för mjukpapper för hushålls- och hygienbruk var VPS sammanlagda marknadsandelar i gemenskapen små, men utgjorde mellan 15 och 20 procent (i volym) av den tyska marknaden år 1993 (beslutet punkt 13).

Förfarandet vid kommissionen

9 Den 9 december 1993 anmälde P&G till kommissionen i enlighet med artikel 4.1 i rådets förordning (EEG) nr 4064/89 av den 21 december 1989 om kontroll av företagskoncentrationer (i den rättade version som offentliggjordes i EGT L 257, 1990, s. 13, nedan kallad förordning nr 4064/89) att bolaget hade för avsikt att förvärva hela kapitalet i VPS.

10 Den 21 december 1993 besvarade bolaget Kaysersberg SA med anledning av denna första anmälan ett antal frågor från kommissionen den 17 december 1993, genom att meddela vissa uppgifter om sektorerna för kvinnlig intimhygien och vuxeninkontinens i Frankrike samt uppgifter om följderna av koncentrationen.

11 Kaysersberg är ett aktiebolag som bildats enligt fransk rätt och ett dotterbolag som ingår i den nederländska gruppen Jamont NV, vilken kontrolleras av James River Corporation och Cragnotti & Partners tillsammans. Dess samlade omsättning uppgick år 1993 till 4 818 miljoner FF. Kaysersberg är verksamt inom området för hygienartiklar för kvinnor, främst i Frankrike och i Belgien. Med sitt dotterbolag, Vania Expansion, som marknadsför sanitetsbindor och tamponger, var Kaysersberg år 1993 den största aktören i Frankrike, med en total marknadsandel om mer än 30 procent i värde. Kaysersberg är även verksamt i sektorn för hushålls- och toalettpapper, bland annat genom märket Lotus, i sektorn för inkontinensprodukter för vuxna samt i sektorn för barnhygien (barnblöjor).

12 Sedan P&G tagit tillbaka sin första anmälan anmälde bolaget den 17 januari 1994 i enlighet med artikel 4.1 i förordning nr 4064/89 ett förslag till en ny koncentration till kommissionen. P&G skulle därigenom förvärva hela VPS kapital samt andra dotterbolag till GGS som var verksamma i närliggande sektorer.

13 I samband med den nya koncentrationen föreskrevs i det avtal om förvärv som P&G och GGS ingick samt i det tilläggsavtal som ingicks mellan å ena sidan P&G och å andra sidan GGS och VPS, att VPS skulle avskilja sin verksamhet med "barnblöjor" från sin övriga verksamhet för att överföra denna till ett särskilt bolag fram till dess att koncentrationen genomförts, och att P&G omedelbart efter det att köpet av VPS fullbordats skulle överlåta sina aktier i detta särskilda bolag till en förvaltare som utsetts av P&G den 22 december 1993 och som hade mandat att finna en slutlig köpare av dessa aktier (beslutet punkterna 5 och 6).

14 I anmälan erbjöd P&G sig för övrigt att åta sig att inte ta kontrollen över verksamheten med "hygienartiklar för kvinnor" "utanför [VPS] område för märket Camelia", det vill säga de realtillgångar och immateriella tillgångar som var hänförliga till de tre märkena Blümia, Femina och Tampona, och VPS verksamhet rörande tillverkning av produkter med distributörsmärken (nedan kallad verksamheten utom Camelia) (beslutet punkt 8).

15 Den 22 januari 1994 offentliggjorde kommissionen i Europeiska gemenskapernas tidning ett sådant meddelande som föreskrivs i artikel 4.3 i förordning nr 4064/89 (EGT C 19, s. 15). Enligt lydelsen i punkt 4 i detta meddelande uppmanade kommissionen "berörd tredje man att tillställa kommissionen eventuella yttranden över koncentrationen".

16 Den 24 januari 1994 besvarade Kaysersberg ett antal frågor som kommissionen den 19 januari hade ställt till bolaget och gav kommissionen de begärda upplysningarna om den geografiska marknaden och konkurrenssituationen inom området för hygienartiklar för kvinnor, samt delgav kommissionen sitt yttrande avseende effekterna av koncentrationen.

17 Skriftväxlingen med kommissionen fortsatte genom Kaysersbergs skrivelser av den 14 mars, den 29 april, den 18 och den 31 maj 1994.

18 Efter att ha granskat anmälan beslutade kommissionen den 17 februari 1994 med tillämpning av artikel 6.1 c i förordning nr 4064/89 att inleda ett förfarande beträffande sanitetsbindor, med motiveringen att koncentrationen gav anledning till allvarliga tvivel beträffande dess förenlighet med den gemensamma marknaden.

19 Den 30 mars 1994 tillställde kommissionen P&G sitt meddelande om anmärkningar.

20 Kommissionen tillställde genom skrivelse av den 12 april 1994 Kaysersberg en kopia av meddelandet om anmärkningar, med stöd av artikel 15 i kommissionens förordning (EEG) nr 2367/90 av den 25 juli 1990 om delgivning, tidsfrister och förhör enligt rådets förordning nr 4064/89 (EGT L 219, s. 5, nedan kallad förordning nr 2367/90; vid översättningen fanns ingen svensk version att tillgå), för att informera bolaget om förfarandets art och syfte och uppmana det att göra gällande sin ståndpunkt.

21 Meddelandet om anmärkningar innehöll bland annat följande.

22 Inledningsvis erinrade kommissionen om att enligt lydelsen av avtalen om förvärv skulle VPS verksamhet med "barnblöjor" anförtros ett särskilt bolag som en förvaltare, utsedd av P&G den 22 december 1993, skulle ha till uppgift att överlåta på en ny förvärvare. Av detta drog kommissionen slutsatsen att denna uppgift var en del av anmälan och att denna verksamhet, trots de anmärkningar som kommissionen skulle komma att göra med anledning av förvärvet, inte omfattades (meddelandet om anmärkningar, punkt 7). Kommissionen erinrade för övrigt om att P&G ensidigt hade utfäst sig att inte ta kontrollen över VPS verksamhet utom Camelia och gjorde förtydligandet att P&G, efter det att ett förfarande för tillämpning av artikel 6.1 c i förordning nr 4064/89 hade inletts, hade bekräftat att dessa åtaganden skulle upprätthållas om kommissionen fattade ett beslut om att den anmälda uppgörelsen var förenlig med den gemensamma marknaden med stöd av artikel 8 i förordning nr 4064/89 (meddelandet om anmärkningar, punkt 8-10).

23 Efter att ha fastslagit att den anmälda uppgörelsen hade en gemenskapsdimension angav kommissionen att förfarandet hade inletts beträffande sanitetsbindor. De uppgifter som kommissionen uppgav i sitt meddelande om anmärkningar kan sammanfattas som följer.

24 Vad beträffar den relevanta produktmarknaden ansåg kommissionen att det förelåg en särskild marknad för varje hygienartikel för kvinnor, nämligen trosskydd, tamponger och sanitetsbindor. Vad beträffar definitionen av den geografiska marknaden ansåg kommissionen att marknaden för sanitetsbindor hade en nationell dimension. I detta hänseende beaktade kommissionen bland annat den höga koncentrationen i Tyskland och Spanien, att konsumenterna var trogna ett märke, svårigheter med tillgång till distributionen, nödvändigheten av stora investeringar i marknadsföring för att etablera sig på marknaden samt att flera försök att etablera sig på marknaden de senaste åren hade misslyckats.

25 I sin bedömning av uppgörelsen framhöll kommissionen den stora värdeökningen av marknaden för bindor i Västeuropa sedan nyutvecklade produkter, som exempelvis Always, som har ett tilläggsvärde i förhållande till traditionella produkter, introducerades på marknaden i början av 90-talet. För att beräkna parternas marknadsandelar ansåg kommissionen att den mest lämpliga enheten var marknadsandel i värde, bland annat med anledning av prisskillnaderna, vilka uppskattats till mellan 50 och 100 procent mellan de exklusiva märkena och de enklare märkena eller distributörsmärkena. Kommissionen fann också att de märkesartiklar som var föremål för intensiv marknadsföring dominerade och att det var nödvändigt att ta hänsyn till bolagens ekonomiska styrka med beaktande av att produkter av hög kvalitet hade en framträdande ställning.

26 Enligt kommissionen var marknadsandelarna på de nationella marknader för sanitetsbindor som huvudsakligen var berörda fördelade på följande sätt år 1993 (meddelandet om anmärkningar, punkt 93):

TYSKLAND

SPANIEN

ÖSTERRIKE

värde

1993

volym

1993

värde

1993

volym

1993

värde

1993

volym

1993

P&G

36,3%

20,4%

79,8%

65,9%

24,6%

17,6%

VP CAMELIA

24,5%

21,6%

1,4%

1,1%

13,9%

12,6%

P & G +

CAMELIA

60,8%

42%

81,2%

67%

38,5%

30,2%

VP andra märken

6,9%

12%

-

0,1%

2,9%

2,4%

Johnson & Johnson

13,4%

9,2%

1,1%

0,8%

30,1%

24,8%

Mölnlycke

-

-

-

-

-

-

Kimberly-

Clark

0,9%

0,8%

-

-

-

-

Rauscher

-

-

-

-

17,8%

27,6%

Privata märken

12,5%

23,7%

10,6%

18,6%

9,2%

2,2%

Övriga

5,1%

12,3%

7,1%

13,5%

1,5%

12,81%

27 Kommissionen erinrade om att marknaden för sanitetsbindor, särskilt i Tyskland, karakteriserades av stora svårigheter att komma in på marknaden, vilket bland annat följde av att konsumenterna är märkestrogna, av nödvändigheten att utveckla nya produkter och vidta omfattande marknadsföringsåtgärder samt svårigheten att få tillträde till detaljhandeln. Därtill hade den redan höga koncentrationsnivån i Tyskland och Spanien före koncentrationen ytterligare höjts.

