FÖRSLAG TILL AVGÖRANDE AV GENERALADVOKAT

YVES BOT

föredraget den 14 juni 2017 ( 1 )

Mål C‑334/16

José Luís Núñez Torreiro

mot

AIG Europe Limited, Sucursal en España,

Unespa – Unión Española de Entidades Aseguradoras y Reaseguradoras

(begäran om förhandsavgörande från Audiencia Provincial de Albacete (Provinsdomstolen i Albacete, Spanien))

”Begäran om förhandsavgörande – Direktiv 2009/103/EG – Ansvarsförsäkring för motorfordon – Obligatorisk försäkring – Undantag – Olycka med ett militärfordon i terräng som inte är lämplig för fordonet – Begreppet 'användning av fordon’ – Begreppet 'fordonets sedvanliga funktion’”

I. Inledning

1. Förevarande begäran om förhandsavgörande avser tolkningen av artiklarna 3 och 5 i Europaparlamentets och rådets direktiv 2009/103/EG av den 16 september 2009 om ansvarsförsäkring för motorfordon och kontroll av att försäkringsplikten fullgörs beträffande sådan ansvarighet. ( 2 )

2. Begäran har framställts i ett mål mellan José Luís Núñez Torreiro och ett försäkringsbolag, AIG Europe Limited, Sucursal en España ( 3 ) (nedan kallad försäkringsgivaren). Målet rör utbetalning av ersättning enligt den obligatoriska ansvarsförsäkringen för motorfordon. ( 4 )

3. Genom sina frågor önskar den hänskjutande domstolen i huvudsak att EU-domstolen ska klargöra begreppet ”användning av fordon” och framför allt få klarhet i om medlemsstaterna har möjlighet att definiera begreppet annorlunda med hänsyn till direktiv 2009/103 för att fastställa om den plats där fordonet användes kan utgöra grund för att undantas från den obligatoriska försäkringen, vilket innebär att begreppet ”fordonets sedvanliga funktion” som följer av domen av den 4 september 2014, Vnuk ( 5 ) ska preciseras.

4. I förevarande förslag till avgörande kommer jag att ge uttryck för min mening att begreppet användning av fordon i den mening som avses i artikel 3 första stycket i direktiv 2009/103, vilket har definierats som ett självständigt begrepp i unionsrätten, ska tolkas enhetligt i alla medlemsstater, med beaktande av användningen av fordonet enligt dess sedvanliga funktion, och att det ankommer på den hänskjutande domstolen att göra en helhetsbedömning av den lagstiftning som det rör sig om i målet vid den nationella domstolen, för att se till att den obligatoriska ansvarsförsäkringen för motorfordon uppfyller hela sin ändamålsenliga verkan. Jag föreslår att det preciseras att de omständigheter som det rör sig om i målet vid den nationella domstolen inte motiverar en ändring av avgränsningen av begreppet användning av ett fordon enligt dess ”sedvanliga funktion” med beaktande av den terräng i vilken fordonet använts.

II. Tillämpliga bestämmelser

A. Unionsrätt

5. I skälen 1‐3, 10 och 20 i direktiv 2009/103 anges följande: ”(1) Rådets direktiv 72/166/EEG av den 24 april 1972 om tillnärmning av medlemsstaternas lagar och andra författningar om ansvarsförsäkring för motorfordon och kontroll av att försäkringsplikten fullgörs beträffande sådan ansvarighet [ ( 6 )], rådets andra direktiv 84/5/EEG av den 30 december 1983 om tillnärmning av medlemsstaternas lagar och andra författningar om ansvarsförsäkring för motorfordon [ ( 7 )], rådets tredje direktiv 90/232/EEG av den 14 maj 1990 om tillnärmning av medlemsstaternas lagar och andra författningar om ansvarsförsäkring för motorfordon [ ( 8 )], Europaparlamentets och rådets direktiv 2000/26/EG av den 16 maj 2000 om tillnärmning av medlemsstaternas lagar om ansvarsförsäkring för motorfordon (fjärde direktivet om motorfordonsförsäkring) [ ( 9 )] har ändrats flera gånger på väsentliga punkter. För att skapa klarhet och överskådlighet bör dessa fyra direktiv samt Europaparlamentets och rådets direktiv 2005/14/EG av den 11 maj 2005 om ändring av … direktiv 72/166/EEG, 84/5/EEG, 88/357/EEG och 90/232/EEG samt … direktiv 2000/26/EG … [ ( 10 )] kodifieras. (2) Ansvarsförsäkring för motorfordon … har stor betydelse för EU-medborgarna, både som försäkringstagare och som skadelidande. Även för försäkringsföretagen är sådan försäkring av stort intresse, eftersom den står för en stor del av skadeförsäkringsrörelsen inom gemenskapen. Motorfordonsförsäkringen påverkar också den fria rörligheten för personer och fordon. Det bör därför vara ett viktigt mål för gemenskapens åtgärder på området för finansiella tjänster att den inre marknaden för motorfordonsförsäkring förstärks och befästs. (3) Varje medlemsstat bör vidta de åtgärder som är ändamålsenliga för att fordon som är normalt hemmahörande inom dess territorium ska omfattas av ansvarsförsäkring. Försäkringens omfattning och villkor ska bestämmas inom ramen för dessa åtgärder. … (10) Medlemsstaterna bör kunna förordna om undantag från det allmänna kravet på obligatorisk försäkring när det gäller fordon tillhöriga särskilda fysiska eller juridiska personer, offentliga eller privata. Vid olyckor som orsakats av dessa fordon bör den medlemsstat som förordnar om undantag utse en myndighet eller ett organ som ersätter skadelidande vid olyckor i en annan medlemsstat. Inte endast skadelidande vid olyckor som orsakats av dessa fordon utomlands bör erhålla vederbörlig ersättning, utan även skadelidande vid olyckor som sker i den medlemsstat där fordonet är normalt hemmahörande, oberoende av om de är bosatta på den statens territorium eller inte. Dessutom bör medlemsstaterna se till att den förteckning över personer som är befriade från försäkringsplikt och de myndigheter eller organ som ansvarar för ersättning till skadelidande vid olyckor som orsakats av sådana fordon meddelas kommissionen för offentliggörande. … (20) De skadelidande vid olyckshändelser med motorfordon bör tillförsäkras jämförbar behandling, oavsett var inom gemenskapen skadan inträffar.”

