ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
41

Den sistnämnda bestämmelsen bekräftar således det nära sambandet mellan de stödberättigande utgifter som anges i ansökningarna om mellanliggande betalningar och den medfinansieringsgrad som gäller för dessa. Det har i synnerhet inte bestritts att var och en av dessa ansökningar om betalning tar hänsyn till det kumulerade sammanlagda beloppet av stödberättigande utgifter som förts in i den attesterande myndighetens redovisningssystem fram till denna ansökan, och att den mellanliggande betalning som ska utföras med avseende på den aktuella ansökan motsvarar skillnaden mellan, å ena sidan, det sammanlagda beloppet av stödberättigande utgifter som förts in i redovisningssystemet fram till denna ansökan, på vilket den medfinansieringsgrad som var i kraft vid den tidpunkten ska tillämpas, och, å andra sidan, de mellanliggande betalningar som redan har gjorts. Detta innebär, vilket Rumänien inte har bestritt, att en eventuell ändring av medfinansieringsgraden som skett fram till det datum då den slutliga ansökan om mellanliggande betalning lämnades in avseende ett räkenskapsår ska beaktas avseende detta räkenskapsår och är tillämplig på samtliga stödberättigande utgifter som uppkommit under räkenskapsåret. Den slutliga ansökan om mellanliggande betalning konsoliderar således både det kumulerade sammanlagda beloppet av stödberättigande utgifter för det aktuella räkenskapsåret och den medfinansieringsgrad som gäller för samtliga dessa utgifter.
57

Det framgår av dessa bestämmelser att de har till syfte att anförtro medicinska experter den slutgiltiga bedömningen av alla medicinska frågor. I förevarande fall ansåg anställningsmyndigheten, innan den antog avvisningsbeslutet, att det var nödvändigt att begära ett utlåtande från B för att kunna bedöma om det fanns ett medicinskt skäl som motiverade att begäran om erkännande av en yrkessjukdom lämnades in för sent. Anställningsmyndigheten angav för övrigt att B:s utlåtande utgjorde ett skäl för att avvisa talan. Innan det angripna beslutet antogs delgav anställningsmyndigheten inte sökanden vare sig utkastet till beslut eller utlåtandet från de läkare som anställningsmyndigheten hade utsett och i synnerhet B:s utlåtande, vad gäller frågan huruvida begäran om erkännande av sjukdomen som en yrkessjukdom hade inkommit för sent. Det var nämligen först på sökandens begäran som flera medicinska handlingar sändes till A, som är hennes psykiater, i slutet av oktober 2018, det vill säga efter att det angripna beslutet antogs den 1 augusti 2018.
16

De multilaterala mötena anordnades mellan åren 1998 och 2003 under namnet ”elektrolytkondensatorkretsen” eller ”elektrolytkondensator-konferensen” (nedan kallade ECC‑mötena). Mellan åren 2003 och 2005 organiserades de därefter under namnet ”aluminium-tantal-konferensen” eller ”gruppen för kondensatorer av aluminium eller av tantal” (nedan kallade ATC‑mötena). Mellan åren 2005 och 2012 organiserades de slutligen under namnet ”marknadsundersökningsgruppen” eller ”marknadsföringsgruppen” (nedan kallade MK-mötena). Parallellt med MK-mötena och som ett komplement till dessa möten anordnades möten mellan åren 2006 och 2008 om ”kostnadsökning” eller ”prisökning på kondensatorer” (nedan kallade CUP-mötena) (skäl 69 i det angripna beslutet).
40

Under de 20 dagar som ägnades åt de muntliga delproven delade fyra utvärderingskommittéer, det vill säga två på varje utvärderingscentrum, varje dag på intervjuerna. Totalt utvärderade 80 utvärderingskommittéer på detta sätt de sökande under de 20 dagarna. Även om en del av dessa kommittéer vid flera tillfällen under denna period tjänstgjorde i samma sammansättning, så framgår det av EUIPO:s svar av den 28 februari 2020 och den 9 april 2020 att inte mindre än 26 olika utvärderingskommittéer, under denna period, utvärderade kompetenserna hos de 196 sökande som hade kallats till nämnda delprov.
6