28 Kommissionen beaktade även att P&G:s position på marknaden för sanitetsbindor var särskilt stark inom segmentet för extra tunna bindor, dess ekonomiska styrka i förhållande till distributörerna i dess egenskap av leverantör av vanliga konsumtionsprodukter, samt dess ekonomiska styrka gentemot dess konkurrenter på området för sanitetsbindor. Enligt kommissionen föreföll det föga troligt att potentiella konkurrenter till P&G skulle kunna utmana dess dominans i Tyskland och Spanien, med beaktande av de olika fruktlösa försök som gjorts att komma in på den tyska marknaden, bland annat av Mölnlycke och Kimberly Clark under de senaste tio till femton åren, samt av Kaysersberg mellan år 1970 och år 1985.

29 Mot bakgrund av dessa omständigheter, särskilt den analys av marknadsandelar som P&G åberopade då koncentrationen inleddes, svårigheterna att komma in på marknaden och den potentiella konkurrensen, ansåg kommissionen mot bakgrund av faktorer som var hänförliga till den tyska, den spanska och den österrikiska marknaden för sanitetsbindor att P&G:s förvärv av VPS, även efter VPS överlåtelse av verksamheten avseende barnblöjor, och med beaktande av att P&G förbundit sig att inte ta kontrollen över verksamheten utom Camelia, gjorde det möjligt för P&G att agera självständigt i förhållande till sina kunder och konkurrenter på dessa marknader (meddelandet om anmärkningar, punkt 145). Särskilt då det gäller den tyska marknaden ansåg kommissionen att förvärvet av VPS och dess stora märke Camelia, vilket också är det sista stora nationella fristående märket, skulle göra det svårare för andra företag att komma in på den tyska marknaden, genom att dessa därigenom tvingades etablera sig direkt på marknaden i stället för att ha fördelen av att förvärva ett företag som redan är placerat där (meddelandet om anmärkningar, punkt 146).

30 Kommissionen drog således slutsatsen att den anmälda koncentrationen kunde vara oförenlig med den gemensamma marknaden, eftersom den kunde leda till att det skapades en dominerande ställning på den tyska och den österrikiska marknaden för sanitetsbindor och till en förstärkning av en dominerande ställning i Spanien, med påföljd att en effektiv konkurrens hindrades på ett påtagligt sätt inom en väsentlig del av den gemensamma marknaden i den mening som avses i artikel 2.3 i förordning nr 4064/89 (meddelandet om anmärkningar, punkt 151).

31 Den 25 och den 26 april höll kommissionen i enlighet med artikel 13-15 i förordning nr 2367/90 ett första förhör med parterna i koncentrationen och med tredje man, bland andra Kaysersberg, vilket den 6 maj 1994 följdes av ett andra förhör med parterna i koncentrationen och tredje man. Den 9 maj 1994 tillställde Kaysersberg kommissionen en kopia av texten till det ställningstagande som dess verkställande direktör gjorde vid det första förhöret.

32 Den 27 maj 1994 samlades Rådgivande kommittén för koncentrationer en första gång och avgav ett negativt yttrande beträffande den anmälda koncentrationen (yttrande från Rådgivande kommittén för koncentrationer avgivet vid dess tjugonde och tjugoandra sammanträde den 27 maj och den 20 juni 1994 om ett preliminärt utkast till beslut i ärende IV/M.430 - Procter & Gamble/VP Schickedanz (II), EGT C 379, 1994, s. 34, punkt 1-8).

33 Den 10 juni 1994 föreslog P&G kommissionen att bolaget skulle göra nya åtaganden i fråga om överlåtelsen av VPS verksamhet med hygienartiklar för kvinnor av märket Camelia (nedan kallad verksamheten med Camelia) i syfte att undanröja kommissionens invändningar rörande den föreslagna koncentrationens förenlighet med den gemensamma marknaden.

34 Kommissionen bad i skrivelse av den 13 juni P&G att göra vissa ändringar i sina förslag. I detta syfte tillställde kommissionen P&G ett ändrat förslag till åtaganden med beaktande av de ändringar som begärts och bad även bolaget att förbereda en icke konfidentiell version av denna text för att tredje man skulle kunna yttra sig. P&G godtog genom skrivelse av den 14 juni 1994 de sålunda föreslagna ändringarna.

35 Onsdagen den 15 juni 1994 sände kommissionen en skrivelse från P&G daterad den 15 juni till Kaysersberg, vilken innehöll den icke konfidentiella versionen av förslaget till åtaganden som sålunda godtagits, och upplyste Kaysersberg om att kommissionen gav bolaget möjlighet att enligt artikel 18.4 i förordning nr 4064/89 och enligt artikel 15 i förordning nr 2367/90 inge ett skriftligt yttrande, vilket skulle inkomma till kommissionen senast måndag den 20 juni 1994 på morgonen, för att kunna tillställas Rådgivande kommittén.

36 Enligt lydelsen av den icke konfidentiella version som tillställdes Kaysersberg föreslog P&G åtaganden rörande VPS verksamhet med Camelia. Denna omfattade a) fabriken i Forschheim och de produktionslinjer som var avsedda för tillverkning av hygienartiklar för kvinnor, b) märket Camelia och c) alla andra tillgångar och skulder som ingick i, eller nödvändiga för, att verksamheten med Camelia skulle fungera. Följande åtaganden föreslogs:

"1. P&G åtar sig att så fort som möjligt efter det att kommissionen, med stöd av förordning (EEG) nr 4064/89, har fattat ett beslut om att tillåta koncentrationen, och i varje fall senast den 1 juli 1994, utse Goldman Sachs International Limited (Goldman Sachs) att handla för dess räkning och efter bästa förmåga och vilja förhandla med intresserade tredje parter i syfte att försälja verksamheten med Camelia. P&G skall komma överens med Goldman Sachs om dess ersättning, som till en del skall bestå av provision på försäljningen.

2. P&G förbinder sig att ge Goldman Sachs ett mandat som inte kan återkallas för att finna en förvärvare av verksamheten med Camelia inom en tidsperiod om ... En sådan förvärvare skall vara en solid konkurrent som är faktisk eller potentiell, självständig och inte knuten till P&G samt förmögen att bibehålla och utveckla en konkurrenskraftig verksamhet med Camelia på den aktuella marknaden. P&G skall vidta alla skäliga åtgärder för att uppmuntra den personal som för tillfället är anställd vid verksamheten med Camelia, inklusive försäljningspersonalen och den administrativa personalen, att arbeta för denna tredje självständiga parts räkning. P&G skall anses ha uppfyllt detta åtagande om bolaget inom en frist om ... har skrivit under en bindande viljeförklaring beträffande försäljningen av verksamheten med Camelia, med reservation för att försäljningen skall fullgöras inom en begränsad tid ... . P&G åtar sig att ge Goldman Sachs allt bistånd som denna begär före försäljningen av verksamheten med Camelia till en tredje part, på för marknaden normala villkor.

3. Det står P&G fritt att godta varje erbjudande eller att välja ut det erbjudande som bolaget anser vara det bästa för det fall det finns flera erbjudanden. Värdet på dessa erbjudanden skall bestämmas utifrån det erbjudna priset samt övriga skyldigheter som påverkar värdet på sådana erbjudanden.

4. P&G åtar sig att inom en tidsfrist om ... iordningsställa fabriken i Forschheim på ett sådant sätt att den kan överlåtas till en tredje part, och särskilt, att göra fabriken i Forschheim möjlig att styra separat från P&G.

5. Innan försäljningen till en tredje part av verksamheten med Camelia fullbordas skall P&G säkerställa att verksamheten med Camelia styrs som en särskild enhet som är möjlig att sälja, med egen bokföring, med särskilda försäljnings- och distributionsansträngningar för verksamheten med Camelia, vilka skall vara skilda från P&G:s verksamhet med hygienartiklar för kvinnor. P&G åtar sig för övrigt att tillse att Camelia får en egen ledning, vilken skall ha mandat att leda denna verksamhet på självständig grund för att säkerställa en fortsatt räntabilitet och dess marknadsvärde, samt att P&G skall bidra med tillräckliga ekonomiska resurser i detta syfte under verksamhetens gång. Innan försäljningen av verksamheten med Camelia till en tredje part fullbordas skall P&G inte integrera verksamheten med Camelia i någon av sina försäljningsenheter. P&G åtar sig även att inte genomföra någon strukturell förändring av verksamheten med Camelia utan kommissionens föregående tillstånd.

6. P&G skall inte från ledningen för verksamheten med Camelia erhålla någon affärshemlighet, något kunnande, några uppgifter om handel eller någon annan uppgift om drift eller av immaterialrättslig eller hemlig natur, eller som har intresse för innehavet av verksamheten med Camelia.

7. P&G förbinder sig att tillse att Goldman Sachs tillställer bolaget en skriftlig rapport på grundval ... om all relevant utveckling i förhandlingarna med tredje parter som är intresserade av att förvärva verksamheten med Camelia, och förbinder sig att tillse att dessa rapporter med dokumentation som underlag tillställs kommissionen. Dokumentationen skall innehålla en rapport som utarbetats av ledningen för verksamheten med Camelia rörande dess pågående affärsverksamhet.

8. Varje tvist mellan P&G och tredje man som förvärvar verksamheten med Camelia, som uppkommer i förhållande till eller i samband med att P&G uppfyller sina åtaganden, skall hänskjutas till en oberoende skiljedomare, vilken skall godtas både av P&G och denna tredje man."

"P&G hereby gives the following undertakings to the Commission with respect to VP's Camelia-branded feminine hygiene products business, which comprises: (i) the Forschheim plant and the production lines dedicated to the manufacture of feminine hygiene products; (ii) the Camelia brand name; and (iii) all other assets and liabilities that form part of or are necessary for the operation of VP's Camelia-branded feminine hygiene products business (hereafter referred to as the 'Business').

1. P&G undertakes that, as soon as practicable after the Commission has adopted a favourable decision under the Regulation 4064/89 and in any event no later than July 1, 1994, it shall appoint Goldman Sachs International Limited ('Goldman Sachs') to act on its behalf in conducting good faith negotiations with interested third parties with a view to selling the Business. P&G and Goldman Sachs shall agree on the latter's remuneration, it being understood that part of such remuneration shall consist of a fee related to the consideration of the sale.

