TRIBUNALENS DOM (andra avdelningen)

den 12 juli 2011( )

”Konkurrens – Konkurrensbegränsande samverkan – Marknaden för projekt avseende gasisolerade ställverk – Beslut i vilket en överträdelse av artikel 81 EG och artikel 53 i EES-avtalet konstateras – Uppdelning av marknaden – Bevis för överträdelsen – Ansvar för överträdelsen – Överträdelsens varaktighet – Böter – Förmildrande omständigheter – Samarbete”

I mål T‑132/07,

Fuji Electric Co. Ltd, tidigare Fuji Electric Holdings Co. Ltd och rättslig efterträdare till Fuji Electric Systems Co. Ltd, Kawasaki (Japan), företrätt av P. Chappatte och P. Walter, solicitors,

sökande,

mot

Europeiska kommissionen, inledningsvis företrädd av F. Arbault, därefter av X. Lewis, J. Bourke och F. Ronkes Agerbeek, och slutligen av N. Khan och F. Ronkes Agerbeek, samtliga i egenskap av ombud, biträdda av J. Holmes, barrister,

svarande,

angående en talan om delvis ogiltigförklaring av kommissionens beslut K(2006) 6762 slutlig av den 24 januari 2007 om ett förfarande enligt artikel 81 i EG-fördraget och artikel 53 i EES-avtalet (ärende COMP/F/38.899 – Gasisolerade ställverk) och om nedsättning av de böter som Fuji Electric Holdings och Fuji Electric Systems har ålagts,

meddelar

TRIBUNALEN (andra avdelningen),

sammansatt av ordföranden I. Pelikánová (referent) samt domarna K. Jürimäe och S. Soldevila Fragoso,

justitiesekreterare: handläggaren K. Andová,

efter det skriftliga förfarandet och förhandlingen den 9 februari 2010,

följande

Dom

Bakgrund till tvisten

1 Bakgrunden till tvisten, såsom denna framgår av de konstateranden som kommissionen gjorde i sitt beslut K(2006) 6762 slutlig av den 24 januari 2007 om ett förfarande enligt artikel 81 i EG-fördraget och artikel 53 i EES-avtalet (ärende COMP/F/38.899 – Gasisolerade ställverk) (nedan kallat det angripna beslutet), är följande.

1. Den berörda varan

2 Gasisolerade ställverk (nedan kallade GIS) används för att kontrollera energiflödet i elnät. Det rör sig om tung elektrisk utrustning som används som en viktig komponent i driftsfärdiga elektriska transformatorstationer.

3 Transformatorstationer är reservkraftstationer som omvandlar elektrisk ström. Förutom transformatorn består en transformatorstation av reglersystem, reläer, batterier, batteriladdare och ställverk. Ett ställverks funktion är att skydda transformatorn mot överbelastning och/eller att isolera en strömkrets och en bristfällig transformator.

4 Ställverk kan vara gasisolerade, luftisolerade eller både gas- och luftisolerade. GIS säljs i hela världen som integrerade delar av driftsfärdiga elektriska transformatorstationer eller som separata delar avsedda att ingå i sådana stationer. Av totalpriset för en driftsfärdig elektrisk transformatorstation motsvarar GIS cirka 30–60 procent.

5 Det angripna beslutet rör projekt avseende GIS för en spänningsnivå på 72,5 kV eller högre (nedan kallade GIS-projekt), vilket inbegriper dels GIS såsom separat vara, inklusive alla tjänster som hör till varan (transport, installation, tester, isolering och så vidare), dels driftsfärdiga elektriska transformatorstationer i vilka GIS ingår, vilka alltså består av GIS och stationens övriga komponenter, såsom transformatorer, och alla därtill hörande tjänster (transport, dragning av ledningar, installation, isolering och så vidare).

2. De berörda företagen

6 Fuji Electric Holdings Co. Ltd (nedan kallat FEH) är Fujikoncernens holdingbolag och har under sig fyra operativa dotterbolag, varav ett är Fuji Electric Systems Co. Ltd (nedan kallat FES). Fujikoncernen tillverkar och saluför ett stort antal olika varor, inbegripet GIS-projekt. Fujikoncernens GIS-verksamheter bedrevs av bland andra FEH och FES.

7 Den 1 oktober 2002 överförde Fujikoncernen sina GIS-verksamheter till Japan AE Power Systems Corp. (nedan kallat JAEPS), ett gemensamägt bolag där Fujikoncernen innehar 30 procent av aktiekapitalet och de båda andra delägarna, Hitachi Ltd och Meidensha Corp., innehar 50 respektive 20 procent.

3. Det administrativa förfarandet

8 Den 3 mars 2004 anmälde bolaget ABB Ltd till kommissionen att det förekom konkurrensbegränsande förfaranden inom GIS-sektorn. Samtidigt ansökte ABB muntligen om immunitet mot böter med stöd av kommissionens meddelande av den 19 februari 2002 om immunitet mot böter och nedsättning av böter i kartellärenden (EGT C 45, 2002, s. 3) (nedan kallat meddelandet om samarbete).

9 De förfaranden som anmäldes av ABB bestod i en världsomfattande samordning av försäljningen av GIS-projekt som innebar uppdelning av marknader, tilldelning av kvoter, upprätthållande av respektive marknadsandelar, fördelning av GIS-projekt till utsedda tillverkare och manipulering av förfaranden för anbudsgivning (uppgjord anbudsgivning) med syftet att se till att dessa tillverkare tilldelades kontrakten, fastställande av priser genom komplexa överenskommelser för GIS-projekt som inte fördelades, uppsägning av licensavtal med bolag utanför kartellen och utbyte av känslig marknadsinformation.

10 ABB kompletterade sin muntliga ansökan om immunitet mot böter genom muntliga yttranden och skriftlig bevisning, bland annat den 7 maj 2004. Den 25 april 2004 beviljade kommissionen ABB villkorlig immunitet.

11 På grundval av ABB:s uttalanden inledde kommissionen en utredning. Den 11 och den 12 maj 2004 genomförde kommissionen inspektioner i lokaler tillhörande flera bolag med verksamhet inom GIS-sektorn.

12 Mellan den 14 och den 25 maj 2004 samarbetade Arevakoncernen med kommissionen och försedde den, med stöd av meddelandet om samarbete, med skriftlig bevisning av varierande slag samt upplysningar.

13 Den 30 juli 2004 samarbetade den koncern i vilken VA Technologie AG var moderbolag (nedan kallad VA Tech-koncernen) med kommissionen och försedde den, med stöd av meddelandet om samarbete, med skriftlig bevisning av varierande slag samt upplysningar.

14 Från och med den 9 september 2004 samarbetade även företrädare för Hitachikoncernen eller JAEPS med kommissionen och försedde den, med stöd av meddelandet om samarbete, med skriftlig bevisning samt upplysningar.

15 Den 4 oktober 2004 besvarade FEH och FES en begäran om upplysningar som kommissionen hade riktat till dem med stöd av artikel 18 i rådets förordning (EG) nr 1/2003 av den 16 december 2002 om tillämpning av konkurrensreglerna i artikel 81 [EG] och artikel 82 [EG] (EGT L 1, 2003, s. 1) (nedan kallat svaret av den 4 oktober 2004 på begäran om upplysningar). Samma dag besvarade även ABB en begäran om upplysningar från kommissionen.

16 Den 4 november 2004 ingav Mitsubishi Electric System Corp. (nedan kallat Melco) med stöd av meddelandet om samarbete en ansökan till kommissionen avseende sin ”redogörelse för bolagets deltagande i vissa överenskommelser rörande marknaden för GIS[-projekt]”.

17 Den 5 november 2004 besvarade Arevakoncernen en begäran om upplysningar från kommissionen.

18 Den 20 april 2006 antog kommissionen ett meddelande om invändningar som förutom till FEH och FES även riktade sig till ABB, Alstom, société anonyme, Areva, société anonyme, Areva T & D AG, Areva T & D Holding SA och Areva T & D SA (nedan gemensamt kallade bolagen i Arevakoncernen), till Hitachi och Hitachi Europe Ltd (nedan gemensamt kallade bolagen i Hitachikoncernen), till JAEPS, Melco, Nuova Magrini Galileo SpA, Schneider Electric SA (nedan kallat Schneider), Siemens AG och Toshiba Corp. samt till fem bolag i VA Tech-koncernen, inbegripet VA Technologie.

19 Den 30 juni 2006 inkom FEH och FES, inom den föreskrivna fristen, till kommissionen med sina yttranden till svar på meddelandet om invändningar. De bifogade ett antal uttalanden och handlingar för vilka de begärde konfidentiell behandling. Även ABB, Alstom, bolagen i Arevakoncernen, bolagen i Hitachikoncernen eller JAEPS, Melco, Schneider, Siemens AG Österreich, Siemens och Toshiba lämnade skriftliga svar på meddelandet om invändningar inom den föreskrivna fristen.

20 Genom skrivelse av den 12 juli 2006 samarbetade FEH och FES med kommissionen och försedde den, med stöd av meddelandet om samarbete, med skriftlig bevisning av varierande slag samt upplysningar.

21 Den 14 juli 2006 inkom ABB till kommissionen med ett ”kompletterande svar på meddelandet om invändningar”.

22 Den 18 och den 19 juli 2006 genomförde kommissionen ett muntligt hörande av de bolag som meddelandet om invändningar riktade sig till.

23 Den 25 augusti 2006 gav kommissionen parterna i förfarandet tillgång till vissa handlingar och beredde dem möjlighet att yttra sig över dessa handlingar. Det rörde sig bland annat om utdrag ur den icke-konfidentiella versionen av FEH:s och FES:s svar på meddelandet om invändningar, FEH:s och FES:s ansökan av den 12 juli 2006 med stöd av meddelandet om samarbete och ABB:s kompletterande svar på meddelandet om invändningar.

24 Den 11 september 2006 inkom FEH och FES med sitt yttrande över ABB:s kompletterande svar på meddelandet om invändningar.

25 Genom skrivelse av den 29 september 2006 försåg FEH och FES kommissionen med ett nytt vittnesmål som härrörde från en av deras före detta anställda, M. H.

26 Genom skrivelse av den 10 november 2006 inkom FEH och FES till kommissionen med sitt yttrande över de kommentarer som bolagen i Hitachikoncernen eller JAEPS genom skrivelse av den 29 september 2006 hade framfört till kommissionen rörande formerna för företagsledningen inom JAEPS.

27 Genom skrivelse av den 14 november 2006 uppmanade kommissionen FEH och FES att inkomma med ytterligare kommentarer till ett antal bevisuppgifter som FEH och FES ansåg vara relevanta för det slutliga beslutet. FEH och FES svarade genom skrivelse av den 21 november 2006.

4. Det angripna beslutet

28 Den 24 januari 2007 antog kommissionen det angripna beslutet, av vilket en sammanfattning offentliggjordes i Europeiska unionens officiella tidning den 10 januari 2008 (EUT C 5, s. 7). FEH och FES delgavs beslutet den 9 februari 2007.

29 Det angripna beslutet riktade sig, förutom till FEH och FES, även till ABB, Alstom, bolagen i Arevakoncernen, bolagen i Hitachikoncernen, JAEPS, Melco, Nuova Magrini Galileo, Schneider, Siemens, Siemens AG Österreich, Siemens Transmission & Distribution Ltd (nedan kallat Reyrolle), Siemens Transmission & Distribution SA, Toshiba och VA Tech Transmission & Distribution GmbH & Co. KEG.

30 Kommissionen angav, i skälen 113–123 i det angripna beslutet, att de olika företag som deltog i kartellen hade samordnat fördelningen av GIS-projekt i hela världen, med undantag av vissa marknader, enligt överenskomna regler. Syftet hade bland annat varit att upprätthålla kvoter som i stor utsträckning återspeglade deras beräknade historiska marknadsandelar. Kommissionen förtydligade att GIS-projekten hade fördelats på grundval av en samlad ”japansk” kvot och en samlad ”europeisk” kvot, som de japanska respektive de europeiska tillverkarna därefter skulle fördela sinsemellan. Genom ett avtal som hade undertecknats i Wien den 15 april 1988 (nedan kallat GQ-avtalet) hade det införts bestämmelser som gjorde det möjligt att tilldela GIS-projekt till antingen japanska eller europeiska tillverkare och att räkna av projektens värde från motsvarande kvot. Kommissionen angav dessutom, i skälen 124–132 i det angripna beslutet, att de olika företag som hade deltagit i kartellen hade ingått en muntlig överenskommelse (nedan kallad den gemensamma överenskommelsen) enligt vilken GIS-projekt i Japan och i de europeiska kartellmedlemmarnas länder, vilka gemensamt kallades ”hemländer” för GIS-projekt, förbehölls kartellens japanska respektive europeiska medlemmar. GIS-projekt i hemländerna var inte föremål för informationsutbyte mellan de båda grupperna och räknades inte heller av från respektive kvot.

