FÖRSLAG TILL AVGÖRANDE AV GENERALADVOKAT

EVGENI TANCHEV

föredraget den 1 juni 2017 ( 1 )

Mål C‑205/16 P

SolarWorld AG

mot

Europeiska unionens råd

”Överklagande – Subventioner – Import av solcellsmoduler av kristallint kisel och väsentliga komponenter (dvs. celler) med ursprung i eller avsända från Folkrepubliken Kina – Slutgiltiga tullar – Åtagande – Upptagande till sakprövning – Delvis ogiltigförklaring – Avskiljbarhet”

1. Genom detta överklagande har SolarWorld AG (nedan kallat SolarWorld) begärt att domstolen ska upphäva tribunalens beslut ( 2 ) i vilket den avvisade talan om ogiltigförklaring av artikel 2 i rådets genomförandeförordning (EU) nr 1239/2013 (nedan kallad den omtvistade förordningen). ( 3 ) I artikel 1 i den förordningen föreskrevs en slutgiltig utjämningstull på import av solcellsmoduler av kristallint kisel med ursprung i eller avsända från Kina, medan det i artikel 2 i samma förordning angavs undantag från den i artikel 1 föreskrivna utjämningstullen för bolag som hade åtagit sig att tillämpa ett minimi-pris på import upp till en viss årlig importvolym. Tribunalen angav i det överklagade beslutet att artikel 2 inte var avskiljbar från resten av denna förordning, eftersom en ogiltigförklaring av endast denna bestämmelse skulle ändra kärninnehållet i den omtvistade förordningen. Följaktligen avvisade den talan om ogiltigförklaring av endast artikel 2.

2. Detta överklagande rör frågan huruvida, när det i en förordning föreskrivs en utjämningstull och sedan anges undantag från betalning av denna tull för exportörer vars erbjudande om ett åtagande har godtagits, en ogiltigförklaring kan göras gällande av endast undantaget. Om detta är fallet och om överklagandet bifalls skulle den utjämningsskatt som föreskrivs i förordningen vara tillämplig på import av bolag som tidigare var parter i åtagandet. Om detta inte är fallet och om överklagandet bifalls, skulle förordningen ogiltigförklaras i dess helhet och den tull som föreskrivs i denna förordning skulle inte längre tillämpas. Det skulle ankomma på kommissionen att vidta nödvändiga åtgärder för att genomföra domen genom vilken det överklagade beslutet upphävs, särskilt för att bedöma huruvida ett reviderat åtagande kan godtas eller huruvida denna tull kan föreskrivas utan något sådant undantag.

I. Tillämpliga bestämmelser

3. I artikel 12.1 i rådets förordning (EG) nr 597/2009 ( 4 ) föreskrivs följande: ”Provisoriska tullar kan införas om (a) en undersökning har inletts enligt artikel 10, (b) ett tillkännagivande härav har skett och berörda parter har givits tillräckliga möjligheter att lämna uppgifter och att yttra sig i enlighet med artikel 10.12 andra stycket, (c) det preliminärt har fastställts att den importerade produkten är föremål för utjämningsbara subventioner och att detta leder till skada för gemenskapsindustrin, och (d) gemenskapsintresset kräver att en åtgärd vidtas för att hindra sådan skada. … Den provisoriska utjämningstullens belopp får inte vara högre än det sammanlagda beloppet av den provisoriskt fastställda utjämningsbara subventionen men det bör vara lägre än detta om en sådan lägre tull räcker till för att hindra skadan för gemenskapsindustrin.”

4. Enligt artikel 13.1 i grundförordningen gäller följande: ”Under förutsättning att det preliminärt har fastställts att subventioner och skada föreligger, får kommissionen godta ett tillfredsställande, frivilligt åtagande med innebörden att (a) ursprungs- eller exportlandet går med på att undanröja eller begränsa subventionen eller att vidta andra åtgärder med avseende på dess verkningar, eller (b) exportören åtar sig att revidera sina priser eller att upphöra med export till området i fråga av produkter som är föremål för utjämningsbara subventioner, så att kommissionen efter särskilt samråd med rådgivande kommittén är övertygad om att subventionernas skadliga verkan därigenom undanröjs. I sådana fall ska, under den tid åtagandena är i kraft, de provisoriska tullar som införts av kommissionen i enlighet med artikel 12.3 och de slutgiltiga tullar som införts av rådet i enlighet med artikel 15.1 inte tillämpas på import av den berörda produkten när den tillverkas av de företag som anges i kommissionens beslut om godtagande av åtaganden och i eventuella ändringar av detta. Prishöjningarna i enlighet med sådana åtaganden får inte vara större än vad som krävs för att kompensera för den ifrågavarande utjämningsbara subventionen, och de bör vara lägre än den utjämningsbara subventionens belopp om sådana prishöjningar skulle vara tillräckliga för att undanröja skadan för gemenskapsindustrin.”