6. Enligt artikel 1 led 1 i direktivet avses med ”fordon” varje slags motorfordon som är avsett för färd på land och som drivs av mekaniskt förmedlad kraft men som inte är spårbundet samt släpfordon, även om det inte är tillkopplat.

7. I artikel 3 i nämnda direktiv föreskrivs följande: ”Om inte annat följer av artikel 5 ska varje medlemsstat vidta de åtgärder som är lämpliga för att fordon som är normalt hemmahörande inom dess territorium ska omfattas av ansvarsförsäkring. Försäkringens omfattning och villkor ska bestämmas inom ramen för de åtgärder som avses i första stycket. … Den försäkring som avses i första stycket ska obligatoriskt omfatta både sakskador och personskador. …”

8. I artikel 5 i direktiv 2009/103, ( 11 ) som har rubriken ”Undantag från obligatorisk försäkring av motorfordon”, föreskrivs följande: ”1. En medlemsstat får förordna om undantag från artikel 3 för särskilda fysiska eller juridiska personer, offentliga eller privata. En lista över sådana personer ska upprättas av medlemsstaten och överlämnas till de övriga medlemsstaterna och till kommissionen. … 2. En medlemsstat får förordna om undantag från artikel 3 för särskilda slag av fordon eller fordon med särskild registreringsskylt. En lista över sådana fordonsslag och fordon ska upprättas av medlemsstaten och överlämnas till de övriga medlemsstaterna och till kommissionen. …”

9. Artikel 29 i nämnda direktiv har följande lydelse: ”Direktiv 72/166/EEG, 84/5/EEG, 90/232/EEG, 2000/26/EG och 2005/14/EG … ska upphöra att gälla … Hänvisningar till det upphävda direktivet ska anses som hänvisningar till det här direktivet och ska läsas i enlighet med jämförelsetabellen i bilaga II.”

B. Spansk rätt

10. I artikel 1 i lagen om civilrättsligt ansvar och ansvarsförsäkring för motorfordon (ley sobre responsabilidad civil y seguro en la circulación de vehículos a motor), antagen genom kungligt lagstiftningsdekret 8/2004 (Real Decreto Legislativo 8/2004) av den 29 oktober 2007, ( 12 ) föreskrivs följande: ”1. Den som framför ett motorfordon är, till följd av den risk detta medför, ansvarig för skador som orsakas personer eller egendom till följd av detta framförande. … 6. Begreppen motorfordon och trafik definieras i förordningar som kompletterar lagen. I alla händelser anses det inte utgöra trafik när ett motorfordon används som ett redskap för att uppsåtligen orsaka person- eller sakskada.”

11. I artikel 7.1 första och andra styckena i denna lag föreskrivs följande: ”Försäkringsgivaren ska, inom det obligatoriskt försäkrade området och på grundval av den obligatoriska försäkringen, ersätta den skadelidande för dennes person- och sakskador, liksom för kostnader och andra förluster som är ersättningsgilla enligt tillämplig lagstiftning. Försäkringsgivaren är endast undantagen från denna skyldighet om denne visar att det aktuella handlandet inte ger upphov till civilrättsligt ansvar enligt artikel 1 i denna lag. Den skadelidande eller dennes arvingar har direkt talerätt mot försäkringsgivaren vad gäller att begära ersättning för ovannämnda skador. Denna rätt preskriberas efter ett år.”

12. I artikel 2 i förordningen om obligatorisk ansvarsförsäkring för motorfordon (Reglamento del Seguro Obligatorio de Responsabilidad Civil en la Circulación de Vehículos de Motor), antagen genom kungligt dekret 1507/2008 (Real Decreto 1507/2008) av den 12 september 2008, ( 13 ) föreskrivs följande: ”1. Vad gäller civilrättsligt ansvar vid motorfordonstrafik och vad som omfattas av den obligatoriska försäkring som regleras i denna förordning avses med 'trafikhändelser’ sådana omständigheter som är en följd av riskerna med att framföra sådana motorfordon som avses i föregående artikel, såväl i parkeringshus och på parkeringsplatser som på offentlig och enskild väg och på mark som är lämpad för fordonstrafik, i stadsmiljö eller utanför städerna, liksom på väg och mark som fastän den inte är lämpad för sådan trafik ändå vanligen används för detta ändamål. 2. Med trafikhändelser avses inte: a) Motorsporttävlingar på banor som är specifikt avsedda eller anpassade för sådana evenemang. … b) Framförande av därför avsedda motorfordon inom industriell verksamhet eller jordbruk, utan hinder av punkt 1 vid förflyttning av sådana fordon på sådan väg eller mark som nämns i den punkten, när fordonen inte används för avsedda uppgifter i industriell verksamhet eller jordbruk. Inom området distribution av fordon ska lastning, lossning, lagring och övriga operationer som är nödvändiga vid hanteringen av fordon som är att betrakta som varor anses utgöra industriell verksamhet, utom transporter som utförs på sådana vägar som avses i punkt 1. c) Förflyttning av motorfordon på väg eller mark som inte omfattas av lagstiftningen enligt artikel 1, såsom hamnområden och flygplatser. 3. Det ska inte heller anses utgöra en trafikhändelse när ett motorfordon används som redskap för att uppsåtligen orsaka person- eller sakskada. All användning av ett motorfordon på något sätt som i strafflagen definieras som brott mot trafiksäkerheten utgör dock en trafikhändelse …”

III. Faktiska omständigheter och tolkningsfrågorna

13. Den 28 juni 2012 deltog José Luis Núñez Torreiro, löjtnant i den spanska armén i nattliga militärövningar på en militärbas i Chinchilla i provinsen Albacete (Spanien), varvid arméns militära terrängfordon ”Aníbal” ( 14 ) som han färdades i som passagerare välte, vilket orsakade olika skador. Fordonet framfördes inte i terräng som var lämpad för fordon med hjul, utan i terräng som var lämpad för stridsvagnar.