31 GQ-avtalet innehöll även bestämmelser om det informationsutbyte som krävdes för att kartellen mellan de båda grupperna av tillverkare skulle fungera. Detta utbyte ombesörjdes i synnerhet av dessa gruppers respektive sekreterare. I avtalet fanns också bestämmelser om manipulering av de berörda anbudsförfarandena och om fastställande av priser för de GIS-projekt som inte kunde fördelas. Enligt villkoren i bilaga 2 till GQ-avtalet skulle avtalet tillämpas på hela världen utom Förenta staterna, Kanada, Japan och 17 länder i Västeuropa. Enligt den gemensamma överenskommelsen var även GIS-projekt i europeiska länder som inte var hemländer förbehållna den europeiska gruppen, eftersom de japanska tillverkarna hade utfäst sig att inte lägga bud på GIS-projekt i Europa.

32 Enligt kommissionen reglerades fördelningen av GIS-projekt mellan europeiska tillverkare av ett avtal, även det undertecknat i Wien den 15 april 1988, som benämndes ”E-Group Operation Agreement for GQ-Agreement” (nedan kallat EQ-avtalet). Kommissionen angav att fördelningen av GIS-projekt i Europa skedde enligt samma regler och förfaranden som fördelningen av GIS-projekt i andra länder. I synnerhet var det även med avseende på GIS-projekt i Europa obligatoriskt att lämna underrättelser, upprätta förteckningar och antingen fördela projekten, manipulera upphandlingen på annat sätt eller fastställa ett minimipris.

33 I skäl 142 i det angripna beslutet konstaterade kommissionen att de olika kartellmedlemmarna, såväl i GQ-avtalet och EQ-avtalet som inom ramen för kartellens verksamhet, identifierades med hjälp av koder bestående av siffror för de europeiska medlemmarna och bokstäver för de japanska medlemmarna. I juli 2002 ersattes de ursprungliga koderna med nummer.

34 I artikel 1 g i det angripna beslutet konstaterade kommissionen att FEH hade överträtt artikel 81 EG och artikel 53 i avtalet om Europeiska ekonomiska samarbetsområdet (nedan kallat EES-avtalet) genom att delta i en uppsättning avtal och samordnade förfaranden i sektorn för GIS-projekt inom EES under perioden från den 15 april 1988 till den 11 maj 2004. I artikel 1 h i det angripna beslutet konstaterade kommissionen vidare att FES hade deltagit i denna överträdelse under samma period. I artikel 1 k i det angripna beslutet konstaterade kommissionen dessutom att JAEPS hade deltagit i samma överträdelse under perioden från den 1 oktober 2002 till den 11 maj 2004.

35 För de överträdelser som konstaterades i artikel 1 i det angripna beslutet ålades FEH och FES i artikel 2 d i det beslutet att betala böter med ett belopp på 2 400 000 euro, för vilket de var solidariskt betalningsansvariga, och i artikel 2 f i samma beslut att betala böter med ett belopp på 1 350 000 euro, för vilket de tillsammans med JAEPS och Hitachi var solidariskt betalningsansvariga.

Förfarandet och parternas yrkanden

36 FEH och FES väckte den förevarande talan genom en ansökan som inkom till förstainstansrättens kansli den 19 april 2007. I detta sammanhang angav de bland annat att ansökan, dess bilagor och de handlingar som de ingav till kansliet innehöll konfidentiella upplysningar som borde behandlas konfidentiellt i förhållande till tredje man.

37 På grundval av referentens rapport beslutade förstainstansrätten (andra avdelningen) att inleda det muntliga förfarandet. Inom ramen för de åtgärder för processledning som föreskrivs i artikel 64 i rättegångsreglerna ställde förstainstansrätten frågor till parterna och anmodade dem att inkomma med handlingar. Parterna inkom med svar inom den föreskrivna fristen.

38 Genom en skrivelse som registrerades vid tribunalens kansli den 26 januari 2010 avgav FEH och FES vissa yttranden över den förhandlingsrapport som de hade delgetts den 11 januari 2010. Yttrandena avsåg tidpunkten för överföringen av deras GIS-verksamheter till JAEPS och tidpunkten för deras förvärv av andelar i JAEPS.

39 Parterna utvecklade sin talan och svarade på tribunalens frågor vid förhandlingen den 9 februari 2010. FEH och FES förtydligade bland annat att syftet med deras yttranden över förhandlingsrapporten inte var att under pågående process åberopa en grund innebärande att det angripna beslutet skulle vara ogiltigt på grund av ett sakfel, närmare bestämt att FES genom beslutet gjordes ansvarigt, i egenskap av moderbolag till JAEPS, för JAEPS:s GIS-verksamheters deltagande i överträdelsen under perioden från den 1 oktober 2002 till den 30 september 2003. Under förhandlingen vidtog tribunalen ännu en processledningsåtgärd genom att anmoda FEH och FES att förtydliga föremålet för den begäran om konfidentiell behandling som de hade framfört i sin ansökan (se punkt 36 ovan). FEH:s och FES:s ovannämnda yttranden och den ovannämnda processledningsåtgärden noterades i förhandlingsprotokollet. Genom skrivelse av den 23 februari 2010 förtydligade FEH och FES inom den föreskrivna fristen föremålet för deras begäran om konfidentiell behandling.

40 Det muntliga förfarandet avslutades den 3 mars 2010.

41 Genom beslut av den 25 november 2010 återupptog tribunalen det muntliga förfarandet och ställde ytterligare frågor till parterna inom ramen för de åtgärder för processledning som föreskrivs i artikel 64 i rättegångsreglerna. Bland annat anmodade tribunalen parterna att redogöra för de slutsatser som de med avseende på det förevarande målet drog av punkterna 87–92 i domstolens dom av den 1 juli 2010 i mål C‑407/08 P, Knauf Gips mot kommissionen (REU 2010, s. I‑0000). Parterna besvarade tribunalens frågor inom den föreskrivna fristen.

42 Det muntliga förfarandet avslutades den 10 januari 2011.

43 Genom skrivelse av den 22 juni 2011 underrättade FEH:s och FES:s företrädare, med stöd av bifogad dokumentation, tribunalen om att FES den 1 april 2011 hade upphört att existera efter att ha uppgått i FEH, som för sin del hade bytt firma till Fuji Electric Co. Ltd (nedan kallat sökanden). Genom beslut av den 29 juni 2011 av ordföranden på tribunalens andra avdelning lades denna skrivelse till handlingarna i målet, vilket kommissionen underrättades om.

44 Sökanden, tidigare kallad FEH och rättslig efterträdare till FES, har yrkat att tribunalen ska

– ogiltigförklara artikel 1 g i det angripna beslutet i den mån som det i denna slås fast att den överträdelse som FEH hålls ansvarigt för fortgick efter september 2000,

– ogiltigförklara artikel 1 h i det angripna beslutet,

– ogiltigförklara artikel 2 d i det angripna beslutet i den mån som FES enligt denna är solidariskt betalningsansvarigt för de ålagda böterna,

– ogiltigförklara artikel 2 f i det angripna beslutet i den mån som FEH och FES enligt denna är solidariskt betalningsansvariga för de ålagda böterna,

– sätta ned de böter som FEH och FES har ålagts,

– förplikta kommissionen att ersätta rättegångskostnaderna.

45 Kommissionen har yrkat att tribunalen ska

– ogilla talan,

– förplikta sökanden att ersätta rättegångskostnaderna.

Rättslig bedömning

46 Trots att FEH och FES väckte den förevarande talan gemensamt, var deras intressen inom ramen för denna inte identiska utan sammanföll endast delvis, vilket framgår av de punkter i deras ansökan där föremålet för den aktuella tvisten sammanfattas. Sedan den 1 april 2011 företräder emellertid sökanden både FEH:s och FES:s intressen.

47 I det förevarande målet har sökanden till att börja med yrkat att tribunalen ska ogiltigförklara dels artikel 1 g i det angripna beslutet, med hänvisning till att kommissionen höll FEH personligen ansvarigt för överträdelsen under perioden från september 2000 till den 30 september 2002, dels artikel 2 d i det angripna beslutet, med hänvisning till att kommissionen med anledning av det ovannämnda ålade FEH att betala böter med ett belopp på 2 400 000 euro, för vilket FEH skulle vara solidariskt betalningsansvarigt tillsammans med FES. Till stöd för detta yrkande har sökanden anfört sina tre första grunder, vilka avser dels uppenbart oriktiga bedömningar samt åsidosättande av rätten till en rättvis prövning och principen om oskuldspresumtion, dels åsidosättande av reglerna om bevisbördans fördelning och slutligen åsidosättande av likabehandlingsprincipen.

48 Vidare har sökanden yrkat att tribunalen ska ogiltigförklara dels artikel 1 h i det angripna beslutet, med hänvisning till att kommissionen höll FES personligen ansvarigt för överträdelsen under perioden från den 15 april 1988 till den 11 maj 2004, dels artikel 2 d och f i det angripna beslutet, med hänvisning till att kommissionen med anledning av det ovannämnda ålade FES att betala böter med ett belopp på 2 400 000 euro, för vilket FES skulle vara solidariskt betalningsansvarigt tillsammans med FEH, och med ett belopp på 1 350 000 euro, för vilket FES skulle vara solidariskt betalningsansvarigt tillsammans med FEH, JAEPS och Hitachi. Till stöd för detta yrkande har sökanden inom ramen för en fjärde grund åberopat en uppenbart oriktig bedömning.

49 Dessutom har sökanden yrkat att tribunalen ska ogiltigförklara artikel 2 f i det angripna beslutet, med hänvisning till att kommissionen stödde sig på konstaterandet att FEH och FES kunde hållas personligen ansvariga för JAEPS:s deltagande i överträdelsen under perioden från den 1 oktober 2002 till den 11 maj 2004 och att kommissionen med anledning av detta ålade FEH och FES att betala böter med ett belopp på 1 350 000 euro, för vilket de skulle vara solidariskt betalningsansvariga tillsammans med JAEPS och Hitachi. Till stöd för detta yrkande har sökanden inom ramen för en fjärde och en femte grund åberopat uppenbart oriktiga bedömningar.

50 Avslutningsvis har sökanden yrkat att tribunalen ska sätta ned de böter som FEH och FES ålagts genom artikel 2 d och f i det angripna beslutet. Till stöd för detta yrkande har sökanden anfört ett antal argument inom ramen för en sjätte grund.

1. Yrkandet om delvis ogiltigförklaring av det angripna beslutet

51 Till stöd för sitt yrkande om delvis ogiltigförklaring av det angripna beslutet har sökanden anfört fem grunder.

52 Inom ramen för sina tre första grunder har sökanden gjort gällande att artikel 1 g och artikel 2 d i det angripna beslutet ska ogiltigförklaras, därför att kommissionen där konstaterade, respektive stödde sig på konstaterandet, att FES hade överträtt artikel 81 EG och artikel 53 i EES-avtalet under perioden från september 2000 till den 30 september 2002, den dag då Fujikoncernen överförde sina GIS-verksamheter till JAEPS. Sökandens första grund avser att kommissionen, när den i det angripna beslutet drog slutsatsen att FEH hade fortsatt att delta i kartellen enligt GQ-avtalet efter det möte för de japanska medlemmarna som ägde rum ”i eller omkring” september 2000, gjorde uppenbart oriktiga bedömningar och åsidosatte rätten till en rättvis prövning, principen om oskuldspresumtion och principen in dubio pro reo. Som andra grund har sökanden gjort gällande att kommissionen har åsidosatt reglerna om bevisbördans fördelning. Sökandens tredje grund avser att kommissionen har åsidosatt likabehandlingsprincipen.

53 Inom ramen för sin fjärde grund har sökanden hävdat att artikel 1 h och artikel 2 d och f i det angripna beslutet ska ogiltigförklaras i den mån som kommissionen där höll FES solidariskt ansvarigt för betalningen av böterna. Dessa artiklar bygger nämligen på en uppenbart oriktig bedömning av de faktiska omständigheterna, enligt vilken FES kan hållas personligen ansvarigt för överträdelsen under perioden från den 15 april 1988 till den 11 maj 2004.

54 Inom ramen för sin femte grund har sökanden gjort gällande att artikel 2 f i det angripna beslutet ska ogiltigförklaras, därför att den bygger på en uppenbart oriktig bedömning av de faktiska omständigheterna, enligt vilken FEH och FES i egenskap av moderbolag till JAEPS kan hållas personligen och solidariskt ansvariga för överträdelsen, tillsammans med Hitachi och JAEPS, under perioden från den 1 oktober 2002 till den 11 maj 2004.

Inledande synpunkter rörande de företag som berörs av den överträdelse som konstaterades i artikel 1 g och h i det angripna beslutet samt det ansvar som till följd därav åvilar FEH och FES

55 Innan tribunalen prövar sökandens fem första grunder ska det slås fast exakt vilka företags deltagande i överträdelsen som lades FEH och FES till last i artikel 1 g och h i det angripna beslutet.