5. I artikel 13.9 i grundförordningen fastställs följande: ”Om en part i ett åtagande bryter mot eller återtar åtagandet, eller om kommissionen återtar sitt godtagande av ett åtagande, ska godtagandet av åtagandet efter samråd återtas genom ett beslut av kommissionen eller, i förekommande fall, genom en förordning från kommissionen, och den provisoriska tull som införts av kommissionen i enlighet med artikel 12 eller den slutgiltiga tull som införts av rådet i enlighet med artikel 15.1 tillämpas, under förutsättning att den berörda exportören och/eller det berörda ursprungs- eller exportlandet har givits tillfälle att lämna synpunkter, utom i de fall där exportören eller landet i fråga har återtagit sitt åtagande. …”

6. I artikel 15.1 i grundförordningen föreskrivs följande: ”Om det av de faktiska omständigheter som slutgiltigt konstateras framgår att utjämningsbara subventioner och därav följande skada föreligger och att gemenskapens intresse kräver ett ingripande i enlighet med artikel 31, ska rådet på förslag av kommissionen efter samråd med rådgivande kommittén införa en slutgiltig utjämningstull. … Beloppet för utjämningstullen får inte överstiga det fastställda beloppet för utjämningsbara subventioner och bör understiga det sammanlagda utjämningsbara subventionsbeloppet om en sådan lägre tull är tillräcklig för att undanröja skadan för gemenskapsindustrin.”

II. Bakgrund

7. Den 6 september 2012, inledde kommissionen ett antidumpningsförfarande beträffande import av solcellsmoduler av kristallint kisel och väsentliga komponenter med ursprung i Kina. ( 5 ) Det förfarandet inleddes efter ett klagomål från EU Pro Sun, en sammanslutning av europeiska tillverkare av solcellsmoduler av kristallint kisel och väsentliga komponenter.

8. Den 8 november 2012 inledde kommissionen ett antisubventionsförfarande beträffande import av solcellsmoduler av kristallint kisel och väsentliga komponenter (dvs. celler och plattor) med ursprung i Folkrepubliken Kina. ( 6 )

9. Den 4 juni 2013 antog kommissionen förordning (EU) nr 513/2013, genom vilken en preliminär antidumpningstull föreskrevs för import av den berörda produkten från Kina. ( 7 ) Denna preliminära antidumpningstull tog formen av en värdetull.

10. Talan om ogiltigförklaring av förordning nr 513/2013 som väckts av två europeiska tillverkare av solcellsmoduler av kristallint kisel och väsentliga komponenter, däribland SolarWorld, avvisades genom beslut av tribunalen. ( 8 ) Överklagandet av detta beslut avvisades genom beslut av domstolen. ( 9 )

11. Genom skrivelse av den 27 juli 2013 till kommissionen erbjöd den kinesiska handelskammaren för import och export av maskiner och elektroniska produkter (nedan kallad CCCME) och en grupp exporterande tillverkare att göra ett åtagande, nämligen att tillämpa ett minimiimportpris (nedan kallat minimiimportpriset) upp till en viss årlig volym av import som motsvarade deras marknadsställning. En värdetull skulle tillämpas på denna volym. Den 2 augusti 2013 antog kommissionen beslut 2013/423/EU, genom vilket den godtog detta åtagande. ( 10 ) Samma dag antog kommissionen förordning (EU) nr 748/2013, ( 11 ) genom vilken förordning nr 513/2013 ändrades för att beakta godtagandet av detta åtagande.

