ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
När det rör sig om ett beslut om att behålla en persons namn i förteckningen i bilaga I till förordning nr 881/2002 om införande av vissa särskilda restriktiva åtgärder mot vissa med Usama bin Ladin, nätverket al-Qaida och talibanerna associerade personer och enheter och om upphävande av förordning nr 467/2001 om förbud mot export av vissa varor och tjänster till Afghanistan, skärpning av flygförbudet och förlängning av spärrandet av tillgångar och andra finansiella medel beträffande talibanerna i Afghanistan måste, till skillnad från vad som gäller det första beslutet om att uppta ett visst namn i förteckningen, det dubbla kravet dels på att den behöriga unionsmyndigheten underrättar den berörda personen om de uppgifter som myndigheten förfogar över beträffande de omständigheter som lagts personen till last och utgjort grunden för myndighetens beslut, dels på att den behöriga unionsmyndigheten bereder personen i fråga tillfälle att på ett ändamålsenligt sätt ge sin ståndpunkt till känna beträffande de skäl som har åberopats mot honom, vara uppfyllt innan beslutet antas.

När den berörda personen har yttrat sig med anledning av redogörelsen för skälen har den behöriga unionsmyndigheten en skyldighet att omsorgsfullt och opartiskt pröva de anförda skälen mot bakgrund av detta yttrande samt eventuell bifogad bevisning, och att särskilt bedöma om det är nödvändigt att be sanktionskommittén och, via denna, den medlem av Förenta nationerna som har föreslagit upptagandet av den berörda personen i sanktionskommitténs sammanfattande förteckning om hjälp. Även om motiveringsskyldigheten i artikel 296 FEUF inte sträcker sig så långt att det krävs ett detaljerat svar på den berörda personens yttrande, innebär den under alla omständigheter, inklusive i de fall då motiveringen av en unionsrättsakt motsvarar skäl som har anförts av ett internationellt organ, att denna motivering ska innehålla en beskrivning av de individuella, specifika och konkreta skäl som har fått de behöriga myndigheterna att anse att den berörda personen bör bli föremål för restriktiva åtgärder.

(se punkterna 111–116)
Växtsortsmyndighetens uppgift kännetecknas av att villkoren för bedömningen av ansökningar om gemenskapens växtförädlarrätt är vetenskapligt och tekniskt komplicerade, vilket innebär att myndigheten måste ges ett utrymme för skönsmässig bedömning när den fullgör denna uppgift. Detta omfattande utrymme för skönsmässig bedömning innebär dessutom att växtsortsmyndigheten, om den finner det nödvändigt, får ta hänsyn till omständigheter och bevisning som åberopas eller ges in i ett sent skede av förfarandet. Växtsortsmyndigheten är i egenskap av unionsorgan skyldig att iaktta principen om god förvaltningssed, som innebär att myndigheten omsorgsfullt och opartiskt ska pröva samtliga relevanta omständigheter i ett ärende och inhämta samtliga de uppgifter om sak- och rättsförhållandena som behövs för att den ska kunna använda sitt utrymme för skönsmässig bedömning. Härtill kommer att myndigheten ska se till att de förfaranden som den genomför fungerar väl och är effektiva. det anges i artikel 55.4 i förordning nr 2100/94 att växtsortsmyndigheten, i allmänna bestämmelser eller i enskilda fall genom ett föreläggande, ska fastställa när och var materialet till den tekniska provningen ska tillhandahållas, samt i vilka kvantiteter och i vilket skick Med hänsyn till växtsortsmyndighetens utrymme för skönsmässig bedömning kan denna bestämmelse emellertid inte tolkas på så sätt att den utgör hinder för att myndigheten utfärdar ett separat föreläggande om att sökanden ska lämna in växtmaterial för den tekniska provningen och ge in skriftlig bevisning om detta material. Materialets skick kan enligt artikel 55.4 i förordning nr 2100/94 bli föremål för ett föreläggande. Med hänsyn till principen om god förvaltningssed och behovet av väl fungerande och effektiva förfaranden och i den mån växtsortsmyndigheten anser att det ursprungliga föreläggandet innehöll oklarheter, ankommer det nämligen på växtsortsmyndigheten att begära att den som gett in ansökan om gemenskapens växtförädlarrätt ska lämna in växtmaterial som uppfyller krav som preciseras i ett nytt föreläggande.

