FÖRSTAINSTANSRÄTTENS DOM (tredje avdelningen)

den 11 juni 1996

Mål T-111/94

Giovanni Ouzounoff Popoff

mot

Europeiska gemenskapernas kommission

”Tjänstemän — Överföring av en del av lönen i valutan i en annan medlemsstat än den i vilken institutionen har sitt säte — Avvisning”

Fullständig text på spanska II-819

Saken:

Talan om ogiltigförklaring av beslutet att avslå ett klagomål rörande överföring av en del av sökandens lön till ett bosparkonto där sparandet sker i danska kronor, fastställelse av sökandens rätt till en sådan överföring och skadestånd.

Utgång:

Ogillande.

Resumé av domen

Bakgrund och tillämpliga bestämmelser

I artikel 17.2 b i bilaga VII till tjänsteföreskrifterna för tjänstemännen i Europeiska gemenskaperna (tjänsteföreskrifterna) föreskrivs att en tjänsteman regelbundet kan överföra en del av lönen genom den institution som han tillhör, i den mån som dessa överföringar ”är avsedda att täcka kostnader som framför allt följer av regelbundna och styrkta utgifter som den berörde personen har åtagit sig utanför det land där institutionen ligger eller det land där han utövar sin tjänst”.

I artikel 2 i reglerna om fastställande av tillvägagångssättet för att överföra en del av lönen för tjänstemännen i Europeiska gemenskaperna (reglerna) anges att premier som skall betalas enligt avtal om liv- och invaliditetsförsäkring eller enligt avtal om bosparande för vissa fastighetstransaktioner utgör kostnader som ger rätt till en överföring med tillämpning av artikel 17.2 b i bilaga VII till tjänsteföreskrifterna.

Sökanden, som är tjänsteman vid kommissionen och placerad i Bryssel, öppnade ett konto för bosparande i Banco Español de Crédito (Banesto) i Bryssel för att via kommissionen sätta in 5000 DKR i månaden på kontot. Sökanden inlämnade en kopia av avtalet till kommissionens generaldirektorat för personal och administration (GD IX). Svaranden satte varje månad in ett belopp om 5000 DKR på kontot, från och med februari månad 1992, med tillämpning av korrigeringskoefficienten för Danmark.

Den 13 oktober 1992 och den 21 januari 1993 ändrade sökanden avtalet med Banesto genom att öka det belopp som skulle överföras från 5000 DKR till 9800 DKR respektive från 9800 DKR till 20000 DKR. Han gjorde gällande att han hade underrättat GD IX om ändringarna genom att ha inlämnat en kopia av ändringarna.

Den 20 augusti 1993 framställde sökanden, med stöd av artikel 90.2 i tjänsteföreskrifterna, ett klagomål mot avslaget av hans två »ansökningar» om att överföringen skulle ökas till respektive 9800 och 20000 DKR. Att det inte hade lämnats något svar inom den tidsfrist om fyra månader som föreskrivs i artikel 90.2 i tjänsteföreskrifterna innebar implicit att klagomålet avslagits. Tillsättningsmyndigheten avslog uttryckligen klagomålet genom beslut av den 30 mars 1994.

Frågan om talans upptagande till sakprövning

Yrkandet om ogiltigförklaring av det implicita beslutet om avslag på klagomålet

När det inte finns en rättsakt som går den berörde tjänstemannen emot är det administrativa förfarande som har inrättats genom artikel 90 i tjänsteföreskrifterna uppdelat i två steg. Som framgår av artikel 90.1 kan varje person som tjänsteföreskrifterna äger tillämpning på begära att tillsättningsmyndigheten skall fatta ett beslut med avseende på varje person. Om det inte lämnas något svar eller om svaret är negativt kan den berörde personen under de förutsättningar som anges i artikel 90.2 i tjänsteföreskrifterna framställa ett klagomål till tillsättningsmyndigheten med ett bestridande av myndighetens explicita eller implicita beslut.

Hänvisning till förstainstansriitten den 15 juli 1993, Cámara Alloisio m.fl. mot kommissionen. T-17/90, T-28/91 och T-17/92, Rec. s. II-841, punkt 45; förstainstansrätten den 15 juli 1993, Camera-Lampitelli m.fl. mot kommissionen, T-27/92. Rec. s. II-873, punkt 26

Förstainstansrätten ansåg att det var klarlagt att sökanden aldrig hade framställt en formell skriftlig ansökan till svaranden i syfte att erhålla överföringar i enlighet med artikel 17 i bilaga VII till tjänsteföreskrifterna på 9800 respektive 20000 DKR. Sökanden synes ändå ha velat göra gällande att den omständigheten att GD IX tillställts en kopia av ändringarna i avtalet om bosparande kunde jämställas med en ansökan enligt artikel 90.1 i tjänsteföreskrifterna.