12. Den 2 december 2013 antog rådet genomförandeförordning (EU) nr 1238/2013, genom vilken en slutgiltig antidumpningstull infördes för import av produkten från Kina. ( 12 ) I artikel 1 i förordning nr 1238/2013 införde rådet en värde-antidumpningstull. I artikel 3 angavs undantag från den i artikel 1 föreskrivna antidumpningstullen för import som fakturerats av företag från vilka ett åtagande hade godtagits och som var upptagna i förteckningen i bilagan till kommissionens genomförandebeslut 2013/707/EU. ( 13 )

13. Beslut 2013/707 antogs av kommissionen den 4 december 2013. I det beslutet godtog kommissionen det ändrade åtagandet som CCCME och en grupp exporterande tillverkare hade erbjudit (nedan kallat åtagandet) för den slutgiltiga antidumpningstullens tillämpningsperiod. Den godtog detta åtagande beträffande, inte bara antidumpningsförfarandet, utan också antisubventionsförfarandet.

14. Den 2 december 2013 antog rådet den omtvistade förordningen, genom vilken den införde en slutgiltig utjämningstull på import på den berörda produkten från Kina. I artikel 1 infördes en värde-utjämningstull. I artikel 2 undantogs import fakturerad av bolag från vilka ett åtagande hade godtagits av kommissionen och vars namn var upptagna i förteckningen i bilagan till beslut 2013/707 från denna utjämningstull.

15. Talan om ogiltigförklaring av beslut 2013/423 och beslut 2013/707 avvisades genom beslut av tribunalen. ( 14 ) Överklagandet av detta beslut avvisades av domstolen. ( 15 )

16. Genom skrivelse av den 15 september 2014, godtog kommissionen, i enlighet med klausul 3.5 i åtagandet, CCCME:s begäran om en justering nedåt av minimiimportpriset. Den 16 februari 2017 ogillade tribunalen SolarWorlds talan om ogiltigförklaring av beslutet i kommissionens skrivelse av den 15 september 2014. ( 16 )

III. Förfarandet vid tribunalen och det överklagade beslutet

17. Den 28 februari 2014 väckte SolarWorld och två andra europeiska tillverkare av solcellsmoduler av kristallint kisel och väsentliga komponenter, nämligen Brandoni solare SpA (nedan kallat Brandoni solare) och Solaria Energia y Medio Ambiente, SA (nedan kallat Solaria Energia), talan om ogiltigförklaring av artikel 2 i den omtvistade förordningen.

18. Genom det överklagade beslutet avvisade tribunalen talan.

19. Tribunalen erinrade om att delvis ogiltigförklaring av en unionsakt enligt fast rättspraxis endast är möjlig om de delar som begäran om ogiltigförklaring avser kan avskiljas från resten av akten, det vill säga, när den delvisa ogiltigförklaringen av akten inte skulle medföra att dess huvudsakliga innehåll ändrades. I förevarande mål begärdes ogiltigförklaring av endast artikel 2 i den omtvistade förordningen. Ogiltigförklaring av endast artikel 2 skulle resultera i att utjämningstullen tillämpades på all import som avsänts av de exporterande tillverkare vars erbjudande om ett åtagande hade godtagits. Detta skulle ge utjämningstullen ett större tillämpningsområde, eftersom denna tull enligt den omtvistade förordningen endast var tillämplig på import som avsänts av exporterande tillverkare som inte hade accepterat åtagandet och denna import motsvarade 30 procent av den totala importen av den berörda produkten. Således kunde inte artikel 2 avskiljas från resten av den omtvistade förordningen. Talan om ogiltigförklaring av endast artikel 2 avvisades.

20. Eftersom tribunalen avvisade talan på grund av att ogiltigförklaring av endast artikel 2 skulle ha ändrat kärninnehållet i den omtvistade förordningen, prövade den inte den andra grunden om rättegångshinder som rådet hade anfört, nämligen att SolarWorld, Bradoni solare och Solar Energia inte hade någon behörighet att ifrågasätta artikel 2 i den omtvistade förordningen.

IV. Förfarandet vid domstolen och parternas yrkanden

21. I överklagande som ingavs den 11 april 2016, har SolarWorld yrkat att domstolen ska ta upp överklagandet till sakprövning och förklara att det är välgrundat, upphäva det överklagade beslutet, och antingen avgöra målet i sak och ogiltigförklara artikel 2 i den omtvistade förordningen eller återförvisa målet till tribunalen. SolarWorld har även yrkat att domstolen ska förplikta rådet att ersätta rättegångskostnaderna.