Invändningen grundade sig på följande äldre varumärken: – serien av sju figurmärken registrerade i Förenade kungariket, för vilka ansökningar gavs in den 24 augusti 2006 och som registrerades den 17 oktober 2008 under nummer 2430834, för bland annat ”sändningstjänster; radioutsändning, radio- och tv-sändningar”, i klass 38, och tjänsterna ”organisation, anordnande, produktion av shower, organiserande av tillställningar för kulturändamål och underhållning, radiounderhållning” i klass 41, som enligt överklagandenämnden hade varit föremål för verkligt bruk: / – ordmärket KISS, registrerat i Förenade kungariket, för vilket ansökan gavs in den 17 september 2013 och som registrerades den 28 februari 2014 under nummer 3022390, för varor och tjänster i klasserna 9 och 41 och motsvarar, för var och en av dessa klasser, följande beskrivning. – klass 9 ”Nedladdningsbara programvaru-applikationer; nedladdningsbara datorprogram för mobila enheter; nedladdningsbara datorprogram för telefoner och tabletter; gränssnitt för tillämpningsprogram.” – klass 41 ”Tillhandahållande av programvaru-applikationer via en webbplats; underhållningstjänster som tillhandahålls via en webbplats; radiounderhållningstjänster som tillhandahålls via en webbplats; tillhandahållande av information om idrotts-, kultur och underhållningsverksamhet via en programvaruapplikation; tillhandahållande av musik och musikunderhållning via en programvaruapplikation; radiounderhållningstjänster som är tillgängliga via en programvaruapplikation; organisation av tävlingar via en programvaruapplikation.”
6

Inplaceringen av anställda i en viss löneklass, enkel eller dubbel, avgörs av den typ av tjänst som de har, vilket framgår av ECB:s dokument med titeln ”Allocation of Positions to Bands – List of Generic Job Titles”. För en bestämd typ av tjänst är det endast möjligt att flyttas upp inom den fastställda löneklassen, det vill säga från en lägre till en högre lönegrad inom samma löneklass. Löneklassen kan endast ändras efter en faktisk rekryteringsprocess avseende en annan tjänst som omfattas av denna andra löneklass (intern befordran), såvitt det inte i undantagsfall görs en befordran ad personam eller en omklassificering av den aktuella tjänsten.
38

Med tanke på att klaganden har gjort gällande att viss bevisning inte härrör från den relevanta perioden, finner tribunalen att det finns skäl att framhålla att det klart och tydligt framgår av artikel 42.2 och 42.3 i förordning nr 207/2009 att det endast är verkligt bruk som måste ha skett under den relevanta perioden. Så länge ett visst bevismedel som har åberopats till styrkande av verkligt bruk rör en användning som har ägt rum under den relevanta perioden, torde det inte därutöver kunna krävas att själva detta bevismedel måste ha tillkommit under nämnda period. Klagandens argument med innebörden att vissa bevismedel inte härrör från den relevanta perioden i så måtto att dessa bevismedel inte har tillkommit under den perioden kan därför inte ensamt föranleda slutsatsen att nämnda bevismedel ska anses sakna bevisvärde såvitt avser artikel 42.2 och 42.3 i förordning nr 207/2009.
93

I det nu aktuella fallet konstaterar tribunalen att sökanden, såväl i skadeståndsyrkandet som i klagomålet, har anfört att Olaf och kommissionen agerade rättsstridigt genom att inte höra honom och inte informera honom om att Olafs handlingar överlämnats till de franska rättsliga myndigheterna och genom att kommissionen ihärdigt drev saken vidare vid franska domstolar utan någon ny bevisning efter det att han friats genom beslutet att inte väcka åtal. Hans rättsliga resonemang bestod alltså av två delar under det administrativa förfarandet, medan det i talan vid tribunalen har delats upp i tre anmärkningar. Tribunalen framhåller emellertid att sökanden i sin begäran om ersättning som lämnades in till tillsättningsmyndigheten den 22 december 2016 ifrågasatte den omständigheten att ”kommissionen utan att vara tvungen därtill trädde in som civilrättslig part” inom ramen för anmärkningen om kommissionens rättsstridiga agerande genom att den fortsatte vidta straffrättsliga åtgärder mot honom efter det att han förklarats oskyldig (punkt 14.2, sidan 6, bilaga A 11 till ansökan). I det klagomål som lämnades in den 1 augusti 2017 angående tillsättningsmyndighetens beslut att avslå hans begäran om ersättning, erinrade sökanden dessutom om att ”det är på grundval av denna utredning, som avslutades den 25 september 2003, som förundersökningsdomaren … delgav de personer som omfattades av förundersökningen detta beslut” (sidan 5, bilaga A 13). Sökanden anförde också i klagomålet att ”Europeiska kommissionen verkligen framhärdade i det straffrättsliga förfarandet” mot honom (sidan 6, bilaga A 13).
611