56 Härvid bör det erinras om att konkurrensrätten riktar sig till företag och att begreppet ”företag” i detta sammanhang ska förstås som en ekonomisk enhet betraktad mot bakgrund av avsikten med överträdelsen i fråga (se, för ett liknande resonemang, domstolens dom av den 12 juli 1984 i mål 170/83, Hydrotherm Gerätebau, REG 1984, s. 2999, punkt 11, samt förstainstansrättens dom av den 29 juni 2000 i mål T‑234/95, DSG mot kommissionen, REG 2000, s. II‑2603, punkt 124, och av den 15 september 2005 i mål T‑325/01, DaimlerChrysler mot kommissionen, REG 2005, s. II‑3319, punkt 85). Att artikel 81.1 EG bland annat förbjuder företag att ingå avtal eller delta i samordnade förfaranden som kan påverka handeln mellan medlemsstater och som har till syfte eller resultat att hindra, begränsa eller snedvrida konkurrensen inom den inre marknaden, innebär att denna artikel riktar sig till ekonomiska enheter som var och en består av en enhetlig organisation innefattande personella, materiella och immateriella resurser som på ett varaktigt sätt eftersträvar ett bestämt ekonomiskt mål och kan medverka till en överträdelse i den mening som avses i denna bestämmelse (se, för ett liknande resonemang, förstainstansrättens dom av den 17 december 1991 i mål T‑6/89, Enichem Anic mot kommissionen, REG 1991, s. II‑1623, punkt 235, svensk specialutgåva, volym 11, del 2, s. 1, och av den 10 mars 1992 i mål T‑11/89, Shell mot kommissionen, REG 1992, s. II‑757, punkt 311, svensk specialutgåva, volym 12, s. II‑47).

57 För att kunna tillämpas och verkställas måste emellertid de beslut som antas med stöd av artikel 81 EG rikta sig till rättssubjekt (se, för ett liknande resonemang, förstainstansrättens dom av den 20 april 1999 i de förenade målen T‑305/94 till T‑307/94, T‑313/94 till T‑316/94, T‑318/94, T‑325/94, T‑328/94, T‑329/94 och T‑335/94, Limburgse Vinyl Maatschappij m.fl. mot kommissionen, kallade PVC II, REG 1999, s. II‑931, punkt 978, och av den 12 december 2007 i mål T‑112/05, Akzo Nobel m.fl. mot kommissionen, REG 2007, s. II‑5049, punkt 59). När kommissionen antar ett beslut med stöd av artikel 81.1 EG måste den således identifiera den eller de fysiska eller juridiska personer som kan hållas ansvariga och åläggas sanktioner för det aktuella företagets beteende och som beslutet därför ska rikta sig till (se, för ett liknande resonemang, domen i det ovan i punkt 56 nämnda målet Hydrotherm Gerätebau, punkt 11).

58 Enligt principen om personligt ansvar (domstolens dom av den 14 juli 1972 i mål 48/69, Imperial Chemical Industries mot kommissionen, REG 1972, s. 619, punkterna 131–141, svensk specialutgåva, volym 2, s. 25, av den 8 juli 1999 i mål C‑49/92 P, kommissionen mot Anic Partecipazioni, REG 1999, s. I‑4125, punkt 78, och av den 11 december 2007 i mål C‑280/06, ETI m.fl., REG 2007, s. I‑10893, punkt 39; se även generaladvokaten Kokotts förslag till avgörande i det ovannämnda målet ETI m.fl., REG 2007, s. I‑10896, punkt 71 och följande punkter), som innebär att en person endast kan hållas ansvarig för sina egna handlingar (generaladvokaten Cosmas förslag till avgörande i det ovannämnda målet kommissionen mot Anic Partecipazioni, REG 1999, s. I‑4130, punkt 74), är det i princip den person som ledde företaget när företaget deltog i överträdelsen som ska hållas ansvarig för densamma. Detta gäller även om ansvaret för eller ledningen av företaget har övergått på en annan person när beslutet om konstaterande av överträdelsen antas (domstolens domar av den 16 november 2000 i mål C‑297/98 P, SCA Holding mot kommissionen, REG 2000, s. I‑10101, punkt 27, och i mål C‑286/98 P, Stora Kopparbergs Bergslags mot kommissionen, REG 2000, s. I‑9925, punkt 37; se, för ett liknande resonemang, även domstolens dom av den 16 november 2000 i mål C‑279/98 P, Cascades mot kommissionen, REG 2000, s. I‑9693, punkt 79).

59 Det framgår av rättspraxis att när flera personer kan hållas personligen ansvariga för att ett och samma företag, i den mening som avses i konkurrensreglerna, har deltagit i en överträdelse, ska de anses vara solidariskt ansvariga för överträdelsen (se, för ett liknande resonemang, domstolens dom av den 6 mars 1974 i de förenade målen 6/73 och 7/73, Istituto Chemioterapico Italiano och Commercial Solvents mot kommissionen, REG 1974, s. 223, punkt 41, svensk specialutgåva, volym 2, s. 219, och av den 16 november 2000 i mål C‑294/98 P, Metsä-Serla m.fl. mot kommissionen, REG 2000, s. I‑10065, punkterna 33 och 34, samt förstainstansrättens dom av den 20 mars 2002 i mål T‑9/99, HFB m.fl. mot kommissionen, REG 2002, s. II‑1487, punkterna 54, 524 och 525, och av den 15 juni 2005 i de förenade målen T‑71/03, T‑74/03, T‑87/03 och T‑91/03, Tokai Carbon m.fl. mot kommissionen, ej publicerad i rättsfallssamlingen, punkt 62, samt domen i det ovan i punkt 57 nämnda målet Akzo Nobel m.fl. mot kommissionen, punkterna 57–62). Av de ovannämnda domarna framgår också att både den som vid tidpunkten för en överträdelse direkt ansvarade för eller ledde ett visst företag och den som vid tidpunkten för överträdelsen indirekt ledde samma företag genom att utöva en faktisk kontroll över detta och bestämma dess beteende på marknaden kan hållas personligen ansvarig för det företagets deltagande i en överträdelse (se även, för ett liknande resonemang, domstolens dom av den 3 september 2009 i de förenade målen C‑322/07 P, C‑327/07 P och C‑338/07 P, Papierfabrik August Koehler m.fl. mot kommissionen, REG 2009, s. I‑0000, punkterna 40, 43 och 44). Av detta följer att ovan i punkt 58 nämnd rättspraxis ska tolkas så, att den avser både det personliga ansvaret för den som direkt ledde företaget vid tidpunkten för överträdelsen och det personliga ansvaret för den som vid samma tidpunkt indirekt ledde företaget.

60 Den rättspraxis som har redovisats i punkterna 56–59 ovan kan tillämpas analogt på artikel 53 i EES-avtalet och på de beslut som kommissionen antar med stöd av den artikeln.

61 Av det angripna beslutet, i synnerhet av beskrivningen i skälen 5–87 av den ”sektor som berörs av förfarandet” och beskrivningen i skälen 28–44 och 482 av de ”företag som berörs av förfarandet” och den ”differentierade behandling” som kommissionen gav dessa företag, framgår att två av de företag som enligt kommissionens uppfattning hade deltagit i den överträdelse som konstaterades i artikel 1 i det angripna beslutet var den enhetliga organisation innefattande personella, materiella och immateriella resurser som bedrev Fujikoncernens GIS-verksamheter under perioden från den 15 april 1988 till den 30 september 2002 (nedan kallad det första berörda företaget) och den enhetliga organisation innefattande personella, materiella och immateriella resurser som bedrev Fujikoncernens, Hitachis och Meidenshas GIS-verksamheter, vilka hade överförts till JAEPS, under perioden från den 1 oktober 2002 till den 11 maj 2004 (nedan kallad det andra berörda företaget).

62 Vidare framgår det av skäl 379 i det angripna beslutet att kommissionen höll FEH och FES personligen och solidariskt ansvariga för det första berörda företagets deltagande i överträdelsen under perioden från den 15 april 1988 till den 30 september 2002. Det kan utläsas ur skälen 32, 33 och 373 i det angripna beslutet att FEH:s och FES:s ansvar för detta berodde på att de ”bland andra” ledde eller ”styrde” det första berörda företaget under den perioden och följaktligen var direkt inblandade i det företagets deltagande i överträdelsen.

63 Av skäl 380 i det angripna beslutet framgår vidare att kommissionen höll FEH och FES personligen och solidariskt ansvariga, tillsammans med Hitachi och JAEPS, för det andra berörda företagets deltagande i överträdelsen under perioden från den 1 oktober 2002 till den 11 maj 2004. Ur skälen 380, 385 och 402 i det angripna beslutet kan utläsas att FEH:s och FES:s ansvar för detta uteslutande berodde på att de tillsammans med Hitachi hade bestämt hur JAEPS – deras gemensamma dotterbolag, som hade det direkta ansvaret för det andra berörda företaget – betedde sig på marknaden och att de följaktligen, i egenskap av moderbolag till JAEPS, var indirekt inblandade i det andra berörda företagets deltagande i överträdelsen.

64 Det är mot bakgrund av det ovan anförda som tribunalen ska pröva sökandens fem första grunder. Härvid är det lämpligt och dessutom tidsbesparande att samlat behandla de båda första grunderna, vilka avser uppenbart oriktiga bedömningar samt åsidosättande av rätten till en rättvis prövning, principen om oskuldspresumtion, principen in dubio pro reo och reglerna om bevisbördans fördelning.

Den första och den andra grunden: Uppenbart oriktiga bedömningar samt åsidosättande av rätten till en rättvis prövning, principen om oskuldspresumtion, principen in dubio pro reo och reglerna om bevisbördans fördelning

Parternas argument

65 Inom ramen för sin första och sin andra grund har sökanden hävdat att kommissionen har gjort sig skyldig till en uppenbart oriktig bedömning i flera avseenden och åsidosatt reglerna för bevisbördans fördelning genom att i artikel 1 g i det angripna beslutet hålla FEH personligen ansvarigt för det första berörda företagets deltagande i överträdelsen under perioden från det möte för de japanska medlemmarna som hölls ”i eller omkring” september 2000 till den 30 september 2002, den dag då Fujikoncernen överförde sina GIS-verksamheter till JAEPS, och genom att i artikel 2 d i det angripna beslutet med anledning av detta ålägga FEH att solidariskt med FES betala böter med ett belopp på 2 400 000 euro. Enligt sökanden har kommissionen inte fullgjort sin skyldighet att styrka att det första berörda företaget hade fortsatt att delta i ”kartellen enligt GQ-avtalet” – vilken enligt vad sökanden har hävdat fortsatte att existera – efter det möte för de japanska medlemmarna som hölls ”i eller omkring” september 2000. Dessutom kännetecknas kommissionens resonemang enligt sökandens uppfattning av en rad uppenbart oriktiga bedömningar av bevisningen.

66 Kommissionen har bestritt sökandens argument och har yrkat att tribunalen ska ogilla sökandens talan såvitt avser den första och den andra grunden.

Tribunalens bedömning

67 Före den materiella prövningen av den första och den andra grunden är det viktigt att fastställa exakt vad som är föremålet för det bestridande som dessa båda grunder bygger på och vilka skäl i det angripna beslutet som berörs av detta bestridande. Dessutom måste det erinras om vilka regler som är tillämpliga när det gäller att styrka att en överträdelse av artikel 81 EG och artikel 53 i EES-avtalet har ägt rum och att ett visst företag har deltagit i en sådan överträdelse.

– Det exakta föremålet för det bestridande som den första och den andra grunden bygger på

68 I det aktuella fallet har sökanden inte bestritt vare sig att det första berörda företaget deltog i överträdelsen under perioden från den 15 april 1988 till september 2000 eller att FEH är personligen ansvarigt för detta deltagande. Sökanden har inte heller bestritt att FEH tillsammans med andra bolag ledde det första berörda företaget under perioden från september 2000 till den 30 september 2002.

69 Vidare har sökanden visserligen gjort noggrann åtskillnad mellan ”kartellen enligt GQ-avtalet”, som enligt sökandens uppfattning upphörde efter det att Siemens och Hitachi hade utträtt, och ”kartellen enligt den nya planen”, som enligt sökanden kom till i mitten av år 2002. Sökanden har emellertid inte anfört några specifika grunder eller argument i syfte att ifrågasätta de bedömningar som kommissionen gjorde i skälen 2, 3, 248 och 270–299 i det angripna beslutet, enligt vilka de olika avtal och samordnade förfaranden som följde på varandra från den 15 april 1988 till den 11 maj 2004 endast var olika yttringar av en enda gemensam plan. Det kan därför inte anses att sökanden har ifrågasatt dessa bedömningar i vederbörlig ordning, och det kan därmed inte heller anses att sökanden, inom ramen för sin första och sin andra grund, har bestritt att det rörde sig om en enda, fortlöpande överträdelse.

70 Avslutningsvis har sökanden inte heller bestritt att det andra berörda företaget deltog i överträdelsen under perioden från den 1 oktober 2002 till den 11 maj 2004. Vad sökanden har bestritt är endast att FEH på något sätt kunde hållas ansvarigt för detta och därmed åläggas böter. Till stöd för detta bestridande har sökanden anfört att FEH inte styrde JAEPS:s beteende på marknaden och därmed inte heller var inblandat, i egenskap av JAEPS:s moderbolag, i det andra berörda företagets deltagande i överträdelsen (se punkt 173 och följande punkter nedan).

