FÖRSLAG TILL AVGÖRANDE AV GENERALADVOKAT

MELCHIOR WATHELET

föredraget den 4 september 2014 ( 1 )

Förenade målen C‑401/13 och C‑432/13

Vasiliki Balazs

mot

Casa Judeţeană de Pensii Cluj (C‑401/13)

och

Casa Judeţeană de Pensii Cluj

mot

Attila Balazs (C‑432/13)

(begäran om förhandsavgörande från Curtea de Apel Cluj (Rumänien)

”Social trygghet för migrerande arbetstagare — Åldersförmån — Huruvida konventioner om social trygghet är tillämpliga medlemsstater emellan — Beslut av en medlemsstats myndigheter att inte bevilja återvändare med ursprung i en annan medlemsstat sådan ålderspension för anställningsperioder fullgjorda på dess territorium som grundar sig på unionsbestämmelser”

1. Respektive begäran om förhandsavgörande från Curtea de Apel Cluj (Rumänien) avser tolkningen av artikel 7.2 c i rådets förordning (EEG) nr 1408/71 av den 14 juni 1971 om tillämpning av systemen för social trygghet när anställda eller egenföretagare och deras familjemedlemmar flyttar inom gemenskapen, i ändrad och uppdaterad lydelse enligt rådets förordning (EG) nr 118/97 av den 2 december 1996 (EGT L 28, 1997, s. 1), i dess lydelse enligt Europaparlamentets och rådets förordning (EG) nr 1992/2006 av den 18 december 2006 ( 2 ) (nedan kallad förordning nr 1408/71).

2. Den ena begäran har framställts i ett mål mellan Vasiliki Balazs och Casa Judeţeană de Pensii Cluj (pensionskassan för distriktet Cluj i Rumänien, nedan kallad Casa Judeţeană de Pensii) och den andra i ett mål mellan Casa Judeţeană de Pensii och Attila Balazs. Målen rör beviljande av ålderspension till Attila och Vasiliki Balazs (nedan tillsammans kallade makarna Balazs).

I – Tillämpliga bestämmelser

A – Unionsrätt

3. I sjätte skälet i förordning nr 1408/71 anges följande: ”Bestämmelserna om samordning skall säkerställa att arbetande som flyttar inom ge[m]enskapen, samt deras medförsäkrade och efterlevande, bibehåller de rättigheter och förmåner som de har förvärvat eller håller på att förvär[v]a”.

4. I artikel 6 i förordningen föreskrivs följande: ”Om något annat inte följer av bestämmelserna i artiklarna 7, 8 och 46.4, skall denna förordning, både vad gäller de personer och de sakområden som den behandlar, ersätta bestämmelserna i alla konventioner om social trygghet mellan a) två eller flera medlemsstater inbördes ... …”

5. Genom undantag från artikel 6 föreskrivs följande i artikel 7.2 c i förordning nr 1408/71: ”Utan hinder av bestämmelserna i artikel 6 skall följande fortfarande gälla: … c) vissa bestämmelser i de konventioner om social trygghet som medlemsstaterna ingått före denna förordnings tillämpningsdatum, förutsatt att de är mer gynnsamma för förmånstagarna eller om de tillkommit av särskilda historiska omständigheter och deras verkan är tidsbegränsad, under förutsättning att dessa bestämmelser finns på förteckningen i bilaga III.”

6. Artikel 45 i förordning nr 1408/71 reglerar beaktandet av försäkrings- eller bosättningsperioder i fråga om pension (vid ålderdom och dödsfall). Artikel 45.1 har följande lydelse: ”Om en medlemsstats lagstiftning för förvärv, bibehållande eller återfående av rätten till förmåner enligt ett system som inte är ett särskilt system som avses i punkt 2 eller 3 kräver att försäkrings- eller bosättningsperioder har fullgjorts, skall den behöriga institutionen i den medlemsstaten, i förekommande fall, beakta försäkrings- eller bosättningsperioder som har fullgjorts enligt andra medlemsstaters lagstiftning oavsett om sådana perioder har fullgjorts enligt ett allmänt system eller enligt ett särskilt system och oavsett om så skett som anställd eller som egenföretagare. Dessa perioder skall därvid beaktas som om de hade fullgjorts enligt den lagstiftning som institutionen tillämpar.”

7. Det sätt på vilket förmånerna ska betalas ut förklaras i artikel 46 i förordningen: ”1. Om de villkor som krävs enligt en medlemsstats lagstiftning för rätt till förmåner har uppfyllts utan tillämpning av artikel 45 eller artikel 40.3, skall följande regler gälla: a) Den behöriga institutionen skall beräkna det förmånsbelopp som skall utbetalas i) å ena sidan, endast enligt bestämmelserna i den lagstiftning som den tillämpar, ii) å andra sidan, enligt punkt 2. b) Den behöriga institutionen kan dock underlåta att företa beräkningen i enlighet med a ii om resultatet av denna beräkning, bortsett från skillnader som uppstår vid avrundningen av siffror, är lika med eller lägre än resultatet av beräkningen enligt a i, om inte denna institution tillämpar en lagstiftning som innehåller regler om förhindrande av sammanträffande av förmåner som avses i artiklarna 46b och 46c eller om nämnda institutioner tillämpar en lagstiftning som innehåller regler om förhindrande av sammanträffande av förmåner i fall som avses i artikel 46c, under förutsättning att nämnda lagstiftning föreskriver att förmåner av annat slag skall beaktas endast på grundval av förhållandet mellan de försäkrings- eller bosättningsperioder som har fullgjorts enbart enligt denna lagstiftning och de försäkrings- eller bosättningsperioder som krävs enligt denna lagstiftning för att få rätt till hel förmån. I bilaga IV C anges för varje medlemsstat de fall när två beräkningar skulle medföra ett sådant resultat. 2. Om villkoren i en medlemsstats lagstiftning för rätt till förmåner uppfylls endast efter tillämpning av artikel 45 och/eller artikel 40.3 skall följande regler tillämpas: a) Den behöriga institutionen skall beräkna det teoretiska beloppet för den förmån som personen skulle kunna göra anspråk på om alla försäkrings- och/eller bosättningsperioder som har fullgjorts enligt lagstiftningen i de medlemsstater som den anställde eller egenföretagaren har omfattats av hade fullgjorts i den medlemsstaten och enligt den lagstiftning som institutionen tillämpar den dag då förmånen beviljas. Om förmånens belopp enligt den lagstiftningen inte är beroende av de fullgjorda periodernas längd, skall detta belopp anses utgöra det teoretiska belopp som avses i detta stycke. b) Den behöriga institutionen skall sedan fastställa förmånens faktiska belopp på grundval av det teoretiska belopp som avses i föregående stycke enligt proportionen mellan längden av de försäkrings- eller bosättningsperioder som har fullgjorts innan försäkringsfallet inträffar enligt den lagstiftning som denna institution tillämpar och den totala längden av de försäkrings- och bosättningsperioder som har fullgjorts enligt alla de berörda medlemsstaternas lagstiftningar innan försäkringsfallet inträffade. 3. Personen skall ha rätt till det högsta beloppet som har beräknats enligt punkt 1 och 2, från den behöriga institutionen i varje medlemsstat utan att det påverkar tillämpningen av bestämmelserna om minskning, innehållande eller indragning, som gäller enligt den lagstiftning enligt vilken förmånen skall utbetalas. I förekommande fall skall den jämförelse som skall göras stå i relation till de belopp som har fastställts efter tillämpningen av nämnda bestämmelser. …”