2. P&G undertakes that it shall give Goldman Sachs an irrevocable mandate to find a purchaser for the Business within /confidential/ of its appointment, it being understood that such purchaser shall be a viable existing or prospective competitor independent of and unconnected to P&G and capable of maintaining and developing the Business as an active competitive force on the market concerned. P&G shall take all reasonable steps to encourage the relevant personnel currently employed in the Business, including sales and administrative personnel, to take up employment with such independent third party. P&G shall be deemed to have complied with this undertaking if, within /confidential/, it has entered into a binding letter of intent for the sale of the Business, provided that such sale is completed within /confidential/. P&G undertakes to give, on an arm's length basis, all assistance requested by Goldman Sachs prior to the sale to the third party.

3. P&G alone shall be free to accept any offer or to select the offer it considers best in case of a plurality of offers. The value of any such offers shall be determined by the price offered plus other obligations affecting the value of such offers.

4. P&G undertakes that, within /confidential/, the Forcheim plant shall be rendered capable of being transferred to an independent third party and, most particularly, that the Forcheim plant is capable of being managed separately from P&G.

5. Prior to the completion of the sale of the Business to a third party, P&G shall ensure that the Business is managed as a distinct and saleable entity with its own management, accounts and a sales distribution effort for the Business that is separate from P&G's catamenials business. P&G further undertakes that the Business shall have its own management that shall be under instructions to manage it on an independent basis in order to ensure its continued viability and market value, and that P&G shall provide sufficient financial resources to this end in the ordinary course of business. Prior to the completion of the sale of the Business to a third party, P&G shall not integrate the Business into any P&G business unit. P&G further undertakes that it shall make no structural changes to the Business without prior Commission approval.

6. P&G shall not obtain from the Business management any business secrets, know-how, commercial information, or any other industrial information of a confidential or proprietary nature relating to the Business.

7. P&G undertakes that it shall cause Goldman Sachs to provide a written report on a /confidential/ basis on any relevant developments in its negotiations with third parties interested in purchasing the Business, and that such reports, together with supporting documentation, shall be furnished to the Commission. Such supporting documentation shall include a report prepared by the management of the Business on its on-going commercial operations.

8. Any dispute between P&G and the third party purchasing the Business arising out of or in the connection with the implementation of these undertakings shall be submitted to independent arbitration to be mutually agreed between P&G and such third party."

37 Den 16 juni 1994 tillställde P&G kommissionen en skrivelse genom vilken bolaget bekräftade att de åtaganden det gjort den 14 juni 1994 ändrade och ersatte dem som bolaget gjort den 17 januari 1994 om VPS hygienartiklar för kvinnor, och att bolaget följaktligen, för det fall kommissionen fattade ett gynnsamt beslut, skulle ha rätt att förvärva och bibehålla kontrollen över VPS verksamhet utom Camelia.

38 Fredagen den 17 juni 1994 tillställde Kaysersberg kommissionen sitt yttrande. I sin skrivelse gjorde Kaysersberg inledningsvis gällande att de åtaganden som P&G gjort inte skulle kunna beaktas med anledning av att de gjorts för sent och att tredje man givits så kort tid att reagera, och angav därefter varför bolaget ansåg att de gjorda åtagandena inte var tillfredsställande samt vilka ändringar bolaget krävde.

39 Den 20 juni 1994 sammanträdde Rådgivande kommittén för koncentrationer en andra gång. I sitt yttrande anger kommittén följande:

"9. ... efter att ha granskat kommissionens uppgifter rörande de tillrättalägganden som P&G gjort genom skrivelse av den 15 juni 1994 i syfte att lösa de konkurrensproblem som uppkommer med anledning av den föreslagna koncentrationen, är [Rådgivande kommittén] enig [med kommissionen] om att den föreslagna koncentrationen är förenlig med den gemensamma marknaden och det europeiska ekonomiska samarbetsområdet på villkor att det sker en avyttring av verksamheten med hygienartiklar för kvinnor av märket Camelia.

10. ... de nämnda åtagandena är tillräckliga ... under förutsättning att följande punkter förtydligas och faktiskt tillämpas:

a) en befullmäktigad fideikommissarie, trustee, skall utses som är oberoende av Procter & Gamble, och som skall leda avyttringen av verksamheten med hygienartiklar av märket Camelia och som oberoende av Procter & Gamble skall leda nämnda verksamhet till dess avyttringen genomförts,

b) korta tidsfrister skall uppställas för genomförandet av avyttringen,

c) den potentiella köparen skall ha tillräckliga ekonomiska resurser och dokumenterad erfarenhet inom området för konsumtionsvaror, som gör det möjligt för honom att aktivt fortsätta med och utveckla marknadsföringen av Cameliaprodukterna i konkurrens med Procter & Gamble,

d) Camelias ledning skall vara självständig i förhållande till Procter & Gamble till dess avyttringen genomförts,

e) kommissionen skall i förväg kunna undersöka de potentiella framtida förvärvarna allt medan den respekterar Procter & Gambles rätt att välja en slutlig förvärvare,

f) kommissionen skall ha tillräckliga kontroll- och beslutandebefogenheter för att säkerställa att åtagandena fullgörs i sin helhet.

11. Därtill anser en minoritet att Procter & Gamble även skulle vara skyldigt att avyttra de VPS Schickedanz verksamheter med hygienartiklar för kvinnor av 'distributörsmärken och enklare märken'."

40 Efter Rådgivande kommitténs sammanträde förberedde kommissionen den slutliga versionen av P&G:s åtaganden, vilken godtogs av P&G.

Det omtvistade beslutet av den 21 juni 1994

41 Mot bakgrund av de åtaganden som P&G gjort gentemot kommissionen fattade kommissionen den 21 juni 1994 det omtvistade beslutet om att förklara koncentrationen förenlig med den gemensamma marknaden och EES-avtalet.

42 Den första artikeln i beslutet har följande lydelse:

"Artikel 1

Under förutsättning att de villkor och skyldigheter som omfattas av Procter & Gamble GmbH:s åtaganden gentemot kommissionen uppfylls i sin helhet i fråga om VP Schickedanz verksamhet med hygienartiklar för kvinnor av märket Camelia, såsom de anges i övervägande 186 till förevarande beslut, förklaras den koncentration som anmälts av Procter & Gamble GmbH den 17 januari 1994 avseende förvärvet av VP Schickedanz AG förenlig med den gemensamma marknaden och EES-avtalets funktion."

43 Detta beslut översändes för kännedom till Kaysersberg den 27 juni 1994.

44 Beslutet kan sammanfattas enligt följande.

45 Inledningsvis påpekar kommissionen att åtagandet att inte ta kontrollen över VPS verksamhet inom området för "barnblöjor" utgör en del av anmälan och att denna marknad följaktligen inte omfattas av beslutet, trots de invändningar som kommissionen skulle kunna göra mot ett sådant förvärv (punkt 7 i beslutet). Vad beträffar P&G:s första åtagande, som angavs i anmälan, att inte ta kontrollen över VPS verksamhet utom Camelia, påpekar kommissionen att P&G i väsentlig grad har gjort förändringar såväl vad avser de märken som skall överlåtas som villkoren för denna överlåtelse mot bakgrund av kommissionens invändningar, och har således ersatt hygienartiklarna för kvinnor av märket Camelia med VPS produkter av andra märken än Camelia (punkt 8 i beslutet).

46 Efter att ha fastslagit att den anmälda koncentrationen har en gemenskapsdimension erinrar kommissionen om att koncentrationen rör följande produkter som tillverkas av VPS, nämligen hushållspappersprodukter, hygienartiklar för kvinnor, inkontinensprodukter för vuxna, bomullsartiklar samt vissa kroppsvårdsprodukter, och att det förfarande som inletts avser sanitetsbindor.

47 Vad beträffar hushålls- och toalettpappersprodukter påpekar kommissionen att P&G, som är marknadsledande i USA och Canada, inte är verksamt inom detta område i Europa, och att det strategiska syftet med koncentrationen enligt P&G är att komma in på den europeiska marknaden för sådana produkter. Kommissionen konstaterar därtill att VPS marknadsandel inom detta område som helhet är ganska liten i gemenskapen och uppgår till mellan 15 och 20 procent i Tyskland samt att VPS, om marknaden för varje produkt beaktas separat, i Tyskland skulle ha mellan 35 och 40 procent av marknaden för näsdukar och mellan 15 och 20 procent av marknaden för toalettpapper.

48 Kommissionen drar följande slutsats:

"Med beaktande av att P&G och VPS inte överlappar varandra inom denna produktgrupp och VPS begränsade marknadsandelar medför koncentrationen inga konkurrensproblem i fråga om dessa produkter" (punkt 13 i beslutet).

49 Vad beträffar inkontinensprodukter för vuxna, bomullsprodukter och kosmetiska produkter drar kommissionen, efter att ha studerat särskilt P&G:s och VPS positioner på dessa marknader, också slutsatsen att koncentrationen inte ger anledning till allvarliga tvivel beträffande dess förenlighet med den gemensamma marknaden (punkt 14-23 i beslutet).

50 Vad beträffar barnblöjor bedömer kommissionen att koncentrationen, utan det åtagande som gjordes i anmälan och trots en svag ökning av marknadsandelen, skulle ge P&G en dominerande ställning på marknaden, mot bakgrund av dess andel av marknaden i gemenskapen, vilken utgör mellan 45 och 50 procent, dess ekonomiska resurser, avancerade teknologi och starka position i detaljhandeln (punkt 24-26 i beslutet).

