3.

I den överklagade domen angavs de omständigheter som gett upphov till förevarande tvist enligt följande: ”2. I början av år 1994 ingick kommissionen, företrädd av vice generaldirektören för Generaldirektoratet för yttre ekonomiska förbindelser, och Helmico SA, företrätt av sin verkställande direktör, inom ramen för gemenskapsprogrammet för tekniskt stöd till Oberoende staters samvälde (TACIS), ett avtal med referens MO.94.01/01.01/B002. Detta avtal (nedan kallat det moldaviska avtalet) benämndes ’Bistånd till upprättande av en privat sammanslutning av lantbrukare’ och ingick i ett projekt med referens TACIS/FD MOL 9401 (nedan kallat det moldaviska projektet). 3. Helmico och [klaganden] ingick i april 1996 ett avtal, genom vilket Helmico gav [klaganden] i uppdrag att som underleverantör tillhandahålla vissa av de tjänster som omfattades av det moldaviska avtalet. 4. Den 27 september 1996 ingick kommissionen, företrädd av vice generaldirektören för Generaldirektoratet för utrikespolitiska förbindelser, och Helmico, företrätt av sin verkställande direktör, ett TACIS-avtal med referens RU 96-5276-00. Enligt detta avtal (nedan kallat det ryska avtalet) förpliktade sig Helmico att tillhandahålla tjänster i Ryssland inom ramen för ett projekt som benämndes ’Förbundssystem för godkännande och utprövning av utsäde’, med referens FD RUS 9502 (nedan kallat det ryska projektet). 5. Helmico och [klaganden] ingick i december 1996 ett avtal om underleverans rörande det ryska projektet, vilket var i stort sett identiskt med det som ingåtts i april 1996 avseende det moldaviska projektet. 6. Omkring slutet av år 1997 bekymrade sig [klaganden] över försenade betalningar från Helmico, som urskuldade sig med att dessa förseningar berodde på kommissionen. [Klaganden] kontaktade kommissionens tjänstemän och fick då veta att kommissionen hade betalat alla Helmicos fakturor fram till detta datum. [Klaganden] fann efter grundligare efterforskningar att Helmico för sent eller på ett oriktigt sätt hade underrättat [klaganden] om de betalningar som bolaget hade erhållit från kommissionen. … 7. Den 2 oktober 1998 hölls ett möte mellan en direktör för Masdar och företrädare för kommissionen. 8. Den 5 oktober 1998 skickade kommissionens tjänstemän en skrivelse till Helmico per telefax. I denna skrivelse uttryckte kommissionen sin oro över att meningsskiljaktigheterna mellan medlemmarna i Helmico-konsortiet riskerade att skada genomförandet av det ryska projektet och underströk att den fäste stor vikt vid iakttagandet av bestämmelserna i det ryska avtalet och ett lyckat genomförande av det ryska projektet. Kommissionen anmodade Helmico att lämna ett löfte i form av en förklaring undertecknad av både Helmico och [klaganden] om att dessa var helt eniga om att bestämmelserna i det ryska avtalet skulle iakttas och om att det ryska projektet skulle genomföras inom de utsatta fristerna. I skrivelsen preciserades att om kommissionen inte hade mottagit ett sådant löfte före måndagen den 12 oktober 1998, avsåg kommissionen att vidta andra åtgärder för att säkerställa genomförandet av nämnda projekt i enlighet med bestämmelserna i det ryska avtalet. 9. Helmico svarade kommissionens tjänstemän genom telefax av den 6 oktober 1998 att meningsskiljaktigheterna mellan medlemmarna i konsortiet hade klarats ut och att genomförandet av det ryska projektet på inget sätt hade skadats. I detta svar preciserades att medlemmarna i konsortiet hade enats om att alla framtida betalningar, däribland de fakturor som var under behandling inom ramen för det ryska projektet, skulle göras på ett bankkonto som angivits av [klaganden] och inte på Helmicos bankkonto. I svaret angavs också följande: ’Det har likaså avtalats om att förvaltningen av avtalen från dagens datum skall överföras till S, styrelseordföranden för Masdar. Vi ber er att kontakta oss snarast möjligt för att bekräfta att ni godtar dessa ändringar.’ 10. Denna skrivelse var undertecknad av T i sin egenskap av verkställande direktör i Helmico och innehöll följande handskrivna kommentar: ’Godkänd av S, Masdar, den 6 oktober 1998.’ 11. Helmico sände en skrivelse, som var avfattad på samma sätt, daterad samma dag och kontrasignerad av styrelseordföranden för Masdar, till kommissionen avseende de belopp som skulle betalas inom ramen för det moldaviska avtalet. 