22. Rådet har yrkat att domstolen ska avvisa överklagandet samt förplikta SolarWorld att ersätta rättegångskostnaderna avseende överklagandet och förfarandet vid tribunalen.

23. Kommissionen har yrkat att domstolen ska ogilla överklagandet och förplikta SolarWorld att ersätta kostnaderna.

V. Prövning av grunderna för överklagandet

24. SolarWorld har gjort gällande två grunder för överklagandet. För det första har det anfört att tribunalen gjort sig skyldig till en felaktig rättstillämpning genom att ange att artikel 2 i den omtvistade förordningen inte kunde avskiljas från resten av denna förordning. För det andra har detta bolag angett att tribunalen, genom att avvisa dess talan, har åsidosatt artiklarna 47 och 20 i Europeiska unionens stadga om de grundläggande rättigheterna (nedan kallad stadgan).

A. Den första grunden för överklagandet:

1. Parternas argument

25. SolarWorld har, som första grund för överklagande, gjort gällande att tribunalen gjort sig skyldig till en felaktig rättstillämpning genom att, i punkterna 53–60 i det överklagade beslutet, och särskilt i punkterna 55–59 däri, slå fast att artikel 2 i den omtvistade förordningen inte kunde avskiljas från resten av förordningen.

26. För det första har SolarWorld gjort gällande att minimiimportpris-åtagandet som föreskrivs i artikel 2 i den omtvistade förordningen och de värde-utjämningstullar som föreskrivs i artikel 1 i den förordningen är två sorters utjämningsåtgärder. Som sådana har de samma syfte (att avhjälpa den skada som unionsindustrin lidit) och de måste fastställas på en sådan nivå att de avhjälper denna skada. Att ersätta en utjämningsåtgärd (åtagandet) med en annan (tullarna) ändrar således inte det materiella innehållet i den omtvistade förordningen. Detta beror på att räckvidden för denna förordning avser införande av utjämningstullar på alla subventionerade importer, oberoende av deras form. När det gäller de domar som anges i punkt 57 i det överklagade beslutet, är de inte tillämpliga i förevarande mål, eftersom en delvis ogiltigförklaring i de domarna skulle ha resulterat i en materiell ändring av räckvidden av den omtvistade akten, medan delvis ogiltigförklaring av den omtvistade förordningen i förevarande mål endast skulle resultera i en ändring av formen av de föreskrivna utjämningsåtgärderna.

27. För det andra har SolarWorld gjort gällande att det i själva grundförordningen föreskrivs en ersättning av en utjämningsåtgärd med en annan av en annan form. I artikel 13.9 i den förordningen föreskrivs att när ett åtagande bryts eller återtas, eller om kommissionen återtar sitt godtagande av ett åtagande, ska den utjämningstull som införts tillämpas.

28. För det tredje har SolarWorld angett att om tribunalen hade ogiltigförklarat artikel 2 i den omtvistade förordningen på den grunden att minimiimportpriset, såsom SolarWorld gjort gällande, inte hade fastställts på en sådan nivå att det avhjälpte den skada som unionsindustrin lidit, skulle detta inte nödvändigtvis ha lett till att tullar infördes. Kommissionen och rådet kunde ha rättat sig efter den dom i vilken ogiltigförklaringen fastställdes genom att godta ett reviderat minimiimportpris fastställt på en sådan nivå att det avhjälpte skadan.

29. För det fjärde har SolarWorld vidhållit att det inte har någon betydelse att en ogiltigförklaring av endast artikel 2 i den omtvistade förordningen skulle resultera i införandet av de utjämningstullar som föreskrivs i artikel 1 i den förordningen på alla subventionerade importer, medan de tidigare tillämpades på endast 30 procent av dessa importer. Detta ändrar inte den omtvistade förordningens tillämpningsområde, eftersom tillämpningsområdet för denna förordning avser införandet av utjämningsåtgärder på alla subventionerade importer. Således är det irrelevant på vilken andel av de subventionerade importerna en specifik form av utjämningsåtgärder är tillämplig.