51 Vad beträffar hygienprodukter för kvinnor anges i beslutet, efter en översikt som huvudsakligen grundas på samtliga omständigheter i meddelandet om anmärkningar (punkt 27-182 i beslutet), först och främst att koncentrationen, såsom denna anmälts, med P&G:s första åtagande att överlåta VPS verksamhet med hygienprodukter för kvinnor utom Camelia, skulle göra det möjligt för det nya P&G att agera självständigt i förhållande till sina kunder och konkurrenter på de tyska och spanska marknaderna för sanitetsbindor (punkt 183 i beslutet). Kommissionen konstaterar särskilt att P&G före koncentrationen innehade en marknadsandel om mellan 60 och 65 procent i värde och mellan 40 och 45 procent i volym i Tyskland, medan dess närmaste konkurrent inte hade mer än mellan 10 och 15 procent av marknaden i värde och mellan 5 och 10 procent av marknaden i volym. Kommissionen tillägger att P&G:s förvärv av märket Camelia skulle göra det ännu svårare för andra aktörer att få tillträde till den tyska marknaden genom att de blir tvungna att etablera sig direkt i stället för genom att förvärva ett befintligt företag (punkt 184 i beslutet).

52 Kommissionen uppger därefter att P&G har erbjudit sig att ändra den anmälda koncentrationsplanen genom att göra ett antal åtaganden i fråga om VPS verksamhet med Camelia (punkt 186 i beslutet).

53 Enligt lydelsen av P&G:s åtaganden såsom dessa återgivits i beslutet föreskrivs bland annat följande:

"P&G gör härmed följande åtaganden gentemot kommissionen i fråga om VPS verksamhet avseende hygienartiklar för kvinnor av märket Camelia, vilken omfattar: a) Forscheimfabriken och produktionsanläggningarna för tillverkning av hygienartiklar för kvinnor, b) märket Camelia, c) alla andra tillgångar och skulder som ingår i eller är nödvändiga för VPS verksamhet avseende hygienartiklar av märket Camelia (nedan kallad verksamheten med Camelia).

1) P&G åtar sig att så snart som möjligt efter det att kommissionen fattat ett positivt beslut enligt förordning (EEG) nr 4064/89 och under alla omständigheter senast då förvärvet av aktierna i VPS är genomfört, utnämna en av kommissionen godkänd oavhängig administratör (nedan kallad administratören), som på P&G:s vägnar skall övervaka den dagliga ledningen av verksamheten med Camelia för att säkerställa dess fortsatta räntabilitet och marknadsvärde, samt att den verkligen skiljs från P&G:s övriga verksamheter. Administratören skall samtidigt utse Goldman Sachs International Limited (Goldman Sachs) att för P&G:s räkning i syfte att uppnå ett fördelaktigt resultat föra förhandlingar med intresserade tredje parter rörande försäljning av verksamheten med Camelia ...

2) P&G åtar sig att ge administratören ett oåterkalleligt mandat att finna en seriös förvärvare till verksamheten med Camelia inom en tidsfrist om ... En sådan förvärvare skall vara en solid konkurrent som är aktuell eller potentiell, självständig och inte knuten till P&G samt skall ha ekonomiska resurser och dokumenterad kunskap inom områdena för konsumtionsvaror som gör det möjligt för honom att aktivt fortsätta med och utveckla marknadsföringen av Cameliaprodukterna i konkurrens med P&G:s hygienartiklar för kvinnor på de olika berörda marknaderna ...

...

8) P&G skall inte integrera VPS verksamhet med enklare märken och distributörsmärken i sin egen försäljnings- och produktionsorganisation för hygienartiklar för kvinnor innan försäljningen av verksamheten med Camelia är genomförd.

..." (punkt 186 i beslutet).

54 Kommissionen anför därefter följande:

"Kommissionen har förvissat sig om att P&G:s erbjudande om att särskilja verksamheten som omfattar märket Camelia för sanitetsbindor skulle hindra P&G från att inta en dominerande ställning i Tyskland och att stärka sin dominerande ställning i Spanien. Efter koncentrationen och efter försäljningen av verksamheten med Camelia kommer marknadsstrukturen i Tyskland och Spanien att bli som följer, med hänsyn till att P&G i stället bevarar VPS verksamhet utom Camelia (de exakta marknadsandelarna framgår inte, eftersom de är en affärshemlighet):$

Tyskland

Spanien

Värde (1993)

Volym (1993)

Värde (1993)

Volym (1993)

P&G

35-40 %

20-25 %

75-80 %

65-70 %

VP andra märken

5-10 %

10-15 %

0 %

1%

Totalt P&G

40-45 %

30-35 %

75-80 %

65-70 %

VP Camelia

20-25 %

20-25 %

1-5 %

1-5 %

J&J

10-15 %

5-10 %

1-5 %

1 %

Kimberly-Clark

1 %

1 %

-

-

Distributörs-märken

10-15 %

20-25 %

10-15 %

15-20 %

Övriga

5-10 %

10-15 %

5-10 %

10-15 %

Som framgår av ovanstående tabell kommer P&G att öka sin marknadsandel i Tyskland med 6,9 procent till en samlad marknadsandel om 43,2 procent (i värde) med Camelia som innehar en andel om 24,5 procent och J&J en andel om 13,4 procent av marknaden. Ökningen av P&G:s marknadsandel beror enbart på dess förvärv av VPS verksamhet med enklare märken och distributörsmärken (det vill säga märken i en lägre priskategori), medan P&G:s befintliga verksamhet med Always kommer att utsättas för konkurrens från två stora leverantörer av sanitetsbindor i den högre priskategorin. I Spanien kommer P&G att öka sin marknadsandel med mindre än 0,1 procent. Kommissionen har följaktligen dragit slutsatsen att de åtaganden som P&G har gjort i fråga om VPS verksamhet med hygienartiklar för kvinnor av märket Camelia är tillräckliga för att förhindra att P&G intar eller förstärker en dominerande ställning på den tyska och den spanska marknaden och inom EES-området som helhet" (punkt 187 i beslutet).

Följderna av beslutet

55 P&G underrättade genom skrivelse av den 5 juli 1994 kommissionen om att förhandlingar avseende överlåtelsen av VPS verksamhet med Camelia ägde rum med bolaget Kimberly Clark, och att överlåtelsen kunde ske samtidigt med, eller i nära anslutning till, den slutliga försäljningen av aktierna i VPS till P&G.

56 Den 20 juli 1994 meddelade kommissionen i ett pressmeddelande att försäljningen av VPS till P&G hade genomförts den 16 juli 1994 och att VPS samtliga verksamheter inom området för hygienartiklar för kvinnor (bland annat verksamheten med Camelia) samtidigt hade överlåtits till bolaget Kimberly Clark, samt att VPS verksamhet inom området för barnblöjor hade försålts till gruppen Wirths.

57 Enligt intervenienten P&G såldes den 16 juli 1994 märkena Camelia, Tampona och de privata märkena till Kimberly Clark, och samma bolag fick licens på märket Blümia. Vad beträffar VPS märke Femina har kommissionen och intervenienten uppgivit att detta förvärvades av den tyska distributionskedjan Rewe.

Förfarandet och parternas yrkanden

58 Detta är bakgrunden till att Kaysersberg genom ansökan som inkom till förstainstansrättens kansli den 19 september 1994 väckte förevarande talan.

59 Genom ansökan som inkom till förstainstansrättens kansli den 8 januari 1995 ansökte P&G om att få intervenera till stöd för kommissionens yrkanden och begärde med tillämpning av artikel 35.2 b i förstainstansrättens rättegångsregler att tillåtas använda det engelska språket såväl under det skriftliga förfarandet som under det muntliga förfarandet.

60 Sökanden inkom genom ansökan som ingavs till förstainstansrättens kansli den 1 februari 1995 med en begäran om konfidentiell behandling av vissa handlingar i dess akt, för det fall ansökan om intervention skulle beviljas.

61 Genom beslut av den 19 maj 1995 av ordföranden på första avdelningen i utökad sammansättning bifölls P&G:s interventionsansökan och sökandens begäran om konfidentiell behandling i fråga om flera handlingar i akten.

62 Genom beslut av den 16 augusti 1995 i mål T-290/94, Kaysersberg mot kommissionen (REG 1995, s. II-2249), avslog förstainstansrätten P&G:s begäran om undantag från språkreglerna i fråga om det skriftliga förfarandet, men tillät P&G att använda det engelska språket under det muntliga förfarandet.

63 Förstainstansrätten beslutade på grundval av referentens rapport att inleda det muntliga förfarandet utan åtgärder för processledning eller bevisupptagning. Inom ramen för de åtgärder som vidtas för processledning och som anges i artikel 64 i rättegångsreglerna uppmanades kommissionen den 24 januari 1997 att besvara vissa skriftliga frågor och att inge icke konfidentiella versioner av vissa handlingar. Kommissionen besvarade förstainstansrättens skriftliga frågor och ingav de begärda handlingarna den 19 februari 1997.

64 Parterna i målet och intervenienten utvecklade sin talan och besvarade förstainstansrättens muntliga frågor vid sammanträdet den 23 april 1997.

65 Sökanden har yrkat att förstainstansrätten skall

- ogiltigförklara kommissionens beslut av den 21 juni 1994,

- förplikta kommissionen att ersätta rättegångskostnaderna.

66 Svaranden har yrkat att förstainstansrätten skall

- ogilla talan,

- förplikta sökanden att ersätta rättegångskostnaderna.

67 Intervenienten har yrkat att förstainstansrätten skall

- avvisa talan utan att pröva målet i sak, eftersom sökanden inte har visat att den har ett berättigat intresse av att föra talan,

- ogilla talan,

- förplikta sökanden att ersätta rättegångskostnaderna inklusive intervenientens kostnad.

68 I sitt skriftliga svaromål till interventionsinlagan har sökanden yrkat att förstainstansrätten skall

- fastställa att svarandens yrkanden inte kan vinna bifall på någon av de grunder som svaranden anfört,

- förplikta intervenienten att ersätta rättegångskostnaderna.

