Förslag till avgörande av generaladvokat Ruiz-Jarabo Colomer föredraget den 6 juli 2000. - Roberto Vitari mot Europeiska yrkesutbildningsstiftelsen. - Begäran om förhandsavgörande: Pretura di Torino - Italien. - Lokalt anställda - Artikel 79 i anställningsvillkoren för övriga anställda - Tidsbegränsat anställningsavtal - Omvandling till avtal om tillsvidareanställning - Tillämpning av nationell lagstiftning. - Mål C-126/99.



Rättsfallssamling 2000 s. I-09425



Generaladvokatens förslag till avgörande

I - Inledning

1 För att besvara förevarande tolkningsfråga, som har ställts med stöd av artikel 177 i EG-fördraget (nu artikel 234 EG) av Pretore di Torino skall domstolen tolka de gemenskapsbestämmelser som gäller avseende Anställningsvillkor för lokalt anställda gemenskapstjänstemän i det fall ett gemenskapsorgan nekar att förnya ett anställningsavtal vid slutet av dess giltighetsperiod.

2 I tvisten vid den nationella domstolen har Roberto Vitari (nedan kallad käranden) väckt talan mot Europeiska yrkesutbildningsstiftelsen (nedan kallad stiftelsen), ett gemenskapsorgan för vilket han arbetade, först som extraanställd enligt ett tidsbegränsat anställningsavtal och därefter som lokalt anställd. Stiftelsen inrättades genom rådets förordning (EEG) nr 1360/90,(1) med stöd av artikel 235 i EG-fördraget (nu artikel 308 EG), och dess syfte är att bidra till utvecklingen av system för yrkesutbildning i länder i Central- och Östeuropa. Dess säte är beläget i Turin.(2)

II - Bakgrunden till tvisten vid den nationella domstolen och tillämpliga nationella bestämmelser

3 Enligt de uppgifter som framgår av begäran om förhandsavgörande rekryterades käranden av stiftelsen som extraanställd enligt ett tidsbegränsat avtal som löpte från den 16 oktober 1995 till den 31 december 1995. Detta avtal förnyades för en andra period från den 1 januari 1996 till den 29 februari 1996.

4 När den andra perioden löpte ut förblev käranden knuten till stiftelsen, denna gång i egenskap av lokalt anställd, genom ett tidsbegränsat avtal som sträckte sig från den 1 mars till den 31 december 1996 och som senare förlängdes till den 30 juni 1997, då stiftelsen ansåg kärandens anställningsförhållande avslutat.

5 Roberto Vitari väckte då talan vid Pretore di Torino, då han ansåg att stiftelsen inte kunde avsluta anställningsförhållandet. Han förnekade inte gemenskapsbestämmelsernas relevans i fallet, men ansåg att den italienska lagstiftningen, och särskilt lag nr 230/62 av den 18 april 1962(3) om tidsbegränsade anställningsavtal var tillämplig.

6 Efter att ha förklarat att anställningsavtal anses ingångna tills vidare föreskriver artikel 1 i lag nr 230/62 emellertid att tidsbegränsade anställningsavtal kan ingås i de fall som anges i själva bestämmelsen.(4)

Enligt artikel 2 i samma lag kan ett tidsbegränsat anställningsavtal, undantagsvis och med arbetstagarens samtycke, förlängas en enda gång med en period som inte överskrider den ursprungliga avtalsperioden, under förutsättning att förlängningen är nödvändig på grund av tillstötande och oförutsebara omständigheter som avser utförandet av verksamhet i fråga. Om anställningsförhållandet förlängs utöver den angivna gränsen, betraktas avtalet som ett tillsvidareavtal från den tidpunkt då det första tidsbegränsade avtalet ingicks.(5)

7 Med stöd av nämnda italienska lag har käranden yrkat att Pretore di Torino skall förklara att det föreligger en tillsvidareanställning från den 1 mars 1996, den tidpunkt då han första gången anställdes som lokalt anställd.(6)

