Förslag till avgörande av generaladvokat Tesauro föredraget den 12 december 1996. - Ludwig Wünsche & Co. mot Hauptzollamt Hamburg-Jonas. - Begäran om förhandsavgörande: Bundesfinanzhof - Tyskland. - Gemensamma tulltaxan - Kombinerade nomenklaturen - Potatisstärkelse. - Förenade målen C-274/95, C-275/95 och C-276/95.



Rättsfallssamling 1997 s. I-02091



Generaladvokatens förslag till avgörande

1 I föreliggande förfarande har Bundesfinanzhof ställt tolkningsfrågor till domstolen som avser tullklassificeringen av potatisstärkelse i en produkt som är avsedd att användas som livsmedel och som har en acetylhalt som uppgår till 0,74 viktprocent.

Bakgrund och förfarande

2 Bolaget Ludwig Wünsche & Co. (nedan kallat Wünsche), ett bolag bildat enligt tysk rätt och med säte i Hamburg, ansökte mellan mars 1987 och februari 1988 vid tullkontor på ett flertal orter i Tyskland om tullklarering för betydande kvantiteter Perfectamyl KKS, en produkt som skulle exporteras till tredje land. Produkten betecknades som en livsmedelsberedning som innehöll 96,5 viktprocent potatisstärkelse (mål C-275/95) och som potatisstärkelse med en stärkelsehalt på 78 viktprocent eller mer (mål C-274/95 och C-276/95). Efter de kontroller som gjordes av den stärkelse som användes vid tillverkningen av de exporterade produkterna drog tullmyndigheten (Hauptzollamt Hamburg-Jonas) slutsatsen att Wünsche inte hade exporterat naturlig potatisstärkelse utan förestrad stärkelse(1). Enligt de tillämpliga bestämmelserna gav sådan stärkelse inte rätt till de exportbidrag eller de monetära utjämningsbelopp som föreskrevs för naturlig potatisstärkelse.

Å ena sidan ålade således tullmyndigheten Wünsche att återbetala de belopp som bolaget hade uppburit utan grund (mål C-275/95 och C-276/95), å andra sidan vägrade tullmyndigheten att till bolaget utbetala de exportbidrag och utjämningsbelopp som hade begärts (C-274/95).

Finanzgericht, vid vilken Wünsche väckte talan, fastställde de nyssnämnda besluten. Eftersom de exporterade produkterna innehöll potatisstärkelse med en förestringsgrad som översteg 0,5 viktprocent (och som uppgick till 0,61 viktprocent i mål C-275/95, till 0,74 viktprocent i mål C-276/95 och till 0,67 viktprocent i mål C-274/95), skulle de nämligen enligt resultaten av de utförda kontrollerna anses utgöra förestrad stärkelse och som sådan klassificeras enligt nummer 39.06 i Gemensamma tulltaxan (nedan kallad GTT) och enligt undernummer 3505 10 50 i Kombinerade nomenklaturen (nedan kallad KN).

3 Wünsche överklagade Finanzgerichts beslut till Bundesfinanzhof och anförde att tolkningen av nummer 11.08 och 39.06 i GTT samt motsvarande undernummer 1108 13 00 och 3505 10 50 i KN var felaktig. Till stöd för sitt överklagande åberopade Wünsche domen i målet Emsland-Stärke(2), i vilken det fastslogs att en acetylhalt som är obetydligt högre än 0,5 viktprocent inte utesluter klassificering enligt det nummer som avser naturlig potatisstärkelse. Dessutom anförde Wünsche att det inte skulle vara möjligt att göra undantag från och/eller begränsningar av detta påståendes giltighet med anledning av den berörda produktens art.

Enligt tullmyndigheten skulle den åberopade domen endast avse klassificeringen av en produkt som bestod av en blandning av naturlig stärkelse och ester av potatisstärkelse, varför slutsatserna inte skulle kunna tillämpas på produkten i fråga, som är en homogen produkt.

4 Bundesfinanzhof vilandeförklarade de tre målen genom beslut av den 20 juni 1995, och i tre respektive begäran om förhandsavgörande hänsköt den till domstolen två huvudsakligen liknande tolkningsfrågor. Genom den första frågan frågar den nationella domstolen om tullklassificeringen av förestrad potatisstärkelse beror på dess acetylhalt och således på dess förestringsgrad. Om denna fråga besvaras jakande, frågar domstolen vilken acetylhalt som utgör hinder för att förestrad potatisstärkelse skall kunna klassificeras enligt nummer 11.08 A.IV. i GTT (och enligt motsvarande undernummer 1108 13 00 i KN).

Tillämpliga bestämmelser

5 Vad beträffar de varor som exporterades under år 1987 (och som är i fråga för målen C-275/95 och C-276/95) skall GTT beaktas i den lydelse den hade enligt rådets förordning (EEG) nr 3618/86 av den 24 november 1986 om ändring av förordning (EEG) nr 3331/85(3).