8. Artikel 94.1 och 94.2 i förordning nr 1408/71 har följande lydelse: ”1. Ingen rätt skall förvärvas enligt denna förordning för en period före den 1 oktober 1972 eller för den dag då förordningen började gälla inom den berörda medlemsstatens territorium eller inom en del av den statens territorium. 2. Alla försäkringsperioder och i förekommande fall alla anställnings- eller bosättningsperioder som har fullgjorts enligt en medlemsstats lagstiftning före den 1 oktober 1972 eller före den dag då förordningen började gälla inom denna medlemsstats territorium eller inom en del av den statens territorium skall beaktas vid fastställande av rätt till förmåner enligt denna förordning.”

9. I rådets förordning (EEG) nr 574/72 av den 21 mars 1972 ( 3 ), i dess lydelse enligt rådets förordning (EG) nr 1791/2006 av den 20 november 2006 ( 4 ) (nedan kallad förordning nr 574/72) fastställs tillämpningsbestämmelser för förordning nr 1408/71.

B – Det bilaterala avtalet

10. Det bilaterala avtal mellan den grekiska och den rumänska regeringen som ingicks den 23 februari 1996 om slutgiltig reglering av kompensation för socialförsäkringsavgifter som grekiska politiska flyktingar vilka sedermera återvänt till Grekland har betalat in i Rumänien (nedan kallat det bilaterala avtalet) återges inte i bilaga III till förordning nr 1408/71.

11. Begreppen återvändare och försäkringsperiod definieras i artikel 1 a och 1 e i avtalet på följande sätt: ”a) Med ’återvändare’ avses en person av grekiskt ursprung som bosatt sig i Rumänien efter den 1 januari 1945 med status som politisk flykting, samt dennes familjemedlemmar, som har återvänt eller kommer att återvända till Grekland för att bosätta sig där senast sex år från och med dagen för detta avtals ikraftträdande. … e) Med ’försäkringsperiod’ avses den period med avseende på vilken socialförsäkringsavgifter har betalats in i Rumänien i enlighet med rumänsk lagstiftning.”

12. Artikel 2 i det bilaterala avtalet har följande lydelse: ”1. I punkterna 2 och 3 i denna artikel och i artikel 3 i detta avtal regleras kompensationen för de socialförsäkringsavgifter som återvändare har betalat in. 2. Rumänien åtar sig att till Grekland utge ett schablonbelopp som kompensation för Greklands utbetalning av pensioner och täckning av återvändarnas försäkringsperioder. 3. Grekland åtar sig att betala ut pensioner till pensionerade återvändare och att erkänna försäkrade återvändares fullgjorda försäkringsperioder i Rumänien i enlighet med grekisk lagstiftning om social trygghet.”

13. Den kompensation som anges i artikel 2.2 i det bilaterala avtalet uppgår enligt artikel 3 i avtalet till 15 miljoner USD.

14. I artikel 5 i avtalet föreskrivs följande: ”Efter betalning av 15 miljoner USD ska Rumänien inte längre ha några skyldigheter i förhållande till de återvändande grekiska flyktingarnas rättigheter på området för social trygghet.”

II – Bakgrund till målen vid den nationella domstolen

15. Makarna Balazs är grekiska medborgare som är bosatta i Thessaloniki (Grekland) och har status som återvändande grekiska politiska flyktingar.

16. År 1948 erkändes Attila och Vasiliki Balazs, som då var 7 respektive 9 år gamla, som politiska flyktingar i Rumänien. De anslöts till det offentliga rumänska systemet för social trygghet och gjorde inbetalningar till detta under 34 år, 7 månader och 6 dagar, respektive 28 år. De återvände till Grekland den 18 augusti 1990.

17. År 1998 fann de grekiska myndigheterna, med anledning av makarna Balazs begäran om att deras anställningsperioder som fullgjorts i Rumänien skulle erkännas, att Attila och Vasiliki Balazs hade fullgjort anställningsperioder i Rumänien som uppgick till 9 382 respektive 8351 dagar. Av dessa perioder erkände myndigheterna 4500 dagar i enlighet med tillämplig grekisk lagstiftning på området för social trygghet.

18. Därefter beviljades makarna Balazs ålderspension av de grekiska myndigheterna.

19. En sammanlagd försäkringsperiod på 6993 arbetsdagar, av vilka 4500 dagar erkändes som anställningsperiod i Rumänien och 2 493 dagar avsåg en anställning i Grekland, beaktades således för Vasiliki Balazs. På denna grund beviljades hon från och med den 1 april 1999 en månatlig pension på 136910 grekiska drachmer (GRD) (omkring 390 euro).

20. Vad angår Attila Balazs, utgjorde den sammanlagda försäkringsperiod som beaktades 7733 dagar, av vilka 4500 dagar erkändes som anställningsperiod i Rumänien och 3 233 dagar avsåg en anställning i Grekland. På denna grund tillerkändes Attila Balazs, efter att till en början ha erhållit en invaliditetspension, av de grekiska myndigheterna, från och med år 2009, en pension som uppgick till 596,99 euro i månaden.

21. Den 11 oktober respektive den 27 november 2007 ansökte Attila och Vasiliki Balazs var för sig hos Casa Judeţeană de Pensii om ålderspension på grundval av bestämmelserna i förordning nr 1408/71 och förordning nr 574/72.

22. Dessa ansökningar avslogs genom beslut av den 5 oktober 2011 med motiveringen att eftersom de grekiska myndigheterna betraktade makarna Balazs som återvändande grekiska politiska flyktingar hade de rumänska myndigheterna enligt artikel 5 i det bilaterala avtalet inte någon skyldighet att bevilja dem ålderspension.

23. Genom domar av den 26 september 2012, upphävde Tribunalul Cluj dessa beslut och förordnade om att Casa Judeţeană de Pensii skulle fatta nya beslut innebärande att makarna Balazs hade rätt till ålderspensioner enligt förordning nr 1408/71 och förordning nr 574/72 med beaktande av de sammanlagda avgiftsperioder som fullgjorts av dessa makar i Rumänien. Domstolen preciserade härvidlag att dessa förordningar var tillämpliga på makarna Balazs ansökningar med hänvisning till att det bilaterala avtalet inte omfattades av artikel 7.2 c i förordning nr 1408/71, eftersom dess tillämpning inte var begränsad i tiden, avtalet inte nämndes i bilaga III till förordningen och dessa bestämmelser uppenbarligen inte kunde betraktas som mer gynnsamma för förmånstagarna.