14. Núñez Torreiro väckte på grundval av artikel 7 LRCSCVM en direkt talan vid Juzgado de Primera Instancia no 1 de Albacete (Förstainstansdomstol nr 1 i Albacete, Spanien) mot försäkringsgivaren, vid vilken Spaniens försvarsministerium hade tecknat obligatorisk försäkring för fordon, och yrkade ersättning med 15300,56 euro för den kroppsskada som åsamkats till följd av olyckan.

15. Försäkringsgivaren vägrade, med hänvisning till artikel 1.6 LRCSCVM jämförd med artikel 2 i förordningen om obligatorisk försäkring, att betala ut detta belopp med motiveringen att olyckan inte skedde ”i trafik”, eftersom den inträffade när det aktuella fordonet färdades på en militärbas med begränsat tillträde för alla slags civila fordon. Försäkringsbolaget ansåg att terrängen inte vanligen användes för fordonstrafik och att den var olämplig i detta avseende i den mening som avses i artikel 2 i förordningen.

16. Juzgado de Primera Instancia n.o 1 de Albacete (Förstainstansdomstol nr 1 i Albacete) ogillade, genom dom meddelad den 3 november 2015, talan med motiveringen att de skador som Núñez Torreiro åsamkats inte var följden av en ”trafikhändelse”, eftersom fordonet färdades på mark som varken var lämpad för eller vanligen användes för fordonstrafik.

17. Núñez Torreiro överklagade domen till Audiencia Provincial de Albacete (Provinsdomstolen i Albacete, Spanien) och gjorde gällande att artikel 1.6 LRCSCVM, jämförd med artikel 2 i förordningen om obligatorisk försäkring, ska tolkas restriktivt på det sätt som slagits fast i domen Vnuk, i vilken EU-domstolen fann att en försäkringsgivare inte kan undgå ansvar om fordonet används på ett sätt som överensstämmer med dess sedvanliga funktion.

18. Audiencia Provincial de Albacete (Provinsdomstolen i Albacete) har uttryckt tvivel med avseende på om definitionen av begreppet fordonstrafik i artikel 2.1 i förordningen om obligatorisk försäkring, som enbart avser framförande av fordon på mark som är lämpad för sådan trafik eller mark som ofta används för detta ändamål, är förenlig med artikel 3 i direktiv 2009/103. Denna domstol anser att de enda undantagen från skyldigheten att teckna en ansvarsförsäkring för motorfordon som föreskrivs i detta direktiv är de som anges i artikel 5 i direktivet. Den har vidare påpekat att EU-domstolen i domen i målet Vnuk bland annat slog fast att begreppet användning av fordon inte kan lämnas åt varje medlemsstats skönsmässiga bedömning och tolkade begreppet på så sätt att det innebär användning av ett fordon som överensstämmer med fordonets ”sedvanliga funktion”. Den hänskjutande domstolen har härav dragit slutsatsen att medlemsstaterna endast får föreskriva undantag från försäkringsgivarnas ansvar eller från begreppet användning av fordon inom ramen för artikel 5 i direktiv 2009/103 eller, enligt domen i målet Vnuk, i de fall där fordonet inte används i överensstämmelse med fordonets sedvanliga funktion. de undantag från begreppet användning av fordon som föreskrivs i artikel 2.1 i förordningen om obligatorisk försäkring som avser mark som varken var lämpad för eller vanligen användes för fordonstrafik står följaktligen i strid med unionsrätten och ska inte tillämpas.

19. Den hänskjutande domstolen uttryckte liknande tvivel vad gäller de undantag avseende motorsporttävlingar, framförande av därför avsedda motorfordon inom industriell verksamhet eller jordbruk eller i de fall där föraren har uppsåt att orsaka person- eller sakskada som föreskrivs i artikel 2.2 och 2.3 i den förordningen.

20. Under dessa omständigheter beslutade Audiencia Provincial de Albacete (Provinsdomstolen i Albacete) att förklara målet vilande och att ställa följande tolkningsfrågor till domstolen: ”1) Kan begreppet ”fordonstrafik” – eller ”trafikhändelse” – som avgränsning av tillämpningsområdet för ansvarsförsäkring för motorfordon enligt unionslagstiftningen (bland annat artikel 3 i direktiv 2009/103) definieras annorlunda i en medlemsstats lagstiftning än i unionslagstiftningen? 2) Om svaret på fråga 1 är jakande, kan då det begreppet exkludera (utöver, såsom anges i artikel 5 i direktiv 2009/103, särskilda personer, fordon med särskilda registreringsskyltar eller särskilda slag av fordon) vissa typer av fordonstrafik utifrån var denna äger rum, såsom på vägar eller mark som ”inte är lämpade” för trafik? 3) Kan det på motsvarande sätt ur begreppet trafikhändelse uteslutas viss användning av ett fordon, definierad utifrån syftet med verksamheten (såsom användning inom motorsport eller i industriverksamhet eller jordbruk) eller utifrån förarens avsikt (såsom att denne utför ett uppsåtligt brott med hjälp av fordonet)?

IV. Bedömning

A. Inledande synpunkter

21. Inledningsvis ska fastställas om fordonet Aníbal kan betraktas som ett fordon i den mening som avses i direktiv 2009/103, om det är normalt hemmahörande i en medlemsstat och om det inte hör till en av de kategorier av fordon som omfattas av ett undantag från obligatorisk försäkring som är tillåtet enligt detta direktiv.