12. Helmico skickade den 7 oktober 1998 två andra skrivelser undertecknade av T och kontrasignerade av S i Masdars namn. … 13. Helmico avfattade den 8 oktober 1998 två skrivelser till dem som handlade de aktuella projekten vid kommissionens avtalsenheter och anmodade dem att utföra alla framtida betalningar inom ramen för det ryska och det moldaviska avtalet till ett annat bankkonto i Helmicos namn i Aten. Dessa skrivelser avslutades med följande förklaring: ’Förevarande anvisningar kan inte ändras av Helmico utan skriftligt medgivande från Masdars styrelseordförande, S. Vi vore tacksamma om ni underrättar Masdar om hur långt förfarandet för betalning har kommit och datumen när betalningarna kommer att utföras.’ 14. Helmico och [klaganden] undertecknade den 8 oktober 1998 ett avtal som gav Masdars styrelseordförande fullmakt att överföra medel från de två konton som nämndes i skrivelserna till kommissionen av den 7 och den 8 oktober 1998. 15. Kommissionen avgav den 10 november 1998 sin avslutande projektrapport om det ryska projektet. Fyra av de sex kategorier som var föremål för utvärdering erhöll bedömningen ’utmärkt’, den femte bedömdes som ’bra’ och den sista erhöll bedömningen ’som helhet tillfredsställande’. Kommissionen avgav den 26 februari 1999 sin avslutande projektrapport om det moldaviska projektet. Beträffande detta projekt erhöll två av de kategorier som var föremål för utvärdering bedömningen ’bra’ och fyra andra kategorier erhöll bedömningen ’som helhet tillfredsställande ’. 16. Kommissionens tjänstemän genomförde i februari 1999 en revision av det moldaviska och det ryska projektet. Revisionen av det ryska projektet avslutades i april 1999. Revisionen av det moldaviska projektet var inte avsluta[d] i juli 1999. 17. Kommissionens tjänstemän riktade den 29 juli 1999 en skrivelse till [klaganden], i vilken de angav att kommissionen – efter att ha underrättats om att det förelåg ekonomiska oegentligheter mellan Helmico och [klaganden] vad gäller genomförandet av det ryska och det moldaviska avtalet – hade inställt alla betalningar som inte redan hade utförts och inlett en fullständig revision för att fastställa om gemenskapsmedel hade missbrukats under genomförandet av det ryska och det moldaviska avtalet. Kommissionen, som kände till [klagandens] ekonomiska svårigheter, meddelade likaledes [klaganden] om att den inom ramen för det ryska projektet avsåg att överföra ett förskott på 200000 euro till Helmicos konto, som nämnts i de anvisningar, som detta bolag hade meddelat den 8 oktober 1998. 18. Beloppet 200000 euro överfördes i augusti 1999 till detta konto och överfördes därefter till [klagandens] konto. 19. Mellan december 1999 och mars 2000 skrev Masdars styrelseordförande till flera tjänstemän vid kommissionen och till kommissionären med ansvar för yttre förbindelser, Christopher Patten. Bland de olika frågor som ställdes frågades efter betalning för de tjänster som Masdar hade tillhandahållit. 20. Generaldirektören för kommissionens generaldirektorat med ansvar för yttre förbindelser skrev den 22 mars 2000 till Masdars ordförande för att underrätta denne om följande: ’Kommissionens tjänstemän har efter intensivt övervägande (under vilket ett flertal möjligheter har beaktats, däribland det slutliga upphävandet av de två avtalen genom ytterligare betalningar till Masdar, beräknade utifrån utförda arbeten och de utgifter som ni lagt ut) slutligen beslutat att kräva åter de medel som tidigare har betalats ut till kontrahenten Helmico. Rättsligt sett kan direktörerna och borgenärerna i Helmico – vid Helmicos insolvens – anse att varje betalning som görs direkt till Masdar (även genom Helmicos bankkonto som ni har fullmakt till) utgör en oredlig handling. Det är inte heller säkert att de medel som kommissionen betalat ut, vid en tvist mellan Helmico och Masdar, kommer att anses slutligt förvärvade av Masdar, som kommissionen önskar.’ 21. Den 23 mars 2000 skrev kommissionen till Helmico för att meddela att kommissionen vägrade att betala de utestående fakturorna och för att anmoda Helmico om att betala tillbaka totalt 2091168,07 euro. Kommissionen vidtog denna åtgärd efter att ha upptäckt att Helmico hade handlat bedrägligt vid genomförandet av det moldaviska och det ryska avtalet. 