Enligt den förordningen skall stärkelser i princip klassificeras enligt nummer 11.08 och potatisstärkelse närmare bestämt under undernummer 11.08 A.IV. Förestrade stärkelser skall däremot klassificeras enligt nummer 39.06 (undernummer 39.06 B.I). Enligt de förklarande anmärkningarna i det harmoniserade systemet(4) avseende sistnämnda nummer, ingår bland förestrade stärkelser exempelvis stärkelseacetater, som huvudsakligen används inom textil- och pappersindustrin, samt stärkelsenitrater, som är avsedda för tillverkning av sprängämnen.

Vad beträffar de varor som Wünsche exporterade under år 1988 (och som är föremål för mål C-274/95) utgörs den under den perioden tillämpliga lagstiftningen av KN, såsom den antogs genom rådets förordning (EEG) nr 2658/87 av den 23 juli 1987 om tulltaxe- och statistiknomenklaturen och om Gemensamma tulltaxan(5). I denna inordnas stärkelser under nummer 1108 och potatisstärkelse som sådan under undernummer 1108 13 00. Enligt de tillhörande förklarande anmärkningarna omfattar nummer 1108 inte dextrin och andra modifierade stärkelser som avses i nummer 3505. Det sistnämnda omfattar undernummer 3505 10 50, under vilket förestrade eller företrade stärkelser klassificeras.

Enligt de förklarande anmärkningarna till det harmoniserade systemet avseende nummer 3505 är dextrin och de övriga stärkelser som omfattas av detta nummer produkter som kommer från omvandling av stärkelser under inverkan av värme, kemiska produkter (syror, baser etc.) eller genom diastas, samt stärkelser som har modifierats exempelvis genom oxidering, förestring eller företring. Bland de sistnämnda nämns i anmärkningarna som exempel stärkelseacetater som används inom textil- eller pappersindustrin samt stärkelsenitrater som används vid tillverkning av sprängämnen. Enligt ovannämnda förklarande anmärkningar omfattar inte nummer 3505 icke modifierade stärkelser, vilka klassificeras enligt nummer 1108.

Dessutom skall erinras om att enligt punkt 3 i bilagan till kommissionens förordning (EEG) nr 28/90 av den 4 januari 1990 om klassificering av vissa varor enligt nummer 1108 11 00, 1108 12 00, 1108 13 00, och 1108 14 00 i Kombinerade nomenklaturen och om upphävande av förordning (EEG) nr 1463/87(6), vilken emellertid av tidsmässiga skäl inte var tillämplig vid den tidpunkt då händelserna i målet utspelade sig, skall enligt undernummer 1108 13 klassificeras "produkter i form av ett fint vitt pulver vilket består av en blandning av naturlig potatisstärkelse och små mängder acetylerad potatisstärkelse eller mycket svagt acetylerad potatisstärkelse och som har följande egenskaper: stärkelsehalt (bestämd med hjälp av Ewers metod): minst 95 viktprocent beräknad på torrsubstansen. Acetylhalt: (bestämd med den enzymatiska metoden): mindre än 0,5 viktprocent beräknat på torrsubstansen". Det behöver knappast tilläggas att denna föreskrift är identisk med den som fanns i kommissionens föregående förordning (EEG) nr 1463/87 av den 26 maj 1987 om klassificering av majsstärkelsebaserade produkter enligt undernummer 11.08 A.I i GTT(7).

De båda frågorna

6 Inledningsvis skall påpekas att de relevanta numren i GTT å ena sidan och i KN å den andra har en huvudsakligen likartad lydelse, varför de påpekanden som görs angående den förstnämnda även kan gälla för den sistnämnda. Det är lämpligt att erinra om att enligt en fast rättspraxis(8) skall det avgörande kriteriet för tullklassificering av varor i allmänhet sökas i varornas objektiva kännetecken och egenskaper, såsom dessa definieras enligt beteckningen i numren i GTT och i de kompletterande anmärkningarna till avdelningarna och kapitlen.

Detta tjänar som bekant de båda syftena att säkerställa att kontrollerna kan genomföras säkert och enkelt. När det emellertid i såväl de relevanta numrens som undernumrens ordalydelse eller tillhörande förklarande anmärkningar saknas användbara anvisningar om hur frågan skall besvaras, bör det undersökas om acetylhalten är en av den relevanta produktens objektiva kännetecken och egenskaper och, om så är fallet, om den är av avgörande betydelse för dess klassificering.