22. Det ska för det första erinras om att begreppet fordon enligt artikel 1 led 1 i nämnda direktiv avser varje slags motorfordon som är avsett för färd på land och som drivs av mekaniskt förmedlad kraft men som inte är spårbundet samt släpfordon, även om det inte är tillkopplat. Av fordonets Aníbals tekniska egenskaper som beskrivs i handlingarna i målet, vilka domstolen har tillgång till, framgår att dessa villkor är uppfyllda.

23. För det andra föreskrivs i artikel 3 första stycket i direktiv 2009/103 att varje medlemsstat, om inte annat följer av artikel 5, ska vidta de åtgärder som är lämpliga för att fordon som är normalt hemmahörande inom dess territorium ska omfattas av ansvarsförsäkring. Detta villkor är också uppfyllt, eftersom fordonet Aníbal, som det rör sig om i målet vid den nationella domstolen, har registreringsnumret ET-107351, varvid bokstäverna ET används för arméns fordon som tillhör försvarsministeriet i Spanien. ( 15 )

24. Dessutom föreskrivs i artikel 5 i det direktivet att medlemsstaterna får förordna om undantag från denna skyldighet för särskilda fysiska eller juridiska personer, offentliga eller privata, eller för särskilda slag av fordon. Av handlingarna i målet som domstolen har tillgång till framgår emellertid att den spanska regeringen inte har använt sig av det undantaget. ( 16 )

25. Det kan följaktligen bekräftas att fordonet Aníbal uppfyller de villkor som anges i direktiv 2009/103 och att det följaktligen ska betraktas som ett fordon som omfattas av obligatorisk ansvarsförsäkring för motorfordon, vilket för övrigt inte har bestritts av någon av de parter som har inkommit med skriftliga yttranden. ( 17 )

26. Vidare ska det påpekas att den hänskjutande domstolens tredje fråga inte kan tas upp till sakprövning i enlighet med vad som anförts av parterna. Med den tredje frågan önskar den hänskjutande domstolen få klarhet i om unionsrätten utgör hinder för att en medlemsstat från begreppet användning av fordon undantar användning i sådana fall som avses i artikel 2.2 och 2.3 i förordningen om obligatorisk försäkring, nämligen användning vid motorsporttävlingar, framförande av motorfordon inom industriell verksamhet eller jordbruk eller i de fall där föraren har uppsåt att utföra brott mot person eller egendom.

27. Det ska i detta avseende erinras om att det enligt EU-domstolens fasta praxis, inom ramen för det samarbete mellan nationella domstolar och EU-domstolen som införts genom artikel 267 FEUF, uteslutande ankommer på den nationella domstolen, vid vilken målet anhängiggjorts och som har ansvaret för det rättsliga avgörandet, att mot bakgrund av de särskilda omständigheterna i målet bedöma såväl om ett förhandsavgörande är nödvändigt för att döma i saken som relevansen av de frågor som ställs till EU-domstolen. EU-domstolen är följaktligen i princip skyldig att meddela ett förhandsavgörande när de frågor som ställts avser tolkningen av unionsrätten. Enligt fast rättspraxis kan domstolen endast avvisa en tolkningsfråga då det är uppenbart att den begärda tolkningen av unionsrätten inte har något samband med de verkliga omständigheterna eller saken i det nationella målet eller då frågorna är hypotetiska eller EU-domstolen inte har tillgång till sådana uppgifter om de faktiska eller rättsliga omständigheterna som är nödvändiga för att kunna ge ett användbart svar på de frågor som ställts till den. ( 18 )

28. Det kan konstateras att det i målet vid den nationella domstolen inte är fråga om motorsporttävlingar, framförande av motorfordon inom industriell verksamhet eller jordbruk eller om förarens uppsåt att utföra brott mot person eller egendom. Följaktligen är svaret på den tredje tolkningsfrågan inte relevant för att avgöra målet vid den nationella domstolen.

29. I enlighet med den rättspraxis som nämnts ovan i punkt 27 i förevarande förslag till avgörande ska det således konstateras att den tredje frågan i beslutet om hänskjutande inte kan tas upp till sakprövning.

30. Vad slutligen beträffar de två första frågorna anser jag att de ska behandlas tillsammans, eftersom svaret på den första frågan följer direkt av domen Vnuk och den andra frågan kräver en prövning av den definition av begreppet användning av fordon som fastställdes i samma dom.

31. Min analys kommer i första hand att avse frågan huruvida begreppet användning av fordon utgör ett självständigt begrepp och, i andra hand, det därmed sammanhängande villkoret att fordonet ska användas i överensstämmelse med fordonets ”sedvanliga funktion”.

B. Begreppet användning av fordon

32. Genom sin första tolkningsfråga har den hänskjutande domstolen begärt att EU-domstolen ska uttala sig om huruvida begreppet användning av fordon kan definieras annorlunda i en medlemsstats nationella lagstiftning än i unionslagstiftningen, särskilt i artikel 3 första stycket i direktiv 2009/103.

33. Det ska inledningsvis framhållas att denna fråga uttryckligen har besvarats i domen Vnuk, trots att tolkningen i den domen avser direktiv 72/166. Detta direktiv upphävdes visserligen genom direktiv 2009/103, ( 19 ) men av bilaga II i detta direktiv framgår att artiklarna 3 och 5 i det direktivet motsvarar artiklarna 3 och 4 i direktiv 72/166.

34. I punkt 41 i domen Vnuk fann domstolen att begreppet användning av fordon inte kan lämnas åt varje medlemsstats skönsmässiga bedömning.