24. Casa Judeţeană de Pensii verkställde dessa domar genom att fatta två nya beslut den 20 och den 27 februari 2013. Med tillämpning av bestämmelserna i förordning nr 1408/71 beviljades därigenom Attila och Vasiliki Balazs ålderspension med 405 respektive 500 rumänska lei (RON) per månad. I besluten preciserades det att 4500 dagar i enlighet med bestämmelserna i förordning nr 574/72 hade dragits från de sammanlagda perioder på 7733 och 6 993 dagar som beräknats av de grekiska myndigheterna, då dessa dagar överlappade de perioder med obligatorisk försäkring som fullgjorts av makarna Balazs i Rumänien och som sträckte sig från den 1 juni 1975 till den 31 maj 1990.

25. I båda dessa mål överklagades Tribunalul Clujs domar till Curtea de Appel de Cluj såväl av Attila och Vasiliki Balazs som av Casa Judeţeană de Pensii. Den sistnämnda hävdade i huvudsak att bestämmelserna i förordning nr 1408/71 och förordning nr 574/72 inte kunde tillämpas i förevarande fall med anledning av det bilaterala avtalet. Enligt det bilaterala avtalet hade alla Rumäniens skyldigheter gentemot återvändande grekiska politiska flyktingar upphört eftersom Rumänien hade fullgjort sin skyldighet att erlägga 15 miljoner USD till Grekland. Makarna Balazs yrkade i gengäld, på grundval av samma förordningar, att deras rätt till ålderspension skulle erkännas avseende de sammanlagda avgiftsperioder som fullgjorts i Rumänien. De hävdade i huvudsak att Rumänien, i och med att denna stat anslutits till Europeiska unionen, var skyldig att tillämpa förordning nr 1408/71 och förordning nr 574/72. Det bilaterala avtalet, vilket är mindre gynnsamt och inte återfinns i bilaga III till förordning nr 1408/71, omfattas nämligen inte av artikel 7.2 c i denna förordning.

26. Det var under dessa förhållanden som Curtea de Apel Cluj beslutade att förklara de båda nationella målen vilande och att ställa en tolkningsfråga till domstolen.

III – Besluten att begära förhandsavgörande och förfarandet vid domstolen

27. Genom beslut av den 27 juni och den 2 juli 2013, vilka inkom till domstolens kansli den 31 juli respektive den 16 juli 2013, förklarade således Curtea de Apel Cluj målen vilande och hänsköt i enlighet med artikel 267 FEUF följande tolkningsfråga till domstolen för förhandsavgörande: ”Ska artikel 7.2 c i förordning (EEG) nr 1408/71 tolkas så, att den är tillämplig på ett bilateralt avtal som två medlemsstater har ingått före förordningens tillämpningsdatum, enligt vilket de förpliktelser med avseende på socialförsäkringsförmåner som den ena staten har gentemot sådana medborgare i den andra staten som har haft status som politiska flyktingar i den första staten och sedermera återvänt till den andra staten, ska upphöra i utbyte mot att den första staten utger ett schablonbelopp för betalning av pensioner och för täckning av den period för vilken socialförsäkringsavgifter har betalats in i den första staten?”

28. Den 4 september 2013 beslutade domstolens ordförande att målen skulle förenas.

29. Makarna Balazs, den grekiska och den rumänska regeringen samt Europeiska kommissionen har inkommit med skriftliga yttranden.

30. Vid den muntliga förhandling som ägde rum den 4 juni 2014 yttrade sig makarna Balazs, den grekiska och den rumänska regeringen samt kommissionen.

IV – Bedömning

A – Föremålet för tolkningsfrågan

31. Den fråga som den hänskjutande domstolen har ställt rör problemet med förhållandet mellan å ena sidan ett bilateralt avtal om social trygghet som ingåtts vid en tidpunkt då en av de båda signatärstaterna ännu inte var medlem i Europeiska unionen och, å andra sidan, förordning nr 1408/71.

32. Problemet med tillämpligheten i tiden (ratione temporis) av förordning nr 1408/71 har lösts i fast rättspraxis genom att förordningen träder i kraft i förhållande till en ny medlemsstat i och med dennas anslutning till unionen. ( 5 ) Dessutom kan förordning nr 1408/71 trots att den i princip endast gäller för framtiden, ändå tillämpas på framtida verkningar av situationer som uppkommit då den tidigare lagstiftningen gällde. ( 6 )

33. I artikel 5 i det bilaterala avtalet preciseras det att Rumänien efter betalning av 15 miljoner USD ”inte längre [ska] ha några skyldigheter i förhållande till de återvändande grekiska flyktingarnas rättigheter på området för social trygghet”. Denna omständighet kan enligt min åsikt inte ändra domstolens inställning att förordning nr 1408/71 trädde i kraft i förhållande till Rumänien vid dess anslutning till unionen och följaktligen är tillämplig på framtida verkningar av situationer i det förgångna.

34. Om man nöjer sig med att läsa artiklarna 6 och 7 i förordningen är det odiskutabelt att förordningen ersätter konventioner om social trygghet. För att undantag ska kunna göras från denna princip uppställs i artikel 7.2 c två kumulativa villkor. ( 7 ) För det första ska konventionen vara mer gynnsam för förmånstagarna eller ha tillkommit av särskilda historiska omständigheter och i det fallet ska dess verkan vara tidsbegränsad. För det andra ska konventionen återfinnas i bilaga III till förordning nr 1408/71. Eftersom det bilaterala avtalet i förevarande fall inte återfinns i bilaga III till förordningen ( 8 ) kan undantaget inte tillämpas.

35. Domen Rönfeldt (C‑227/89, EU:C:1991:52) lär oss emellertid att principen att förordningen ersätter konventioner om social trygghet ska vika till förmån för en tillämpning av konventionen, om denna erbjuder en gynnsammare behandling av de potentiella förmånstagarna och detta oberoende av huruvida den återfinns i bilaga III till förordning nr 1408/71. Det ska således prövas huruvida denna praxis är tillämplig i förevarande mål.

B – Den omständigheten att förordning nr 1408/71 ersätter konventioner betraktad mot bakgrund av praxis enligt domen Rönfeldt och utvecklingen av densamma

36. Frågan om förhållandet mellan förordning nr 1408/71 och en tidigare konvention regleras uttryckligen av artiklarna 6 och 7 i förordningen.

37. Regeln är att förordning nr 1408/71 ska ersätta alla konventioner. Enligt artikel 6 i förordningen ska ”[o]m något annat inte följer av bestämmelserna i artiklarna 7, 8 och 46.4, … denna förordning ... ersätta bestämmelserna i alla konventioner om social trygghet mellan två eller flera medlemsstater inbördes”.