Huruvida talan kan prövas i sak

Sammanfattning av parternas argument

69 Sökanden har i sin ansökan anfört att den har talerätt i fråga om yrkandet om ogiltigförklaring av beslutet enligt artikel 173 fjärde stycket i EG-fördraget. Sökanden har inledningsvis gjort gällande att den aktivt har deltagit i det förfarande som föregick beslutet. Vidare att sökanden är direkt och personligen berörd i egenskap av den största tillverkaren i Frankrike och Belgien inom området för hygienartiklar för kvinnor, mjukpapper och hygienartiklar för barn, genom att koncentrationen ytterligare skulle försvåra för företag att komma in på den tyska marknaden, särskilt marknaden för sanitetsbindor. Det rör sig således enligt sökanden om en sluten marknad, på vilken sökanden förgäves sökt etablera sig, trots oavbrutna investeringar och närheten till dess produktionsanläggning. Avslutningsvis har beslutet enligt sökanden berövat denne möjligheten att förvärva verksamheten med Camelia, genom att ge P&G möjlighet att överlåta denna verksamhet till Kimberly Clark på icke angivna villkor.

70 Kommissionen har inte yttrat sig om möjligheterna att pröva talan i sak.

71 Intervenienten, P&G, anser att talan om ogiltigförklaring skall avvisas. Även om intervenienten medger att kommissionen inte har bestritt att talan kan prövas i sak och att P&G i egenskap av intervenient inte kan göra en invändning om rättegångshinder, har den ändå påpekat att domstolen i ett annat sådant fall ex officio prövade frågan om upptagande till sakprövning (dom av den 15 juni 1993 i mål C-225/91, Matra mot kommissionen, Rec. 1993, s. I-3203, punkt 13).

72 I förevarande fall hade enligt intervenienten beslutet inte någon väsentlig inverkan på sökandens konkurrensposition, varför sökanden inte kunde anses direkt och personligen berörd i den mening som avses i artikel 173 i fördraget (domstolens dom av den 10 december 1969 i förenade målen 10/68 och 18/68, Eridania m.fl. mot kommissionen, Rec. 1969, s. 459). I detta hänseende har intervenienten gjort gällande att den inte alls ökat sin marknadsandel inom området för hygienartiklar för kvinnor, eftersom den samtidigt som den förvärvade VPS gjorde sig av med inte bara verksamheten med Camelia enligt beslutet, utan även den övriga verksamheten. Intervenienten hävdar även att den inte förvärvat någon av VPS verksamheter på marknaden för barnblöjor. Vad beträffar området för toalett- och hushållspapper är de andelar som förvärvats försumbara.

73 För övrigt har beslutet inte berövat sökanden möjligheten att förvärva verksamheten med Camelia, något som sökanden aldrig visat sig vilja, trots det åtagande om överlåtelse som P&G gjort.

74 Avslutningsvis har sökanden enligt intervenienten inte något intresse av målet, eftersom en eventuell ogiltigförklaring av beslutet inte skulle ge sökanden någon som helst kompensation och inte heller göra det möjligt för sökanden att förvärva verksamheten med Camelia. Därtill har kommissionen tagit största möjliga hänsyn till de invändningar som sökanden gjort under det administrativa förfarandet.

Förstainstansrättens bedömning

75 Förstainstansrätten påpekar att svaranden inte har gjort gällande att talan skall avvisas utan endast har begärt att talan skall ogillas. Det skall således erinras om att enligt artikel 37 fjärde stycket i EG-stadgan för domstolen, som är tillämplig på förfarandet vid förstainstansrätten med stöd av artikel 46 första stycket i samma stadga, får yrkandena i interventionsinlagan endast syfta till att biträda en av parternas yrkanden. Dessutom måste enligt lydelsen av artikel 116.3 i förstainstansrättens rättegångsregler intervenienten godta målet sådant det föreligger vid tidpunkten för hans intervention.

76 Av det ovan anförda följer att intervenienten inte har rätt att göra en invändning om rättegångshinder och att förstainstansrätten följaktligen inte är skyldig att pröva de grunder som åberopats till stöd för invändningen om rättegångshinder (domstolens dom av den 24 mars 1993 i mål C-313/90, CIRFS m.fl. mot kommissionen, Rec. 1993, s. I-1125, punkt 20-22, och domen i det ovannämnda målet Matra mot kommissionen, punkt 12, samt förstainstansrättens dom av den 22 oktober 1993 i mål T-266/94, Skibsvaerftsforeningen m.fl. mot kommissionen, Rec. 1996, s. II-1399, punkt 39, av den 12 december 1996 i mål T-19/92, Leclerc mot kommissionen, REG 1996, s. II-1851, punkt 50).

77 Under de omständigheter som råder i detta fall anser förstainstansrätten inte att det finns skäl att ex officio pröva om talan kan prövas i sak.

Prövning i sak

78 Till stöd för sin talan har sökanden åberopat fem grunder under vilka har anförts att olika formkrav har åsidosatts, samt en sjätte grund om att en uppenbart felaktig bedömning gjorts.

79 Som första grund har sökanden gjort gällande att Rådgivande kommittén för koncentrationer inte har hörts på ett verkligt och seriöst sätt, vilket strider mot artikel 19.5 och 19.6 i förordning nr 4064/89. Som andra grund har sökanden gjort gällande att artikel 18 i förordning nr 4064/89 har åsidosatts, genom att sökanden inte givits tillfälle att yttra sig om innehållet i P&G:s åtaganden. Som tredje grund har sökanden gjort gällande att kommissionen genom att godta en väsentlig ändring av anmälan har åsidosatt artiklarna 6 och 8 i förordning nr 4064/89 och avdelning I i förordning nr 2367/90. Som fjärde grund har sökanden gjort gällande att allmänna gemenskapsrättsliga principer, bestämmelserna i förordning nr 4064/89 och i förordning nr 2367/90 har åsidosatts genom att kommissionen inte har fastställt tillräckliga och skäliga tidsfrister innan den fattade beslutet. Som femte grund har sökanden gjort gällande att beslutet är bristfälligt motiverat i strid med artikel 190 i EG-fördraget. Avslutningsvis har sökanden som sjätte grund anfört att artiklarna 2 och 8 i förordning nr 4064/89 har åsidosatts genom att kommissionen har gjort uppenbart felaktiga bedömningar av verksamheten på flera marknader.

Den första grunden: Rådgivande kommittén för koncentrationer har inte hörts på ett verkligt och seriöst sätt

Sammanfattning av parternas argument

80 Sökanden har hävdat att samrådet med Rådgivande kommittén inte har skett under iakttagande av de former som anges i artikel 19.5 och 19.6 i förordning nr 4064/89. Rådgivande kommittén har enligt sökanden inte haft tillräckligt mycket tid för att undersöka de förslag till åtaganden som gjorts av P&G beträffande överlåtelsen av Camelia, och att avge ett verkligt och seriöst yttrande om den föreslagna koncentrationen. Rådgivande kommittén som kallades samman av kommissionen den 15 juni 1994, samlades den 20 juni samma år, eller mindre än fjorton dagar efter det att kallelse utfärdades, vilket strider mot ovannämnda artikel 19.5. Kommissionen har här inte visat att den undantagsvis förkortat tidsfristen för kallelse i syfte att undvika risken att P&G åsamkades allvarlig skada.

81 Därtill har, enligt sökanden, de handlingar som tillställts Rådgivande kommittén för dess sammanträde inte givit kommittén en exakt och sann uppfattning om förslaget till koncentration. Således har kommittén avgivit sitt yttrande utan att ha kunskap om den verkliga betydelsen av VPS verksamhet utom Camelia, eftersom det ursprungliga åtagandet att överlåta denna verksamhet alltjämt förekom bland P&G:s förslag till åtaganden av den 15 juni som underkastades kommitténs granskning. Dessutom hade tillvägagångssättet för överlåtelsen av verksamheten med Camelia, vilket angavs i förslaget från den 15 juni, väsentligen ändrats till följd av kommitténs sammanträde genom att de slutliga åtagandena, även om det inledningsvis föreskrevs att P&G skulle överlåta denna verksamhet till en tredje man som bolaget självt utsåg, visade sig vara mer betungande.

82 Kommissionen har gjort gällande att enligt rättspraxis är enbart den omständigheten att fjortondagarsregeln inte iakttagits inte i sig tillräcklig för att ett beslut som fattats på grundval av förordning nr 4064/89 skall anses rättsstridigt då kallelsen utfärdats under omständigheter som gjorde det möjligt för kommittén att avge sitt yttrande med full kunskap om fallet (förstainstansrättens dom av den 10 juli 1991 i mål T-69/89, RTE mot kommissionen, Rec. 1991, s. II-485). Vidare är det lämpligt att inom området för koncentrationer beakta de korta tidsfrister som präglar den allmänna systematiken i förordning nr 4064/89 (förstainstansrättens dom av den 28 oktober 1993 i mål T-83/92, Zunis Holding m.fl. mot kommissionen, Rec. 1993, s. II-1169, punkt 38). Kommissionen har i detta hänseende betonat att enligt artikel 19.5 sista meningen i förordning nr 4064/89 kan den i undantagsfall förkorta fristen om fjorton dagar för att förhindra att ett eller flera av de företag som berörs av koncentrationen åsamkas allvarlig skada. Utan att påstå att det i P&G:s fall skulle ha uppstått allvarlig skada, har kommissionen gjort gällande att den inte desto mindre hade anledning att söka undvika att VPS situation försämrades för att ett beslut dröjde.

83 Kommissionen anser under alla omständigheter att den tidsfrist som Rådgivande kommittén gavs för att undersöka de förslag till åtaganden som P&G gjort den 15 juni, vilka slutligen bestod i att verksamheten med Camelia skulle överlåtas, mot bakgrund av omständigheterna i detta fall var tillräcklig för att den skulle kunna avge sitt yttrande med full kunskap om fallet. Kommissionen har påpekat att de nationella myndigheterna har haft en nära samverkan och medverkat genomgående i förfarandet, bland annat genom att insända de viktigaste handlingarna i ärendet och genom två formella förhör, samt att kommittén redan sammanträtt en första gång den 27 maj 1994.