35. I punkt 42 i den domen preciseras att analysen grundar sig på konstaterandet att det varken i direktiv 72/166 eller i andra direktiv avseende obligatorisk försäkring finns någon bestämmelse i vilken det uttryckligen hänvisas till medlemsstaternas rättsordningar för fastställande av begreppets innebörd och räckvidd och vidare på tillämpningen av fast rättspraxis enligt vilken en unionsbestämmelse i ett sådant fall ska tolkas självständigt och enhetligt, såsom krävs enligt principen om enhetlig tillämpning av unionsrätten och likabehandlingsprincipen. För detta ändamål ska bestämmelsens ordalydelse beaktas och de mål som eftersträvas med den lagstiftning i vilken den ingår.

36. Domstolen analyserade inledningsvis i den domen de olika språkversionerna av direktiv 72/166, vars terminologi skiljer sig åt. Det visade sig att uttrycket trafik, som kan antyda att det enbart kan innebära vägtrafik, och uttrycken användning eller framförande, som däremot inte nödvändigtvis hänvisar till vägtrafik, användes för att beskriva samma begrepp. ( 20 )

37. Domstolen tillämpade sin fasta rättspraxis, enligt vilken unionsrättens bestämmelser ska tolkas och tillämpas på ett enhetligt sätt mot bakgrund av de olika versionerna på Europeiska unionens samtliga språk. I händelse av skillnader mellan de olika språkversionerna av en unionsrättsakt, ska den bestämmelse som det är fråga om tolkas mot bakgrund av systematiken i och syftet med de föreskrifter i vilka den ingår. ( 21 )

38. Domstolen framhöll bland annat syftet att skydda de skadelidande vid olyckor som orsakats av motorfordon, som ständigt getts en allt större vikt av unionslagstiftaren i direktiven avseende obligatorisk försäkring. ( 22 ) Bland alla de ändringar som angetts kan den utökade garantin i fråga om personskador, behandling av fall där försäkring saknas, det skydd som ges till passagerare, införande av en rätt för en skadelidande att direkt rikta anspråk, begränsning av vissa undantag från garantin och anpassning av de garanterade minimibeloppen framhållas. ( 23 ) Det kan hädanefter tilläggas att direktiv 2009/103 är ett kodifieringsinstrument för att förenkla genomförandet av de skyddsbestämmelser som särskilt framhävts i denna dom.

39. Domstolen drog slutsatsen att begreppet ”användning av fordon … omfattar all användning av ett fordon som överensstämmer med dess sedvanliga funktion.” ( 24 )

40. Domen Vnuk påbjuder således en vid och enhetlig tolkning av det självständiga begreppet användning av fordon som gör det möjligt att genom obligatorisk försäkring täcka skador som orsakats av olyckor på allmänna eller enskilda vägar när det fordon som är inblandat i olyckan, som fungerar som ett transportmedel, har använts för detta ändamål.

41. Härav följer att den nationella domstolen är skyldig att strikt ge begreppet användning samma innehåll som anges i domen Vnuk, oberoende av den innebörd som det ges i den nationella lagstiftningen. Det ankommer således på den nationella domstolen att i möjligaste mån tolka det på så sätt att det resultat som eftersträvas i direktivet uppnås och säkerställa unionsrättens fulla verkan för att avgöra det mål som anhängiggjorts vid den. ( 25 )

42. Mot bakgrund av vad som anförts ovan kan följaktligen slutsatsen dras att begreppet användning av fordon i den mening som avses i artikel 3 första stycket i direktiv 2009/103 är ett självständigt unionsrättsligt begrepp som ska tolkas enhetligt i samtliga medlemsstater med beaktande av användningen av fordonet i enlighet med dess sedvanliga funktion.

43. Trots att det föreslås att den första tolkningsfrågan ska besvaras nekande är det enligt min mening mot bakgrund av de särskilda omständigheterna kring den aktuella olyckan, ordalydelsen i den andra frågan som den hänskjutande domstolen ställt, och parternas synpunkter, såväl skriftliga som muntliga, nödvändigt att precisera innebörden och räckvidden av den definition av begreppet användning av fordon som fastställts i domen Vnuk.

44. Av fast rättspraxis följer att det ankommer på EU-domstolen att ge den nationella domstolen ett användbart svar, så att den kan avgöra det mål som är anhängigt vid den, med beaktande av den tydliga funktionsfördelningen mellan EU-domstolen och den nationella domstolen som är ensam behörig att fastställa och bedöma omständigheterna i målet samt att tolka och tillämpa den nationella lagstiftningen. ( 26 )

45. Vidare ska de faktiska omständigheterna beaktas, eftersom farhågor beträffande räckvidden av domen Vnuk uttrycktes kort efter det att domen meddelats. Vissa medlemsstater, framför allt de i vilka det i den nationella lagstiftningen föreskrevs att begreppet enbart omfattade vägtrafik, har anfört att det råder stor osäkerhet vad gäller de praktiska konsekvenserna av nämnda dom. ( 27 ) Kommissionen fann själv att domen Vnuk kan ha en betydande inverkan bland annat när det gäller höjningen av försäkringspremierna. ( 28 ) Vid sin konsekvensbedömning fann kommissionen att det var nödvändigt att lägga fram ett förslag till direktiv om ändring av direktiv 2009/103 för att begränsa dess tillämpningsområde, bland annat vad gäller olyckor som inträffar till följd av jordbruks- och industriverksamhet, idrottsverksamhet eller verksamhet på mässor samtidigt som en hög skyddsnivå för skadelidande vid olyckor som orsakats av motorfordon upprätthålls.

C. Villkoret användning av ett fordon som överensstämmer med fordonets ”sedvanliga funktion”

46. Av olika muntliga och skriftliga yttranden framgår att det inledningsvis är nödvändigt att understyrka det sammanhang i vilket detta villkor fastställdes av domstolen i domen Vnuk.