Växtsortsmyndighetens utrymme för skönsmässig bedömning innefattar nämligen att den har rätt att precisera villkoren för bedömningen av ansökan om gemenskapens växtförädlarrätt. Detta får ske så länge tidsfristen, inom vilken den som ansökt om skydd ska besvara ett föreläggande, inte har löpt ut. Växtsortsmyndigheten får således utfärda ett nytt föreläggande om att sökanden ska lämna in växtmaterial.

(se punkterna 47, 48 och 50–55)
Nyckelord

Sammanfattning



Nyckelord

Tillnärmning av lagstiftning – Enhetlig lagstiftning – Industriell och kommersiell äganderätt – Patenträtt – Tilläggsskydd för läkemedel – Villkor för beviljande – Produkt som skyddas av ett gällande grundpatent

(Europaparlamentets och rådets förordning nr 469/2009, artiklarna 3 b, c och d, 4 och 5)

Sammanfattning

Artikel 3 b i förordning nr 469/2009 om tilläggsskydd för läkemedel ska tolkas så, att den – med förbehåll för att även de övriga villkoren i artikeln är uppfyllda – inte utgör hinder för att de behöriga patentmyndigheterna i en medlemsstat beviljar ett tilläggsskydd för en aktiv ingrediens, som anges i patentkraven för det åberopade grundpatentet, när det läkemedel med avseende på vilket ett godkännande för försäljning lagts fram till stöd för ansökan om tilläggsskydd innefattar inte endast denna aktiva ingrediens, utan även andra aktiva ingredienser.

Om innehavaren av ett sådant grundpatent (som omfattar en innovativ aktiv ingrediens eller en kombination av innovativa aktiva ingredienser) inte beviljades ett tilläggsskydd – med motiveringen att i handelsversionen av läkemedlet, varigenom denna aktiva ingrediens eller kombination för första gången släpps ut på marknaden, samexisterar den aktiva ingrediensen eller kombinationen med andra aktiva ingredienser eller kombinationer, vilka har andra terapeutiska syften och som antingen skyddas eller inte skyddas av ett annat gällande grundpatent –, skulle det emellertid kunna äventyra det grundläggande målet med förordningen. Detta mål är att säkerställa ett tillräckligt skydd för att stimulera läkemedelsforskningen och att på ett avgörande sätt bidra till den fortgående förbättringen av folkhälsan.

I enlighet med artikel 5 i förordning nr 469/2009 ger ett tilläggsskydd som meddelats med avseende på en sådan produkt, vid utgången av patentets giltighetstid, samma rättigheter som grundpatentet gav med avseende på produkten, med den inskränkning som följer av artikel 4 i förordningen för det skydd som grundpatentet gav. Om innehavaren av patentet under dess giltighetstid hade möjlighet att med stöd av sitt patent invända mot all användning eller viss användning av produkten i form av ett läkemedel bestående av en sådan produkt eller innehållande produkten, skulle det tilläggsskydd som meddelats för samma produkt ge innehavaren samma rättigheter för all den användning av produkten som ett läkemedel har som godkändes före utgången av tilläggsskyddets giltighetstid.

I en sådan situation är det emellertid endast godkännandet med avseende på det första läkemedlet som saluförts på marknaden inom unionen – vilket bland sina aktiva ingredienser innehåller den aktiva ingrediens som ansökan om tilläggsskydd avser – som kan anses utgöra det första godkännandet att saluföra ”produkten” som läkemedel, i den mening som avses i artikel 3 d i samma förordning.

När en produkt skyddas av ett patent i enlighet med artikel 3 c i förordning nr 469/2009 kan vidare endast ett tilläggsskydd meddelas för grundpatentet.