8 Stiftelsen å sin sida har anfört att dess anställda skall omfattas av bestämmelserna i förordning (EEG, Euratom, EKSG) nr 259/68(7) med dess senare ändringar och tillägg, som definierar systemet för anställningsförhållanden mellan tjänstemän och andra anställda och Europeiska gemenskapernas institutioner. Stiftelsen har därför gjort gällande att lagstiftningen i den stat där anställningsförhållandet uppkom och pågick inte skall tillämpas, utan uteslutande den relevanta gemenskapslagstiftningen.

III - Tolkningsfrågan

9 Den nationella domstolen har förklarat att det är ostridigt att den allmänna gemenskapslagstiftningen i förordning nr 259/68, i dess senare ändrade och kompletterade lydelse, är tillämplig i förevarande fall, eftersom stiftelsen är en överstatlig gemenskapsmyndighet.

10 Den har dock förklarat att det enligt käranden föreligger en motsättning mellan de tillämpliga gemenskapsbestämmelserna och lag nr 230/62, som behandlar konkreta fall i vilka det är möjligt att ingå ett tidsbegränsat avtal, och som föreskriver särskilda påföljder om dessa bestämmelser åsidosätts eller kringgås, varav den viktigaste är att det tidsbegränsade anställningsförhållandet med retroaktiv verkan (ex tunc) omvandlas till en tillsvidareanställning. Därför beslutade den nationella domstolen att vilandeförklara målet och ställa följande tolkningsfråga till domstolen:

"Skall artikel 79 i [anställningsvillkoren] - i den del det föreskrivs att anställningsvillkoren för lokalt anställda, särskilt vad gäller

a) anställningsförfarande och uppsägning av deras avtal,

b) deras ledighet, och

c) deras lön,

[skall] fastställas av varje institution i enlighet med gällande regler och praxis på den ort där de skall tjänstgöra - tolkas så, att europeiska institutioner har rätt att göra avsteg från nationell rätt och att därigenom enbart gemenskapsrätten blir tillämplig, eller så, att en skyldighet likväl föreskrivs att iaktta nationell lagstiftning, i synnerhet om denna är tvingande?"

IV - Tillämpliga gemenskapsbestämmelser

11 Bestämmelserna angående gemenskapsinstitutionernas lokalt anställda återfinns i Anställningsvillkor för övriga anställda i Europeiska gemenskapen (nedan kallade anställningsvillkoren).(8)

12 Artikel 1 i anställningsvillkoren lyder:

"Dessa anställningsvillkor skall tillämpas på dem som genom avtal är anställda vid gemenskaperna. Dessa anställda skall vara

- tillfälligt anställda,

- extraanställda,

- lokalt anställda."(9)

13 Artikel 4 i anställningsvillkoren föreskriver:

"I dessa anställningsvillkor avses med lokalt anställd den som anställts enligt lokal praxis för att utföra manuellt arbete eller serviceuppgifter på en tjänst som inte är upptagen i den tjänsteförteckning som är bifogad varje institutions budgetavsnitt och som avlönas via de totala anslagen för detta syfte i budgetavsnittet ..."

14 Bestämmelserna om lokalt anställda finns i avdelning IV i anställningsvillkoren (artiklarna 79-81).

15 Artikel 79 lyder:

"Om inte annat följer av bestämmelserna i denna avdelning skall anställningsvillkoren för lokalt anställda, särskilt vad gäller

a) anställningsförfarande och uppsägning av deras avtal,

b) deras ledighet, och

c) deras lön,

fastställas av varje institution i enlighet med gällande regler och praxis på den ort där de skall tjänstgöra."

16 Artikel 80 föreskriver:

"Vad gäller socialförsäkring skall institutionen ansvara för arbetsgivarens andel av de sociala avgifterna enligt gällande bestämmelser på den ort där den anställde skall tjänstgöra."