84 Vidare var, enligt kommissionen, innehållet i P&G:s slutliga åtagande, vilket bestod i att bolaget avstod från att förvärva verksamheten med Camelia, inte väsentligen annorlunda än de förslag av den 15 juni som meddelades Rådgivande kommittén. Endast tillvägagångssättet vid genomförandet hade ändrats till följd av dess yttrande. Vad beträffar P&G:s ursprungliga åtagande att inte förvärva verksamheten med Camelia har kommissionen gjort gällande att detta ännu var aktuellt vid Rådgivande kommitténs sammanträde och att då endast en minoritet av kommittén ansåg att P&G även borde avyttra denna verksamhet beslutade kommissionen, i linje med majoritetens åsikt, att inte begära att P&G skulle genomföra det.

85 Intervenienten har framhållit att de senaste ändringarna av dess förslag av den 15 juni 1994, som den godtagit efter kommitténs sammanträde, huvudsakligen är av förfarandekaraktär och har gjorts av kommissionen i syfte att beakta de nationella myndigheternas och tredje mans yttranden. Kommissionen har således fullständigt återgivit den ståndpunkt som uttryckts av Rådgivande kommittén, även om den inte är bunden av dess yttranden. Intervenienten har därtill gjort gällande att Rådgivande kommittén inte har gjort någon invändning rörande tidsfristen för kallelse.

Förstainstansrättens bedömning

86 Det skall inledningsvis erinras om att enligt artikel 19.3 i förordning nr 4064/89 skall samråd ske med Rådgivande kommittén för koncentrationer innan beslut fattas, bland annat enligt artikel 8.2 i samma förordning. Enligt artikel 19.5 i samma förordning skall kommittén hålla sammanträde tidigast fjorton dagar efter det att kallelse har skett, och kommissionen kan i undantagsfall förkorta denna frist där så är påkallat för att förhindra att ett eller flera av de företag som berörs av koncentrationen åsamkas allvarlig skada. I artikel 19.6 i förordningen föreskrivs för övrigt att kommissionen "skall ta största möjliga hänsyn till kommitténs yttrande".

87 Det är i förevarande fall ostridigt att kallelsen av Rådgivande kommittén till dess andra sammanträde den 20 juni 1994 inte skedde inom den tidsfrist om fjorton dagar som föreskrivs i artikel 19.5 i förordning nr 4064/89. Förstainstansrätten påpekar för övrigt att kommissionen, även om den har anfört att den gav akt på att VPS situation eventuellt skulle försämras om ett snabbt beslut inte fattades, inte påstått att den förkortat tidsfristen för kallelse av Rådgivande kommittén för att förhindra att detta företag eller P&G åsamkades allvarlig skada. I detta hänseende framgår det för övrigt av sökandens icke bestridda yttrande att inget av de två företagen under det administrativa förfarandet hade begärt att kommissionen skulle tillämpa artikel 7.4 i förordningen, enligt vilken kommissionen på begäran kan medge dispens och godkänna en koncentration som är föremål för behandling för att förhindra att ett eller flera företag som berörs av en koncentration skall åsamkas allvarlig skada.

88 Förstainstansrätten anser emellertid att den omständigheten att tidsfristen för kallelse av Rådgivande kommittén, även i avsaknad av exceptionella omständigheter som skulle kunna innebära en risk för allvarlig skada i den mening som avses i artikel 19.5 i förordning nr 4064/89, inte ensam är sådan att den innebär att kommissionens slutliga beslut är rättsstridigt. Det skall framhållas att den ovannämnda tidsfristen om fjorton dagar utgör en förfaranderegel av endast internt slag, i likhet med tidsfristen för kallelse av Rådgivande kommittén i frågor om företag och företagssammanslutningar, som föreskrivs i artikel 10.5 i rådets förordning nr 17 av den 6 februari 1962, första förordningen om tillämpning av fördragets artiklar 85 och 86 (EGT 13, 1962, s. 204, nedan kallad förordning nr 17) i vilken det även föreskrivs att kommittén skall sammanträda "tidigast fjorton dagar efter det att kallelse har skett". Enligt fast rättspraxis kan den omständigheten att en sådan regel inte iakttas inte innebära att kommissionens slutliga beslut är rättsstridigt annat än om överträdelsen är tillräckligt väsentlig och har skadat den rättsliga och faktiska situationen för den part som gör gällande att det föreligger ett fel i förfarandet (domen i det ovannämnda målet RTE mot kommissionen, punkt 27). Detta är inte fallet då Rådgivande kommittén faktiskt har förfogat över en tillräcklig tidsfrist för att kunna få kunskap om de viktiga omständigheterna i ärendet, och har kunnat avge sitt yttrande med full kännedom om fallet, det vill säga utan att ha föranletts att göra en felaktig bedömning på någon väsentlig punkt av det faktum att tillräckligt exakta uppgifter inte lämnats eller att uppgifter utelämnats. I ett sådant fall kan den omständigheten att tidsfristen för kallelser inte iakttagits inte ha någon som helst inverkan på samrådsförfarandets utgång och i förekommande fall på det slutliga beslutet.

89 I förevarande fall skall det inledningsvis påpekas att Rådgivande kommittén själv inte har motsatt sig att sammanträdet ägde rum vid den tidpunkt som fastställdes av kommissionen, eller mindre än fjorton dagar efter kallelsen.

90 Förstainstansrätten anser därefter att det redan av Rådgivande kommitténs yttrande framgår att denna, trots att den givits en så kort tidsfrist, har kunnat uttala sig med full kännedom om fallet rörande de åtaganden som P&G föreslagit och följaktligen om kommissionens förslag till beslut. Det skall framhållas att kommittén, som förklarade sig ense med kommissionen om att åtagandena avseende överlåtelsen av verksamheten med Camelia var tillräckliga för att säkerställa att koncentrationen var förenlig med den gemensamma marknaden och det europeiska ekonomiska samarbetsområdet, även uttalade åsikten att vissa aspekter på utseendet av en förvaltare, fastställelsen av en förkortad tidsfrist för överlåtelse, egenskaperna hos en potentiell förvärvare, den självständighet som ledningen för Camelia skall ha fram till dess att överlåtelsen är avslutad och slutligen kommissionens möjlighet att granska egenskaperna hos potentiella förvärvare och att kontrollera efterlevnaden av åtagandena (se ovan punkt 39), borde förtydligas och verkligen tillämpas. Det förefaller således som om Rådgivande kommittén, trots att tidsfristen för kallelse inte iakttagits, ändå har haft den tid som var nödvändig för att den skulle kunna formulera precisa rekommendationer rörande villkoren för den föreslagna överlåtelsen av VPS verksamhet med Camelia.

91 Förstainstansrätten konstaterar därtill att kommitténs nämnda rekommendationer rörande tillvägagångssättet vid överlåtelsen av verksamheten med Camelia i sin helhet väsentligen har återgivits i den slutliga version av åtaganden som utarbetats efter dess sammanträde. Av åtagandena i deras slutliga utformning, såsom de framgår av övervägande 186 i beslutet, framgår att en förvaltare skall utses av P&G och godkännas av kommissionen, senast vid den tidpunkt då förvärvet av VPS är genomfört, i syfte att säkerställa att verksamheten med Camelia överlåts till en solid förvärvare, eller att förvärvaren skall kunna utveckla verksamheten med Camelia på ett sådant sätt att den konkurrerar "med P&G:s hygienartiklar på olika marknader" (se ovan punkt 53). I detta hänseende är sökandens argument att tillvägagångssätten för överlåtelsen av verksamheten med Camelia följaktligen väsentligen har ändrats efter Rådgivande kommitténs sammanträde genom att de blivit mer betungande, inte av sådan art att det kan anses visa att den sistnämnda har förletts på en väsentlig punkt. Genom att dessa ändringar just gjorts på grundval av rekommendationer från Rådgivande kommittén i syfte att förstärka tillvägagångssätten för fullföljandet av P&G:s åtagande att överlåta denna verksamhet, visar de ändringar som sålunda gjorts alls inte att kommittén inte har kunnat fatta beslut med full kännedom om saken, utan tvärtom att kommissionen har tagit största möjliga hänsyn till den senares åsikt, i enlighet med vad som föreskrivs i artikel 19.6 i förordning nr 4064/89.

92 Vad beträffar sökandens argument att Rådgivande kommittén inte kunde bedöma den verkliga betydelsen av verksamheten utom Camelia, på grund av att det av P&G:s förslag till åtaganden av den 15 juni 1994, som tillställts sökanden vid kallelsen, inte uttryckligen framgick att bolaget frångick sitt ursprungliga åtagande att överlåta denna verksamhet, anser förstainstansrätten att denna argumentation inte kan godtas.

93 Förstainstansrätten anser att P&G:s förslag till åtaganden, vilka meddelats Rådgivande kommittén, visst inte innehöll något uttryckligt påstående vad beträffar planerna för VPS verksamhet utom Camelia, och att det var först genom skrivelse av den 16 juni, det vill säga efter det att Rådgivande kommittén sammankallats, som P&G underrättade kommissionen om att den bekräftade sin avsikt att behålla denna verksamhet.

94 Förstainstansrätten konstaterar emellertid för det första att varken avsaknaden av en klausul rörande verksamheten utom Camelia i de förslag till åtaganden som P&G meddelade Rådgivande kommittén den 15 juni 1994 eller den omständigheten att P&G uttryckligen underättade kommissionen om sin avsikt att behålla denna verksamhet efter det att Rådgivande kommittén sammankallats är omständigheter som kan hindra den senare att avgöra frågan om huruvida P&G skulle ha varit tvunget att även överlåta verksamheten utom Camelia. Denna tolkning vinner stöd av omständigheten att det av Rådgivande kommitténs yttrande framgår att endast en minoritet av dess medlemmar vid sammanträdet ansåg att "Procter & Gamble borde vara skyldigt att även avyttra VPS Schickedanz verksamheter med hygienartiklar för kvinnor av 'distributörsmärken och enklare märken'" (se ovan punkt 39, punkt 11 i Rådgivande kommitténs yttrande). Av detta följer, vilket också framgår av kommissionens icke bestridda yttrande, att Rådgivande kommittén under alla omständigheter har varit underrättad om P&G:s avsikter rörande verksamheten utom Camelia då den inledde sitt sammanträde.