71 Däremot har sökanden invänt mot kommissionens slutsatser att den överträdelse som konstaterades i artikel 1 i det angripna beslutet fortgick under perioden från september 2000 till den 30 september 2002, att det första berörda företaget då fortsatte att delta i denna överträdelse och att FEH kunde hållas personligen ansvarigt för detta med hänvisning till att FEH utövade ledning över det företaget vid tiden för överträdelsen. Sökanden har gjort gällande att kommissionen därmed gjorde en oriktig bedömning av den framlagda bevisningen, åsidosatte rätten till en rättvis prövning, principen om oskuldspresumtion och principen in dubio pro reo samt bröt mot reglerna om bevisbördans fördelning. Enligt sökanden fullgjorde kommissionen i det angripna beslutet inte sin skyldighet att utan uppenbart oriktiga bedömningar av bevisning styrka att det första berörda företaget hade fortsatt att delta, under ledning av FEH, i den i artikel 1 i det angripna beslutet konstaterade överträdelsen – en överträdelse som enligt sökanden fortgick under perioden från den 1 oktober 2002 till den 11 maj 2004.

72 Kommissionen har hävdat att det med hänsyn till omständigheterna i det aktuella fallet ankom på bolagen i Fujikoncernen att visa att det första berörda företaget hade upphört att delta i överträdelsen under den aktuella perioden.

73 Mot bakgrund av parternas argument ska tribunalen pröva huruvida kommissionen i det angripna beslutet styrkte att överträdelsen fortgick, och att det första berörda företaget fortsatte att delta i denna, under perioden från september 2000 till den 30 september 2002.

– Skäl i det angripna beslutet som berörs av det bestridande som den första och den andra grunden bygger på

74 Kommissionen gjorde följande bedömningar när det gällde huruvida den överträdelse som konstaterades i artikel 1 i det angripna beslutet hade fortgått under perioden från september 2000 till den 30 september 2002 och huruvida det första berörda företaget hade deltagit i den överträdelsen under den perioden.

75 I skäl 323 i det angripna beslutet konstaterade kommissionen att avtalen och/eller de samordnade förfarandena mellan tillverkare av GIS-projekt hade varat åtminstone från den 15 april 1988 till den 11 maj 2004. I detta skäl står det visserligen ”1998” i stället för ”1988”, men detta måste mot bakgrund av återstoden av det angripna beslutet anses vara ett rent skrivfel som ska korrigeras.

76 I skälen 324, 326 och 373 i det angripna beslutet angav kommissionen att FEH och FES hade deltagit i överträdelsen under perioden från den 15 april 1988, den dag då GQ-avtalet och EQ-avtalet ingicks och trädde i kraft, till den 11 maj 2004, den dag då kartellmedlemmarna höll sitt sista arbetsmöte, som abrupt avbröts av kommissionens inspektioner. Att det i skäl 324 i det angripna beslutet står ”1998” i stället för ”1988” måste anses vara ett rent skrivfel som ska korrigeras.

77 I skälen 177–216 i det angripna beslutet redovisade kommissionen en ”kronologisk översikt över kartellens utveckling”. Inom ramen för denna konstaterade kommissionen följande i skälen 178 och 179 i det angripna beslutet:

”(178) Siemens upphörde med sitt deltagande i kartellens möten i september 1999, och detsamma gjorde Hitachi och Schneider/VA Tech år 2000. Siemens frånvaro var särskilt destabiliserande från europeisk synpunkt, eftersom detta bolag hade varit sekreterare för Europagruppen sedan 1988 och var en viktig aktör på marknaden såväl utanför som i Europa. Trots detta fortsatte kartellens verksamhet, och Alstom övertog rollen som Europagruppens sekreterare. Med färre deltagare än 1988 blev logistiken enklare, eftersom det inte längre var motiverat med en komplex struktur.

(179) År 2002 anslöt sig Siemens, Hitachi och VA Tech åter till kartellen …”

78 I skälen 270–299 i det angripna beslutet angav kommissionen varför den ansåg att ”de aktuella överenskommelserna tillsammans ut[gjorde] en enda, fortlöpande överträdelse”. I skäl 279 i det angripna beslutet framhöll kommissionen bland annat att ”[v]issa kartellmedlemmar ha[de] hävdat att kartellen genom sin utveckling [hade fått] en annan karaktär från och med 2002 och att det därför [var] nödvändigt att särskilja två separata överträdelser snarare än att se allt som en enda, fortlöpande överträdelse”. I skälen 279–299 i det angripna beslutet redogjorde kommissionen emellertid för de uppgifter som enligt dess uppfattning visade att de olika avtal och samordnade förfaranden som hade följt på varandra från den 15 april 1988 till den 11 maj 2004 endast hade varit olika yttringar av en enda gemensam plan. Kommissionen tillade i detta sammanhang att det vore konstlat att dela upp ett så fortlöpande beteende, med ett och samma mål, i flera separata överträdelser.

79 I skäl 284 i det angripna beslutet påpekade kommissionen följande:

”ABB har lämnat en förklaring till de beskrivna förfarandena som är förenlig med de faktiska omständigheterna och handlingarna i ärendet, inbegripet de skriftliga avtalen. Uttalandena från de företag som har hävdat att det förelåg två på varandra följande överträdelser avviker i avsevärd grad från varandra när det gäller den tidpunkt då den första överträdelsen skulle ha upphört (se skäl 290 nedan). Dessa motstridiga uttalanden är inte heller förenliga med den skriftliga bevisning som inhämtades vid inspektionerna. En närmare analys visar att dessa motstridiga uttalanden i själva verket inte utgör något annat än påståenden (varav dessutom inget är samtida med de faktiska omständigheterna). Det finns ingen bevisning till stöd för dem som antingen är samtida med de faktiska omständigheterna eller av annan anledning är övertygande och som visar att kartellen kring GIS[-projekt] upphörde vid någon av de angivna tidpunkterna. Det rör sig inte om faktisk bevisning, utan om bedömningar av de faktiska omständigheterna som parterna har lagt fram eller slutsatser av vittnen som återfinns i skriftliga handlingar som har upprättats på begäran av advokater till försvar för de bolag som berörs av det aktuella förfarandet. Parterna tenderar att framställa de datum då de anser att kartellen fungerade mindre effektivt som de datum då kartellen de facto måste anses ha upphört.”

80 I skäl 290 i det angripna beslutet angav kommissionen dessutom följande:

”Kommissionen kan inte stödja sig på uttalandena från [bolagen i] Areva[‑koncernen], från Melco, från [bolagen i] Hitachi[‑koncernen] eller JAEPS eller från Toshiba när det gäller deras påståenden att kartellen upphörde för första gången antingen under 1997 ([bolagen i] Areva[‑koncernen] [i deras ansökan med stöd av meddelandet om samarbete; se punkt 12 ovan]), i september 1999 (Melco [i dess svar på meddelandet om invändningar] och Toshiba [i dess svar på meddelandet om invändningar]) eller under 1999 efter Siemens utträde ([bolagen i] Hitachi[-koncernen] [eller] JAEPS [i deras svar på meddelandet om invändningar]), eller till och med omkring september 2000 ([FEH och FES i deras svar på meddelandet om invändningar]). På denna punkt är deras uttalanden inte trovärdiga, eftersom de strider mot varandra och eftersom de, som redan har påpekats, är oförenliga med bevisningen i ärendeakten. Melco, Toshiba, Fuji, ABB, Alstom, Reyrolle/VA Tech och Magrini/Schneider (som båda därefter blev VAS och således VA Tech) fortsatte att delta i multilaterala möten år 2000 och/eller 2001 (se skälen 191–198 ovan). Uttalandena är dessutom tvetydiga och föga övertygande.”

81 I skälen 191–198 i det angripna beslutet redogjorde kommissionen för den bevisning, framlagd av ABB eller bolagen i Fujikoncernen, som enligt dess uppfattning visade att kartellen hade fortsatt efter det att Siemens i september 1999 och därefter Hitachi och ”Schneider/VA Tech” år 2000 hade lämnat den, fram till dess att de successivt återanslöt sig med början i mars 2002. Till att börja med hänvisade kommissionen, i skälen 191–196 i det angripna beslutet, till handlingar som ABB hade överlämnat tillsammans med sin ansökan om immunitet (se punkt 8 ovan), vilka utgjordes av ett antal faxmeddelanden rörande möten och fördelning av GIS-projekt som mellan den 18 december 2000 och den 22 januari 2001 hade utväxlats mellan ABB, Melco och Alstom. Därefter hänvisade kommissionen, i skäl 197 i det angripna beslutet, till en handling som ABB hade överlämnat tillsammans med sin ansökan om immunitet, vilken innehöll en förteckning över ”kommittémöten” som omfattade en del av perioden 2000–2001 och var dagtecknad den 12 maj 2000. Kommissionen påpekade att det av förteckningen framgick att deltagarna vid dessa möten var Reyrolle, Alstom, Schneider, ABB, Melco och Toshiba, men däremot inte Siemens och ”JAEPS (Hitachi)”, vilket stämde överens med ABB:s uttalande i dess svar av den 4 oktober 2004 på en begäran om upplysningar från kommissionen (se punkt 15 ovan), ”enligt vilket de båda sistnämnda bolagen inte ingick i kartellen vid denna tidpunkt”. Slutligen hänvisade kommissionen, i skäl 198 i det angripna beslutet, till ett antal handlingar som hade ingetts av FEH och FES tillsammans med deras ansökan med stöd av meddelandet om samarbete och av ABB i ett tillägg av den 7 maj 2004 till dess ansökan om immunitet (se punkt 10 ovan). I dessa handlingar fanns uppgifter om avtal mellan kartellmedlemmarna avseende åtta GIS-projekt, inom kartellen försedda med referensnumren [konfidentiellt]( ), som visade att kartellen hade varit aktiv under denna period.

82 Kommissionen konstaterade också, i skäl 372 och följande skäl i det angripna beslutet, att det första berörda bolaget hade fortsatt att delta i kartellen efter det möte för de japanska medlemmarna som ägde rum ”i eller omkring” september 2000. De relevanta delarna av det angripna beslutet har följande lydelse:

”(372) För att ansvaret ska kunna fördelas på lämpligt sätt mellan rättssubjekt inom Fuji[‑koncernen], måste två perioder särskiljas: före och efter överföringen den 1 oktober 2002 av Fuji[‑koncernen]s GIS-verksamheter till JAEPS.

(373) [FEH] och [FES] deltog i det samverkansbeteende som beskrivs i detta beslut åtminstone från den 15 april 1988 (den dag då Fuji anslöt sig till GQ-avtalet) till och med den 30 september 2002 (Fuji[‑koncernen]s GIS-verksamheter överfördes till JAEPS den 1 oktober 2002). [FEH] innehar 100 procent av aktiekapitalet i [FES].

Fujis argument

(374) Fuji har vitsordat sitt deltagande i den kartell som beskrivs i meddelandet om invändningar mellan 1988 och september 2000, men inte därefter. Fujis deltagande i kartellen upphörde ’senast i eller omkring september 2000’. ’Fuji deltog aldrig i den nya planen’, eftersom Fuji efter den tidpunkten inte deltog i de gemensamma mötena med de europeiska leverantörerna och inte heller fortsatte att utväxla information.

(375) Fuji har hävdat att trots att vissa avtalsutkast som [Fuji] har tillhandahållit (se skäl 198) ’av sin ordalydelse att döma är giltiga även efter det datumet (september 2000), skulle Fuji inte ha kunnat agera med stöd av dessa avtalsutkast efter september 2000, eftersom ’sista dagen för att lämna anbud i samtliga fall hade varit flera månader tidigare.’ Dessutom hade Fuji förstått att de tidigare avtalen med koppling till GQ-avtalet inte längre var bindande mellan kartellmedlemmarna; Fuji gick inte vinnande ur något av de uppräknade anbudsförfarandena och drog således ingen fördel av någon av överenskommelserna.’

Kommissionens bedömning

(376) Med tanke på att Fuji inte var medlem i Europa–Japan-kommittén var det inte meningen att Fuji skulle träffa de europeiska tillverkarna vare sig vid förvaltningsmötena eller vid arbetsgruppsmötena, utan endast vid årsmötena. Dessutom spelade årsmötena inte någon avgörande roll för det konkreta genomförandet av kartellen, något som Fuji indirekt har bekräftat genom att vitsorda sitt deltagande i kartellen även under år 2000 (då det inte hölls något årsmöte).