38. Det är genom ett undantag från denna regel som det anges i artikel 7.2 c att ”vissa bestämmelser i de konventioner om social trygghet som medlemsstaterna ingått före denna förordnings tillämpningsdatum [fortfarande ska tillämpas], förutsatt att de är mer gynnsamma för förmånstagarna eller om de tillkommit av särskilda historiska omständigheter och deras verkan är tidsbegränsad, under förutsättning att dessa bestämmelser finns på förteckningen i bilaga III”.

39. Fram till domen Rönfeldt (EU:C:1991:52) tillämpades principen och undantaget strikt. Förordningen skulle ersätta sådana konventioner mellan medlemsstater på området för social trygghet som inte nämns i bilaga III, och detta ”även om tillämpningen av dessa konventioner medför större fördelar för förmånstagarna än de som följer av nämnda förordning”. ( 9 )

40. Denna strikta tillämpning berodde enligt domstolen på att principen att förordning nr 1408/71 ersätter konventioner om social trygghet som ingåtts mellan medlemsstater är av en tvingande natur som ”inte tillåter andra undantag än dem som uttryckligen anges i förordningen”. ( 10 )

41. I domen Rönfeldt (EU:C:1991:52) erinrade domstolen först om att principen att förordningen ersätter bestämmelser i konventioner om social trygghet som ingåtts mellan medlemsstater är av tvingande natur och att det inte är tillåtet med några andra undantag än de som uttryckligen föreskrivs i den förordningen. ( 11 ) Domstolen tillade emellertid att artiklarna 45 FEUF och 48 FEUF ”skall tolkas så att de utgör hinder för att ... sociala trygghetsförmåner [går förlorade] till följd av att konventioner som gäller mellan två eller flera medlemsstater och som har inkorporerats i deras nationella rätt inte är tillämpliga efter ikraftträdandet av rådets förordning nr 1408/71”. ( 12 )

42. I domen Thévenon ( 13 ) preciserade domstolen emellertid, angående de ”särskilda omständigheter som föranledde domstolen att göra ett undantag från regeln i artikel 6 i förordning nr 1408/71 i Rönfeldt‑målet” ( 14 ), att praxis enligt domen Rönfeldt inte kunde tillämpas på arbetstagare som utövat sin rätt till fri rörlighet först efter det att förordningen trätt i kraft.

43. Avslutningsvis citerar jag domstolens förklaring i punkt 27 i domen Kaske (C‑277/99, EU:C:2002:74): ”Det enda syftet med de principer som fastställts i domen i det ovannämnda målet Rönfeldt är att bevara en förvärvad rättighet på det sociala området vilken inte hade inrättats inom gemenskapsrätten vid den tidpunkt då den medborgare i en medlemsstat som åberopar den kunde utnyttja den. Därmed saknar den omständigheten att förordning nr 1408/71 blev tillämplig i en medborgares ursprungsmedlemsstat den dag då denna medlemsstat anslöt sig till Europeiska gemenskapen betydelse för hans förvärvade rättighet enligt en bilateral konvention som ensam var tillämplig vid den tidpunkt då han utövade sin rätt till fri rörlighet. [G]runden för en sådan lösning [är] den uppfattningen att den berörde var i sin fulla rätt att ha berättigade förväntningar på att han skulle kunna omfattas av bestämmelserna i den bilaterala konventionen” (min kursivering).

C – Praxis enligt domen Rönfeldt kan inte tillämpas i förevarande fall

44. Även om det följer av praxis enligt domen Rönfeldt att principen att förordning nr 1408/71 ersätter internationella avtal måste ge vika till förmån för tillämpningen av ett internationellt avtal som erbjuder de potentiella förmånstagarna en gynnsammare behandling, uppkommer frågan om denna praxis kan tillämpas i en sådan situation som makarna Balazs befinner sig i.

45. Jag anser att den inte kan det.

1. Det avgörande kriteriet är tidpunkten för utövandet av rätten till fri rörlighet

46. Jag bedömer att möjligheten att i enlighet med praxis enligt domen Rönfeldt utvidga villkoren för undantag från principen att förordning nr 1408/71 ersätter konventioner ska tolkas restriktivt.

47. Denna tolkning förefaller mig vara förenlig med själva domen Rönfeldt (EU:C:1991:52) och med efterföljande domar. I dessa domar erinrade domstolen om att principen att förordningen ersätter bestämmelserna i konventioner om social trygghet som ingåtts mellan medlemsstater är av tvingande natur. ( 15 )

48. Med utgångspunkt i samma restriktiva synsätt fann domstolen att undantaget inte kunde utvidgas till att omfatta arbetstagare som utövat sin rätt till fri rörlighet först efter det att förordning nr 1408/71 trätt i kraft. ( 16 )

49. En restriktiv tolkning kan även vara ett svar på delar av den kritik som framförts i den doktrin enligt vilken domen Rönfeldt (EU:C:1991:52) medförde ett hot mot en konsekvent samordning av systemen för social trygghet och en överträdelse av principen om unionsrättens företräde framför nationell rätt, även om denna har sitt ursprung i en konvention. ( 17 )

50. Den situation som makarna Balazs befinner sig i skiljer sig på ett avgörande sätt från de situationer där praxis enligt domen Rönfeldt ansetts tillämplig. I dessa mål hade konventionens förmånstagare inte endast utövat sin rätt till fri rörlighet innan förordning nr 1408/7 trätt i kraft (ett villkor som preciserades i domen Thévenon ( 18 )), utan även efter det att konventionen undertecknats. ( 19 )

51. I makarna Balazs fall undertecknades däremot det bilaterala avtalet den 23 februari 1996, det vill säga efter det att de hade utövat sin rätt till fri rörlighet. Makarna Balazs som är grekiska medborgare bosatte sig nämligen i Rumänien år 1948 och återvände till Grekland den 18 augusti 1990, det vill säga mer än sex år innan det bilaterala avtalet undertecknades.

52. Det kan således inte bestridas att makarna Balazs, för att citera punkt 27 i dom Kaske (EU:C:2002:74), vilken nämnts i punkt 43 i detta förslag till avgörande, inte hade någon förvärvad rättighet enligt det bilaterala avtalet, då detta inte var tillämpligt vid den tidpunkt då de utövade sin rätt till fri rörlighet. Med andra ord kunde inte makarna Balazs ha några berättigade förväntningar på att kunna komma i åtnjutande av bestämmelserna i den bilaterala konventionen, då denna inte existerade vid tidpunkten för utövandet av rätten till fri rörlighet.

53. Under dessa förhållanden anser jag inte att den utvidgning av undantaget från principen att förordning nr 1408/71 ersätter konventioner om social trygghet som följer av domen Rönfeldt (EU:C:1991:52) kan tillämpas i en situation som den i målen vid den nationella domstolen.