95 För det andra visar en genomgång av handlingarna i målet inte att det skulle föreligga någon omständighet som ger anledning att betvivla att Rådgivande kommittén hade kännedom om samtliga omständigheter som var nödvändiga för bedömningen av betydelsen av VPS verksamhet utom Camelia. Det förefaller tvärtom som om medlemsstaternas myndigheter har haft ett nära och fortlöpande samarbete under förfarandet med att undersöka koncentrationen, och att deras representanter i Rådgivande kommittén därigenom vid tidpunkten för det andra sammanträdet var informerade om samtliga viktiga uppgifter i ärendet rörande bland annat marknadsandelen för denna verksamhet. Utöver att ett sådant samarbete innebär att anmälan och de viktigaste handlingarna i förfarandet översänds i enlighet med artikel 19.1 i förordning nr 4064/89, framgår det av akten att medlemsstaternas representanter i förevarande fall var närvarande vid formella sammanträden som kommissionen anordnade den 25-26 april och den 6 maj 1994, vid vilka de parter som anmält koncentrationen och tredje parter hördes, samt sammanträdde en första gång i Rådgivande kommittén den 27 maj 1994 i syfte att uttala sig om kommissionens första förslag till beslut. Även om kommittén således hade avgivit sitt yttrande på grundval av ett förslag till förbud mot koncentrationen, innebar bedömningen av koncentrationen, såsom denna ursprungligen anmäldes, trots det med nödvändighet att räckvidden av det åtagande studerades som P&G då föreslog, nämligen att överlåta VPS verksamhet utom Camelia, och att en värdering därmed gjordes av denna verksamhets betydelse på den berörda marknaden.

96 Under dessa omständigheter anser förstainstansrätten, med beaktande av att det inte påståtts att någon viktig och ny omständighet rörande betydelsen av verksamheten utom Camelia inte meddelades Rådgivande kommittén, att denna har kunnat avge sitt yttrande med full kännedom om fallet vad beträffar nödvändigheten av att P&G avyttrar denna verksamhet.

97 Av det ovan anförda följer att talan inte kan vinna bifall på den första grunden.

Den andra grunden: tredje man har inte givits tillfälle att yttra sig om P&G:s åtaganden

Sammanfattning av parternas argument

98 Sökanden har hävdat att förfarandet för samråd med "berörda konkurrenter" har åsidosatts i strid med artikel 18.1, 18.3 och 18.4 i förordning nr 4064/89. Sökanden hänför sig till domstolens dom av den 13 februari 1979 i mål 85/76, Hoffman-La Roche mot kommissionen (Rec. 1979, s. 461) och har gjort gällande att den inte har givits tillfälle att yttra sig för att på ett ändamålsenligt sätt framföra sin ståndpunkt beträffande P&G:s åtaganden, dels eftersom kommissionen inte givit sökanden en tidsfrist om två arbetsdagar för att yttra sig över P&G:s förslag, dels eftersom kommissionen inte översänt den slutliga versionen av P&G:s åtaganden för yttrande, trots de ändringar som därefter gjorts av dess förslag. Följaktligen har sökanden inte kunnat yttra sig om den situation som skapats genom P&G:s förvärv av VPS verksamhet utom Camelia, eftersom det av de P&G:s förslag till åtaganden som meddelades tredje man den 15 juni 1994 inte framgick att det ursprungliga förslaget att överlåta verksamheten utom Camelia hade tagits tillbaka.

99 Sökanden har bestritt kommissionens argument att tredje man inte skulle kunna åberopa artikel 18.4 i förordning nr 4064/89. Enligt sökanden är den rättspraxis som kommissionen åberopat i detta fall, vilken avser tredje mans förfaranderättigheter vid tillämpning av förordning nr 17, inte relevant här, eftersom resonemangen inte är överförbara på genomförandet av förordning nr 4064/89 och eftersom de faktiska omständigheterna i de båda fallen är olika.

100 Under alla omständigheter anser sökanden, under förutsättning att de företag som avses i artikel 18.1-3 i förordning nr 4064/89 behandlas annorlunda, att det enligt artikel 18.4 i samma förordning fordras att kommissionen ger sökanden tillfälle att yttra sig inom skälig tid och på grundval av fullständiga uppgifter. Tredje man har rätt att delta i det administrativa förfarandet för att kunna tillvarata sina rättmätiga intressen (förstainstansrättens dom av den 15 juli 1994 i mål T-17/93, Matra Hachette mot kommissionen, Rec. 1994, s. II-595). Konkurrenternas rätt att intervenera under förfarandets gång borde i än högre grad respekteras vid kontrollen av koncentrationer med anledning av svårigheten att i efterhand återupprätta den situation som förelåg före koncentrationen. För övrigt skall den inskränkning av tredje mans rättigheter som följer av att det saknas ett förfarande för överklagande kompenseras av möjligheten för dessa att få kännedom om alla åtaganden som gjorts av parterna under förfarandet. Dessutom skall klagandena inom ramen för förordning nr 17 upplysas om resultatet av de åtaganden som gjorts av de företag som åsyftas med klagomålet, och kommissionen skall inte fatta något slutligt beslut innan den mottagit deras yttranden i detta hänseende (domstolens dom av den 17 november 1987 i de förenade målen 142/84 och 156/84, BAT och Reynolds mot kommissionen, Rec. 1987, s. 4487).

101 Kommissionen har gjort gällande att artikel 18.1, 18.2 och 18.3 i förordning nr 4064/89 endast avser företag som berörs av en koncentration, i förevarande fall P&G, GGS och VPS, och inte tredje företag som sökanden, vilken följaktligen endast kan åberopa artikel 18.4 (förstainstansrättens dom av den 24 mars 1994 i mål T-3/93, Air France mot kommissionen, Dan Air, Rec. 1994, s. II-121, punkt 81). Enligt kommissionen har domstolen och förstainstansrätten vid upprepade tillfällen även erinrat om skillnaden mellan rätten för tredje företag att yttra sig och tredje mans rätt enligt olika förordningar om förfaranden i konkurrensmål (domstolens dom av den 9 juli 1987 i mål 43/85, Ancides mot kommissionen, Rec. 1987, s. 3131, och dom i det ovannämnda målet BAT och Reynolds mot kommissionen, samt dom i det ovannämnda målet Matra Hachette mot kommissionen). Vad beträffar argumentet att någon jämförelse inte kan göras mellan förfarandet för kontroll av koncentrationer och genomförandet av artiklarna 85 och 86, har kommissionen påpekat att de kontroller den utför inom ramen för artiklarna 85, 86 och 92-94 i fördraget samt förordning nr 4064/89 syftar till att på ett kompletterande sätt säkerställa att konkurrensen inte snedvrids på den gemensamma marknaden. Vad beträffar avsaknaden av ett förfarande för överklagande inom ramen för kontrollen av koncentrationer har kommissionen svarat att det är fråga om gemenskapslagstiftarens val och att artikel 4.1 och 4.3 i förordning nr 4064/89 under alla omständigheter fordrar att alla företag som är parter i en koncentration av gemenskapsdimension anmäler denna samt att kommissionen offentliggör anmälan i Europeiska gemenskapernas officiella tidning.

102 I detta fall anser kommissionen för det första att den inte har överträtt artikel 18.4 i förordning nr 4064/89 genom att föreskriva en tidsfrist för Kaysersberg om endast två arbetsdagar för att granska P&G:s åtaganden. Kommissionen har betonat att sökanden, med beaktande av att sökanden deltagit i hela förfarandet, visste att frågan om en ny försäljning av Camelia utgjorde det största hindret för tillstånd till koncentrationen och att sökanden inte kunde förvånas över P&G:s åtaganden. Därtill visar den omständigheten att sökanden tillställde kommissionen sitt yttrande den 17 juni i stället för den 20 juni att denne på ett ändamålsenligt sätt har kunnat göra gällande sin ståndpunkt.

FORTS. AV DOMSKÄL UNDER DOK.NR: 694A0290.1

103 Kommissionen anser för det andra att den inte har åsidosatt sökandens förfaranderättigheter genom att inte översända den slutliga versionen av P&G:s åtaganden till sökanden för att denne skulle kunna yttra sig däröver. Först och främst har tredje man, till skillnad från de företag som åsyftas i artikel 18.1 i förordning nr 4064/89, inte rätt att yttra sig i alla delar av förfarandet för prövning av en koncentration. Vidare har tredje mans yttranden i hög grad inverkat på P&G:s slutliga åtaganden, särskilt sökandens yttrande, dels genom att tillvägagångssättet för överlåtelsen av Camelia förbättrades, dels eftersom de under hela förfarandet framhöll att P&G:s ursprungliga åtagande att överlåta VPS verksamhet utom Camelia var alltför begränsat. Av detta har kommissionen dragit slutsatsen att den inte var skyldig att samråda med tredje man om den slutliga versionen av åtagandena, eftersom den, bland annat mot bakgrund av tidigare yttranden, bedömde att dessa åtaganden innebar att det inte fanns någon risk för att det skapades en dominerande ställning. En motsatt lösning skulle riskera att göra det omöjligt för kommissionen att iaktta de tidsfrister som föreskrivs i förordning nr 4064/89.

104 Intervenienten anser att artikel 18.4 i nämnda förordning inte ger tredje man rätt till mer än sammanfattande upplysningar om den anmälda koncentrationen och att kommissionen inte på något sätt är skyldig att översända de förslag till åtaganden som ges under förfarandets gång för att dessa skall kunna yttra sig därom. Kommissionen har enligt intervenienten således givit tredje man möjlighet att yttra sig utöver vad som åligger den enligt förordning nr 4064/89. Dessutom har sökanden inte visat att beslutet hade varit ett annat om samrådsförfarandet skötts annorlunda, och förfarandet har inte visats vara behäftat med något fel.