(se punkterna 28 och 32–35 i domskälen samt domslutet)
26

Genom den första grunden har Lancôme klandrat förstainstansrätten för att ha funnit att en advokatbyrå har rätt att i eget namn ansöka om ogiltighetsförklaring av ett gemenskapsvarumärke. Denna grund är uppdelad i två delar. Den första delgrunden avser att förstainstansrätten tolkade artikel 55.1 a i förordningen felaktigt när den ansåg att det inte är nödvändigt att ha ett berättigat intresse av att få saken prövad för att få ge in en ansökan om ogiltighetsförklaring av ett gemenskapsvarumärke under åberopande av en absolut ogiltighetsgrund. Enligt den andra delgrunden är det oförenligt med den unionsrättsliga synen på advokatyrket att en advokatbyrå ger in en sådan ansökan i eget namn och för egen räkning.
15

Mot denna bakgrund beslutade Hof van Cassatie (Högsta domstolen) att vilandeförklara målet och ställa följande tolkningsfrågor till domstolen: ”1) Är den bokföring som anges i artikel 221 i tullkodexen samma bokföring som avses i artikel 217 [i kodexen] varigenom föreskrivs att tullmyndigheterna ska föra in varje tullbelopp i räkenskaperna eller något annat likvärdigt medium? 2) Om den första frågan ska besvaras jakande, hur ska den i artikel 217 i tullkodexen föreskrivna bestämmelsen att tullbelopp ska ’föras in i räkenskaperna eller något annat likvärdigt medium’ tolkas? Föreligger bestämda tekniska eller formella minimikrav i samband härmed eller innebär [den artikeln] att det fullständigt överlåts på medlemsstaterna att fastställa närmare bestämmelser avseende vilket förfarande som ska tillämpas vid bokföring av tullbelopp? Ska denna bokföring särskiljas från den angivelse av tullbeloppet som enligt artikel 6 i förordning nr 1150/2000 ska göras i bokföringen av egna medel? 3) Ska artikel 221.1 i [tullkodexen] tolkas så, att den underrättelse som ska göras på lämpligt sätt endast kan anses utgöra den underrättelse om tullbeloppet till gäldenären som avses i [denna artikel] om tullbeloppet har bokförts innan gäldenären underrättas? Hur ska orden ’på lämpligt sätt’ i [denna artikel] tolkas? 4) Om den tredje frågan ska besvaras jakande, kan det till förmån för staten finnas en presumtion enligt vilken bokföringen av tullbeloppet ska anses ha skett innan gäldenären … underrätta[des] om beloppet? Kan den nationella domstolen stödja sig på en presumtion att tullmyndigheternas förklaring att tullbeloppet bokfördes innan gäldenären underrättades är riktig, eller ska myndigheterna regelmässigt förete skriftliga bevis för bokföring av tullbelopp inför den nationella domstolen? 5) Ska den bokföring av tullbelopp som enligt artikel 221.1 i tullkodexen ska ske innan gäldenären underrättas göras vid äventyr av ogiltigförklaring eller att fordran på tullskulden eller rätten att uppbära denna i efterhand förfaller? Ska [denna artikel] med andra ord tolkas så, att om tullmyndigheterna på lämpligt sätt har underrättat gäldenären om tullbeloppet utan att dessförinnan ha bokfört detta tullbelopp utgör denna omständighet hinder för upppbörd av tullbeloppet, varvid tullmyndigheterna för att kunna kräva in tullbeloppet på nytt måste underrätta gäldenären om detta på lämpligt sätt efter det att beloppet har bokförts men innan den i [denna artikel] föreskrivna preskriptionsfristen löper ut? 6) Om den femte frågan ska besvaras jakande, vilka blir följderna av att gäldenären betalar det tullbelopp som han underrättas om utan att det dessförinnan har bokförts? Ska detta anses utgöra en utbetalning utan grund som kan återkrävas från staten?”
12