(377) Fujis uttalande enligt vilket Fuji lämnade kartellen omkring september 2000 har inte bekräftats av någon av de övriga parter som berörs av förfarandet, trots att dessa har beretts tillgång till denna uppgift och fått möjlighet att kommentera den. Dessutom är Fujis uttalande föga tydligt, eftersom Fuji på olika ställen i samma handling ömsom hävdar att dess utträde ur kartellen skedde ’i eller omkring september 2000’, ömsom påstår att detta skedde ’senast i september 2000’. Vidare påstår Fuji att ’det sista överenskommelseblad som [Oz] tog emot var dagtecknat den 28 september 2000’ och att ’Fuji inte fortsatte att kommunicera med kartellen enligt GQ-avtalet efter det datumet’. Detta innebär att meningen var att Fuji skulle lämna in ett ’arrangerat’ anbud till en kund i syfte att skapa intrycket att det rådde viss konkurrens om det berörda projektet, men Fuji har inte lagt fram några bevis för att Fuji övergav projektet eller lade ett marknadsmässigt bud på detta. Vidare övergav Fuji enligt [I. H.] kartellen ’kort efter Siemens’, men det är styrkt att Siemens lämnade kartellen i september 1999. Uttalandet bekräftas inte heller av något indicium eller någon bevisning i ärendeakten som gör det möjligt att hävda att Fuji offentligt tog avstånd från kartellen i september 2000.

(378) Avslutningsvis måste kommissionen, även om den skulle godta påståendet att kartellen inte hade några fortsatta utbyten med Fuji innan JAEPS bildades, även ta i beaktande dels att Fuji i sin affärsverksamhet inte kunde bortse från den information som redan hade utväxlats, dels att de redan ingångna överenskommelserna fortfarande var i kraft. Enligt bevisningen i ärendet, i synnerhet upplysningarna från Fuji, var Fuji part i ett antal överenskommelser, förtecknade i skäl 198, vilkas giltighetstid sträckte sig längre än till september 2000 och som Fuji inte kunde underlåta att efterleva utan att drabbas av sanktioner. Kommissionen har gett Fuji möjlighet att lämna kommentarer och att tillhandahålla kompletterande bevisning i syfte att bestrida dessa slutsatser, men Fuji har inte lagt fram någon bevisning som visar att Fuji hade dragit sig ur överenskommelserna, i praktiken hade bestritt dessa eller hade underlåtit att efterleva dem. Den av Fuji framhållna omständigheten att ’sista dagen för att lämna anbud i samtliga fall hade varit flera månader tidigare’ är tvärtom endast ägnad att stärka slutsatsen att dessa överenskommelser redan hade ingåtts och trätt i kraft. Att Fuji i slutändan inte vann någon av budgivningarna (vilket även detta är en uppgift som inte stöds av någon annan bevisning) påverkar inte de ovannämnda slutsatserna. Det finns två orsaker till detta. För det första deltog Fuji i alla de uppräknade överenskommelserna, men inte som organisatör och inte nödvändigtvis som gynnad part. Att Fuji fanns med i förteckningen innebar att Fuji skulle lägga anbud men inte nödvändigtvis att Fuji hade utsetts till den som skulle lägga det vinnande anbudet. För det andra skulle Fuji inte, även om de andra kartellmedlemmarna hade utsett Fuji till vinnande anbudsgivare (vilket Fuji varken har hävdat eller visat), ha haft någon absolut garanti för att Fuji i slutändan skulle tilldelas projektet, eftersom andra anbudsgivare som inte ingick i kartellen hade kunnat lyckas bättre än Fuji.

(379) Av de orsaker som har anförts i skälen 334 och 373 ska [FEH] och [FES] hållas solidariskt ansvariga för Fujis deltagande i överträdelsen mellan den 15 april 1988 och den 30 september 2002.”

– Tillämpliga regler vid styrkande av att en överträdelse av artikel 81 EG och artikel 53 i EES-avtalet har ägt rum och att ett visst företag har deltagit i en sådan överträdelse

83 Parterna är oense om fördelningen dem emellan av bevisbördan och mer allmänt om efterlevnaden i det aktuella fallet av de regler som är tillämpliga när det gäller att styrka att en överträdelse av artikel 81 EG och artikel 53 i EES-avtalet har ägt rum och att ett visst företag har deltagit i en sådan överträdelse. Därför är det lämpligt att inledningsvis erinra om tillämplig rätt på området.

84 Enligt fast rättspraxis rörande bevisbördans fördelning åligger det den part eller myndighet som gör gällande att konkurrensreglerna har åsidosatts att bevisa detta genom att styrka att omständigheter föreligger som utgör rekvisit för en överträdelse. När en överträdelse har konstaterats åligger det ett företag som åberopar rätten till ett visst försvar att visa att villkoren för att tillämpa detta försvar är uppfyllda, varvid myndigheten måste tillgripa andra bevismedel (förstainstansrättens dom av den 16 november 2006 i mål T‑120/04, Peróxidos Orgánicos mot kommissionen, REG 2006, s. II‑4441, punkt 50; se även, för ett liknande resonemang, domstolens dom av den 17 december 1998 i mål C‑185/95 P, Baustahlgewebe mot kommissionen, REG 1998, s. I‑8417, punkt 58, och av den 7 januari 2004 i de förenade målen C‑204/00 P, C‑205/00 P, C‑211/00 P, C‑213/00 P, C‑217/00 P och C‑219/00 P, Aalborg Portland m.fl. mot kommissionen, REG 2004, s. I‑123, punkt 78). Varaktigheten är ett av rekvisiten för begreppet överträdelse enligt artikel 81.1 EG, och bevisbördan för att styrka denna åvilar i första hand kommissionen (förstainstansrättens dom av den 7 juli 1994 i mål T‑43/92, Dunlop Slazenger mot kommissionen, REG 1994, s. II‑441, punkt 79, och domen i det ovannämnda målet Peróxidos Orgánicos mot kommissionen, punkt 51).

85 Fördelningen av bevisbördan kan emellertid variera, eftersom de faktiska omständigheter som en part åberopar kan vara sådana att tillräcklig bevisning måste anses ha lagts fram såvida inte motparten lämnar en förklaring eller en motivering (se, för ett liknande resonemang, domen i de ovan i punkt 84 nämnda förenade målen Aalborg Portland m.fl. mot kommissionen, punkt 79, och domen i det ovan i punkt 84 nämnda målet Peróxidos Orgánicos mot kommissionen, punkt 53).

86 När det gäller den bevisning som kommissionen kan stödja sig på, är det principen om fri bevisprövning som gäller inom konkurrensrätten (domstolens dom av den 25 januari 2007 i mål C‑407/04 P, Dalmine mot kommissionen, REG 2007, s. I‑829, punkt 63, och förstainstansrättens dom av den 8 juli 2004 i de förenade målen T‑67/00, T‑68/00, T‑71/00 och T‑78/00, JFE Engineering m.fl. mot kommissionen, REG 2004, s. II‑2501, punkt 273). Eftersom förbudet mot att delta i konkurrensbegränsande förfaranden och avtal liksom de sanktioner som kan påföras den som bryter mot detta förbud är väl kända, är det vanligt att den verksamhet som sådana förfaranden och avtal medför bedrivs i hemlighet, att mötena äger rum i lönndom, oftast i tredjeland, och att därtill hörande dokumentation begränsas till ett minimum. Om kommissionen trots detta upptäcker handlingar som uttryckligen bekräftar att aktörer har haft otillåten kontakt med varandra, till exempel mötesprotokoll, är dessa handlingar vanligtvis fragmentariska och spridda, varför det ofta visar sig vara nödvändigt att rekonstruera vissa detaljer med hjälp av slutledning. I de flesta fall måste förekomsten av ett konkurrensbegränsande förfarande eller avtal härledas ur ett antal sammanträffanden och indicier som sammantagna, förutsatt att det saknas en annan hållbar förklaring, kan utgöra bevis för att en överträdelse av konkurrensreglerna har skett (domen i de ovan i punkt 84 nämnda förenade målen Aalborg Portland m.fl. mot kommissionen, punkterna 55–57). Sådana indicier och sammanträffanden kan ge upplysningar inte endast om att det har förekommit konkurrensbegränsande beteenden eller avtal, utan också om hur länge fortgående konkurrensbegränsande beteenden har pågått och om hur länge ett avtal som har ingåtts i strid med konkurrensreglerna har varit tillämpligt (domstolens dom av den 21 september 2006 i mål C‑113/04 P, Technische Unie mot kommissionen, REG 2006, s. I‑8831, punkt 166).

87 Kommissionen måste under alla omständigheter lägga fram exakt och samstämmig bevisning till stöd för att den påstådda överträdelsen har ägt rum (se förstainstansrättens dom av den 6 juli 2000 i mål T‑62/98, Volkswagen mot kommissionen, REG 2000, s. II‑2707, punkterna 43 och 72 samt där angiven rättspraxis, domen i de ovan i punkt 86 nämnda förenade målen JFE Engineering m.fl. mot kommissionen, punkt 179 och där angiven rättspraxis, och förstainstansrättens dom av den 25 oktober 2005 i mål T‑38/02, Groupe Danone mot kommissionen, REG 2005, s. II‑4407, punkt 217). Emellertid måste varje del av den bevisning som kommissionen har åberopat inte nödvändigtvis motsvara dessa kriterier med avseende på varje del av överträdelsen. Det räcker att en samlad bedömning av alla de indicier som institutionen har hänvisat till motsvarar detta krav (domen i de ovan i punkt 86 nämnda förenade målen JFE Engineering m.fl. mot kommissionen, punkt 180, och domen i det ovannämnda målet Groupe Danone mot kommissionen, punkt 218; se även, för ett liknande resonemang, domen i de ovan i punkt 57 nämnda förenade målen PVC II, punkterna 768–778 och i synnerhet punkt 777). När det gäller en överträdelses varaktighet fordras det enligt rättspraxis att kommissionen, när det saknas bevisning som gör det möjligt att direkt fastställa varaktigheten, åtminstone ska stödja sig på bevisning som hänför sig till omständigheter som ligger tillräckligt nära i tiden för att det rimligen ska kunna antas att överträdelsen har fortgått utan avbrott mellan två exakta tidpunkter (domen i det ovan i punkt 86 nämnda målet Technische Unie mot kommissionen, punkt 169, domen i det ovan i punkt 84 nämnda målet Dunlop Slazenger mot kommissionen, punkt 79, och domen i det ovan i punkt 84 nämnda målet Peróxidos Orgánicos mot kommissionen, punkt 51).

88 När det gäller olika uppgifters bevisvärde ska det understrykas att det enda relevanta kriteriet för att värdera fritt framlagd bevisning utgörs av dess trovärdighet (domen i det ovan i punkt 86 nämnda målet Dalmine mot kommissionen, punkt 63; se förstainstansrättens dom av den 8 juli 2004 i mål T‑44/00, Mannesmannröhren-Werke mot kommissionen, REG 2004, s. II‑2223, punkt 84 och där angiven rättspraxis, och domen i de ovan i punkt 86 nämnda förenade målen JFE Engineering m.fl. mot kommissionen, punkt 273). Enligt de allmänna reglerna för bevisning beror en handlings trovärdighet och därmed dess bevisvärde på dess ursprung, omständigheterna vid dess upprättande, dess avsedda mottagare och dess innehåll (förstainstansrättens dom av den 15 mars 2000 i de förenade målen T‑25/95, T‑26/95, T‑30/95–T‑32/95, T‑34/95–T‑39/95, T‑42/95–T‑46/95, T‑48/95, T‑50/95–T‑65/95, T‑68/95–T‑71/95, T‑87/95, T‑88/95, T‑103/95 och T‑104/95, Cimenteries CBR m.fl. mot kommissionen, REG 2000, s. II‑491, punkt 1053; förslaget till avgörande från domaren Vesterdorf, tillförordnad generaladvokat, i mål T‑1/89, Rhône-Poulenc mot kommissionen, REG 1991, sidorna II‑867, II‑869 och II‑956). Härvid bör det bland annat tillmätas stor vikt om en handling har upprättats i omedelbar anslutning till de faktiska omständigheterna (förstainstansrättens dom av den 11 mars 1999 i mål T‑157/94, Ensidesa mot kommissionen, REG 1999, s. II‑707, punkt 312) eller av en person som direkt har bevittnat dessa omständigheter (se, för ett liknande resonemang, domen i de ovan i punkt 86 nämnda förenade målen JFE Engineering m.fl. mot kommissionen, punkt 207). Handlingar som visar att kontakter har ägt rum mellan flera företag och att dessa verkligen eftersträvade målet att i förväg undanröja osäkerheten om konkurrenternas framtida beteenden räcker för att styrka att ett samordnat förfarande har förelegat (se, för ett liknande resonemang, domstolens dom av den 16 december 1975 i de förenade målen 40/73–48/73, 50/73, 54/73–56/73, 111/73, 113/73 och 114/73, Suiker Unie m.fl. mot kommissionen, REG 1973, s. 1663, punkterna 175 och 179). Vidare ska uttalanden som går emot den som har avgett dem i regel anses utgöra särskilt trovärdig bevisning (se, för ett liknande resonemang, domen i de ovan i punkt 86 nämnda förenade målen JFE Engineering m.fl. mot kommissionen, punkterna 207, 211 och 212).