22. [Klaganden] väckte den 31 mars 2000 talan mot Helmico vid High Court of Justice (England & Wales), Queen’s Bench Division (Förenade kungariket). [Klaganden] begärde härvid betalning för de tjänster som bolaget tillhandahållit som underleverantör inom ramen för genomförandet av det moldaviska och det ryska avtalet med ett belopp om totalt 453000 euro. 23. Kommissionen utfärdade den 4 april 2000 två officiella betalningskrav riktade till Helmico i enlighet med artikel 28.2 i budgetförordningen [av den 21 december 1977 för Europeiska gemenskapernas allmänna budget]. Dessa handlingars innehåll har kommunicerats till [klagandens] advokater den 1 februari 2002 (se punkt 36 nedan). 24. Masdars styrelseordförande skickade den 15 juni 2000 ett telefax till kommissionären med ansvar för yttre förbindelser, vari denne förklarade följande: ’För 18 månader sedan uppmärksammade vi kommissionen på de svårigheter som vi haft med vår avtalspartner Helmico i de två ovannämnda projekten. Vi mottog försäkringar om att kommissionen kommer att se till att vi får betalt för utförda tjänster om vi fullföljer projekten. Vi har fortsatt att finansiera och genomföra de två projekten i ert namn till priset av betydande merkostnader, trots att vi redan kände till att Helmico hade förfarit oredligt gentemot Masdar, och att dessa medel troligen inte kommer att kunna återfås.’ 25. Kommissionärens svar i skrivelse av den 25 juli 2000 bekräftade den ståndpunkt som kommissionen uttryckte i skrivelsen av den 22 mars 2000. 26. Masdars styrelseordförande skickade den 5 februari 2001 ytterligare ett telefax till kommissionären med ansvar för yttre förbindelser. I detta gjordes det gällande att [klaganden] var part i det ryska och det moldaviska avtalet, som ingåtts med kommissionen, och att [klaganden] vid mötet den 2 oktober 1998 hade försäkrats om att bolaget skulle få betalt om det fullföljde det ryska och det moldaviska projektet. 27. [Klaganden] kontaktade i april 2001 kommissionen för att undersöka möjligheten att få direkt betalt av kommissionen för de arbeten, som utförts för och fakturerats Helmico. 28. Kommissionären med ansvar för yttre förbindelser upprepade i skrivelse av den 8 maj 2001 kommissionens uppfattning att [klaganden] inte var part i det ryska och det moldaviska avtalet. 29. Den 21 maj 2001 hölls ett möte mellan [klagandens] advokater och kommissionens tjänstemän för att undersöka möjligheten att betala [klaganden] direkt för de tillhandahållna tjänsterna. 30. [Klagandens] advokater upprepade den 1 augusti 2001 sin anmodan om att från kommissionen erhålla en ersättning som den betalar utan att vara juridiskt förpliktad härtill. [Klaganden] krävde betalning av 448947,78 euro, alternativt 249314 euro. Det första beloppet motsvarade det totala belopp som Helmico hade fakturerat kommissionen för, och som fortfarande var obetalt, medan det andra beloppet motsvarade beloppet för de arbeten som utförts efter att bedrägeriet hade uppdagats. 31. Den 28 augusti 2001 hölls ett möte mellan [klagandens] advokater och kommissionens tjänstemän för att undersöka möjligheten att betala [klaganden] direkt för de tillhandahållna tjänsterna. 32. [Klagandens] advokater översände den 10 oktober 2001 en kopia av en rapport från år 1998 till kommissionens tjänstemän. Denna handling var avsedd att hjälpa kommissionen att återfinna spåren efter Helmicos direktörer. 33. Kommissionens tjänstemän svarade den 16 oktober 2001 att uppgifterna hade vidarebefordrats till behöriga avdelningar vid Generaldirektoratet för Budget, Europeiska byrån för bedrägeribekämpning och enheten för ekonomi- och avtalsförhållanden som var ansvarig för TACIS-programmen, och att kommissionens tjänstemän skulle vidta alla nödvändiga åtgärder för att eftersöka Helmicos direktörer. 