30. Rådet har gjort gällande att den första grunden för överklagandet inte kan tas upp till sakprövning, eftersom den för det första endast upprepar ett yrkande som anförts vid tribunalen och för det andra bygger på faktiska omständigheter som inte kan prövas av domstolen, såvida inte de bevis som lagts fram för tribunalen har missuppfattats, vilket SolarWorld inte har gjort gällande.

31. Rådet har i sak gjort gällande att den första grunden för överklagande ska underkännas. För det första är SolarWorlds åtskillnad mellan utjämningsåtgärder och utjämningstullar artificiell. När det i grundförordningen hänvisas till ”åtgärder”, avses oftast tullar, exempelvis i rubrikerna till artiklarna 12 och 14. För det andra har rådet anfört att en ogiltigförklaring av endast artikel 2 i den omtvistade förordningen skulle resultera i en tillämpning av de utjämningstullar som föreskrivs i dess artikel 1 på alla importer, medan de tidigare endast tillämpades på importer över en viss volym, det vill säga endast på en del av de subventionerade importerna. Detta skulle ändra det materiella innehållet i den omtvistade förordningen. För det tredje har rådet gjort gällande att utan tullarna kunde åtagandet inte genomföras. Detta eftersom åtagandet har ett begränsat tillämpningsområde (det tillämpas endast upp till en viss volym av importer, över vilken tullarna tillämpas). För det fjärde beaktade rådet och kommissionen, när de bedömde unionsindustrins intresse, verkningarna av minimiimportpriset. För det femte har nivån på tullarna fastställts på en nivå på vilken den, tillsammans med minimiimportpriset, avhjälper den skada som unionsindustrin lidit. Således grundar sig den omtvistade förordningen på en kombinerad effekt av tullarna och åtagandet på ekonomin. Det är inte säkert att rådet, utan åtagandet, skulle ha infört utjämningstullar på alla subventionerade importer.

32. Enligt kommissionen är den första överklagandegrunden ogrundad.

33. För det första är det irrelevant att åtagandet och utjämningstullarna båda är utjämningsåtgärder, och att de som sådana har samma syfte (att avhjälpa den skada som unionsindustrin lidit). Det som spelar roll är att ersättandet av det tidigare med de senare skulle ändra det materiella innehållet i den omtvistade förordningen. Detta beror på att åtagandet och tullarna bedömdes som en helhet med avseende på elimineringen av skadan och unionens intresse. Dessutom kan ett åtagande och utjämningstullar ha olika verkningar. Medan ytterligare intäkter av ett åtagande mottas av exportören, betalas intäkterna av tullarna till unionens budget.

34. För det andra godtar inte kommissionen SolarWorlds argument att de domar som nämns i punkt 57 i det överklagade beslutet inte är tillämpliga i förevarande mål. Kommissionen har anfört att delvis ogiltigförklaring nekades i dessa domar, inte för att de skulle ha resulterat i materiella ändringar av tillämpningsområdet för den omtvistade akten, utan eftersom det skulle ha ändrat det materiella innehållet i den omtvistade akten. På liknande sätt fann tribunalen, i det aktuella fallet, att en ogiltigförklaring av endast artikel 2 i den omtvistade förordningen skulle ändra det materiella innehållet i denna förordning. Detta berodde på att ogiltigförklaringen av endast artikel 2 skulle ha utvidgat tillämpningsområdet för utjämningstullarna eftersom de skulle ha tillämpats på tidigare undantagna importer. I motsats till vad SolarWorld har anfört fann tribunalen inte att en delvis ogiltigförklaring skulle ändra tillämpningsområdet för den omtvistade förordningen.

35. Enligt kommissionen kan det inte hävdas att SolarWorld inte har något intresse av att begära ogiltigförklaring av hela den omtvistade förordningen (eftersom artikel 1 i den förordningen inför tullar för dess kinesiska konkurrenter). Detta eftersom SolarWorld, genom att väcka talan om ogiltigförklaring av hela förordningen, kunde ha yrkat att verkningarna av domen skulle skjutas upp tills de behöriga institutionerna vidtar de åtgärder som krävs för att följa den domen (med andra ord, tills dessa institutioner på nytt antar en förordning om införande av utjämningstullar). Att yrka ogiltigförklaring av endast artikel 2 är, enligt kommissionens uttalande, en ”felaktig rättegångsstrategi” som inte kan avhjälpas i förevarande mål.