89 Avslutningsvis vill tribunalen erinra om att när talan har väckts enligt artikel 230 EG (nu artikel 263 FEUF) med yrkande om ogiltigförklaring av ett beslut i vilket kommissionen har konstaterat en överträdelse av konkurrensreglerna och ålagt dem som beslutet riktar sig till att betala böter, åligger det unionsdomstolen att pröva huruvida den bevisning och de andra uppgifter som kommissionen har lagt till grund för sitt beslut räcker för att styrka överträdelsen (domen i de ovan i punkt 86 nämnda förenade målen JFE Engineering m.fl. mot kommissionen, punkterna 174 och 175; se även, för ett liknande resonemang, domen i de ovan i punkt 57 nämnda förenade målen PVC II, punkt 891). Om unionsdomstolen anser att det föreligger tvivel, ska den ge företräde åt den lösning som gynnar dem till vilka beslutet riktade sig. Unionsdomstolen kan således inte fastslå att kommissionen har styrkt att den aktuella överträdelsen har förelegat om denna fråga enligt unionsdomstolen fortfarande är föremål för tvivel (domen i de ovan i punkt 86 nämnda förenade målen JFE Engineering m.fl. mot kommissionen, punkt 177, och domen i det ovan i punkt 87 nämnda målet Groupe Danone mot kommissionen, punkt 215). I den sistnämnda situationen är det nämligen nödvändigt att beakta den princip om oskuldspresumtion som följer bland annat av artikel 6.2 i Europeiska konventionen om skydd för de mänskliga rättigheterna och de grundläggande friheterna, undertecknad i Rom den 4 november 1950 (nedan kallad Europakonventionen). Denna princip ingår enligt domstolens praxis bland de grundläggande rättigheter för vilka unionens rättsordning ger skydd, vilket dessutom har bekräftats i ingressen till Europeiska enhetsakten, i artikel 6.2 i fördraget om Europeiska unionen och i artikel 47 i Europeiska unionens stadga om de grundläggande rättigheterna, som proklamerades den 7 december 2000 i Nice (EGT C 364, s. 1). Mot bakgrund av de aktuella överträdelsernas art samt de därtill knutna sanktionernas art och omfattning, ska principen om oskuldspresumtion bland annat tillämpas på förfaranden som rör överträdelser av konkurrensreglerna där böter eller viten kan åläggas (se domstolens dom av den 8 juli 1999 i mål C‑199/92 P, Hüls mot kommissionen, REG 1999, s. I‑4287, punkterna 149 och 150, och i mål C‑235/92 P, Montecatini mot kommissionen, REG 1999, s. I‑4539, punkterna 175 och 176, samt domen i det ovan i punkt 87 nämnda målet Groupe Danone mot kommissionen, punkt 216).

90 Vid bedömningen av huruvida en överträdelse har förelegat ska hänsyn tas uteslutande till den bevisning som kommissionen lade fram i det beslut där den konstaterade överträdelsen. Den enda relevanta frågan är således huruvida denna bevisning i materiellt hänseende räcker för att styrka överträdelsen (domen i de ovan i punkt 88 nämnda förenade målen Cimenteries CBR m.fl. mot kommissionen, punkt 726).

91 Den rättspraxis som har redovisats ovan kan tillämpas analogt på artikel 53 i EES-avtalet och på de beslut som kommissionen antar med stöd av den artikeln.

92 Det är mot bakgrund av de regler som har redovisats i punkterna 84–91 ovan som tribunalen ska pröva huruvida kommissionen i det angripna beslutet lade fram bevisning som, sammantagen och med hänsyn till de alternativa förklaringar eller motiveringar som sökanden har anfört, var tillräckligt trovärdig, exakt och samstämmig för att styrka att den överträdelse som konstaterades i artikel 1 i det angripna beslutet fortgick, och att det första berörda företaget fortsatte att delta i denna, under perioden från september 2000 till den 30 september 2002 samt att FEH kunde hållas personligen ansvarigt för detta med hänvisning till att FEH utövade ledning över detta företag vid tiden för överträdelsen.

– Bedömning av den bevisning som låg till grund för det angripna beslutet

93 Inledningsvis bör det erinras om de väsentliga faktiska omständigheter som kommissionen stödde sig på när den i det angripna beslutet gjorde bedömningen att den överträdelse som konstaterades i artikel 1 i det beslutet fortgick, och att det första berörda företaget fortsatte att delta i denna, under perioden från september 2000 till den 30 september 2002.

94 I skäl 290 i det angripna beslutet angav kommissionen att den hade lämnat ett antal uttalanden utan avseende. Det rörde sig om de uttalanden från FEH och FES, från bolagen i Arevakoncernen, från Melco, från bolagen i Hitachikoncernen eller JAEPS och från Toshiba enligt vilka kartellen upphörde för första gången antingen under år 1997, i september 1999, under år 1999 efter Siemens utträde eller till och med omkring september 2000. Kommissionen motiverade detta med att de berörda uttalandena inte var trovärdiga eller att de var tvetydiga och föga övertygande, eftersom de motsade varandra och var oförenliga med bevisningen i ärendet (se punkt 80 ovan). Av skäl 290 jämfört med skälen 191–198 framgår att kommissionen hänvisade till att det första berörda företaget och andra företag hade fortsatt att delta i multilaterala möten under år 2000 och/eller år 2001. För att visa att kartellen fortsatte att fungera – och att det första berörda företaget fortsatte att delta i den – efter det att ”Schneider/VA Tech” hade lämnat kartellen den 13 december 2000, stödde kommissionen sig på den bevisning som har nämnts i punkt 81 ovan.

95 När det till att börja med gäller de faxmeddelanden om möten och fördelning av GIS-projekt som vissa kartellmedlemmar utväxlade mellan den 18 december 2000 och den 22 januari 2001, bör det framhållas att de enda företag som berördes av denna utväxling – något som kommissionen också har vitsordat – var Alstom (sedermera Areva), Melco och ABB. Som sökanden på goda grunder har gjort gällande, utgör denna utväxling, som var samtidig med de faktiska omständigheterna, visserligen ett trovärdigt och exakt bevis för kartellens aktiviteter under tiden kring december 2000 och januari 2001, men däremot ger den inga indikationer på att det första berörda företaget då deltog i kartellen.

96 När det sedan gäller förteckningen av den 12 maj 2000 är det riktigt att det där räknas upp tretton planerade ”kommittémöten” mellan den 18 maj 2000 och den 17 maj 2001. Att dessa kommittémöten hade ett konkurrensbegränsande syfte kan härledas ur att vart och ett av de berörda företagen i förteckningen betecknades med sin särskilda kod inom kartellen, i överensstämmelse med de koder som återgavs i skälen 142 och 197 i det angripna beslutet. Dessutom bekräftade flera kartellmedlemmar att det också fanns planer på möten för de organ – den gemensamma Europa–Japan-kommittén och Europakommittén – som medverkade i kartellens operativa funktion, något som också framgår av skälen 150 och 151 i det angripna beslutet. Att sex av dessa kommittémöten faktiskt ägde rum har dessutom antingen bekräftats av kartelldeltagare eller fått stöd av andra uppgifter i ärendeakten, såsom reseräkningar eller noteringar i personliga almanackor. Kartellens aktiviteter under perioden från den 18 maj 2000­ till den 18 januari 2001 kan därför anses vara styrkta. Som kommissionen själv har vitsordat, var emellertid Reyrolle, Alstom, Schneider, ABB, Melco och Toshiba de enda företag som deltog i dessa möten. Av detta följer, som sökanden också på goda grunder har gjort gällande, att förteckningen visserligen utgör ett trovärdigt och exakt bevis för kartellens aktiviteter mellan den 18 maj 2000 och den 17 maj 2001, men att den däremot inte ger några indikationer på att det första berörda företaget då deltog i kartellen.

97 När det slutligen gäller de handlingar som rör omständigheter som var samtida med dessa handlingars upprättande, avseende åtta GIS-projekt med referensnumren [konfidentiellt], framgår det av dessa handlingar att kartellmedlemmarna hade ingått avtal, med varierande löptid, om fördelning av de ovannämnda GIS-projekten. Enligt dessa handlingar deltog det första berörda företaget, tillsammans med andra kartellmedlemmar, i överenskommelser med syftet att fördela åtta GIS-projekt. Överenskommelserna, som organiserades av andra kartelldeltagande företag, ingicks eller trädde i kraft mellan den [konfidentiellt] och den [konfidentiellt], och de var i kraft under omkring [konfidentiellt] räknat från den dag då de ingicks, vilket innebär att det sista projektet, med referensnumret [konfidentiellt], löpte ut den [konfidentiellt].

98 Härvid bör det erinras om att det, för att ett avtal i den mening som avses i artikel 81.1 EG ska anses föreligga, räcker att de aktuella företagen har gett uttryck för sin gemensamma vilja att agera på marknaden på ett bestämt sätt (förstainstansrättens dom av den 24 oktober 1991 i mål T‑2/89, Petrofina mot kommissionen, REG 1991, s. II‑1087, punkt 211, och av den 10 mars 1992 i mål T‑13/89, ICI mot kommissionen, REG 1992, s. II‑1021, punkt 253, svensk specialutgåva, volym 12, s. II‑183; se, för ett liknande resonemang, även domstolens dom av den 15 juli 1970 i mål 41/69, ACF Chemiefarma mot kommissionen, REG 1970, s. 661, punkt 112, svensk specialutgåva, volym 1, s. 457). Artikel 81 EG är tillämplig när en kartell utan att formellt ha upplösts har fortsatt att ha verkan (se, för ett liknande resonemang, domen i det ovannämnda målet ICI mot kommissionen, punkt 254, och förstainstansrättens dom av den 13 december 2001 i mål T‑48/98, Acerinox mot kommissionen, REG 2001, s. II‑3859, punkt 63). Ovannämnda rättspraxis kan tillämpas analogt på artikel 53.1 i EES-avtalet.

99 I det aktuella fallet har sökanden inte bestritt att FEH i enlighet med kartellens regler hade ingått avtal med syftet att inom ramen för kartellen fördela de åtta GIS-projekten med referensnumren [konfidentiellt]. Sökanden har inte heller bestritt att dessa avtal mot bakgrund av de däri ingående bestämmelserna skulle ha verkan mellan den [konfidentiellt], det vill säga den dag då avtalet om projektet med referensnumret [konfidentiellt] trädde i kraft, och den [konfidentiellt], det vill säga den dag då avtalet om projektet med referensnumret [konfidentiellt] upphörde att gälla.

100 Dessutom finns det inga uppgifter i ärendeakten som gör det möjligt att konstatera att det första berörda företaget offentligt tog avstånd från kartellen och från de avtal som hade ingåtts inom ramen för denna. Att ett företag inte offentligt har tagit avstånd från resultaten av ett möte i vilket det har deltagit eller från ett avtal i vilket det har varit part betyder i regel att det företaget förblir ansvarigt för sitt deltagande i kartellen. Det skulle nämligen vara alltför lätt för företagen att minska risken för att behöva betala höga böter om de kunde dra nytta av en olaglig samverkan och därefter få böterna nedsatta på grund av att de endast hade spelat en begränsad roll vid genomförandet av överträdelsen, trots att deras ställningstagande hade föranlett andra företag att bete sig på ett sätt som var mer skadligt för konkurrensen (se, för ett liknande resonemang, domen i det ovan i punkt 88 nämnda målet Mannesmannröhren-Werke mot kommissionen, punkt 278 och där angiven rättspraxis). Av detta följer att även om det antogs att det första berörda företaget inte efterlevde alla de avtal som det hade ingått inom ramen för kartellen, skulle den omständigheten inte, i avsaknad av bevis för att företaget offentligt tog avstånd från övriga kartellmedlemmar, räcka för att befria företaget från ansvar för sitt deltagande i dessa avtal och därigenom också i den överträdelse som konstaterades i artikel 1 i det angripna beslutet.

101 Därför måste det anses att de faxmeddelanden som vissa kartellmedlemmar utväxlade mellan den 18 december 2000 och den 22 januari 2001, förteckningen av den 12 maj 2000 över ”kommittémöten” och handlingarna avseende åtta GIS-projekt, vilka nämns i skälen 191–198 i det angripna beslutet och till vilka det hänvisas i skäl 290 i det beslutet, visar på ett trovärdigt, exakt och samstämmigt sätt att den överträdelse som konstaterades i artikel 1 i det angripna beslutet fortgick under perioden från september 2000 till den 30 september 2002. Mot bakgrund av att den överträdelse som konstaterades i artikel 1 i det angripna beslutet var synnerligen långvarig – härvid bör det noteras att sökanden inte har bestritt denna överträdelses existens under perioden från den 15 april 1988 till september 2000 – och att kartellmedlemmarna vidtog komplicerade skyddsåtgärder av de slag som nämns i skäl 170 i det angripna beslutet för att dölja kartellens existens, måste denna bevisning dessutom anses hänföra sig till omständigheter som ligger tillräckligt nära i tiden, i den mening som avses i den rättspraxis som redovisas i punkt 87 ovan, för att det rimligen ska kunna antas att överträdelsen fortgick utan avbrott under den aktuella perioden.