I den intervju som SRB:s ordförande gav på tv-kanalen Bloomberg den 23 maj 2017 ställde journalisten följande fråga: ”Kan jag ta er med till Spanien? Jag skulle vilja visa tittarna något som verkligen är på vår radar här på Bloomberg, och det är Banco Popular och de villkorade konverteringsbara obligationerna som är utsatta för lite tryck just nu. Detta institut har en CET 1-kvot på just över 7 procent. Är det på er radar också?” [Can I take you to Spain? I want to show our audience something that is very much on our radar screen here at Bloomberg and that is Banco Popular and the CoCos (Contingent Convertibles) which are under a little bit of pressure right now. This is an institution with a CET 1 just north of 7 per cent. Is it on your radar screen as well?]
16

Vid den tidpunkt då talan väcktes var ett överklagande, som kommissionen ingav den 25 november 2016, registrerat under målnummer C‑621/16 P, mot domen av den 15 september 2016, Italien/kommissionen (T‑353/14 och T‑17/15, EU:T:2016:495), anhängigt vid domstolen. Genom den sistnämnda domen ogiltigförklarade tribunalen meddelandena om allmänna uttagningsprov Epso/AD/276/14, i syfte att upprätta en anställningsreserv av handläggare inom området dataskydd (EUT C 74 A, 2014, s. 1), och Epso/AD/294/14, i syfte att upprätta en anställningsreserv av handläggare inom området dataskydd (EUT C 391 A, 2014, s. 1).
224

Tribunalen hänvisar även till den bevisning som lagts fram i skäl 147 i det angripna beslutet och som visar att de anställda på lägre huvudkontorsnivå var informerade om innehållet i utbytena om prissättning som hade ägt rum på tysk nivå vid ett möte mellan konkurrenter i München den 4 och den 5 juli 2005. Tribunalen hänvisar närmare bestämt till det e-postmeddelande som C, på lägre huvudkontorsnivå för [konfidentiellt], skickade till anställda hos andra konkurrerande företag som också befann sig på lägre huvudkontorsnivå. I detta e‑postmeddelande angav C, med hänvisning till det ovannämnda mötet den 4 och den 5 juli 2005, bland annat att [konfidentiellt] vid detta möte hade tillhandahållit konkurrenterna information om [konfidentiellt]s aktuella prislista (baserad på den tyska marknaden) och begärde bland annat att mottagarna av e-postmeddelandet skulle göra samma sak. Den anställde vid [konfidentiellt]s huvudkontor som var en av mottagarna av ovannämnda e-postmeddelandet svarade att hans företag önskade fortsätta med utbytena av information om prissättning på marknadsnivå (det vill säga på tysk nivå) och angav namnen på de anställda [konfidentiellt] som skulle kontaktas inom ramen för dessa utbyten. E-post:meddelandet från C var även adresserat till D, på lägre huvudkontorsnivå hos Scania, som hade deltagit i det ovannämnda mötet den 4 och den 5 juli 2005. Det framgår av handlingarna i målet att D inte mottog ovannämnda e-postmeddelandet eftersom hans namn var felstavat (se skäl 147 i det angripna beslutet). Trots detta visar emellertid e‑postmeddelandet från C att anställda på lägre huvudkontorsnivå, inklusive de anställda hos Scania, kände till de utbyten om prissättning som ägde rum vid det ovannämnda mötet den 4 och den 5 juli 2005.
6