17 Artikel 81.1 föreskriver slutligen:

"Alla tvister mellan institutionen och en lokalanställd som tjänstgör i en medlemsstat skall hänskjutas till den domstol som är behörig enligt gällande lagstiftning på den ort där den anställde tjänstgör."(10)

18 Beträffande stiftelsens anställda föreskriver artikel 14 i nämnda förordning nr 1360/90, i dess lydelse enligt rådets förordning (EG) nr 2063/94:(11)

"Personalbestämmelser

Stiftelsens anställda personal skall omfattas av de regler och förordningar som gäller tjänstemän och andra anställda vid Europeiska gemenskaperna.

Stiftelsen skall i förhållande till sin personal utöva de befogenheter som tillhör [tillsättningsmyndigheten].

Styrelsen skall i samförstånd med kommissionen anta lämpliga genomförandebestämmelser."

19 Som framgår av begäran om förhandsavgörande har stiftelsen inte antagit särskilda regler för sina lokalt anställda, utan hänvisar i sin helhet till reglerna om anställningsvillkor för lokalt anställda vid Europeiska kommissionens representation i Rom och Milano (nedan kallade kommissionens regler).

20 Artikel 3 i kommissionens regler föreskriver att anställningsavtal kan ingås tills vidare eller på begränsad tid, men att anställningsavtal på begränsad tid endast får ingås på villkor att arbetsvillkoren eller arbetets art kräver att ett slutdatum fastslås.

21 Kommissionens regler reglerar även indelningen av lokalt anställda, deras rättigheter och skyldigheter, anställningsvillkor, lön, övergång från en kategori till en högre, sociala förmåner, påföljder, rättsmedel, och i artikel 26, avtalets upphörande. Enligt artikel 1 i denna bestämmelse upphör det tidsbegränsade avtalet vid utgången av den fastställda perioden.

V - Förfarandet vid domstolen

22 Käranden i tvisten vid den nationella domstolen, stiftelsen och kommissionen har i förevarande mål inkommit med skriftliga yttranden inom den tidsfrist som fastställs i artikel 20 i EG-stadgan för domstolen.

VI - Prövning av tolkningsfrågan

23 Som jag nämnt tidigare har den nationella domstolen förklarat att tolkningsfrågan har sin grund i att det, enligt käranden, föreligger en motsättning mellan artikel 3 i kommissionens regler och den italienska lagen nr 230/62. Emellertid har såväl käranden som stiftelsen, i de yttranden de ingivit till domstolen, förnekat att en sådan motsättning föreligger.(12)

24 Enligt käranden säger artikel 3 i kommissionens regler och artikel 1 i lag nr 230/62, då de begränsar möjligheten att ingå tidsbegränsade anställningsavtal, samma sak. Följaktligen handlar inte detta mål om att ge gemenskapsrätten företräde framför de nationella bestämmelserna eller vice versa, utan om att tillämpa båda så att de kompletterar varandra, såsom föreskrivs i artikel 79 i anställningsvillkoren.

25 Stiftelsen för sin del har gjort gällande att den fråga som formulerats av den hänskjutande domstolen är ovidkommande. Enligt dess uppfattning är det inte relevant för förevarande tvist att fråga sig huruvida artikel 79 i anställningsvillkoren tillåter att gemenskapsinstitutioner frångår den nationella lagstiftningen eller ej, eftersom de regler som gäller för lokalt anställda i Italien överensstämmer med de nationella bestämmelserna om tidsbegränsade anställningsavtal. Stiftelsen anser att den hänskjutande domstolen i själva verket misstar sig när den begränsar sin prövning till lag nr 230/62, och inte beaktar den italienska rättens senare utveckling som innebär att användningen av denna typ av avtal har "liberaliserats" så långt att gemenskapsbestämmelserna för närvarande ställer upp striktare gränser för ingåendet av tidsbegränsade anställningsavtal än de som föreskrivs enligt nationell rätt.