102 Den bevisning som i detta avseende ligger till grund för det angripna beslutet är dessutom tillräckligt trovärdig, exakt och samstämmig. Det går inte att vederlägga denna bevisning med hänvisning till de olika uttalanden, med innebörden att kartellen redan före perioden mellan september 2000 och den 30 september 2002 hade upphört för första gången, som FEH och FES gjorde i sin skrivelse av den 21 november 2006 till kommissionen och i sitt svar på meddelandet om invändningar (se punkterna 19 och 27 ovan) och som Melco, bolagen i Hitachikoncernen eller JAEPS och VA Tech-koncernen gjorde i sin respektive ansökan med stöd av meddelandet om samarbete (se punkterna 13, 14 och 16 ovan). Det finns nämligen inga trovärdiga och exakta uppgifter till stöd för dessa uttalanden om att kartellen redan tidigare hade upphört. Dessutom är dessa uttalanden inbördes motstridiga i så måtto att deras upphovsmän hävdar att kartellen upphörde antingen under år 1997 (Melco), under år 1999 (bolagen i Hitachikoncernen eller JAEPS och VA Tech-koncernen) eller ”i eller omkring” september 2000 (FEH och FES). Av detta följer, som kommissionen på goda grunder påpekade i skälen 284, 285 och 290 i det angripna beslutet, att dessa uttalanden inte gör det möjligt att ifrågasätta skriftliga handlingar som dels avser omständigheter samtidiga med handlingarnas upprättande, dels härrör från företag som deltog i den överträdelse som konstaterades i artikel 1 i det angripna beslutet, och av dessa skriftliga handlingar framgår att den överträdelsen fortgick under perioden från september 2000 till den 30 september 2002.

103 Sökanden har förvisso gjort gällande att uttalandena i FEH:s och FES:s skrivelse av den 21 november 2006 till kommissionen och i deras svar på meddelandet om invändningar borde tillmätas ett särskilt högt bevisvärde eller särskilt hög trovärdighet därför att de enligt sökanden har ”självanklagande” karaktär (se punkt 88 ovan och punkt 107 nedan). Dessa uttalanden, i vilka FEH och FES redogör för hur det första berörda företaget upphörde att delta i kartellen efter det möte för de japanska medlemmarna som hölls ”i eller omkring” september 2000, kan emellertid inte anses strida mot deras intressen. I själva verket tenderar uttalandena snarare att tona ned betydelsen av det första berörda företagets bidrag till överträdelsen och därmed att begränsa det personliga ansvar som åvilar FEH med anledning av den ledning som FEH utövade över det företaget vid tiden för överträdelsen. Sådana uttalanden kan inte vederlägga den bevisning som kommissionen stödde sig på i det angripna beslutet.

104 Detta innebär att sökanden saknar fog för att hävda att kommissionen, genom sin slutsats att det första berörda företaget hade deltagit i överträdelsen under perioden från september 2000 till den 30 september 2002 och att FEH kunde hållas personligen ansvarigt för detta med hänvisning till den ledning som FEH utövade över detta företag vid tiden för överträdelsen, gjorde en oriktig bedömning av bevisvärdet av uttalandena i FEH:s och FES:s skrivelse av den 21 november 2006 till kommissionen och i deras svar på meddelandet om invändningar.

105 De handlingar avseende avtal ingångna inom ramen för kartellen som beskrivs i skälen 191 och 198 i det angripna beslutet stöder dessutom på ett trovärdigt och exakt sätt kommissionens bedömning att det första berörda företaget fortsatte att delta i överträdelsen under perioden från september 2000 till den 30 september 2002, eftersom det i dessa handlingar anges att ”Fuji” var part i dessa inom ramen för kartellen ingångna avtal, vilka var avsedda att ha verkan mellan den 27 augusti 1998 och den 28 oktober 2001.

106 Vad som återstår är således att kontrollera huruvida sökandens alternativa förklaringar eller motiveringar kan vederlägga de trovärdiga och exakta bevisuppgifter som det angripna beslutet bygger på. Om så inte är fallet, ska kommissionen anses ha fullgjort sin skyldighet att styrka att det första berörda företaget fortsatte att delta i överträdelsen under perioden från september 2000 till den 30 september 2002 (se, för ett liknande resonemang, domen i de ovan i punkt 84 nämnda förenade målen Aalborg Portland m.fl. mot kommissionen, punkt 79, och domen i det ovan i punkt 84 nämnda målet Peróxidos Orgánicos mot kommissionen, punkterna 63 och 71) och att FEH kunde hållas personligen ansvarigt för detta med hänvisning till den ledning som FEH utövade över det företaget vid tiden för överträdelsen.

– Bedömning av den alternativa bevisning som sökanden har lagt fram

107 Sökanden har till att börja med gjort gällande att kommissionen underlät att beakta vissa argument eller faktiska omständigheter som enligt sökanden skulle ha bekräftat trovärdigheten i uttalandena i FEH:s och FES:s svar på meddelandet om invändningar, enligt vilka det första berörda företaget upphörde att delta i kartellen ”i eller omkring” september 2000. Härvid har sökanden för det första hävdat att det första berörda företaget i september 2000 slutade att delta i kartellens möten efter att tidigare ha varit närvarande vid de möten för de japanska medlemmarna som föregick mötena för medlemmarna i Europakommittén och Japankommittén, i enlighet med GQ-avtalet. För det andra har sökanden anfört att FEH:s och FES:s uttalanden får stöd av vissa uttalanden från ABB, Melco, bolagen i Hitachikoncernen eller JAEPS och VA Tech-koncernen. För det tredje har sökanden hänvisat till att det första berörda företaget inte nämns i några handlingar efter september 2000. För det fjärde har sökanden gjort gällande att kommissionen underlät att beakta den ”självanklagande” karaktären hos FEH:s och FES:s uttalanden med innebörden att överträdelsen och det första berörda företagets deltagande i denna upphörde i september 2000. För det femte har sökanden påpekat att de handlingar avseende två anbudsförfaranden i [konfidentiellt], upprättade [konfidentiellt] och [konfidentiellt], som FEH och FES lade fram i en bilaga till ansökan till tribunalen och som svar på tribunalens anmodan att inkomma med handlingar (se punkt 37 ovan) visar att det första berörda företaget upphörde att efterleva de överenskommelser som hade ingåtts inom kartellen och slutligen också att delta i kartellens verksamhet efter september 2000, eftersom företaget inom ramen för dessa anbudsförfaranden avsevärt sänkte sina priser jämfört med prisnivån enligt de kartellinterna överenskommelserna. Av dessa handlingar framgår enligt sökanden att de prisförslag som det första berörda företaget lämnade till sina samarbetspartner för GIS-projektet avseende kontraktet [konfidentiellt], [konfidentiellt], låg mellan [konfidentiellt] och [konfidentiellt] procent under prisnivån enligt överenskommelsebladet och att det pris som detta företag fakturerade sin samarbetspartner för de två GIS-projekten avseende kontraktet [konfidentiellt], i [konfidentiellt], låg [konfidentiellt] procent under prisnivån enligt överenskommelsebladet.

108 Dessutom har sökanden hävdat att kommissionen, genom att inte fästa något avseende vid FEH:s och FES:s uttalanden om att det första berörda företaget hade upphört att delta i överträdelsen ”i eller omkring” september 2000, gjorde en uppenbart oriktig bedömning av den framlagda bevisningen och åsidosatte rätten till en rättvis prövning, principen om oskuldspresumtion och principen in dubio pro reo. Till stöd för sin bedömning anförde kommissionen i det angripna beslutet att det inte tydligt angavs i dessa uttalanden när det första berörda företaget skulle ha lämnat kartellen och att det företaget inte heller offentligt hade tagit avstånd från kartellen.

109 Det framgår emellertid inte av det angripna beslutet att kommissionen, för att styrka att det första berörda företaget deltog i överträdelsen under perioden från september 2000 till den 30 september 2002, stödde sig på det uttalande som ABB gjorde i sitt svar av den 4 oktober 2004 på en begäran om upplysningar (se punkterna 15 och 81 ovan), enligt vilket ”kartellen avseende GIS[-projekt] under den period då Siemens och Hitachi inte deltog i denna fortsatte att existera med … ABB, Alstom, Areva, VA Tech, Schneider …, [Melco], Toshiba och Fuji”. Därför saknas det anledning att kontrollera huruvida detta uttalande, som sökanden har hävdat, kunde ge stöd åt kommissionens slutsats om det första berörda företagets deltagande i överträdelsen under perioden från september 2000 till den 30 september 2002.

110 När det gäller sökandens övriga argument ska det till att börja med påpekas, vilket sökanden också på goda grunder har gjort gällande, att ingen av de uppgifter som låg till grund för det angripna beslutet styrker att det första berörda företaget under perioden från september 2000 till den 30 september 2002 medverkade i något möte för de företag som deltog i kartellen eller, i synnerhet, i något möte för de japanska medlemmarna. I motsats till vad sökanden har hävdat, räcker emellertid denna omständighet inte för att vederlägga de trovärdiga och exakta bevisuppgifter enligt vilka det första berörda företaget under den perioden fortsatte att delta i överträdelsen.

111 Att det inte framgår av förteckningen av den 12 maj 2000 över kommittémöten (se punkt 96 ovan) att det första berörda företaget deltog i eller borde ha varit närvarande vid dessa möten saknar helt relevans i detta sammanhang. Den förteckningen innehåller nämligen endast möten i den gemensamma Europa–Japan-kommittén och Europakommitténs därtill knutna förberedelsemöten. Av skälen 150, 151 och 376 samt fotnot 320 till skäl 255 i det angripna beslutet framgår att det första berörda företaget inte ingick i Japankommittén och följaktligen inte heller i den gemensamma Europa–Japan-kommittén. Företaget deltog inte heller direkt i arbetsmötena eller i de ”förvaltningsmöten” som ägnades åt förvaltningen av kartellen och som samlade företrädare för både japanska och europeiska företag.

112 Att det inte framgår vare sig av de faxmeddelanden som vissa kartellmedlemmar utväxlade mellan den 18 december 2000 och den 22 januari 2001 eller av förteckningen av den 12 maj 2000 över kommittémöten att det första berörda företaget under december 2000 och januari 2001 deltog i kartellens möten och diskussioner, i synnerhet de möten och diskussioner som rörde fördelningen av de GIS-projekt som avses i punkt 95 ovan, räcker inte för att styrka att det företaget hade upphört att delta i överträdelsen under perioden från september 2000 till den 30 september 2002. Det framgår nämligen av den skriftliga bevisning som nämns i skäl 198 i det angripna beslutet att det första berörda företaget under den perioden medverkade i tillämpningen av de avtal som kartellmedlemmarna hade ingått om åtta GIS-projekt med referensnumren [konfidentiellt], enligt vilka sökanden vid äventyr av sedvanliga sanktioner skulle skydda de bud som andra företag i kartellen hade lagt och längre fram också själva tilldelningen till de företagen av de berörda GIS-projekten. Dessa skyldigheter förelåg under avtalens hela giltighetstid. Mot bakgrund av giltighetstiden för dessa avtal enligt vad som angavs i dem (se punkterna 99 och 105 ovan) saknar sökanden fog för att hävda att alla dessa avtal hade upphört att gälla redan i januari 2000, då tiden för att lämna anbud på de GIS-projekt som avtalen avsåg löpte ut enligt vad som angavs i avtalen. Dessutom finns det anledning att framhålla – som kommissionen också påpekade i skäl 377 i det angripna beslutet (se punkt 82 ovan) – att det första berörda företaget efter att ha erhållit ett överenskommelseblad dagtecknat den 28 september 2000 skulle lämna ett ”arrangerat” anbud till en kund i syfte att skapa intrycket att det rådde viss konkurrens om det berörda GIS-projektet.

113 I motsats till vad sökanden har påstått är det inte heller styrkt vare sig att det första berörda företaget avstod från att tillämpa överenskommelserna avseende åtta GIS-projekt med referensnumren [konfidentiellt] under perioden från september 2000 till den 30 september 2002 eller att företaget inte på något sätt agerade med anledning av det överenskommelseblad som företaget erhöll den 28 september 2000. Dessa påståenden gjordes i sökandens svar på meddelandet om invändningar och motiverades där med att överenskommelserna i fråga inte längre gällde, eftersom sökanden hade upphört att delta i kartellen efter ett möte för de japanska medlemmarna som hade ägt rum ”i eller omkring” september 2000.

114 Sökanden har hävdat att FEH:s och FES:s uttalanden i detta avseende bekräftas av ABB:s uttalanden i dess kompletterande svar på meddelandet om invändningar (se punkt 21 ovan) och av Melcos uttalanden i samband med dess ansökan med stöd av meddelandet om samarbete (se punkt 16 ovan).