Genom kommissionens förordning (EG) nr 753/2002 av den 29 april 2002 om vissa tillämpningsföreskrifter till rådets förordning (EG) nr 1493/1999 när det gäller beteckning, benämning, presentation och skydd av vissa vinprodukter (EGT L 118, 2002, s. 1), i den lydelse som var i kraft fram till den 1 augusti 2009, hade en särskild ordning inrättats för märkning av viner. I artikel 19.1 c i denna förordning föreskrevs följande: ”1. Namnet på olika druvsorter som används för framställning av bordsviner med geografisk beteckning eller kvalitetsviner [framställda inom specificerade områden (kvalitetsviner fso)], eller synonymer för dessa, får anges i märkningen av de berörda vinerna, under förutsättning att … c) namnet på en sort eller någon av dess synonymer inte omfattar en geografisk beteckning som används för att ange ett kvalitetsvin fso …”
16

Under rubriken ”Kompetens” har betygsättaren motiverat sin bedömning av sökanden genom att helt och hållet hänvisa till det bidrag som skrivits av hans tidigare närmaste överordnade. Under rubriken ”Betygsättarens omdöme” angavs först att sökanden endast hade varit placerad vid avdelningen ”Observatory” sedan mitten av oktober 2016. Därefter hänvisade betygsättaren till den bedömning av sökanden för de nio första månaderna av 2016 som hade utförts av hans närmaste överordnade under denna period, det vill säga EUIPO:s verkställande direktör. I denna bedömning angavs följande: ”[Sökanden] har vid [avdelningen ’Operations’] presterat sämre med avseende på resultat och minskad produktivitet särskilt på området för invändningar samt på grund av bristande öppenhet om prestationsförmåga och på grund av partiell och ofullständig kommunikation av resultaten till den [verkställande direktören]. Sökanden fick även kritik för sitt uppträdande, eftersom han inte delat med sig av viktig information på ett lämpligt sätt. Som direktör för [avdelningen ’Operations’], har [sökanden] inte vidtagit nödvändiga åtgärder för att hantera situationen, vilket har försatt EUIPO i ett svårt läge med en anhopning av försenade ärenden och lett till att [hans tidigare närmaste överordnade] förlorat förtroendet för sökanden som direktör. Även om [sökanden] hade den förmåga och den kompetens som krävs för en ledande ställning, har han under 2016 inte visat sig kapabel att vidta rätt åtgärder för att hantera en exceptionell situation. Vid betygssamtalet (då personalkommitténs ordförande var närvarande), bestred [sökanden] flera omständigheter, resultat och produktionssiffror som angavs i den verkställande direktörens bedömning. Den enda uppgift om otillfredsställande resultat som han instämde i [avsåg] handläggningstiden för beslut om invändningar.”
113

Rådet har, med stöd av kommissionen, anfört att när sökanden gjorde gällande att de gärningar som lades honom till last redan hade prövats av de ukrainska domstolarna, ingav han inte de ifrågavarande domstolsavgörandena. Härvidlag anser sig rådet ha varit förutseende eftersom det begärde att åklagarmyndigheten skulle inkomma med kompletterande uppgifter, varvid åklagarmyndigheten besvarade rådets frågor genom att tillhandahålla nödvändiga förtydliganden, och bland annat uppgav att de ifrågavarande gärningarna inte hade prövats inom ramen för ett straffrättsligt förfarande. Principen ne is in idem var således inte tillämplig. Under dessa omständigheter hade rådet ett tillräckligt faktiskt underlag för att bibehålla de restriktiva åtgärderna gentemot sökanden.
23

Genom rådets beslut 2009/434/EG av den 25 maj 2009 om ändring av beslut 2006/493/EG om fastställande av beloppet för gemenskapsstödet till landsbygdsutveckling för perioden 1 januari 2007–31 december 2013, fördelningen per år och det lägsta belopp som ska koncentreras till regioner som kan komma i fråga för stöd inom ramen för konvergensmålet (EUT L 144, 2009, s. 25), ställdes även ytterligare medel till alla medlemsstaters förfogande via Ejflu med hjälp av medel från återhämtningsplanen. I enlighet med bilaga I till kommissionens beslut 2009/545/EG av den 7 juli 2009 om den årliga fördelningen per medlemsstat av gemenskapens stöd enligt artikel 69.2a i rådets förordning (EG) nr 1698/2005 avseende stöd för landsbygdsutveckling och ändring av kommissionens beslut 2006/636/EG (EUT L 181, 2009, s. 49) tilldelades Konungariket Spanien ett totalt belopp på 76296000 euro.
72