26 Det framgår av fast rättspraxis att det, inom ramen för det i artikel 177 i fördraget föreskrivna samarbetet mellan nationella domstolar och EG-domstolen, ankommer på EG-domstolen att ge den hänskjutande domstolen ett sådant svar att denna kan avgöra målet.(13)

27 I förevarande mål står det enligt min uppfattning klart att lagstiftaren i såväl artikel 3 i kommissionens regler som i lag nr 230/62 gjort samma val, nämligen att prioritera tillsvidareavtal och begränsa möjligheterna att ingå tidsbegränsade avtal.

28 Under dessa omständigheter anser jag att ett allmänt svar på tolkningsfrågan, så som den har formulerats, inte skulle vara till nytta för att lösa den uppkomna tvisten.(14) Det är därför nödvändigt att omformulera tolkningsfrågan och precisera vilka gemenskapsbestämmelser som skall beaktas av domstolen i Piemonte när den avgör tvisten i sak.

29 Genom sin tolkningsfråga vill den nationella domstolen för det första få klarhet i vilka bestämmelser som skall beaktas vid prövningen av huruvida det tidsbegränsade avtal avseende lokalanställning som har ingåtts med en arbetstagare är giltigt och för det andra, för det fall sagda avtal skulle anses ogiltigt, om gemenskapsrätten utgör hinder för att påföljden består i att en tillsvidareanställning anses ha uppstått.

30 Av de bestämmelser som nämns i begäran om förhandsavgörande framgår att avtalet skulle kunna anses ogiltigt i två fall. Det första fallet, vilket följer av både artikel 3 i kommissionens regler och artikel 1 i lag nr 230/62, är att avtalet kan vara ogiltigt om de omständigheter som låg till grund för anställningsavtalet mellan parterna var sådana att stiftelsen inte kunde välja ett tidsbegränsat avtal.

31 För att uttala sig i detta avseende skall den hänskjutande domstolen utgå från artikel 3 i kommissionens regler, som säger att avtal för lokalt anställda i Italien presumeras vara ingångna tills vidare, om inte arbetsvillkoren eller arbetets art kräver att ett slutdatum fastslås.

32 Det ankommer på den nationella domstolen, och inte denna domstol, att fastställa om arbetsvillkoren eller arten av det arbete som utfördes av käranden motiverade att ett tidsbegränsat avtal ingicks, eftersom tvister mellan institutionen och en lokalt anställd som tjänstgör i en medlemsstat, enligt artikel 81 i anställningsvillkoren, skall avgöras av den domstol som enligt gällande lagstiftning på den plats där den anställde fullgör sina uppgifter är behörig. Under alla omständigheter innehåller beslutet om hänskjutande inga uppgifter på grund av vilka domstolen kan bedöma om kraven i sagda bestämmelse är uppfyllda.

33 Det andra fall då ett avtal, med stöd av artikel 2 i lag nr 230/62, skulle kunna anses som ogiltigt är om anställningsförhållandet fortsatt sedan den i avtalet ursprungligen, eller enligt en första förlängning, föreskrivna perioden löpt ut.

34 Som jag redan har nämnt var käranden först knuten till stiftelsen som extraanställd enligt ett tidsbegränsat avtal som förlängdes en gång, och därefter som lokalanställd, även detta enligt ett tidsbegränsat avtal som förlängdes en gång.

35 Det bör betonas att anställningsvillkoren gör klar skillnad mellan avtal för extraanställda och lokalt anställda. Särskilt kan noteras att avtal för extraanställda regleras uteslutande av gemenskapsrätten,(15) och att tvister mellan sådana anställda och de institutioner för vilka de arbetar skall avgöras av domstolen, såsom föreskrivs i artikel 73 i anställningsvillkoren, som i detta hänseende hänvisar till avdelning VII i tjänsteföreskrifterna. Helt klart skall varje konflikt som kan uppkomma mellan parterna i tvisten vid den nationella domstolen angående det tidigare avtalet om extraanställning avgöras av gemenskapsdomstol.