115 När det till att börja med gäller ABB:s uttalanden i det kompletterande svaret på meddelandet om invändningar, ska det konstateras att dessa uttalanden inte gör det möjligt att dra slutsatsen att det första berörda företaget ”i eller omkring” september 2000 upphörde att delta i kartellen och att efterleva de överenskommelser som hade ingåtts inom ramen för denna. Uttalandena bekräftar förvisso att ABB, Alstom, Melco och Toshiba offentligt, vid ett möte i september eller oktober 2000, tillkännagav för de övriga kartellmedlemmarna att de avsåg att avsluta kartellens verksamhet. Till detta ska läggas att det första berörda företaget inte nämns bland de företag som vid tiden för detta tillkännagivande deltog i kartellen. Det uppges emellertid också att uppgiften om att kartellens verksamhet skulle avslutas var falsk och att det enda syftet med att förmedla den berörda uppgiften inom kartellen var att få ”Schneider/VA Tech” att upphöra med sitt deltagande i denna verksamhet. Dessutom anges det att kartellmedlemmarna träffades ytterligare en eller två gånger före det möte i december 2000 som föreföll innebära att kartellens verksamhet upphörde. Vidare påpekas det dels att de kartellmedlemmar som var närvarande vid detta sista möte var ”ABB, Alstom, Schneider/VA Tech, Melco och Toshiba”, dels att Hitachi och Siemens inte var närvarande på grund av att de vid denna tidpunkt inte längre deltog i kartellens verksamhet. De berörda uttalandena från ABB förlänar således inte någon särskild trovärdighet till FEH:s och FES:s uttalanden med innebörden att det första berörda företaget hade fog för att tro att kartellen hade upphört ”i eller omkring” september 2000 och att detta företag därför upphörde att delta i kartellen och i synnerhet att efterleva de överenskommelser som hade ingåtts inom ramen för kartellen. För det första framgår det av ABB:s uttalanden att den falska information som lämnades av ABB, Alstom, Melco och Toshiba inte var avsedd att få till stånd det första berörda företagets utträde ur kartellen. Därför är det, som kommissionen på goda grunder har påpekat, föga troligt att de ansvariga för denna manöver inte skulle ha reagerat om manövern hade lett till ett resultat som de inte hade avsett. För det andra framgår det av ABB:s uttalanden att det möte varigenom kartellens verksamhet föreföll ha avslutats inte ägde rum förrän i december 2000, vilket betyder att den manöver som ABB, Alstom, Melco och Toshiba genomförde inte kan förklara att det första berörda företaget skulle ha upphört att delta i kartellen redan i september 2000. För det tredje har den omständigheten att ”Fuji” i ABB:s uttalanden inte nämns bland de företag som deltog i kartellen vid tiden för den ovannämnda manövern inget större bevisvärde, av två skäl. Till att börja med genomfördes manövern i den gemensamma Europa–Japan-kommittén, där det första berörda företaget inte ingick. Dessutom nämns ”Fuji” inte heller bland de företag som vid tiden för manövern inte längre ingick i kartellen. Att det första berörda företaget eventuellt avstod från att delta i nya möten eller diskussioner inom kartellen under perioden från september 2000 till den 30 september 2002 innebär under alla omständigheter inte nödvändigtvis att företaget upphörde att efterleva de överenskommelser som hade ingåtts inom ramen för kartellen och således inte heller att företaget inte deltog i kartellen under den perioden. Av det anförda följer att ABB:s uttalanden i det kompletterande svaret på meddelandet om invändningar inte vederlägger den skriftliga bevisning som nämns i det angripna beslutet av vilken framgår att det första berörda företaget fortsatte att delta i överträdelsen under perioden från september 2000 till den 30 september 2002.

116 Att Melco i sitt uttalande med stöd av meddelandet om samarbete inte nämnde ”Fuji” bland de företag som hade fortsatt att föra begränsade diskussioner inom ramen för kartellen, mellan den tidpunkt då Siemens och Hitachi avbröt sitt deltagande och den tidpunkt då Siemens återupptog sitt deltagande, har inte heller avgörande betydelse för bedömningen av huruvida det första berörda företaget deltog i överträdelsen under perioden från september 2000 till den 30 september 2002. Detta beror på att Melco inte heller nämnde att det första berörda företaget skulle ha lämnat kartellen under tiden från det att Siemens i september 1999 upphörde med sitt deltagande i denna överträdelse till dess att Siemens i juli 2002 återupptog sitt deltagande i överträdelsen, och således inte heller att det berörda företaget skulle ha upphört att handla i enlighet med de överenskommelser som hade ingåtts inom ramen för kartellen.

117 Dessutom gjorde kommissionen en riktig bedömning av de uttalanden i FEH:s och FES:s svar på meddelandet om invändningar enligt vilka det första berörda företaget skulle ha upphört att delta i kartellen efter det möte för de japanska medlemmarna som hölls ”i eller omkring” september 2000. Den bedömning som kommissionen gjorde var att dessa uttalanden inte var särskilt trovärdiga och därför inte kunde vederlägga den i det angripna beslutet omnämnda skriftliga bevisning av vilken framgår att det första berörda företaget fortsatte att delta i överträdelsen under perioden från september 2000 till den 30 september 2002.

118 För det första är det, av de skäl som har förklarats i punkt 103 ovan, inte möjligt att anse att uttalandena i FEH:s och FES:s svar på meddelandet om invändningar ska bedömas som särskilt trovärdiga med motiveringen att de stred mot uppgiftslämnarnas – i det aktuella fallet FEH:s – intressen på grund av att det där uppgavs att det första berörda företaget hade upphört att delta i kartellen efter det möte för de japanska medlemmarna som hölls ”i eller omkring” september 2000.

119 För det andra gjorde kommissionen en riktig bedömning av uttalandena i FEH:s och FES:s svar på meddelandet om invändningar när den fann att trovärdigheten i dessa uttalanden undergrävdes av vissa fall av bristande samstämmighet, bland annat i fråga om när det första berörda företaget skulle ha upphört att delta i överträdelsen. Enligt FEH och FES, i deras svar på meddelandet om invändningar och i deras skrivelse av den 21 november 2006 till kommissionen (se punkterna 19 och 27 ovan), och enligt en anställd inom Fujikoncernen, nämligen Oz, i ett uttalande som fogades till FEH:s och FES:s svar på meddelandet om invändningar, upphörde det första berörda företaget att delta i kartellen efter det möte för de japanska medlemmarna som hölls ”i eller omkring” september 2000. En annan anställd i Fujikoncernen, I. H., uppgav däremot i ett uttalande som fogades till samma svar att mötena mellan de japanska medlemmarna upphörde kort efter Siemens utträde år 1999. FEH och FES har också i sina skrivelser medgett att I. H.:s uttalanden om det första berörda företagets eventuella deltagande i överträdelsen efter år 1999 bör behandlas med försiktighet eftersom han vid den tidpunkten inte längre företrädde det företaget vid mötena för de japanska medlemmarna och därför inte heller direkt bevittnade de faktiska omständigheterna.

120 För det tredje är det, som kommissionen på goda grunder har gjort gällande (se punkterna 115 och 116 ovan), nödvändigt att beakta att ingen av de övriga parter som berördes av förfarandet, vilka har fått ta del av FEH:s och FES:s uttalanden och beretts möjlighet att kommentera dessa, har bekräftat att det första berörda företaget, vare sig år 1999, efter det att Siemens hade avbrutit sitt deltagande i kartellen, eller ”i eller omkring” september 2000, verkligen upphörde att delta i överträdelsen och att efterleva de överenskommelser som hade ingåtts inom ramen för denna.

121 För det fjärde är sökandens påståenden enligt vilka det första berörda företaget hade fog för att tro att kartellen hade upphört i september 2000 föga trovärdiga, mot bakgrund av omständigheterna i det aktuella fallet. Dessa påståenden torde därför inte räcka för att vederlägga den skriftliga bevisning som nämns i det angripna beslutet (se punkt 115 ovan). Tribunalen konstaterar därför att sökanden, i överensstämmelse med vad kommissionen har hävdat, inte har kunnat hänvisa till eller lägga fram något uttalande från tredje man eller någon skriftlig bevisning av vilken framgår att det första berörda företaget i september 2000 offentligt tog avstånd från kartellen och från de fortfarande giltiga överenskommelser som hade ingåtts inom ramen för denna.

122 När det gäller de handlingar som avser två anbudsförfaranden i [konfidentiellt] som upprättades [konfidentiellt] och [konfidentiellt], har kommissionen gjort gällande att dessa handlingar inte kan anföras mot kommissionen inom ramen för den förevarande talan, eftersom varken FEH eller FES lade fram dem under det administrativa förfarandet.

123 Därför ska tribunalen till att börja med pröva huruvida de tvistiga handlingarna ska lämnas utan avseende med motiveringen att de inte kan anföras mot kommissionen på grund av att de inte delgavs denna under det administrativa förfarandet utan har lagts fram för första gången vid tribunalen.

124 I detta sammanhang är det viktigt att erinra om att konkurrensreglerna inte kan tolkas så, att de som berörs av ett administrativt förfarande måste besvara det meddelande om invändningar som kommissionen riktar till dem. Varken de bestämmelser där företagens rättigheter och skyldigheter inom ramen för det konkurrensrättsliga administrativa förfarandet räknas upp eller någon allmän rättsprincip tvingar ett sådant företag att göra något annat än att förse kommissionen med de upplysningar som denna med stöd av artikel 18 i förordning nr 1/2003 har begärt att företaget ska lämna. En sådan skyldighet skulle dessutom, i avsaknad av rättslig grund, vara svår att förena med principen om iakttagande av rätten till försvar, eftersom den skulle göra det svårt att väcka talan i domstol för den som av någon anledning inte hade besvarat ett meddelande om invändningar (se, analogt, förstainstansrättens dom av den 12 december 1991 i mål T‑30/89, Hilti mot kommissionen, REG 1991, s. II‑1439, punkterna 37 och 38). Lagenligheten av ett beslut där kommissionen konstaterar att en person har överträtt konkurrensreglerna och med anledning av detta ålägger den personen böter kan förvisso endast bedömas med hänsyn till de faktiska och rättsliga omständigheter som förelåg vid den tidpunkt då beslutet antogs (förstainstansrättens dom av den 18 juli 2005 i mål T‑241/01, Scandinavian Airlines System mot kommissionen, REG 2005, s. II‑2917, punkt 225), men detta innebär inte att den berörda personen redan under det administrativa förfarandet måste förse kommissionen med alla uppgifter som personen skulle vilja kunna åberopa i unionsdomstolen till stöd för en eventuell talan om ogiltigförklaring av det beslut som det administrativa förfarandet kommer att utmynna i.

125 Av detta följer att FEH och FES, i motsats till vad kommissionen har gjort gällande, inte behövde lägga fram de tvistiga handlingarna redan under det administrativa förfarandet för att kunna åberopa dessa till stöd för den förevarande talan.

126 Tribunalen ska således göra en materiell prövning av huruvida, som sökanden har gjort gällande, handlingarna avseende två anbudsförfaranden i [konfidentiellt], upprättade [konfidentiellt] och [konfidentiellt], styrker att det första berörda företaget upphörde att delta i kartellen ”i eller omkring september 2000” genom att de visar att detta företag efter den tidpunkten tog ut priser som direkt avgjordes av dess tillverkningskostnader och var avsevärt lägre än priserna enligt de överenskommelser som hade ingåtts inom ramen för kartellen.

127 I detta sammanhang bör det påpekas att de handlingar som FEH och FES har lagt fram för tribunalen, liksom de kompletterande förklaringar som FEH och FES har lämnat som svar på tribunalens frågor, är fragmentariska, ofullständiga och förhållandevis svårtolkade. Under alla omständigheter gör dessa uppgifter det inte möjligt för tribunalen att bilda sig en exakt uppfattning vare sig om de omständigheter under vilka de berörda GIS-projekten och i synnerhet de berörda kontrakten förhandlades fram och fördelades eller om de närmare orsakerna till att prisförslag eller priser avseende dessa GIS-projekt i [konfidentiellt] justerades efter september 2000. Trots att vissa av dessa handlingar är helt och hållet interna finns det inget i dem som tyder på att dessa justeringar verkligen möjliggjordes av att det första berörda företaget hade gjort bedömningen att det inte längre hade någon anledning att tillämpa kartellens regler och efterleva de prisöverenskommelser som hade ingåtts inom ramen för kartellen.

128 När det gäller GIS-projektet med koppling till kontraktet [konfidentiellt] i [konfidentiellt], där det första berörda företaget endast var inblandat i egenskap av underleverantör till flera budgivande företag, varav vissa – bland andra [konfidentiellt] och [konfidentiellt] – var kartellmedlemmar, förefaller det tvärtom, mot bakgrund av de faxmeddelanden av den [konfidentiellt] som utväxlades mellan FEH och en av dess samarbetspartner på platsen, som om det nya prisförslaget hade utarbetats till följd av ”tekniska förtydliganden” och nya diskussioner med kunden som hade förts den [konfidentiellt]. Det första berörda företagets samarbetspartner uppgav sig ha pressat kostnaderna för att kunna sänka priset på GIS-projektet så mycket som möjligt i syfte att undvika att uppfyllandet av kundens nya krav skulle medföra en höjning av det bud som bland andra [konfidentiellt] skulle lägga. Denna prissänkning skulle kunna ha samband med ändringen av beståndsdelarna i det aktuella GIS-projektet, exempelvis samlingsskenorna. Sökanden har vitsordat att samlingsskenor utgör utrustning som är förhållandevis kostsam att tillverka och som inverkar på slutpriset. Hur och i vilken omfattning samlingsskenor används är i regel något som bestäms av kunden snarare än av leverantören. På ett faxmeddeland