I artikel 1.5–9 i lag nr 230/2005 föreskrivs följande: ”5. Med anledning av reformen av lagstiftningen avseende rekrytering av universitetslärare, och för att säkerställa ett urval som är anpassat till de arbetsuppgifter som ska utföras, har regeringen inrättat en delegation som, inom sex månader från och med den tidpunkt då denna lag träder i kraft och med iakttagande av universitetsinstitutionernas självständighet, ska anta ett eller flera lagstiftningsdekret i enlighet med följande vägledande principer och kriterier: a) Före den 30 juni varje år ska utbildnings-, högskole- och forskningsministern, genom att anta ett dekret och för varje vetenskaps- och ämnesområde, inleda förfaranden för tillerkännande av nationell vetenskaplig behörighet för klassen ordinarie lärare respektive biträdande lärare, bland annat fastställa följande: 1) Närmare bestämmelser för det maximala antal personer som kan tillerkännas nationell vetenskaplig behörighet fastställs efter behov för varje klass och ämnesområde. Universiteten ska fastställa detta antal, vilket kan höjas med en koefficient om maximalt 40 procent, med garanti för ekonomisk täckning, och med förbehåll för att nationell vetenskaplig behörighet inte innebär att det föreligger en rätt till att undervisa. Förfarandena och tidsfristerna avseende kallelse till, samt genomförande och resultaten av de behörighetsprov som genomförs vid universiteten ska också fastställas. Det ska säkerställas att juryns handlingar och de beslut som den fattar offentliggörs. För varje ämnesområde ska de personer som innehar nationell vetenskaplig behörighet erbjudas åtminstone en tjänst per femårsperiod för varje klass. … 6. De sökande som befunnits vara lämpliga och som inte valts ut vid förfaranden som tidigare organiserats, eller de sökande vars ansökningshandlingar godkänts, behåller sin nationella vetenskapliga behörighet under fem år från och med det att den tillerkänts. De olika universitetens tillsättning av de ordinarie och biträdande lärartjänster, som sker genom kallelse av de arbetssökande lärare som funnits vara lämpliga, … ska under alla omständigheter ske i enlighet med förfarandena … … 8. Universiteten tillsätter de ordinarie och biträdande lärartjänsterna enligt de förfaranden som regleras i universitetens egna stadgor, vid vilka en jämförande bedömning av de sökande ska ske och handlingar offentliggöras. Dessa förfaranden är förebehållna de personer som innehar nationell vetenskaplig behörighet enligt punkt 5 a,... 9. Universiteten … får tillsätta högst 10 procent av de ordinarie och biträdande lärartjänsterna genom direkt utnämning av utländska specialiserade forskare, eller italienska forskare som är anställda utomlands och som i utlandet har erhållit bevis på att de är behöriga att undervisa på samma nivå …”
7

I artikel 11 i 1968 års lag om omsättningsskatt (Wet op de omzetbelasting 1968), enligt den lydelse som gällde år 1999 (nedan kallad lagen om omsättningsskatt), föreskrivs följande: ”1. I enlighet med de villkor som anges i förordning undantas följande från skatteplikt: a) Tillhandahållande av fastigheter och avgifter för sådana fastigheter, förutom 1) tillhandahållande – före första inflyttning eller högst två år efter första inflyttning – av byggnader eller delar av byggnader och den mark de står på, samt tillhandahållande av mark för bebyggelse, 2) annat tillhandahållande än det som avses i punkt 1 ovan till personer som använder fastigheten på sådant sätt som helt eller delvis berättigar till skatteavdrag enligt artikel 15, dock under förutsättning att den som gör tillhandahållandet och den som tar emot detsamma gemensamt har inkommit med en sådan ansökan till skattemyndigheten och iakttagit de villkor som föreskrivs i ministerdekret. … 3. Vid tillämpningen av punkt 1 a 1) gäller följande: a) Med byggnad ska avses varje anordning fäst vid eller i marken. b) Med första inflyttning ska avses inflyttning i en byggnad efter att den byggts om eller renoverats om ombyggnationen eller renoveringen gett upphov till förfärdigad egendom. c) Med den mark byggnaderna står på ska avses all mark som vanligtvis kan anses höra till byggnaden eller vara till dess tjänst. 4. Vid tillämpningen av punkt 1 a 1) ska med mark för bebyggelse avses all obebyggd mark a) som bebyggs eller har bebyggts, b) som iordningställs eller har iordningställts enbart i syfte att marken ska användas, c) i närheten av vilken mark iordningställs eller har iordningställts, d) för vilken bygglov har meddelats, för att byggnader ska uppföras på marken.”
13