47. Det bör inledningsvis erinras om följande omständigheter: ”höbalar lastades på loftet i en lada … med hjälp av en traktor utrustad med ett släpfordon. När föraren av traktorn backade för att ställa fordonet i ladan, välte släpfordonet en stege på vilken Damijan Vnuk hade klättrat upp varpå han föll.” ( 29 )

48. De rättsliga omständigheter som var föremål för diskussion sammanfattades enligt följande: ”Damijan Vnuk har inför den hänskjutande domstolen gjort gällande att begreppet användning av fordon i trafik inte kan begränsas till att endast omfatta färd på allmän väg. När den i det nationella målet aktuella skadebringande händelsen inträffade användes traktorn och dess släpvagn som ett fordon i trafik och färden höll på att avslutas. [Försäkringsbolaget] menar däremot att det nationella målet avser användning av en traktor i arbete framför en lada och inte som ett fordon avsett för trafik.” ( 30 )

49. Domstolen erinrade även om att: ”[d]en hänskjutande domstolen har påpekat att begreppet användning av fordon inte är definierat i [den slovenska lagen om obligatorisk motorfordonsförsäkring (Zakon o obveznih zavarovanjih v prometu) (nedan kallad ZOZP)] men att en definition däremot har utvecklats i rättspraxis. Samma domstol har härvid angett att syftet med den obligatoriska försäkringen enligt ZOZP består i riskspridning och nödvändigheten att säkerställa försäkringstäckning för skadelidande och passagerare i allmän trafik. Vid bedömningen av huruvida en skada täcks av den obligatoriska försäkringen är det, enligt vad den hänskjutande domstolen angett, enligt slovensk rättspraxis inte avgörande huruvida skadan inträffat på allmän plats. Däremot saknas försäkringstäckning enligt den obligatoriska försäkringen när fordonet används som arbetsredskap, till exempel på ett lantbruk, eftersom det i ett sådant fall inte rör sig om vägtrafik”. ( 31 )

50. Den hänskjutande domstolen ville således, mot bakgrund av att direktiven inte innehåller några bestämmelser i detta avseende, få klarhet i om ”[d]et vore … möjligt att anse att den obligatoriska försäkringen endast täcker skador som orsakats av ett fordon i vägtrafik eller att den omfattar alla skador som har samband med användning eller framförande av ett fordon, oavsett om skadan har inträffat i en trafiksituation”. ( 32 )

51. Inom ramen för den domen som fokuserade på platsen för användning och syftet med användningen av fordonet var de åsikter som uttrycktes i stort sett identiska med de som framfördes i det nationella målet: ”[d]en tyska regeringen och Irland har gjort gällande att den försäkringsskyldighet som föreskrivs i artikel 3.1 i [direktiv 72/166] endast avser trafiksituationer och att den därför inte är tillämplig på sådana omständigheter som dem som är aktuella i det nationella målet. Kommissionen anser däremot att bestämmelsen är tillämplig på användning av fordon, oavsett om fordonet används som transportmedel eller som arbetsredskap, på samtliga platser såväl privata som allmänna där de risker som är förenade med användningen av fordon kan realiseras. Det saknar härvid enligt kommissionen betydelse om fordonet är i rörelse eller inte”. ( 33 )

52. I sitt svar preciserade domstolen för det första begreppet fordon i den mening som avses i direktiv 72/166 och anförde att vissa fordonsslag kan undantas från dess tillämpningsområde på medlemsstaternas initiativ. ( 34 )

53. För det andra analyserade domstolen, såsom redan anförts ovan i punkt 36 och följande punkter i förevarande förslag till avgörande, begreppet användning av fordon för att svara på frågan om de omständigheter under vilka fordonet hade använts.

54. I denna dom framhöll domstolen syftet med de olika direktiven avseende obligatorisk försäkring som går långt utöver att liberalisera den fria rörligheten för personer och motorfordon.

55. Domstolen betonade särskilt att den ”slagit fast att direktiven även syftar till att säkerställa att skadelidande vid olyckor som orsakas av dessa fordon behandlas på ett likvärdigt sätt, oavsett på vilken plats inom unionen som olyckan inträffat”. ( 35 )

56. Domstolen framhöll, såsom redan anförts i punkt 38 i förevarande förslag till avgörande, att ”unionslagstiftaren inte kan anses ha önskat utesluta personer som skadats i en olycka som orsakats av ett fordon i samband med dess användning från det skydd som ges genom dessa direktiv, om användningen överensstämmer med fordonets sedvanliga funktion”. ( 36 )

57. Domstolen slog således mot bakgrund av dessa övergripande mål fast att försäkringen ska gälla när ett fordon, som används som transportmedel, är inblandat i en olycka, samtidigt som de omständigheter som särskilt avser rörelsens amplitud vad gäller en manöver eller den allmänna eller enskilda karaktären av platsen för olyckan eller det berörda fordonets särdrag, nämligen en traktor som även kan användas som ett redskap, uteslöts.

58. I linje härmed fann generaladvokaten Mengozzi att alla ”skador som orsakats av ett fordon när det användes, om användningen är i överensstämmelse med fordons naturliga funktion” omfattas.

59. Denna uppfattning har kritiserats med hänsyn till de faktiska omständigheterna i målet vid den nationella domstolen som enligt de skriftliga och muntliga yttranden som framförts av parterna, med undantag för kommissionen, framhåller nödvändigheten av att precisera begreppet ”fordonets sedvanliga funktion”.

60. Vid begränsningen till att omfatta användning av ett fordon som framförs på allmänna vägar eller fordon som omfattas av en lagstiftning föreslås att följande beaktas: – specialiseringen av den plats på vilken fordonet användes av den anledningen att det, till skillnad från den plats på vilken olyckan i domen i målet Vnuk ägde rum, även rörde sig om mark som kan likställas med enskild mark, som inte var öppen för alla till följd av dess användning för militära övningar, – de särskilda villkoren för användningen, med anledning av att den ägde rum på ett område på vilket inte alla fordon kunde färdas, till skillnad från en gård eller parkeringsplats, och med anledning av att strålkastare som är förbehållna militären använts, och – den omständigheten att det skadade fordonet inte var ägnat att användas på den platsen på grund av dess olämpliga egenskaper (fyrhjulsdrivet fordon som används på en väg som är förbehållen bandfordon).