36. Kommissionen har dragit slutsatsen att tribunalen gjorde en riktig bedömning när den angav att en delvis ogiltigförklaring inte kunde beviljas. Om tribunalen skulle finna att artikel 2 i den omtvistade förordningen är olaglig, skulle den endast kunna ogiltigförklara hela den förordningen och låta rådet och kommissionen besluta vilken form av utjämningsåtgärder som skulle antas för att rätta sig efter dess dom. Den institutionella balans som stadgas i fördraget skulle endast kunna iakttas genom en ogiltigförklaring av den omtvistade förordningen i dess helhet.

37. CCCME har inte ingett något skriftligt yttrande. Vid förhandlingen instämde det emellertid med rådet och kommissionen i att artikel 2 i den omtvistade förordningen inte kan avskiljas från resten av den förordningen.

2. Bedömning

a) Upptagande till sakprövning

38. Rådet har gjort gällande att den första grunden för överklagandet inte kan tas upp till sakprövning eftersom den, för det första, endast upprepar det yrkande om avskiljbarhet som den anfört vid tribunalen och, för det andra, är grundad på frågor om de faktiska förhållandena som domstolen inte ska pröva.

39. Enligt min uppfattning ska domstolen ogilla rådets yrkande om att talan ska avvisas på grund av rättegångshinder.

40. För det första anförde SolarWorld visserligen i första instans, som svar på ett yrkande från rådet om att talan skulle avvisas på grund av rättegångshinder, att denna bestämmelse kunde avskiljas från resten av den omtvistade förordningen. SolarWorld har emellertid i sitt skriftliga yttrande till domstolen tydligt angett vilka punkter i det överklagade beslutet som är behäftade med en felaktig rättstillämpning, särskilt punkt 55 (vilken avser det bredare tillämpningsområdet för utjämningstullarna, om endast artikel 2 skulle ogiltigförklaras), punkt 57 (i vilken tribunalen undersökte tidigare domar avseende kravet på avskiljbarhet) och punkt 59 (i vilken tribunalen drog slutsatsen att artikel 2 inte är avskiljbar från resten av den omtvistade förordningen). Således utgör SolarWorlds yrkande inte enbart en omprövning av den ansökan som ingetts till tribunalen, och domstolen kan pröva det överklagade beslutet. ( 17 )

41. För det andra är frågan huruvida artikel 2 i den omtvistade förordningen kan anses avskiljbar från resten av den förordningen i den mening som avses i rättspraxis och som sådan ensam kan ogiltigförklaras inte en fråga om de faktiska förhållandena. Det är en fråga om rättslig bedömning som domstolen har behörighet att pröva. ( 18 )

42. Jag anser därför att den första överklagandegrunden kan tas upp till sakprövning.

b) Saken

43. SolarWorld har som första grund gjort gällande att tribunalen gjort sig skyldig till en felaktig rättstillämpning genom att finna att artikel 2 i den omtvistade förordningen inte var avskiljbar från resten av den förordningen.

44. Det ska erinras om att det i artikel 1 i den omtvistade förordningen visserligen införs utjämningstullar i form av värdetullar, med att det i artikel 2 föreskrivs att de subventionerade importerna ”ska undantas från den antisubventionstull som införs genom artikel 1, förutsatt att … ett företag på förteckningen i bilagan till [beslut 2013/707] har tillverkat, avsänt och direkt fakturerat … produkter …” I bilagan till beslut 2013/707 anges alla exporterande tillverkare vars erbjudande om ett åtagande godtogs av kommissionen. Detta åtagande beskrivs i beslut 2013/423 som bestående av ett minimiimportpris upp till en viss årlig mängd importer, vilken motsvarar de exporterande tillverkarnas marknadsställning vid den aktuella tidpunkten. ( 19 )

45. Enligt fast rättspraxis är en ogiltigförklaring av en del av en bestämmelse endast möjlig under förutsättning att denna del kan avskiljas från bestämmelsen i övrigt. Detta krav på avskiljbarhet är inte uppfyllt när rättsaktens kärninnehåll skulle ändras om en del av den ogiltigförklarades, vilket ska bedömas på grundval av ett objektivt rekvisit, och inte ett subjektivt rekvisit som är knutet till den politiska viljan hos den institution som har antagit den aktuella rättsakten. ( 20 ) För att kontrollera huruvida delar av en unionsakt kan avskiljas från akten i övrigt måste det göras en prövning av vilken innebörd dessa delar har, för att det ska vara möjligt att bedöma om aktens andemening och kärninnehåll skulle ändras av att de ogiltigförklarades. ( 21 )

46. Skulle en ogiltigförklaring av endast artikel 2 ändra kärninnehållet i den omtvistade förordningen? Jag anser inte det.