Artikel 16 i 2006 års förordning om inkomststöd enligt den gemensamma jordbrukspolitiken (Regeling GLB-inkomenssteun 2006) (nedan kallad Regeling) har bland annat följande lydelse: ”1. Vid fördelningen av stödrättigheter ur den nationella reserven får endast följande personer beaktas: … c) Jordbrukare som i enlighet med artikel 21 i förordning nr 795/2004 har investerat i produktionskapacitet eller köpt mark, när ministeriet anser att det är visat att de senast den 15 maj 2004 i enlighet med artikel 21 i förordning nr 795/2004 har — investerat i stallkapacitet eller arrenderat sådan för minst sex år, — köpt mark eller arrenderat sådan för minst sex år, — köpt djur, för vilka direktstöd enligt bilaga IV till förordning nr 1782/2003 kan utgå, … d) Jordbrukare som i enlighet med artikel 22 i förordning nr 795/2004 arrenderat eller köpt mark, när ministeriet anser att det är visat att de arrenderat eller köpt marken senast den 15 maj 2004, … 2. Jordbrukare som avses i artikel 16.1 b–d kan tilldelas samlat gårdsstöd ur den nationella reserven under förutsättning att a) de efter investeringar i produktionskapacitet eller efter tillträde, köp eller arrendering av ersättningsberättigande mark i den mening som avses i artikel 44.2 i förordning nr 1782/2003 under det följande kalenderåret har mer i) stallkapacitet, ii) djur, för vilka sådant direktstöd som nämns i bilaga [VI] till förordning nr 1782/2003 kan beviljas, … än efter den produktionskapacitet eller mark som var tillgänglig under referensperioden, b) de på grund av denna ytterligare produktionskapacitet erhållit mer direktstöd beräknat enligt artikel 17 och c) den ytterligare produktionskapaciteten eller marken ännu gett rätt till tilldelning av stödrättigheter eller referensbelopp på grundval av referensperioden. 3. Ansökan om att stödrättigheter ur den nationella reserven ska fastställas görs i enlighet med artikel 11.”
15

De intervenerande bolag som låg bakom att antidumpningsförfarandet inleddes inkom genom en skrivelse av den 2 mars 2007 med sina synpunkter på handlingen med allmänna slutliga uppgifter av den 20 februari 2007. De gjorde gällande dels att klaganden inte uppfyllde kriteriet i artikel 2.7 c första stycket andra strecksatsen i grundförordningen, dels att sista meningen i artikel 2.7 c i grundförordningen under alla omständigheter utgör hinder för att en gemenskapsinstitution under ett pågående förfarande ändrar ett beslut om marknadsekonomisk status.
53

Så som generaladvokaten har påpekat i punkterna 64 och 65 i sitt förslag till avgörande är logiken bakom denna bestämmelse att arbetsgivaren ska förse arbetstagarna med relevant information under hela tiden som överläggningarna pågår. En flexibilitet är nödvändig med hänsyn till att dessa uppgifter kan bli tillgängliga vid olika tillfällen under överläggningsförfarandet, vilket medför att arbetsgivaren har möjlighet och skyldighet att komplettera dessa under detta förfarande. För det andra är syftet med arbetsgivarens skyldighet att ge arbetstagarrepresentanterna möjlighet att på ett så fullständigt och effektivt sätt som möjligt delta i överläggningsförfarandet, och för att detta ska vara möjligt måste alla nya relevanta uppgifter tillhandahållas fram till nämnda förfarandes slutskede.
7

