Under sådana förhållanden beror nödvändigheten av samverkan avseende ett specifikt leveransavtal på uppdelningen av leveranserna, det subjektiva behovet att vidta åtgärder för att bevara respektive marknadsandelar och i vilken mån varje avtal kunde medföra en betydande förändring vad gällde påtänkta allmänna leveranser från var och en av deltagarna i samverkan. En uppdelning kartelldeltagarna emellan av leveranserna av bilglas, vad gäller såväl de existerande leveransavtalen som nya avtal, avser följaktligen dessa deltagares samtliga verksamheter på den berörda marknaden, i synnerhet när, enligt det sätt på vilket kartellen genomförs, denna inbegriper korrigerande åtgärder som beaktar de existerande leveransavtalen. Den försäljning som genomförts med anledning av avtal som ingåtts före överträdelseperioden, vilka avtal inte omförhandlats under denna period, ska således anses omfattas av tillämpningsområdet för kartellen.

Vid fastställandet av beloppet för böter som ålagts för åsidosättande av konkurrensreglerna är det motiverat att kommissionen beaktar försäljning som genomförts med anledning av avtal som ingåtts före överträdelseperioden och som inte omförhandlats under den perioden, eftersom denna försäljning avspeglar överträdelsens ekonomiska betydelse, med hänsyn till den påtalade kartellens omfattning och hur den har genomförts, samt denna samverkans övergripande syfte att stabilisera marknaden, varför det inte är nödvändigt att samverkan sker avseende varje leveransavtal för att syftet ska uppnås.

I artikel 23 i direktiv nr 1/2003 anges det inte något om vilken växelkurs som ska användas vid fastställandet av det föreskrivna taket för böterna, när den sammanlagda omsättning som avses i artikel 23.2 andra stycket i förordningen uttrycks i en annan valuta än i euro. Härvidlag ska syftet med det föreskrivna taket för böterna beaktas. Detta syfte är att undvika att företag åläggs sådana bötesbelopp som det kan förutses att företagen inte kan erlägga, med hänsyn till deras storlek, som fastställs, om än endast ungefärligt och ofullständigt, mot bakgrund av deras totala omsättning. Mot bakgrund av detta syfte är det i princip med hänvisning till den ekonomiska verkligheten – såsom denna kom till uttryck under det räkenskapsår som föregick antagandet av beslutet att ålägga böter för överträdelsen av artikel 81 EG – som den övre gräns som följer av artikel 23.2 andra stycket i förordning nr 1/2003 ska fastställas.

Denna slutsats är i överensstämmelse med unionslagstiftarens val att använda omsättningen under det sista avslutade räkenskapsåret som föregick det beslut i vilket böternas belopp fastställs, såsom, i princip, det referensvärde som kan fastställas i förväg vilket bäst kan avspegla företagets betalningsförmåga vid den tidpunkt då det av kommissionen hålls ansvarigt för överträdelsen och då företaget åläggs böter av kommissionen. Detta val motiverar även användandet av den växelkurs som var tillämplig under denna period vid omvandlingen av detta referensvärde, när referensvärdet uttrycks i en annan valuta än euro.

Vad för det första gäller bedömningen av ett företags betalningsförmåga är det i överensstämmelse med unionslagstiftarens val att härvidlag inte utgå från växelkursen vid tidpunkten för antagandet av beslutet om påförande av böter, utan från den genomsnittliga växelkursen under det räkenskapsår som föregick antagandet av detta beslut, eftersom det sistnämnda bättre avspeglar den ekonomiska verkligheten såsom denna kom till uttryck under detta räkenskapsår. I motsatt fall skulle bedömningen av den ekonomiska verkligheten med nödvändighet bli felaktig genom beaktande av omständigheter som är ovidkommande och slumpartade, exempelvis utvecklingen av växelkurserna under en senare period än detta räkenskapsår.

För det andra uppfyller denna omvandlingsmetod kravet på att det föreskrivna taket för böter ska vara förutsebart, eftersom denna metod bygger på en växelkurs som det är möjligt att erhålla kännedom om innan kommissionen antar beslutet att påföra böterna, och som gör det möjligt att fastställa den övre gränsen för dessa böter i förväg.

Vad för det tredje gäller syftet med det föreskrivna taket för böter, utgör ett absolut skydd mot de skadliga verkningarna av de växelkursfluktuationer som kan uppstå fram till och med datumet för antagandet av beslutet att påföra böterna inte något självständigt syfte för det föreskrivna taket för böter, utan snarare en delaspekt av det skydd som detta tak erbjuder mot orimligt höga och oproportionerliga böter. Det föreskrivna taket för böter begränsar således eventuella skadliga följder av valutakursförändringar. Emellertid följer det inte av detta vare sig att detta tak utgör ett absolut skydd mot sådana fluktuationer, eller att den korrekta växelkursen för fastställandet av nämnda tak är den som är tillämplig vid tidpunkten för antagandet av beslutet att påföra böterna.

(se punkterna 35, 36 och 38–45)