61. Vad gäller det första av de tre argumenten, som avser en åtskillnad mellan trafikväg av civil eller militär karaktär, anser jag att de svar som på olika punkter getts i domen Vnuk kan ges återigen, eftersom samma konstateranden har gjorts. Det räcker att framhålla att tillämpningsområdet för direktiv 2009/103 inte enbart omfattar vissa färdvägar, att det skydd som eftersträvas med direktivet är mycket omfattande och att medlemsstaterna enligt direktivet har möjlighet att utesluta vissa situationer från den garantiordning som anges i direktivet, vilken inte har utnyttjats av Konungariket Spanien.

62. Vad gäller det andra argumentet, avseende villkoren för användning, kan samma resonemang föras. Tillämpningsområdet för direktivet omfattar inte enbart vägar som är framkomliga för alla typer av fordon. Det kan även konstateras att det i den spanska lagstiftningen föreskrevs att en sådan situation inte undantas från garantin. Artikel 2.1 i förordningen om obligatorisk försäkring avser även de fall där vägen inte är lämpad för användning men ändå ”vanligen används”.

63. Vid prövningen av de två argumenten kan fastställas att kriteriet platsen för användning inte kan kopplas till kriteriet ”fordonets sedvanliga funktion”, utan snarare ska läggas till begreppet användning. Eftersom domstolen har slagit fast att nämnda direktiv är tillämpligt vid olyckor som inträffat utanför allmän väg föreslås här enligt min mening en ändring av rättspraxis.

64. Vad gäller det sista argumentet, att fordonet är lämpat för den mark på vilken det används, kan påpekas att denna fråga är ny i förhållande till domen i målet Vnuk. Diskussionen i det målet avsåg enbart syftet med användningen av traktorn, i egenskap av ett redskap eller inte.

65. Jag anser att det av omständigheterna i det nationella målet tydligt framgår att det vore paradoxalt att anse att kriteriet om fordonets lämplighet för den plats där det används kan utesluta garantin. Det är inte otänkbart att ett militärfordon kan behöva framföras under sådana förhållanden som inte alltid är anpassade till dess tekniska egenskaper eller att detta är syftet med utbildningen av deras användare. Vad gäller det sistnämnda har detta för övrigt bekräftats av de muntliga yttranden som avgivits, vilka således förklarar varför fordonet användes på order av en militär av högre rang.

66. Utöver dessa särskilda omständigheter kan det principiella övervägande som gjordes i domen Vnuk beaktas, nämligen målet att säkerställa ett allmänt skydd, i avsaknad av ett särskilt undantag, när ett fordon är inblandat som transportmedel.

67. Jag anser även att samtliga omständigheter under vilka olyckan inträffade kan räcka för att visa att fordonet Aníbal användes i överensstämmelse med fordonets sedvanliga funktion, enligt det resonemang som fördes i domen Vnuk.

68. Frågan uppkommer om ett militärfordons sedvanliga syfte inte är att transportera militärer, och att framföras av dem, på mark som vanligen används för militära övningar.

69. Vilket syfte skulle den försäkring som tecknats för att garantera att skador som orsakats av dessa fordon, som i första hand inte är avsedda för användning på vägar som alltid är öppna för allmänheten, i annat fall eftersträva?

70. Liksom domstolen i punkt 58 i domen Vnuk anser jag att slutsatser ska dras av det förhållandet att den spanska regeringen inte har utnyttjat möjligheten att undanta vissa typer av fordon eller vissa personer från de särskilda garantier som ges enligt artikel 5 i direktiv 2009/103.

71. Jag anser följaktligen att den allmänna principen om garanti inte kan ifrågasättas, när en olycka har inträffat i samband med användningen av ett fordon för transportändamål, särskilt av personer, mot bakgrund av en diskussion avseende villkoret att fordonet ska användas enligt dess ”sedvanliga funktion”.

72. En annan bedömning skulle leda till en kasuistisk rättstillämpning, vars begränsningar tydligt har illustrerats under förhandlingen.

73. Det förhåller sig på så sätt vad gäller förslaget att tillämpa kriteriet användning som är accessorisk för trafik på gator eller allmänna vägar för att inte utesluta användning på en parkering eller en enskild väg, när det rör sig om en användning i början eller i slutet av ett framförande på allmän väg. Detsamma gäller i fråga om idén att beakta syftet med framförandet, såsom syftet att återskapa förhållandena vid en militärövning eller att beakta förekomsten av ett tillstånd.

74. Dessa förslag har också visat att de medför en större rättsosäkerhet än den som består i att, med hänsyn till omständigheterna i det nationella målet, återigen bekräfta en enkel definition som är förenlig med allmänt språkbruk, som den som tillämpats i domen Vnuk, även om vissa anser att det utgör en upprepning. Det är utan tvekan bättre anpassat till den självständiga karaktären av ett begrepp som ska tillämpas enhetligt med beaktande av det höga skyddssyfte som eftersträvas med direktiv 2009/103.

75. Som svar på den andra frågan anser jag följaktligen att villkoret att fordonet ska användas i överensstämmelse med dess sedvanliga funktion, under omständigheterna i det nationella målet, inte ska bedömas med hänsyn till den mark på vilken fordonet användes.