KN bygger på det internationella systemet för harmoniserad varubeskrivning och kodifiering (nedan kallat HS). Systemet utarbetades av Tullsamarbetsrådet, numera Världstullorganisationen. Systemet inrättades genom den internationella konvention som ingicks i Bryssel den 14 juni 1983. Konventionen godkändes på gemenskapens vägnar genom rådets beslut 87/369/EEG av den 7 april 1987 (EGT L 198, s. 1; svensk specialutgåva, område 11, volym 12, s. 3). I kapitel 84 i de förklarande anmärkningarna till KN hänvisas det, vad beträffar fläktar, till de maskiner som beskrivs i de förklarande anmärkningarna till HS med följande innehåll: ”B. — Fläktar Dessa maskiner, med eller utan integrerande motor, är avsedda antingen att leverera stora mängder luft eller andra gaser med relativt lågt tryck eller att endast sätta den omgivande luften i rörelse. De som tillhör den första gruppen kan arbeta med sug- eller blåsmaskiner (t. ex industriblåsmaskiner för användning i vindtunnlar). De består av en propeller eller ett skovelförsett löphjul som roterar i ett hölje eller en rörledning och arbetar på samma sätt som rotations- eller centrifugalkompressorer. Den andra typen är en enklare konstruktion och består endast av en propeller som roterar i fria luften. Fläktar används bl.a: för ventilation av gruvor och lokaler av alla slag, silor och fartyg; för utsugning av damm, ånga, rök, heta gaser etc; för torkning av många olika material (läder, textilvaror, målarfärger etc.); i mekaniska apparater för att åstadkomma drag i ugnar. Denna grupp omfattar också rumsfläktar, även med vipp- eller svänganordning. Hit hör bl.a. takfläktar, bordsfläktar, fläktar som är avsedda att monteras på väggkonsoler, fläktar med fästvingar, avsedda att byggas in i väggar, fönster etc. Fläktar, vilka förutom med motor och omhölje är utrustade med andra anordningar, såsom dammavskiljare, filter, kol- eller värmeelement och värmeväxlare, klassificeras inte enligt detta nummer om dessa anordningar har karaktär av maskiner eller apparater enligt andra tulltaxenummer, t.ex. luftvärmare som inte är försedda med elektrisk uppvärmningsanordning (nr 7322), luftkonditioneringsapparater (nr 8415), apparater för filtrering av gaser (nr 8421), luftkylare för industriellt bruk (nr 8419) eller för inomhuslokaler (nr 8479) och inte heller elektriska apparater för rumsuppvärmning med inbyggda fläktar (nr 8516).”
11

I enlighet med dessa förordningar har detta undernummer, som tidigare haft nummer 200970, följande lydelse: ”— Äppelsaft: 200971 — — Med ett Brixtal av högst 20: 20097110 — — — Med ett värde per 100 kg netto av mer än 18 € och med tillsats av socker — — — Annan 20097191 — — — — Med tillsats av socker 20097199 — — — — Utan tillsats av socker 200979 — — Annan: — — — Med ett Brixtal av mer än 67: 20097911 — — — — Med ett värde per 100 kg netto av högst 22 € 20097919 — — — — Annan — — — Med ett Brixtal av mer än 20 men högst 67: 20097930 — — — — Med ett värde per 100 kg netto av mer än 18 € och med tillsats av socker — — — — Annan: 20097991 — — — — — Med ett innehåll av tillsatt socker av mer än 30 viktprocent 20097993 — — — — — Med ett innehåll av tillsatt socker av högst 30 viktprocent 20097999 — — — — — Utan tillsats av socker”
26

I förevarande fall gäller målet vid den nationella domstolen den rätt till pension för bestående invaliditet som en kvinnlig arbetstagare förvärvat under den tid då hon var föräldraledig på deltid, det vill säga under en period då avgifterna till det lagstadgade socialförsäkringssystem som hon tillhörde betalades in i proportion till den faktiska lönen, vilket lett till att arbetstagaren beviljats pension med ett lägre belopp än hon hade haft rätt till om hon hade fortsatt att arbeta heltid.
89

Såsom Republiken Portugal har påpekat föreskrevs emellertid detta krav avseende byggprodukter för vilka det saknades tekniska specifikationer i artikel 9.2 i lagdekret nr 113/93, vilken var avsedd att införliva artikel 16.1 i direktiv 89/106 med portugisisk rätt, vid utgången av den frist som angetts i det motiverade yttrandet. Trots att detta krav var tillämpligt både under det administrativa förfarande som föregick det nu aktuella målet och under det förfarande som föregick det ovannämnda målet kommissionen mot Portugal, behandlades det inte under något av dessa förfaranden. I domen i det sistnämnda målet prövades över huvud taget inte frågan huruvida lagdekret nr 113/93, och i synnerhet dess artikel 9.2, stred mot artiklarna 28 EG och 30 EG.