Vad för det första gäller arten och verkningarna av Eurogruppens uttalanden av den 20 juni 2011 och den 21 februari 2012 erinrar tribunalen om att Eurogruppen formellt inrättades genom Europeiska rådets resolution av den 13 december 1997 om samordning av den ekonomiska politiken under den tredje etappen av EMU och om artiklarna 109 och 109b i EG‑fördraget (EGT C 35, 1998, s. 1). I denna resolution anges att ”[m]inistrarna från [de medlemsstater som har euron som valuta] får sammanträda informellt för att diskutera frågor som har samband med det särskilda ansvar som de delar för den gemensamma valutan” samt att ”[k]ommissionen, samt vid behov [ECB], skall inbjudas att delta i mötena” (punkt 6). Eurogruppen har utformats som ett organ av mellanstatlig karaktär. Eurogruppen omfattas inte av unionens institutionella ramverk och syftet är att ministrarna i de medlemsstater som har euron som valuta ska ges tillfälle att utbyta och samordna sina ståndpunkter i spörsmål som rör deras gemensamma ansvar i fråga om den gemensamma valutan. Eurogruppen är därmed en förbindelselänk mellan nationell nivå och unionsnivå och syftet är att åstadkomma en samordning av den ekonomiska politiken i de medlemsstater som har euron som valuta (se, för ett liknande resonemang, dom av den 16 december 2020, rådet m.fl./K. Chrysostomides & Co. m.fl., C‑597/18 P, C‑598/18 P, C‑603/18 P och C‑604/18 P, EU:C:2020:1028, punkt 84).
5

Den 10 november 2010 utökade IVF sin garanti till Fundación Valencia med 6 miljoner euro i syfte att få till stånd en höjning av samma lånebelopp som Bankia redan hade beviljat, detta för att kunna betala förfallna kapitalbelopp, räntor och kostnader på grund av bristande betalning av räntorna på det garanterade lånet per den 26 augusti 2010. Till följd av denna ökning ändrades den ursprungliga betalningsplanen och det fastställdes att 40,5 miljoner euro skulle återbetalas per den 26 augusti 2014 och 40,5 miljoner euro per den 26 augusti 2015. Räntan på lånet förblev oförändrad.
55

Det ska påpekas att sökanden, i sina skrivelser avseende yrkandet om ogiltigförklaring av rättsakterna från mars 2016, har hänvisat till de skrivelser som getts in till tribunalen i målet som gav upphov till domen av den 15 september 2016, Janukovytj/rådet (T-346/14, EU:T:2016:497), och, i sina skrivelser avseende yrkandet om ogiltigförklaring av rättsakterna från mars 2017, till de skrivelser som getts in inom ramen för talan om ogiltigförklaring av rättsakterna från mars 2016, vilka han har gett in som bilaga.
76

I förevarande fall gjorde kommissionen i samband med att förfarandet återupptogs gällande att skadeståndsyrkandet i februari 2018 framställdes för sent. Under omständigheterna i målet, avseende dess processuella särdrag och, bland annat, de på varandra följande vilandeförklaringarna, var det inte för sent att i februari 2018 göra gällande att skadeståndsyrkandet, som framställdes innan svarsinlagan gavs in, hade framställts för sent. Eftersom det saknas stöd för sökandenas invändning att kommissionens invändning om rättegångshinder framställts för sent, ska denna invändning om att skadeståndsyrkandet framställts för sent prövas.
1

Sökandena i detta mål är Jindal Saw Ltd, ett bolag bildat enligt indisk rätt, och Jindal Saw Italia SpA, ett italienskt bolag som ägs av Jindal Saw. Sökandena tillverkar och säljer bland annat rör av duktilt gjutjärn för den indiska marknaden och för export. Under den period som är relevant i det nu aktuella fallet var tre närstående bolag inblandade i saluföringen av Jindal Saws produkter i Europeiska unionen. Utöver Jindal Saw Italia rörde det sig om Jindal Saw España SL och Jindal Saw Pipeline Solutions, UK (kallat Jindal Saw UK) (nedan gemensamt kallade Jindal Saws försäljningsenheter).
48