7 Det framgår av besluten om hänskjutande att den nationella domstolen förefaller anse att kvalificeringen av en förestrad stärkelse inte beror på dess acetylhalt utan snarare på omständigheten att stärkelsen har genomgått en kemisk förestringsprocess. Om så har skett bör ämnet klassificeras som en förestrad stärkelse, oavsett dess acetylhalt och således oavsett dess förestringsgrad.

8 Denna ståndpunkt motsägs emellertid av domstolens rättspraxis, då domstolen i sin ovannämnda dom i målet Emsland-Stärke uttalade sig om tolkningen av de i det målet relevanta numren i tulltaxan och därvid även beaktade föreskrifterna i förordning nr 28/90.

I den domen klargjorde domstolen närmare bestämt att "acetylhalten i stärkelse är ett tecken på dess förädlingsgrad: ju högre denna grad är, desto mer har stärkelsen modifierats. Följaktligen kan stärkelse vars acetylhalt är mycket låg anses likna naturlig stärkelse".(9)

Jag anser att det av de ovan citerade påpekandena följer att acetylhalten är ett kännetecken som är avgörande för bedömningen av om en förestrad stärkelse kan anses utgöra naturlig eller förestrad stärkelse med avseende på dess klassificering. En sådan ståndpunkt finner för övrigt stöd i systematiken i såväl förordning nr 1463/87 som i den påföljande förordningen nr 28/90, där acetylhalten uttryckligen anges bland de kännetecken på stärkelser som skall beaktas vid klassificeringen av desamma. Enligt artikel 1 och enligt punkt 3 i bilagan till den förordningen framgår det dessutom att det inte är tillräckligt att en stärkelse har kvalificerats som förestrad för att förhindra att den klassificeras enligt undernummer 1108 13 00 som avser naturlig stärkelse. För att skilja på förestrad och naturlig stärkelse är nämligen i första hand acetylhalten den faktor som, generellt sett, är lämpad att karaktärisera stärkelsen.

Som kommissionen med rätta har påpekat innebär detta för övrigt inte att acetylhalten är den enda faktor som skall undersökas för att klassificera en produkt. Det kan inte a priori uteslutas att ändringar av produktens egenskaper och användningssätt som följer av att den modifieras (genom förestring), genom att ändra produktens art, i slutänden kan leda till att acetylhalten får en annan betydelse. I ett sådant fall är det den nationella domstolen som med beaktande av de särskilda omständigheterna i det enskilda fallet skall fastställa om villkoren är uppfyllda för att kvalificera stärkelsen i fråga som förestrad eller naturlig. Generellt sett håller jag emellertid med kommissionen om att acetylhalten som regel utgör ett avgörande kriterium för klassificeringen då det inte föreligger objektiva faktorer som minskar dess betydelse.

9 Jag anser för övrigt inte att domstolens påpekanden kan begränsas till att gälla målet Emsland-Stärke, där den omtvistade produkten utgjordes av en blandning av naturlig potatisstärkelse och förestrad stärkelse, vilken med beaktande av de båda stärkelsernas proportioner emellertid hade den naturliga stärkelsens kännetecken. Innehållet i dessa påståenden tillåter nämligen inga restriktiva tolkningar, eftersom det snarare bör anses att domstolen ämnade fastslå en generell princip, även mot bakgrund av ordalydelsen i punkt 3 i bilagan till förordning nr 28/90 som med avseende på klassificeringen jämställer blandningar av naturlig och acetylerad stärkelse med naturlig stärkelse som har en låg acetylhalt.

Det behöver knappast påpekas att ett sådant likställande av blandningar och homogena produkter med låg acetylhalt, det vill säga lätt "modifierade", fastslogs i förordning nr 1463/87, som upphävdes genom förordning nr 28/90 för majsstärkelser. Även i systematiskt hänseende förefaller det bekräftat att det inte är motiverat att, såsom den nationella domstolen anser, göra en åtskillnad vid behandlingen av blandningar respektive homogena ämnen.

10 Det visar sig att den andra frågan som den nationella domstolen har ställt, vars syfte är att utröna vid vilken acetylhalt stärkelse skall anses vara förestrad, är nära knuten till den första. I det avseendet vill jag inledningsvis erinra om att acetylhalten i produkten i fråga varierar mellan som lägst 0,61 viktprocent (i mål C-275/95) och som mest 0,74 viktprocent (i mål C-276/95).(10) För att lösa de tvister som har anhängiggjorts vid den nationella domstolen är det således nödvändigt att besvara frågan om de nyssnämnda värdena är sådana att den omtvistade produkten kan klassificeras enligt det undernummer som avser naturlig stärkelse.