Förstainstansrättens bedömning

105 Förstainstansrätten erinrar inledningsvis om att det av bestämmelserna i artikel 18 i förordning nr 4064/89 om "förhör med parterna och tredje man" klart framgå att tredje mans, såsom sökandens, ställning i förfarandet inte skall jämställas med den som tillkommer de personer, företag och företagssammanslutningar som åsyftas i de tre första punkterna i denna artikel. Visserligen omfattas de personer som berörs av koncentrationen, närmare bestämt parterna i den koncentration som underställts kommissionens prövning, av särskilda garantier som föreskrivs i dessa bestämmelser för att säkerställa att deras rätt till försvar beaktas under det administrativa förfarandet. Tredje parter som i förekommande fall endast kan beröras indirekt av beslutet har enligt artikel 18.4 däremot endast rätt att höras av kommissionen, under förutsättning att de ansökt om detta och efter att ha påvisat ett berättigat intresse i saken (förstainstansrättens dom av den 27 april 1995 i mål T-96/92, CCE de la Société générale des grandes sources m.fl. mot kommissionen, REG 1995, s. II-1213, punkt 56, och domen i det ovannämnda målet Dan Air, punkt 81).

106 Denna tolkning bekräftas, tvärtemot vad sökanden påstått, av domen i det ovannämnda målet Ancides mot kommissionen. Domstolen fastställde i det målet att berörd tredje man inte kan jämställas med personer som berörs inom ramen för förordning nr 17, där det i artikel 19.2 uttryckligen genom samma lydelse som artikel 18.4 i förordning nr 4064/89 föreskrivs att endast tredje man som kan påvisa ett berättigat intresse i saken har rätt att efter ansökan yttra sig (se även dom i det ovannämnda målet CCE de la Société Générale des grandes sources m.fl., punkt 56). Den omständigheten att det tredje företaget i detta mål inte hade ansökt om att få yttra sig under förfarandet vid kommissionen saknar relevans för frågan om vilka bestämmelser i förordning nr 4064/89 som är tillämpliga på tredje man. Likaså innebär sökandens argument att domarna i målen BAT och Reynolds mot kommissionen och Matra Hachette mot kommissionen rörde tredje mans rätt att ta del av handlingarna i ärendet inte på något sätt att det ifrågasätts om tredje man åsyftas enbart i artikel 18.4 i förordning nr 4064/89.

107 Av detta följer att sökanden, i egenskap av tredje man i förfarandet, inte kan åberopa samma garantier som ges berörda personer och särskilt inte de rättigheter som dessa ges genom artikel 18.1 och 18.3, där det föreskrivs bland annat att de senare innan kommissionen fattar beslut enligt artikel 8.2 andra stycket skall beredas tillfälle "att i varje skede av förfarandet fram till samrådet med den rådgivande kommittén yttra sig över de anmärkningar som framförs mot dem", och att "kommissionen skall fatta sitt beslut endast på grundval av de anmärkningar beträffande vilka parterna haft möjlighet att framföra synpunkter".

108 Även om tredje mans processuella rättigheter emellertid inte är så omfattande som de rättigheter som berörda personer har för att kunna säkerställa sin rätt till försvar, har berörd tredje man trots det, genom att han påvisar ett berättigat intresse, enligt artikel 18.4 i förordning nr 4064/89 rätt att yttra sig om han ansökt om det. I detta syfte föreskrivs i artikel 15.1 i förordning nr 2367/90 att om tredje man som kan påvisa ett berättigat intresse ansöker om att få yttra sig i enlighet med artikel 18.4 i förordning nr 4064/89 "skall kommissionen skriftligen upplysa honom om ärendets art och syfte och fastställa en tidsfrist för honom att uttrycka sin ståndpunkt". Enligt lydelsen av punkt 2 i samma artikel "skall tredje man som utses i punkt 1 skriftligen eller muntligen uttrycka sin ståndpunkt inom en fastställd tidsfrist. De kan bekräfta sina yttranden muntligen eller skriftligen". I det motsatta fallet, då tredje man som kan påvisa ett berättigat intresse inte ansöker om att få yttra sig, "kan [kommissionen] bereda dem tillfälle att uttrycka sin ståndpunkt" genom tillämpning av punkt 3 i denna artikel, som då inte ålägger kommissionen någon informationsskyldighet.

109 Av samtliga dessa bestämmelser framgår att tredje företag som är konkurrenter till parterna i koncentrationen har rätt att på egen begäran höras av kommissionen för att kunna ge sin ståndpunkt till känna beträffande de negativa effekter den anmälda koncentrationen kan ha för dem. En sådan rättighet bör inte desto mindre förenas med rätten till försvar samt med det huvudsakliga syftet med förordningen, som är att säkerställa en effektiv kontroll av och rättssäkerheten för de företag som omfattas av ansökan (se exempelvis beslut av förstainstansrättens ordförande den 2 december 1994 i mål T-322/94 R, Union Carbide mot kommissionen, Rec. 1994, s. II-1159, punkt 36).

110 Det är följaktligen lämpligt att inom detta system för skydd för de berörda personernas respektive tredje mans rättigheter avgöra om sökandens rättigheter i förfarandet i detta fall har åsidosatts genom att sökanden inte har givits möjlighet att på ett ändamålsenligt sätt göra gällande sin ståndpunkt i fråga om P&G:s åtaganden. Sökanden har här gjort gällande dels att denne inte har givits en tillräcklig tidsfrist för att kunna yttra sig över P&G:s förslag av den 15 juni 1994, dels att denne inte har fått yttra sig över den slutliga utformningen av åtagandena där det framgår att P&G hade tillstånd att behålla verksamheten med Camelia.

111 Som framgår av handlingarna i målet konstaterar förstainstansrätten inledningsvis att sökanden, innan kommissionen den 15 juni 1994 underrättade denne om P&G:s förslag till åtaganden, i egenskap av berörd tredje man hade en nära samverkan med kommissionen under förfarandet, och fick efter ansökan om att i enlighet med artikel 15.1 i förordning nr 2367/90 få yttra sig, en kopia av det meddelande om anmärkningar som tillställts P&G, där det framgick att P&G:s förvärv av VPS och dess märke Camelia kunde leda till att en dominerande ställning skapades på den tyska marknaden för sanitetsbindor. Utöver skriftväxlingen med kommissionen har sökanden också deltagit vid formella sammanträden den 25 och den 26 april och den 6 maj 1994 och påtalade vid det första av dessa sammanträden särskilt farorna med P&G:s förvärv av Camelia.

112 Förstainstansrätten fastslår därefter att kommissionen genom fax av den 15 juni 1994 på grundval av artikel 15 i förordning nr 2367/90 till sökanden översände en icke konfidentiell version av P&G:s förslag till åtaganden, varav framgick att bolaget inte avsåg att förvärva VPS verksamhet med Camelia, just mot bakgrund av att P&G:s förvärv av VPS verksamhet med Camelia, såväl enligt kommissionen som enligt sökanden, utgjorde det väsentliga hindret för att tillåta koncentrationen. Sökanden ombads därvid göra gällande sin ståndpunkt före den 20 juni samma år. Det framgår således av handlingarna i målet att sökanden genom sin skrivelse av den 17 juni samma år kunde inge ett betydande yttrande om P&G:s åtaganden, och samtidigt bland annat yrka på ändringar i tillvägagångssättet vid överlåtelsen, varav vissa, som avser den potentiella förvärvarens egenskaper samt nödvändigheten att kommissionen i förväg tillstyrkt valet av förvärvare och att säkerställa att verksamheten med Camelia kan utövas självständigt, i huvudsak antogs och infördes i den slutliga versionen av åtagandena.

113 Under dessa omständigheter anser förstainstansrätten med beaktande av att det i artikel 15.2 i förordning nr 2367/90 inte föreskrivs någon särskilt skyldighet i fråga om längden på den tidsfrist som fastställts av kommissionen, att enbart den omständigheten att sökanden endast gavs en tidsfrist om två arbetsdagar för att inge sitt yttrande om de ändringar som P&G föreslagit i fråga om koncentrationen, inte i förevarande fall är av sådan art att det skall anses visat att kommissionen har åsidosatt dennes rätt att höras enligt artikel 18.4 i förordning nr 4064/89. Även om om en berörd tredje mans legitima intresse av att höras kan fordra att det uppställs en skälig tidsfrist för detta, bör ett sådant krav anpassas till kravet på skyndsamhet, vilket präglar den allmänna systematiken i förordning nr 4064/89 och fordrar att kommissionen iakttar strikta tidsfrister då det slutliga beslutet fattas för att koncentrationen inte skall förklaras oförenlig med den gemensamma marknaden (se domen i ovannämnda mål Dan Air, punkt 67, och beslut av förstainstansrättens ordförande av den 15 december 1992 i mål T-96/92 R, CCE de la Société générale des grandes sources m.fl. mot kommissionen, Rec. 1992, s. II-2579, punkt 30).

114 Av detta följer att talan inte kan bifallas på den grunden att sökanden inte givits en tillräcklig tidsfrist för att kunna göra gällande sin ståndpunkt beträffande P&G:s förslag till åtaganden.

115 Vad beträffar den omständigheten att sökanden inte tillställts den slutliga versionen av de åtaganden som P&G gjort i syfte att ändra den ursprungliga koncentrationsplanen för att kunna yttra sig över den, framhåller förstainstansrätten att sökanden genom denna invändning i huvudsak har gjort gällande att den inte har beretts tillfälle att yttra sig över P&G:s förvärv av verksamheten utom Camelia. I detta hänseende skall det fastslås att de förslag till åtaganden som P&G översände till sökanden den 15 juni 1994 inte innehöll något påstående om VPS verksamhet utom Camelia, och att det inte var förrän i skrivelse av den 16 juni samma år som P&G meddelade kommissionen att bolaget hade för avsikt att dra tillbaka sitt ursprungliga erbjud