36 Av ovanstående följer att tvisten vid den nationella domstolen endast avser den period då käranden var knuten till stiftelsen genom ett avtal för lokalt anställda som, under inga omständigheter, kan betraktas som en förlängning av det föregående avtalet om extraanställning.

37 Vad således beträffar den första delen av tolkningsfrågan, så som den har omformulerats, anser jag att den hänskjutande domstolens fråga bör besvaras så att den nationella domstol vid vilken en tvist enligt artikel 81 i Anställningsvillkoren för övriga anställda har anhängiggjorts, för att fastställa huruvida det tidsbegränsade avtal för lokalt anställda som har ingåtts av Europeiska yrkesutbildningsstiftelsen är giltigt, måste pröva om arbetsvillkoren eller arten av det arbete som utfördes av käranden, enligt reglerna om anställningsvillkor för lokalt anställda vid Europeiska kommissionens representation i Rom och Milano, motiverade att ett tidsbegränsat avtal ingicks.

38 Det andra fallet som jag nämnde avser den påföljd som kan föreläggas stiftelsen i den händelse den hänskjutande domstolen skulle finna att avtalet är ogiltigt.

39 Gemenskapslagstiftningen föreskriver inte någon påföljd i dessa fall. Den enda italienska bestämmelse till vilken den nationella domstolen hänvisar i sitt beslut om hänskjutande är lag nr 230/62 som föreskriver att ett avtal i sådana fall skall anses ingånget tills vidare från den tidpunkt då det ingicks.

40 Det är i detta avseende nödvändigt att, såsom kommissionen helt korrekt har gjort, erinra om domstolens dom i målet Tordeur m.fl.(16)

41 I det fallet frågade Cour du travail de Bruxelles domstolen om gemenskapsrätten utgjorde hinder för att, i fall när gemenskapens institutioner anlitar ett personaluthyrningsföretag, på dessa institutioner tillämpa en nationell bestämmelse som föreskriver att den uthyrde anställde och den som köper uthyrningsföretagets tjänster anses bundna av ett avtal om tillsvidareanställning, om vissa bestämmelser om personaluthyrning åsidosätts.

42 Domstolen klargjorde för det första att varje institution, enligt artikel 6 i anställningsvillkoren, anger vilka myndigheter som är behöriga att ingå avtal med tillfälligt anställda, extraanställda, lokalt anställda och särskilda rådgivare.

43 Domstolen tillade att, även om det socialrättsliga skyddet för den uthyrde anställde självfallet inte kan åsidosättas endast av den anledningen att hans tjänster hyrs ut till en gemenskapsinstitution, får detta skydd inte säkerställas genom åtgärder som innebär ett intrång i gemenskapsinstitutionernas autonoma sfär. Det är därför uteslutet att ett avtal om anställning vid en institution - och särskilt om en visstidsanställning - kan följa, inte av ett beslut av den i detta avseende behöriga myndigheten, utan av det faktum att vissa bestämmelser i den berörda medlemsstatens lagstiftning om uthyrd personal inte har iakttagits, även om en nationell domstol beslutar om en sådan sanktion.

44 Domstolen förklarade att:

"... artikel 6 i Anställningsvillkor för övriga anställda vid Europeiska gemenskaperna utgör hinder för nationella bestämmelser som, i den händelse någon av dess bestämmelser om uthyrd personal åsidosätts, mellan den uthyrde arbetstagaren och den som köper uthyrningsföretagets tjänster skapar ett anställningsavtal som gäller tills vidare."(17)

45 Även om domen i målet Tordeur m.fl. behandlade ett tidsbegränsat avtal för en uthyrd arbetstagare och inte, som i förevarande mål, ett tidsbegränsat avtal för en lokalt anställd, är domstolens resonemang enligt min uppfattning fullt ut tillämpligt på tvisten mellan Roberto Vitari och stiftelsen.