11 I det avseendet vill jag inledningsvis erinra om att domstolen i domen i målet Emsland-Stärke fastslog att en acetylhalt som var obetydligt högre än den halt på 0,5 viktprocent som avses i ovannämnda förordning nr 28/90 - närmare bestämt uppgick den till 0,67 viktprocent - inte utgjorde en omständighet som var tillräcklig för att utesluta att produkten klassificerades enligt undernummer 1108 13 00. Enligt domstolen "är det inte möjligt att av ordalydelsen i förordning (EEG) nr 28/90 dra slutsatsen att denna syftar till att upprätta en på acetylhalten grundad åtskillnad mellan naturlig stärkelse som skall klassificeras enligt undernummer 1108 13 00 och förestrad stärkelse som tillhör undernummer 3505 10 50. Denna förordning begränsar sig nämligen å ena sidan till att klargöra att en stärkelseprodukt som har de i bilagan till sagda förordning angivna egenskaperna i samtliga fall skall klassificeras enligt undernummer 1108 13 00. Å andra sidan anges i sagda förordning alls inte enligt vilket tullnummer som en stärkelseprodukt skall klassificeras om denna har en acetylhalt som är obetydligt högre än 0,5 viktprocent"(11).

Under förutsättning att ovan angivna påstående, likt de tidigare undersökta, skall anses ha en generell betydelse och således kunna åberopas med avseende på vilken produkt som helst, vare sig det rör sig om en blandning eller en homogen produkt, som fallet var i målet Emsland-Stärke, behöver det knappast understrykas att en skillnad på 0,07 viktprocent mellan den berörda produktens acetylhalt och acetylhalten i den produkt som avsågs i målet Emsland-Stärke är så obetydlig att den i föreliggande fall inte kan motivera en annorlunda slutsats.

12 Det går naturligtvis inte att utesluta att produkter som har en betydligt högre acetylhalt än de som har beaktats i föreliggande fall kan komma att bedömas annorlunda.(12) Det är således möjligt att högre acetylhalter medför en sådan förändring av produktens väsentliga egenskaper att denna ur kvalitativ synvinkel övergår från att vara naturlig stärkelse till att vara förestrad stärkelse. Som påpekats ovan(13) utgör detta en fråga som skall bedömas av den nationella domstolen, vilken med stöd av lämpliga tekniska och vetenskapliga forskningsresultat och med beaktande av omständigheterna i det enskilda fallet skall kontrollera vilken betydelse högre acetylhalter har för tullklassificering av produkten.

Förslag till avgörande

13 Mot bakgrund av det ovan anförda föreslår jag således att domstolen besvarar de frågor som Bundesfinanzhof har ställt på följande sätt:

14 Klassificeringen av förestrad potatisstärkelse enligt nummer 11.08 A.IV i gemensamma tulltaxan (och enligt undernummer 1108 13 00 i kombinerade nomenklaturen) är i första hand beroende av dess acetylhalt och således av dess förestringsgrad.

15 Gemensamma tulltaxan och kombinerade nomenklaturen skall tolkas så, att en homogen stärkelsehaltig produkt som är avsedd som människoföda och består av ursprunglig potatisstärkelse med en total viktprocenthalt av acetyl mellan 0,67 och 0,74 skall klassificeras enligt nummer 11.08 A.IV i gemensamma tulltaxan (och enligt undernummer 1108 13 00 i kombinerade nomenklaturen).

(1) - Enligt besluten om hänskjutande menas med förestring varje process som medför en kemisk förändring av naturlig stärkelse genom användning av organiska eller oorganiska syror.

(2) - Dom av den 1 april 1993 i mål C-256/91 (Rec. 1993, s. I-1857).

(3) - EGT L 345, s. 1

(4) - Enligt domstolens rättspraxis utgör de förklarande anmärkningarna ett viktigt hjälpmedel som gör det möjligt att förtydliga eller klargöra innehållet i tullnumren och undernumren, även om de inte kan ändra texten i GTT. Se i det avseendet dom av den 14 december 1995 i de förenade målen C-106/94 och C-139/94, Colin och Dupré (REG 1995, s. I-4759, punkt 21).

(5) - EGT L 256, s. 1.

(6) - EGT L 3, s. 9.

(7) - EGT L 138, s. 36, fransk version; vid översättningen fanns ingen svensk version att tillgå.

(8) - Dom av den 25 maj 1989 i mål 40/88, Weber (Rec. 1989, s. 1395, punkt 13).

(9) - Dom i målet Emsland-Stärke, ovan fotnot 2, punkt 34.

(10) - I mål C-274/95 har däremot en acetylhalt på 0,67 viktprocent uppmätts, det vill säga mellan de båda ovannämnda värdena.

(11) - Dom i mål Emsland-Stärke, ovan fotnot 2, punkt 33.

(12) - Jag vill i det avseendet påpeka att Wünsche till sitt försvar har åberopat resultaten av olika vetenskapliga studier som skulle bevisa att stärkelse med en acetylhalt som understiger 0,9 viktprocent inte går att skilja från naturlig stärkelse.

(13) - Se ovan, punkt 7.