54. Jag föreslår således att domstolen besvarar den hänskjutande domstolens fråga så, att det inte kan göras undantag från tillämpningen av förordning nr 1408/71, såsom föreskrivs i artikel 6 förordning nr 1408/71, när arbetstagare som omfattas av tillämpningsområdet för en konvention om social trygghet utövade sin rätt till fri rörlighet innan denna trädde i kraft.

2. Konsekvenserna av att förordning nr 1408/71 tillämpas

55. I de nationella målen innebär den omständigheten att förordning nr 1408/71 ersätter det bilaterala avtalet rent konkret att de grekiska och de rumänska myndigheterna sedan den 1 januari 2007 (dagen för Rumäniens anslutning till Europeiska unionen) är skyldiga att tillämpa de bestämmelser om beaktande av försäkringsperioder och perioder för utbetalning av förmåner som fastställts i förordning nr 1408/71 på makarna Balazs.

56. De pensioner som makarna Balazs sedan den 1 januari 2007 har rätt att erhålla från dels Grekland, dels Rumänien, ska med andra ord fastställas i överensstämmelse med artiklarna 45, 46 och 94.2 i förordning nr 1408/71.

57. Såväl Rumänien som Grekland är följaktligen skyldiga att vid fastställandet av rätten till förmåner beakta alla försäkringsperioder, anställnings- eller bosättningsperioder som har fullgjorts enligt en medlemsstats lagstiftning före den dag då förordningen började gälla i Rumänien.

58. Enligt domstolens fasta praxis följer det nämligen av artikel 94.2 i förordning nr 1408/71 att en medlemsstat ”inte kan underlåta att beakta försäkringsperioder som fullgjorts på en annan medlemsstats territorium när den fastställer rätten till ålderspension av den enda anledningen att de fullgjorts innan den nämnda förordningen trädde i kraft i den förstnämnda medlemsstaten”. ( 20 )

59. Följaktligen ska denna artikel, jämförd med artikel 2.1 i samma förordning, tolkas så, att ”de säkerställer att alla försäkringsperioder, anställningsperioder och bosättningsperioder som fullgjorts enligt lagstiftningen i en medlemsstat före dagen för nämnda förordnings ikraftträdande beaktas vid fastställandet av de rättigheter som dessa bestämmelser medför, under förutsättning att den migrerande arbetstagaren var medborgare i en av medlemsstaterna när perioderna fullgjordes” ( 21 ) (vilket är fallet med makarna Balazs).

60. Enligt artikel 46.2 i förordning nr 1408/71 ska det faktiska förmånsbelopp som var och en av de ifrågavarande medlemsstaterna ska erlägga fastställas enligt proportionen mellan längden på de försäkrings- eller bosättningsperioder som makarna Balazs fullgjort på vart och ett av nämnda medlemsstaters territorier innan försäkringsfallet inträffade och detta enligt deras nationella lagstiftning.

61. Det är nämligen så, vilket bekräftas av artikel 15.1 i förordning nr 1408/71, att eftersom det är fråga om ”förmåner vid … ålderdom … (pensioner) [som] skall utges av två eller flera medlemsstaters institutioner enligt bestämmelserna i förordningens artikel 46.2, skall var och en av de berörda institutionerna göra en separat sammanläggning genom att beakta alla försäkrings- eller bosättningsperioder som har fullgjorts av den anställde eller egenföretagaren enligt alla medlemsstaters lagstiftningar som han har omfattats av …”.

62. Slutligen har makarna Balazs enligt artikel 46.3 i förordning nr 1408/71 ”rätt till det högsta beloppet … från den behöriga institutionen i varje medlemsstat” av det tidigare beskrivna faktiska beloppet och det belopp som beräknats endast enligt bestämmelserna i den nationella lagstiftningen med tillämpning av artikel 46.1 i förordning nr 1408/71.

3. Kompletterande anmärkningar om konsekvenserna av att förordning nr 1408/71 tillämpas

63. Jag skulle vilja komplettera min bedömning med ytterligare två anmärkningar angående de konkreta konsekvenserna av att förordning nr 1408/71 tillämpas, dels för Grekland och Rumänien, dels för makarna Balazs.

64. För det första är jag medveten om att den omständigheten att det i de nationella målen aktuella bilaterala avtalet inte tillämpas kan ha en inverkan på räckvidden av de rättigheter och skyldigheter som godtagits av de medlemsstater som är parter i detta avtal, eftersom den ålderspension som Grekland betalar till makarna Balazs för perioden efter den 1 januari 2007 inte längre endast motsvarar de försäkringsperioder som fullgjorts i Grekland.

65. Följderna av att den ena eller den andra av de medlemsstater som är parter i det bilaterala avtalet ifrågasätter detsamma omfattas emellertid inte av domstolens behörighet.

66. För det andra skulle jag vilja återvända till kommissionens uppfattning att de beslut som Casa Judeţeană de Pensii fattade den 20 och den 27 februari 2013, till verkställande av Tribunalul Clujs domar av den 26 september 2012, överensstämmer med unionsrätten med tillämpning av förordning nr 1408/71.

67. Domstolen har uttryckligen frågat kommissionen om den inte genom detta synsätt förespråkade ett tredje alternativ bestående i en samtidig tillämpning av förordning nr 1408/71 (av de rumänska myndigheterna, genom besluten av den 20 och den 27 februari 2013) och det bilaterala avtalet (av de grekiska myndigheterna). Kommissionen svarade vid förhandlingen den 4 juni 2014, att dess synsätt enbart gjorde det möjligt att förena de principer som uttalades i domen Walder (EU:C:1973:62) och domen Rönfeldt (EU:C:1991:52), det vill säga att det bilaterala avtalet ersattes av förordning nr 1408/71 och att de mest gynnsamma beståndsdelarna i avtalet bibehölls.

68. Jag finner emellertid att denna lösning, oavsett den praktiska aspekten för makarna Balazs, inte är rättsligen förenlig med förordning nr 1408/71.

69. Såsom ombudet för den rumänska regeringen erinrade om vid samma förhandling, är det tvärtom så, att artikel 7 i förordning nr 1408/71 inte tillåter att denna tillämpas samtidigt med en konvention. Detta är likväl, vad kommissionen än säger, resultatet av den lösning som den förespråkar.

D – Alternativt: Domstolens behörighet att avgöra vilken norm som är den mest gynnsamma

70. I händelse av att domstolen inte följer min tolkning och i stället beslutar att tillämpa praxis enligt domen Rönfeldt även på makarna Balazs fall, återstår således enbart frågan om kriteriet för den mest gynnsamma normen.

1. Parternas argument

71. Grekland, kommissionen och makarna Balazs har i sina skriftliga yttranden bedömt att en tillämpning av förordning nr 1408/71 skulle leda till ett gynnsammare läge för förmånstagarna, eftersom de då skulle kunna erhålla ålderspension för hela den anställnings- och avgiftsperiod som fullgjorts i Rumänien.