46 Vare sig en internrättslig bestämmelse eller ett domslut från en nationell domstol kan ålägga någon av gemenskapens institutioner eller organ att sluta ett avtal om tillsvidareanställning med en lokalt anställd. Följaktligen kan inte stiftelsen, för det fall att den hänskjutande domstolen skulle finna att artikel 3 i kommissionens regler har åsidosatts och att en påföljd skall utdömas, försättas i den situationen att det tidsbegränsade avtalet, som hade ingåtts med en tidigare lokalt anställd, omvandlas till en tillsvidareanställning.(18)

IV - Förslag till avgörande

47 Mot bakgrund av ovanstående överväganden föreslår jag att domstolen skall besvara den tolkningsfråga som ställts av Pretore di Torino på följande sätt:

1) För att fastställa huruvida ett tidsbegränsat avtal avseende lokalt anställda som har ingåtts av Europeiska yrkesutbildningsstiftelsen är giltigt, skall den nationella domstol, vid vilken en tvist enligt artikel 81 i Anställningsvillkor för övriga anställda i Europeiska gemenskaperna har anhängiggjorts, pröva om arbetsvillkoren eller arbetets art enligt artikel 3 i reglerna om anställningsvillkor för lokalt anställda vid Europeiska kommissionens representation i Rom och Milano kräver att ett slutdatum för avtalet fastslås.

2) För det fall att den nationella domstolen skulle finna att Europeiska yrkesutbildningsstiftelsen har åsidosatt artikel 3 i nämnda regler kan den förplikta det gemenskapsorgan som är arbetsgivare korrekt påföljd enligt den nationella lagstiftningen. Artikel 6 i Anställningsvillkor för övriga anställda utgör dock hinder för att sagda påföljd består i att en tillsvidareanställning av den lokalt anställde hos gemenskapsorganet skapas.

(1) - Rådets förordning (EEG) nr 1360/90 av den 7 maj 1990 om inrättandet av en europeisk yrkesutbildningsstiftelse (EGT L 131, 1990, s. 1; svensk specialutgåva, område 16, volym 2, s. 3).

(2) - Artikel 1 b i beslut av den 29 oktober 1993 fattat genom gemensam överenskommelse mellan företrädarna för medlemsstaternas regeringar församlade på stats- eller regeringschefsnivå om lokaliseringen av vissa av Europeiska gemenskapernas organ och avdelningar samt av Europol (EGT C 323, 1993, s. 1).

(3) - Gazzetta Ufficiale della Repubblica Italiana, nr 125 av den 17 maj 1962.

(4) - Dessa fall är följande: a) när detta erfordras av arbetets speciella karaktär, på grund av att det är säsongsbetonat, b) när avtalet syftar till att ersätta frånvarande arbetstagare som har rätt att bibehålla sin anställning, under förutsättning att namnet på den frånvarande arbetstagaren och skälet till dennes frånvaro anges i anställningsavtalet, c) när avtalet avser utförandet av ett bestämt arbete eller en bestämd tjänst som är avgränsad i tiden, och som är av extraordinär eller sällan förekommande art, d) för arbeten i successiva etapper, som kräver annan kompetens än den sedvanliga, under förutsättning att de begränsas till kompletterande eller samordnade etapper för vilka kontinuerlig sysselsättning inom företaget saknas, e) för anställning av personal för produktion av bestämda föreställningar, radio- eller tv-program (lag nr 266/77 av den 23 maj 1977). Dessutom infördes genom lag nr 84/86 av den 25 mars 1986 en ny förutsättning i fråga om anställning av personal vid flygbolag eller handling-bolag.