Förstainstansrätten erinrade om att med den ansökan som åsyftas i artikel 90 i tjänsteföreskrifterna skall tillsättningsmyndigheten anmodas att fatta ett beslut med avseende på den berörde tjänstemannen. I ansökan skall föremålet för denna anges tillräckligt tydligt för att myndigheten med kännedom om saken skall kunna fatta ett beslut. Mot bakgrund av dessa krav ansåg förstainstansrätten att även om sökanden hade lämnat GD IX en kopia av ändringarna, kunde inte enbart överlämnandet av sådana dokument betraktas som en ansökan i den mening som avses i artikel 90.1 i tjänsteföreskrifterna. Ändringarna, som överenskommits mellan sökanden och en bank, innehöll nämligen ingen direkt anmodan till tillsättningsmyndigheten att fatta ett beslut med avseende på sökanden.

Hänvisning till domstolenden 12 mars 1975, Küster mot parlamentet, 23/74, Rec. s. 353, punkt 11

Förstainstansrätten menade att den omständigheten att kommissionen tidigare hade godtagit att sökanden enbart hade inkommit med en kopia av avtalet om bosparande inte kunde innebära att sökanden hade fått dispens från att följa det administrativa förfarande som anges i artikel 90 i tjänsteföreskrifterna. Sökanden kunde inte heller till någon nytta göra gällande att några tjänstemän fått tillstånd att öka överföringen i danska kronor efter att enbart ha lämnat kopia på ändringarna till sina avtal om bosparande till GD IX. Förstainstansrätten ansåg nämligen att det var uppenbart att en tjänsteman som anser sig ha rätt till en bestämd förmån med stöd av bestämmelserna i tjänsteföreskrifterna först tar kontakt med den behöriga avdelningen hos myndigheten för att erhålla ifrågavarande förmån. Avseende överföringar enligt artikel 17 i bilaga VII till tjänsteföreskrifterna anges det till och med i artikel 6 första stycket i reglerna att sådana ”ansökningar” skall vara skriftliga. Om administrationen inte efterkommer en anmodan med stöd av artikel 6 första stycket i reglerna, är en tjänsteman som önskar överföra eller öka en överföring som han redan har beviljats tvungen, om det inte finns en rättsakt som går honom emot, att tjänstevägen framställa en formell ansökan i den mening som avses i artikel 90.1 i tjänsteföreskrifterna med en anmodan om att tillsättningsmyndigheten skall fatta ett beslut med avseende på honom.

I detta fall konstaterade förstainstansrätten att administrationen inte alls hade vidtagit några åtgärder i anledning av att sökanden hade inkommit med en kopia av ändringarna av avtalet om bosparande som denne slutit med Banesto. Härav följde enligt förstainstansrätten att om det inte fanns en rättsakt som gick sökanden emot skulle han ha framställt en ansökan i den mening som avses i artikel 90.1 i tjänsteföreskrifterna innan han framställde ett klagomål. Eftersom en sådan ansökan inte hade framställts, hade sökanden inte iakttagit det ordinära administrativa förfarandet i två steg. Yrkandet om ogiltigförklaring av det implicita beslutet om avslag på klagomålet skulle därför avvisas.

Yrkandet om ogiltigförklaring av det explicita beslutet om avslag på klagomålet

Förstainstansrätten konstaterade att det explicita beslutet om avslag var en rättsakt som utgjorde en ren bekräftelse av det implicita beslutet om avslag på klagomålet, mot vilket ett yrkande om ogiltigförklaring redan hade framställts inom ramen för förevarande talan. Enligt förstainstansrätten framgick det av fast rättspraxis att yrkanden som avser ogiltigförklaring av en bekräftande rättsakt inte kan prövas.

Hänvisning till domstolen den 15 december 1988, Irish Cement mot kommissionen, 166/86 och 220/86, Rec. s. 6473, punkt 16; förstainstansrätten den 22 november 1990 Lestelle mot kommissionen, T-4/90, Rec. s. II-689, punkt 24-27; förstainstansrätten den 27 oktober 1994, Chavanede Dalmassy m.fl. mot kommissionen, T-64/92, RecFP s. II-723, punkt 25

Yrkandet om att förstainstansrätten skall erkänna sökandens rätt till begärda månatliga överföringar

Det ankommer inte på förstainstansrätten att rikta ålägganden till institutionerna eller att sätta sig i deras ställe. Även detta yrkande skulle följaktligen avvisas.

Hänvisning till förstainstansrätten den 11 juli 1991, Von Hoessle mot revisionsrätten, T-19/90, Rec. s. II-615, punkt 30; förstainstansrätten den 28 januari 1993, Piette de

Stachelski mot kommissionen, T-53/92, Rec. s. II-35, punkt 21; Camera-Lampitelli m.fl., nämnd ovan, punkt 25

Skadeståndsyrkandet

Skadeståndsyrkandet grundade sig på den skada som uppstått till följd av den rättsakt som hade begärts ogiltigförklarad, nämligen kommissionens påstådda vägran, som ingick i det implicita beslutet om avslag på klagomålet, att överföra en del av sökandens lön till ett konto för bosparande i danska kronor. Eftersom yrkandet om ogiltigförklaring inte kunde tas upp till prövning, kunde inte heller yrkandet om ersättning prövas.

Hänvisning till domstolen den 14 februari 1989, Bossi mot kommissionen, 346/87, Rec. s. 303, punkt 31; förstainstansrätten den 9 februari 1994, Latham mot kommissionen, T-82/91, RecFP s. II-61, punkt 34

Domslut: Talan avvisas.