72. Endast den rumänska regeringen har hävdat motsatsen och i huvudsak framfört följande två argument: — För det första anser den rumänska regeringen att det framgår av artiklarna 1 e, 2.2 och 5 i det bilaterala avtalet, samt av avtalets ändamål som är att slutgiltigt reglera kompensationen för inbetalningar av avgifter till socialförsäkringen som gjorts av återvändande grekiska politiska flyktingar, att Grekland har åtagit sig att erkänna den försäkringsperiod som fullgjorts i Rumänien i dess helhet och att utbetala pensioner som hänför sig till hela denna period. Genom att begränsa giltigheten av denna period till femton år har Grekland, med andra ord, ensidigt ändrat de skyldigheter som åligger denna stat enligt det bilaterala avtalet. — För det andra har den rumänska regeringen noterat, vad avser frågan huruvida rättigheterna enligt det bilaterala avtalet är mer gynnsamma för förmånstagarna än de rättigheter som följer av förordning nr 1408/71, att det i det bilaterala avtalet endast fastställs vilken nationell lagstiftning som ska tillämpas för beviljande av pension. Det är följaktligen nödvändigt att rent konkret, med hänsyn till omständigheterna i det enskilda fallet, avgöra vilken rättsordning som är den mest gynnsamma för förmånstagarna. I det aktuella fallet skulle det vara mest fördelaktigt för dem om det bilaterala avtalet tillämpades eftersom den pension som de grekiska myndigheterna betalar ut till makarna Balazs är högre än den som de rumänska myndigheterna betalar ut till dem, även för det fall domstolen skulle anse att de grekiska myndigheterna ensidigt kunde fastställa vilken försäkringsperiod som skulle beaktas.

2. Bedömning

73. Jag anser att det, före bedömningen av om det är förordning nr 1408/71 eller det bilaterala avtalet som är fördelaktigast för makarna Balazs, är nödvändigt att tolka nämnda avtal och eventuellt även den nationella lag som är tillämplig enligt avtalet.

a) Tolkningen av en konvention

74. Även om jag är positiv till den tolkning av det bilaterala avtalet som den rumänska regeringen försvarar, anser jag inte att det ankommer på domstolen att uttala sig om omfattningen av Greklands skyldigheter enligt det bilaterala avtalet. ( 22 )

75. Härvidlag ska det dock preciseras att domstolen fann i punkt 37 i domen Wencel (EU:C:2013:303) att ”[e]n unionsbestämmelse såsom artikel 7.2 i förordning nr 1408/71, vilken anger att tillämpningen av en bilateral konvention ska ges företräde, … emellertid inte [kan] ges en innebörd som strider mot de principer som ligger bakom den lagstiftning som bestämmelsen ingår i”.

76. Sålunda har domstolen redan slagit fast att bestämmelser i en konvention som återgavs i bilaga III till förordning nr 1408/71 – och som följaktligen skulle tillämpas i stället för nämnda förordning – var oförenliga med artiklarna 45 FEUF och 51 FEUF. ( 23 )

77. Domstolen har visserligen formulerat dessa principer inom ramen för tillämpningen av undantaget i artikel 7.2 i förordning nr 1408/71, men det finns än större anledning att tillämpa dem i samband med undantaget i praxis enligt domen Rönfeldt (EU:C:1991:52).

78. Under dessa förhållanden är det rimligt att anse att en konvention såsom den i de nationella målen, för att vara förenlig med de principer som ligger till grund för förordning nr 1408/71 och artiklarna 45 FEUF och 51 FEUF, ska tolkas så, att den ålägger Republiken Grekland, som enligt artikel 2.3 i det bilaterala avtalet har åtagit sig ”att betala ut pensioner till pensionerade återvändare och att erkänna försäkrade återvändares fullgjorda försäkringsperioder i Rumänien” att betala ut en pension som motsvarar hela denna period.

79. Den hänvisning som görs till den grekiska lagstiftningen i artikel 2.3 i det bilaterala avtalet befriar med andra ord inte de grekiska myndigheterna från sin skyldighet att tolka avtalet på ett sätt som överensstämmer med fördraget.

b) Fastställelsen av vilken norm som är mest gynnsam

80. Vad gäller den konkreta fastställelsen av vilken norm som är den mest gynnsamma, anser jag i enlighet med domstolens praxis att ”[d]et ankommer … på den nationella domstolen att kontrollera huruvida tillämpningen av konventionen är mer eller mindre fördelaktig för de berörda än om förordningen tillämpas. Om det är mer fördelaktigt, skall i enlighet med den princip som framgår av den ovannämnda domen i målet Rönfeldt konventionens regler tillämpas som undantag. Om så inte är fallet, skall förordningens regler tillämpas, med den innebörd som de har enligt domstolens tolkning”. ( 24 )

81. Annorlunda uttryckt ankommer det på den nationella domstolen att ”avgöra huruvida en berörd person enligt en konvention om social trygghet [tolkad i enlighet med de principer som ligger till grund för förordning nr 1408/71] faktiskt har förvärvat en rätt till en mer fördelaktig förmån” ( 25 ).

82. För att åstadkomma detta ska den hänskjutande domstolen jämföra makarna Balazs situation som den skulle te sig om deras pension beräknades och betalades ut med tillämpning av det bilaterala avtalet, tolkat på ett sätt som är förenligt med unionsrätten, med den situation som skulle bli resultatet för dem vid en tillämpning av förordning nr 1408/71.

83. För att fastställa de rättigheter som makarna Balazs kan göra anspråk på enligt förordningen ska den nationella domstolen beakta artiklarna 45, 46 och 94.2 i förordning nr 1408/71. ( 26 )

84. Enligt denna alternativa ståndpunkt rör det sig likaledes om att till slut tillämpa endast en av dessa båda lagtexter på makarna Balazs, det vill säga antingen förordning nr 1408/71 eller det bilaterala avtalet.

E – Begränsning i tiden av rättsverkningarna av den kommande domen

85. Den rumänska regeringen har i sitt skriftliga yttrande yrkat att domstolen, för det fall denna finner att det ankommer på de rumänska myndigheterna att bevilja makarna Balazs pensionsrättigheter med tillämpning av förordning nr 1408/71, ska begränsa rättsverkningarna i tiden av sin dom.

86. Detta yrkande är meningsfullt endast om domstolen godtar den åsikt som framförts i första hand eller, i motsatt fall, om den hänskjutande domstolen finner att förordning nr 1408/71 är mer gynnsam för de berörda än det bilaterala avtalet.

87. Enligt vad den rumänska regeringen själv har medgett kan en sådan begränsning endast ske om två villkor är uppfyllda, det vill säga att parterna är i god tro och att det finns risk för allvarliga störningar.