V. Förslag till avgörande

76. Mot denna bakgrund föreslår jag att domstolen besvarar frågorna från Audiencia Provincial de Albacete (Provinsdomstolen i Albacete, Spanien), på följande sätt: 1) Begreppet användning av fordon i den mening som avses i artikel 3första stycket i Europaparlamentets och rådets direktiv 2009/103/EG av den 16 september 2009 om ansvarsförsäkring för motorfordon och kontroll av att försäkringsplikten fullgörs beträffande sådan ansvarighet, som har definierats som ett självständigt begrepp i unionsrätten, ska tolkas enhetligt i alla medlemsstater med beaktande av användningen av fordonet enligt dess ”sedvanliga funktion” och det ankommer på den hänskjutande domstolen att göra en helhetsbedömning av den lagstiftning som det rör sig om i målet vid den nationella domstolen, för att se till att den obligatoriska ansvarsförsäkringen för motorfordon uppfyller hela sin ändamålsenliga verkan. 2) Under omständigheterna i det nationella målet ska den sedvanliga funktionen inte bedömas med hänsyn till den mark på vilken fordonet användes.

( 1 ) Originalspråk: franska.

( 2 ) EUT L 263, 2009, s. 11.

( 3 ) Detta försäkringsbolag kallades fram till den 10 december 2012 Chartis Europe, Sucursal en España.

( 4 ) Nedan kallad den obligatoriska försäkringen.

( 5 ) C‑162/13, nedan kallad domen Vnuk, EU:C:2014:2146.

( 6 ) EGT L 103, 1972, s. 1; svensk specialutgåva, område 6, volym 1 s. 111.

( 7 ) EGT L 8, 1984, s. 17; svensk specialutgåva, område 6, volym 2, s. 90.

( 8 ) EGT L 129, 1990, s. 33; svensk specialutgåva, område 13, volym 19, s. 189.

( 9 ) EGT L 181, 2000, s. 65.

( 10 ) EGT L 149, 2005, s. 14.

( 11 ) Denna artikel har samma ordalydelse som artikel 4 i direktiv 72/166.

( 12 ) BOE nr 267, av den 5 november 2004, s. 36662, nedan kallad LRCSCVM.

( 13 ) BOE nr 222, av den 13 september 2008, s. 37487, nedan kallad förordningen om obligatorisk försäkring.

( 14 ) Se särdragen hos detta fordon på det spanska försvarsministeriets webbplats: http:/www.ejercito.mde.es/materiales/vehiculos/Anibal.html.

( 15 ) Se i detta avseende bilaga XVIII, punkt II b i allmänna förordningen för fordon (Reglamento General de Vehículos), antagen genom kungligt lagstiftningsdekret 2822/1998 av den 23 december 1998 (BOE nr 22, av den 26 januari 1999, s. 3440).

( 16 ) Se förteckningen över dessa undantag som är tillgänglig på http://ec.europa.eu/finance/insurance/docs/motor/list-exempt-5th-dir_en.pdf, av vilken det framgår att 19 medlemsstater har undantagit statligt ägda militärfordon eller närmare bestämt de fordon som används för militära ändamål. Frekvensen av detta val motiverade att militära fordon nämns i skäl 44 i direktivet och att det i det skälet erinras om skyldigheten att underrätta det ansvariga organet om att täcka risken.

( 17 ) Nämligen försäkringsgivaren, den spanska och den irländska regeringen och kommissionen.

( 18 ) Se i detta avseende dom av den 22 september 2016, Microsoft Mobile Sales International m.fl. (C‑110/15, EU:C:2016:717, punkterna 18 och 19).

( 19 ) Se skäl 1 och artikel 29 i det direktivet.

( 20 ) Se punkterna 43–45 i domen i målet Vnuk.

( 21 ) Se punkt 46 i domen Vnuk och där angiven rättspraxis.

( 22 ) Se punkt 52 i domen Vnuk

( 23 ) Se punkterna 53–55 i domen Vnuk.

( 24 ) Punkt 59 i domen Vnuk. Jämför med punkt 56 i den domen: ”Mot bakgrund av samtliga dessa omständigheter och framför allt det skyddssyfte som eftersträvas i [direktiv 72/166 och direktiv 90/232], finner domstolen att unionslagstiftaren inte kan anses ha önskat utesluta personer som skadats i en olycka som orsakats av ett fordon i samband med dess användning från det skydd som ges genom dessa direktiv, om användningen överensstämmer med fordonets sedvanliga funktion”.

( 25 ) Se, för ett liknande resonemang, dom av den 24 januari 2012, Dominguez (C‑282/10, EU:C:2012:33), punkt 24 och där angiven rättspraxis.

( 26 ) Se dom av den 26 april 2017, Farkas (C‑564/15, EU:C:2017:302), punkterna 38 och 39 och där angiven rättspraxis.

( 27 ) Se bland annat punkterna 1–4 i Technical consultation on motor insurance: consideration of the European Court of Justice ruling in the case of Damijan Vnuk v Zavarovalnica Triglav d.d (C‑162/13), från Förenade kungarikets transportministerium, som finns på följande webbplats: https://www.gov.uk/government/uploads/system/uploads/attachment_data/file/581193/motor-insurance-vnuk-v-triglav.pdf, punkterna 1–4.

( 28 ) Se kommissionens konsekvensbedömning av den 8 juni 2016 avseende tillämpningsområdet för direktiv 2009/103, som finns på följande webbplats: http://ec.europa.eu/smart-regulation/roadmaps/docs/2016_fisma_030_motor_insurance_en.pdf, punkt A, ”sammanhang”, § 6.

( 29 ) Se punkt 19 i domen Vnuk.

( 30 ) Se punkt 22 i domen Vnuk.

( 31 ) Se punkt 23 i domen Vnuk.

( 32 ) Se punkt 24 i domen Vnuk.

( 33 ) Se punkterna 34 och 35 i domen Vnuk.

( 34 ) Se punkt 40 i domen Vnuk.

( 35 ) Se punkt 50 i domen Vnuk och där angiven rättspraxis.

( 36 ) Se punkt 56 i domen Vnuk.