Enligt kommissionen bekräftar förarbetena till direktiv 2007/46 att rekvisitet ”trafik på väg” i artikel 4.3 andra stycket inte har någon självständig betydelse. Lydelsen av denna bestämmelse var i kommissionens ursprungliga förslag enligt följande: ”Medlemsstaterna skall registrera eller tillåta försäljning eller ibruktagande av endast sådana fordon … som uppfyller kraven i detta direktiv”. Vid lagberedningen av denna text ändrade man lydelsen av bestämmelsen i kommissionens ändrade förslag, varvid följande skäl anfördes: ”För att bestämmelserna om godkännande av motorfordon i det här direktivet och i de särskilda rättsakterna inte skall undergrävas genom att nationella konstruktions- eller funktionskrav ställs på fordon efter det att de har sålts, registrerats eller tagits i bruk, införs en klausul om fri rörlighet i artikel 4.3”. Syftet med att lägga till rekvisitet ”trafik på väg” var således inte att utvidga tillämpningsområdet för den lagstiftning som man höll på att ta fram, utan att förhindra ett kringgående av förbudet för medlemsstaterna att motsätta sig utsläppande på marknaden, registrering eller ibruktagande av nya fordon som överensstämmer med lagbestämmelserna. Samma typ av bestämmelse för att förhindra kringgående fanns redan i direktiv 70/156, som avsåg ”användning” i stället för ”trafik på väg”. Kommissionen har gjort gällande att artikel 9 i décret du Premier ministre français no 2009–497, du 30 avril 2009, relatif aux réceptions et homologations des véhicules et modifiant le code de la route (dekret från Frankrikes premiärminister nr 2009–497 om godkännande av och tillstånd för fordon och om ändring av vägtrafiklagen) (JORF, 3 maj 2009, s. 7472) (som införlivar direktiv 2007/46 med fransk rättsordning) inte – liksom jämförbara bestämmelser i tysk och nederländsk rätt – hänvisar till ”trafik på väg” utan till fordonens ”användning”, en term som hänför sig till marknadstillträdet.
40

För det andra bör det erinras om definitionen av ramavtal i artikel 1.4 i direktiv 2004/17, enligt vilken ett ramavtal är ett avtal genom vilket den upphandlande enheten tillsammans med en eller flera ekonomiska aktörer fastställer villkoren för tilldelning av kontrakt under en given tidsperiod, särskilt i fråga om pris och, i tillämpliga fall, kvantitet. Det följer av denna definition att kontrakt som grundas på ramavtal tilldelas i enlighet med villkoren i ramavtalet och att alla kontrakt som tilldelats under ramavtalets totala löptid är nära kopplade till ramavtalet, i vilket pris, kvantiteter och villkor fastställs.
67

Vad vidare beträffar den förändring av omständigheterna som skedde under det administrativa förfarandet, ska det påpekas att sökandebolaget den 3 juli 2013 visserligen gav in en ansökan till DGPC om att få lägga till vid kaj i Puerto de Las Nieves, det vill säga drygt två månader efter det att bolaget hade lämnat in sitt klagomål till kommissionen. Som framgår av punkterna 23–27 i det angripna beslutet blev konsekvensen av nämnda ansökan inte endast ett avslagsbeslut från DGPC, utan även att myndigheten började planera för att ge ett andra rederi tillstånd att bedriva kommersiell transportverksamhet i Puerto de Las Nieves och, för detta ändamål, genomförde anläggningsarbeten i hamnen samt ett anbudsförfarande. Sådana objektiva omständigheter var utan tvivel ägnade att leda till en ändring av de villkor som fram till dess hade gällt för Fred Olsens användning av hamninfrastrukturen i Puerto de Las Nieves. Det var just dessa villkor som avsågs med den första delen av klagomålet om att Fred Olsen beviljats statligt stöd. Det sätt på vilket situationen utvecklats i nyss nämnt avseende utgjorde därför en objektiv omständighet som kunde motivera en förlängning av handläggningstiden av klagomålet.