1. Den rumänska regeringens argument

88. Vad gäller den goda tron har den rumänska regeringen anmärkt att dess inställning grundas på domstolens fasta praxis enligt vilken unionsrätten utgör hinder för att arbetstagare förlorar sociala förmåner med anledning av att förordning nr 1408/71 har ersatt en konvention.

89. Vidare skiljer sig situationen i Rumänien från situationen i andra medlemsstater som ingått avtal med Grekland och som har beslutat att tillämpa förordning nr 1408/71.

90. Vad beträffar risken för allvarliga störningar, har den rumänska regeringen åberopat den omständigheten att de avgifter som betalats in av de personer som åsyftas i det bilaterala avtalet har inkluderats i schablonbeloppet på 15 miljoner USD till den grekiska regeringen och att det följaktligen, för det fall förordning nr 1408/71 ansågs tillämplig, skulle behövas andra källor för finansieringen.

91. Enligt Casa Națională de Pensii Publice i Rumänien uppgår den ytterligare summa som skulle behöva betalas till 38 560 683 RON (omkring 8680537 euro). Den rumänska regeringen har tillagt att nästan 800 ansökningar som liknar makarna Balazs ansökningar har ingetts.

2. Bedömning

92. Såsom jag tidigare nämnt är jag positiv till den tolkning som den rumänska regeringen har gjort av det bilaterala avtalet och av omfattningen av avtalsparternas skyldigheter.

93. Inom ramen för prövningen av begränsningen i tiden av verkningarna av en dom meddelad av domstolen avser emellertid villkoret angående god tro inte en stats tilltro till sin tolkning av den nationella rätten (inklusive de internationella avtal i vilken staten är part) utan dess tilltro till sin tolkning av unionsrätten. ( 27 )

94. Även om räckvidden av praxis enligt domen Rönfeldt eventuellt kan diskuteras och bli föremål för tolkning, kvarstår dock att Rumänien bör ha förväntat sig att förordning nr 1408/71 skulle tillämpas från och med den 1 januari 2007.

95. När Rumänien önskade att det bilaterala avtalet skulle skrivas in i bilaga III i förordningen, avslogs denna begäran i själva verket av Grekland. Under dessa förhållanden är det tilltron till att huvudregeln ska tillämpas – det vill säga att förordning nr 1408/71 ska ersätta det bilaterala avtalet, med tillämpning av artikel 6 i förordningen – som ska äga företräde.

96. Under dessa förhållanden bedömer jag att rättsverkningarna av den dom som ska meddelas inte ska begränsas i tiden eftersom det, när villkoret om god tro inte är uppfyllt, ”saknas ... anledning att pröva huruvida det andra villkoret … angående risken för allvarliga störningar ... är uppfyllt”. ( 28 )

97. Jag anser under alla omständigheter att det inte heller har visats att det föreligger risk för allvarliga störningar.

98. Enligt den rumänska offentliga pensionskassan uppgick nämligen det ytterligare belopp som måste erläggas för det fall förordning nr 1408/71 skulle vara tillämplig, utöver de 15 miljoner USD som erlagts enligt det bilaterala avtalet, till 38 560 683 RON (omkring 8680537 euro).

99. Först och främst kan det, i avsaknad av mer precisa sifferuppgifter, inte uteslutas att det belopp som uppgetts av den rumänska regeringen även omfattar de redan ingivna 800 ansökningar som liknar makarna Balazs ansökningar. En eventuell begränsning i tiden av domens verkningar har emellertid ingen som helst inverkan på dessa ärenden. ( 29 )

100. Dessutom ska det erinras om att de eventuella ekonomiska följderna för en medlemsstat av en dom i ett mål om förhandsavgörande inte i sig motiverar att domens rättsverkningar begränsas i tiden. ( 30 ) Faran för allvarliga ekonomiska återverkningar måste också bedömas beroende på antalet rättsförhållanden som i god tro har upprättats på grundval av den lagstiftning som har ansetts vara gällande. ( 31 )

101. Förutom att det belopp som åberopats är begränsat, har den rumänska regeringen inte lämnat några uppgifter angående hur många situationer som potentiellt berörs.

102. Under dessa förhållanden kan inte villkoret angående förekomsten av allvarliga störningar anses vara styrkt.

V – Förslag till avgörande

103. I en situation som den i de nationella målen har förmånstagarna utövat sin rätt till fri rörlighet innan den relevanta konventionen om social trygghet undertecknades. Med hänsyn till denna särskilda omständighet anser jag att den undantagsregel som slogs fast i domen Rönfeldt (EU:C:1991:52) inte ska tillämpas.

104. Mot bakgrund av det ovan anförda anser jag att domstolen ska besvara den tolkningsfråga som ställts av Curtea de Apel Cluj enligt följande: 1) Det får inte göras något undantag från skyldigheten att tillämpa rådets förordning (EEG) nr 1408/71 av den 14 juni 1971 om tillämpningen av systemen för social trygghet när anställda, egenföretagare eller deras familjemedlemmar flyttar inom gemenskapen, i dess ändrade och uppdaterade lydelse enligt rådets förordning (EG) nr 118/97 av den 2 december 1996, i dess lydelse enligt Europaparlamentets och rådets förordning (EG) nr 1992/2006 av den 18 december 2006, när arbetstagare som omfattas av tillämpningsområdet för en konvention om social trygghet utövade sin rätt till fri rörlighet innan förordningen hade trätt i kraft. 2) Alternativt, för det fall att domstolen skulle besluta att tillämpa praxis enligt domen Rönfeldt (C‑227/89, EU:C:1991:52), ankommer det på den nationella domstolen att bedöma om makarna Balazs enligt det bilaterala avtalet mellan den grekiska och den rumänska regeringen som ingicks den 23 februari 1996 om slutgiltig reglering av kompensation för socialförsäkringsavgifter som grekiska politiska flyktingar vilka sedermera återvänt till Grekland har betalat in i Rumänien – tolkat i överensstämmelse med de principer som ligger till grund för förordning nr 1408/71 i dess ändrade och uppdaterade lydelse enligt förordning nr 118/97, i dess lydelse enligt förordning nr 1992/2006 – har en förvärvad rätt till en gynnsammare förmån än den som följer av artiklarna 45, 46 och 94.2 i förordningen i de båda staterna.

( 1 ) Originalspråk: franska.

( 2 ) EUT L 392, s. 1.

( 3 ) EGT L 74, s. 1; svensk specialutgåva, område 5, volym 6, s. 160.

( 4 ) EGT L 363, s. 1; svensk specialutgåva, område 5, volym 6, s. 160.

( 5 ) Se, för ett liknande resonemang, dom Wencel (C‑589/10, EU:C:2013:303, punkt 30). Se även dom Duchon (C‑290/00, EU:C:2002:234, punkterna 21 och 22).

( 6 ) Se, för ett liknande resonemang, dom Wencel (EU:C:2013:303, punkt 33).

( 7 ) Ibidem (punkt 36).