(5) - Artikel 12 i lag nr 196/97 av den 24 juni 1997 införde vissa preciseringar i denna bestämmelse. Eftersom den nationella domstolen inte hänvisar till sagda lag, bör det inte anses att den är tillämplig på tvisten vid den nationella domstolen.

(6) - Vare sig i begäran om förhandsavgörande eller de yttranden som har avgivits inför domstolen klargörs om käranden grundar sitt yrkande på ett åsidosättande av artikel 1 i lag nr 230/62 eller på tillämpningen av dess artikel 2.

(7) - Rådets förordning (EEG, Euratom, EKSG) nr 259/68 av den 29 februari 1968 om fastställande av tjänsteföreskrifter för tjänstemännen i Europeiska gemenskaperna och anställningsvillkor för övriga anställda i dessa gemenskaper samt om införande av särskilda tillfälliga åtgärder beträffande kommissionens tjänstemän (EGT L 56, s. 1; svensk specialutgåva, område 1, volym 1, s. 129).

(8) - Villkoren meddelas i förordning nr 259/68 (ovan fotnot 7).

(9) - I dess lydelse enligt rådets förordning (EKSG, EEG, Euratom) nr 2615/76 av den 21 oktober 1976 om ändring av förordning (EKSG, EEG, Euratom) nr 259/68, avseende anställningsvillkor för gemenskapsinstitutionernas övriga anställda (EGT L 299, s. 1).

(10) - Rådets förordning (EEG, Euratom, EKSG) nr 3947/92 av den 21 december 1992 om ändring av tjänsteföreskrifterna för tjänstemännen och anställningsvillkoren för övriga anställda i Europeiska gemenskaperna (EGT L 404, s. 1; svensk specialutgåva, område 1, volym 2, s. 188).

(11) - Rådets förordning (EG) nr 2063/94 av den 27 juli 1994 om ändring av förordning (EEG) nr 1360/90 om inrättandet av en europeisk yrkesutbildningsstiftelse (EGT L 216, s. 9; svensk specialutgåva, område 11, volym 32, s. 140).

(12) - Kommissionen går i sitt yttrande inte in på denna fråga.

(13) - Se exempelvis domstolens dom av den 17 juli 1997 i mål C-334/95, Krüger (REG 1997, s. I-4517), punkt 22.

(14) - Jag vill emellertid påpeka att enligt min uppfattning kan denna fråga besvaras jakande i linje med domstolens rättpraxis och, närmare bestämt, dom av den 3 oktober 1985 i mål 232/84, Tordeur m.fl. (REG 1985, s. 3223), till vilken jag återkommer nedan, och av den 30 september 1975 i mål 50/74, Asmussen m.fl. mot kommissionen och rådet (REG 1975, s. 1003). I det senare målet, avseende tidigare artikel 94 i anställningsvillkoren, enligt vilken rådet skulle fastställa en institutions anställdas lön "med ledning av lokal praxis", förklarade domstolen att "'lokal praxis' endast är vägledande, det vill säga, endast orienterande, och inte på något vis utesluter att andra faktorer beaktas" och att "på detta sätt tillerkänner artikel 94 de behöriga institutionerna ett omfattande utrymme för skönsmässig bedömning för att anpassa de lokalt anställdas och institutionens anställdas löner efter de lokala omständigheterna vid var och en av de berörda institutionerna, med beaktande av de krav som följer av såväl dessa institutioners interna arbetsförhållanden som faktorer avseende det ekonomiska och sociala sammanhang de hör hemma i" (punkterna 33 och 34).

(15) - Avdelning III i anställningsvillkoren, artiklarna 51-78.

(16) - Ovan fotnot 14.

(17) - Ibidem, punkt 29.

(18) - I förslaget till avgörande i målet Tordeur m.fl. gick generaladvokaten VerLoren van Themaat längre då han menade att "den nationella domstolen kan endast ålägga en gemenskapsinstitution att betala ett adekvat skadestånd".