34. [Klagandens] advokater skrev den 16 oktober 2001 till kommissionen att det fanns en tyst överenskommelse mellan kommissionens tjänstemän och [klaganden] om att kommissionen skulle betala [klaganden] från den 8 oktober 1998, under förutsättning att [klaganden] sörjde för att det ryska och det moldaviska projektet fullföljdes. Huvudargumenten som anfördes i denna skrivelse syftade till att visa att kommissionen hade medgivit att [klaganden] från år 1998 blivit huvudpart i det ryska projektet. Denna skrivelse avslutades med följande förklaring: ’Jag vore tacksam om ni meddelar mig om kommissionens tjänstemän godtar det argument som förts fram i förevarande skrivelse, och om de i detta fall är beredda att betala ett förskott på 279711,85 euro till Masdar Ltd, i avvaktan på att återkravsförfarandet mot Helmico avslutas.’ 35. Kommissionen avvisade i en skrivelse av den 13 november 2001 de argument som [klagandens] advokater hade anfört. Skrivelsen avslutades med följande förklaring: ’Kommissionen kommer att med stöd av betalningskravet verkställa återkrav hos Helmicos företrädare av de belopp som detta bolag har mottagit. Beroende av hur detta förfarande utfaller, kan nya beslut komma att fattas vad avser användningen av de belopp som betalats tillbaka.’ 36. Kommissionens tjänstemän förklarade den 1 februari 2002, i ett skriftligt svar på en fråga som hade ställts av [klagandens] advokater, att den 4 april 2000 hade två officiella betalningskrav utfärdats med Helmico som adressat. Det ena avsåg det moldaviska avtalet och ett belopp på 1236200,91 euro, och det andra avsåg det ryska avtalet och ett belopp på 854967,16 euro, således totalt 2091168,07 euro. 37. [Klagandens] advokater konstaterade i en skrivelse av den 27 februari 2002 till kommissionen att de två officiella betalningskraven ungefär uppgick till de belopp som framgick av utdraget över de belopp kommissionen hade betalat till Helmico. Advokaterna utläste härav att kommissionen inte funnit det nödvändigt att utfärda betalningskrav för de belopp som Helmico hade fakturerat kommissionen för, men som den sistnämnda inte hade betalat. 38. Kommissionens tjänstemän skrev den 11 mars 2002 till [klagandens] advokater för att bekräfta att de två officiella betalningskraven som utfärdats av de förstnämnda, den 4 april 2000 till Helmico, inte omfattade de belopp som Helmico hade fakturerat kommissionen för, men vilka kommissionen inte hade betalat. 39. Kommissionens rättstjänst översände den 17 december 2002 en sammanställning till [klagandens] advokater över de belopp som Helmico hade fakturerat kommissionen för, samt över datumen, betalningarna och de icke genomförda betalningarna. 40. Den 18 februari 2003 hölls ett möte mellan [klagandens] advokater och kommissionens tjänstemän. 41. [Klagandens] advokater skickade den 23 april 2003 ett rekommenderat brev till kommissionen som avslutades med följande förklaring: ’… Om inte kommissionens tjänstemän allra senast den 15 maj 2003 är i stånd att lägga fram ett konkret förslag till betalning av min klient för de tillhandahållna tjänsterna, kommer en skadeståndstalan mot kommissionen att väckas vid förstainstansrätten enligt artiklarna 235 EG och 288 EG (tidigare artiklarna 178 i EG-fördraget och 215 i EG-fördraget).’ 42. Kommissionen skickade den 15 maj 2003 ett telefax till [klagandens] advokater och föreslog att ett möte skulle hållas för att diskutera en eventuell förlikning, enligt vilken kommissionen skulle betala [klaganden] 249314,35 euro för de arbeten som hade utförts efter uppdagandet av Helmicos bedrägeri, för det fall att [klaganden] kunde frambringa bevisning om ett avtal som föreskrev att [klaganden] skulle betalas direkt av kommissionen, om bolaget fullföljde det ryska och det moldaviska projektet. 43. [Klagandens] advokater svarade i ett rekommenderat brev av den 23 juni 2003 kommissionens tjänstemän att de avböjde att fortsätta förhandlingarna på grundval av kommissionens förslag, och lade fram [klagandens] krav i detalj, samt villkoren för att bolaget skulle delta i ett möte. 44. Detta rekommenderade brev följdes den 3 juli 2003 av ett telefax, i vilket [klagandens] advokater anhöll om svar från kommissionen avseende möjligheten att före den 15 juli 2003 ordna ett möte i enlighet med de föreslagna villkoren, och upplyste att en talan skulle väckas vid förstainstansrätten, om ett sådant möte inte avhölls. 45. Kommissionens tjänstemän svarade i brev av den 22 juli 2003 att de inte kunde tillmötesgå [klagandens] betalningskrav.”