( 8 ) Den grekiska och den rumänska regeringen är överens om att det bilaterala avtalet inte har återgetts i bilaga III till förordning nr 1408/71 till följd av en promemoria som de grekiska myndigheterna förelagt den administrativa kommissionen för social trygghet för migrerande arbetare vilken godtog denna vid sitt 303:e möte i Bryssel den 12 och den 13 december 2006 (trots en begäran i motsatt riktning av Rumänien).

( 9 ) Dom Walder (82/72, EU:C:1973:62, punkt 8).

( 10 ) Ibidem (punkt 6).

( 11 ) Punkt 22.

( 12 ) Punkt 29.

( 13 ) Dom Thévenon (C‑475/93, EU:C:1995:371, punkterna 26–28). Se även, för ett liknande resonemang, dom Thelen (C‑75/99, EU:C:2000:608, punkt 16), och dom Habelt m.fl. (C‑396/05, EU:C:2007:810, punkt 119).

( 14 ) Dom Thévenon (EU:C:1995:371, punkt 27).

( 15 ) Punkt 22. Se även, för ett liknande resonemang, dom Thelen (EU:C:2000:608, punkt 14), dom Habelt m.fl. (EU:C:2007:810, punkt 118), och förslag till avgörande av generaladvokat Misho i mål Kaske (C‑277/99, EU:C:2001:549, punkt 10).

( 16 ) Dom Thévenon (EU:C:1995:371, punkterna 26–28), Thelen (EU:C:2000:608, punkt 16) och Habelt m.fl. (EU:C:2007:810, punkt 119).

( 17 ) Se, bland annat, Kessler, F., ”La prise en compte des droits à pension acquis en vertu d’une convention bilatérale conclue avant l’entrée en vigueur du règlement (CEE) no 1408/71”, Revue de droit sanitaire et social, 1991, s. 368–370, Van Raepenbusch, S., ”Les rapports entre le règlement (CEE) no1408/71 et les conventions internationales dans le domaine de la sécurité sociale des travailleurs circulant à l’intérieur de la Communauté”, Cahiers de droit européen, 1991, s. 449–466, särskilt punkt 10. Se, för en uttryckligen restriktiv tolkning, González-Sancho López, E., ”Relaciones entre legislación comunitaria y convenios bilaterales en materia de seguridad social de migrantes: de la sentencia Rönfeldt al caso Peschiutta”, Revista de trabajo y Seguridad Social, nr 5, januari–mars 1992, s. 81–92.

( 18 ) EU:C:1995:371, punkterna 26–28.

( 19 ) I målet Rönfeldt (EU:C:1991:52) var Förbundsrepubliken Tyskland och Konungariket Danmark bundna av den berörda konventionen. Den hade ingåtts den 14 augusti 1953 och förmånstagaren var en tysk medborgare som hade utövat sin rätt till fri rörlighet år 1957 och återvänt till Tyskland år 1971. I målet Thelen (EU:C:2000:608) var Förbundsrepubliken Tyskland och Republiken Österrike bundna av den ifrågavarande konventionen. Den hade ingåtts den 19 juli 1978 och förmånstagaren var en tysk medborgare som hade bott i Österrike under åren 1986–1996 och där bedrivit yrkesverksamhet under perioden 1991–1993. I målet Kaske (EU:C:2002:74) var det återigen Republiken Österrike och Förbundsrepubliken Tyskland som var bundna av den berörda konventionen. Det hade trätt i kraft den 1 oktober 1979 och förmånstagaren var både tysk och österrikisk medborgare. Hon hade haft ett avlönat arbete i Österrike under åren 1972–1982, i Tyskland från år 1983 till maj 1996 (med vissa avbrott) och hade sedan återvänt till Österrike i juni 1996. I målet Naranjo Arjona m.fl. (C‑31/96–C‑33/96, EU:C:1997:475), var situationen något annorlunda eftersom den berörda konventionen mellan Förbundsrepubliken Tyskland och Konungariket Spanien hade trätt i kraft den 1 november 1977, under förmånstagarens vistelse i Tyskland. Denne var en spansk medborgare som hade utövat sin rätt till fri rörlighet år 1966 och återvänt till Spanien år 1991. Även i denna situation kunde emellertid förmånstagaren ha berättigade förväntningar på att konventionen skulle tillämpas, eftersom han hade stannat kvar i mottagarlandet under ytterligare 14 år och återvänt till sitt ursprungsland vid en tidpunkt då konventionen fortfarande var tillämplig.

( 20 ) Dom Duchon (EU:C:2002:234, punkt 23). Se även, för ett liknande resonemang, dom Rönfeldt (EU:C:1991:52, punkt 16), Rundgren (C‑389/99, EU:C:2001:264, punkt 29), och Kauer (C‑28/00, EU:C:2002:82, punkt 22).

( 21 ) Dom Belbouab (10/78, EU:C:1978:181, punkt 8), min kursivering.

( 22 ) Se, för ett liknande resonemang, dom TNT Express Nederland (C‑533/08, EU:C:2010:243, punkterna 58–63) och beslut Hartmann (C‑162/98, EU:C:1998:539) i vilka domstolen erinrade om att den inte är behörig att tolka ett internationellt avtal som ingåtts mellan flera medlemsstater.

( 23 ) Se dom Habelt m.fl. (EU:C:2007:810, punkterna 124 och 125).

( 24 ) Dom Naranjo Arjona m.fl. (EU:C:1997:475, punkt 29).

( 25 ) Dom Martínez Domínguez m.fl. (C‑471/99, EU:C:2002:523, punkt 31).

( 26 ) Se resonemangen ovan angående följderna av att förordning nr 1408/71 tillämpas.

( 27 ) ”Det första villkoret för att det ska kunna beslutas att rättsverkningarna av en dom i ett mål om förhandsavgörande ska begränsas i tiden är att de berörda individerna och de nationella myndigheterna ska ha föranletts att tillämpa en praxis som inte är förenlig med unionsrätten och som förklaras av en objektiv och betydande osäkerhet i fråga om innebörden av de ifrågavarande unionsbestämmelserna. Således är det inte tillräckligt att aktörerna har handlat i god tro vad beträffar giltigheten av de unionsrättsliga eller nationella bestämmelser som strider mot unionsrätten”. (Fenger, N., och Broberg, M., Le renvoi préjudiciel à la Cour de justice de l’Union européenne, Larcier, collection Europe(s), 2013, s. 581).

( 28 ) Dom Transportes Jordi Besora (C‑82/12, EU:C:2014:108, punkt 47).

( 29 ) Se, för ett liknande resonemang, dom Bosman (C‑415/93, EU:C:1995:463, punkt 144).

( 30 ) Se, för ett liknande resonemang, dom Nisipeanu (C‑263/10, EU:C:2011:466, punkt 34).

( 31 ) Se, för ett liknande resonemang, dom Roders m.fl. (C‑367/93–C‑377/93, EU:C:1995:261, punkt 43).