47. Det bör inledningsvis påpekas att en felaktighet avseende utjämningstullen, liksom en felaktig bedömning i sak, kan ändra kärninnehållet i den förordning genom vilken utjämningstullarna införs.

48. Det råder ingen tvekan om att institutionernas bedömningar i syfte att fastställa utjämningssubventioner, skada, orsak och unionsintresse, om de ogiltigförklaras, kan ändra kärninnehållet i den förordning genom vilken utjämningstullarna införs, eftersom inga tullar kan införas om det föreligger en brist i någon av dessa delar. ( 22 )

49. En felaktighet i utjämningstullarna kan än mer ändra kärninnehållet i den förordning genom vilken dessa tullar införs. Detta beror på att syftet med en sådan förordning just är att införa tullar i syfte att avhjälpa en skada som unionsindustrin lidit.

50. En hänvisning ska i detta hänseende göras till tribunalens nyligen meddelade dom JingAo Solar. ( 23 ) I målet JingAo Solar, angreps förordning nr 1239/2013, vars artikel 2 har angripits i förevarande mål, i dess helhet av vissa kinesiska exporterande tillverkare och deras associerade importörer. Rådet och kommissionen gjorde för det första gällande att sökandena inte hade något intresse av att begära ogiltigförklaring av artikel 2 (eftersom de under det administrativa förfarandet hade begärt att artikel 2 skulle antas). För det andra gjorde rådet och kommissionen gällande att artikel 1 inte var avskiljbar från resten av rättsakten med följden, för det tredje, att talan om ogiltigförklaring av den omtvistade förordningen i dess helhet inte kunde tas upp till sakprövning. Tribunalen fann, för det första, att en talan riktad mot en förordning genom vilken införs slutgiltiga utjämningstullar kan tas upp till sakprövning, för det andra att artikel 1 inte är avskiljbar från resten av den omtvistade förordningen, med följden, för det tredje, att talan om ogiltigförklaring av den omtvistade förordningen i dess helhet kunde tas upp till sakprövning. I synnerhet fann tribunalen att ”en felaktighet som kan ogiltigförklara de bedömningar som gjorts av institutionerna och som leder till antagandet av artikel 1 i den [omtvistade] förordningen skulle ändra själva kärninnehållet i denna förordning. Artikel 2 … skulle automatiskt upphöra att gälla, i den del det i denna föreskrivs ett undantag från betalningen av de anti-subventionstullar som fastställts med stöd av artikel 1 i den förordningen”. ( 24 )

51. Enligt min uppfattning gjorde tribunalen en korrekt bedömning när den, i domen JingAo Solar, slog fast att artikel 1 i den omtvistade förordningen inte är avskiljbar från resten av den förordningen. Av ovan anförda skäl följer emellertid att artikel 2 inte är avskiljbar från resten av den omtvistade förordningen.

52. Det ska för det första påpekas att artikel 1 i den omtvistade förordningen inte gör införandet av tullar beroende av något villkor. I synnerhet är inte införandet av tullar villkorat av en överträdelse eller återtagande av åtagandet. Om endast artikel 2 i den förordningen skulle ogiltigförklaras, skulle således artikel 1 tillämpas som den gör enligt den omtvistade förordningen såsom den antagits av rådet (men utan undantaget).

53. I motsats därtill föreskrivs i artikel 2 i den omtvistade förordningen ett undantag till artikel 1. Således skulle, för det fall endast artikel 2 ogiltigförklarades, det minimiimportpris som angavs i åtagandet tillämpas i stället för tullarna, medan det i den omtvistade förordningen såsom den antagits av rådet endast tillämpas som ett undantag från betalningen av de tullar som anges i artikel 1. ( 25 )

54. Det är således irrelevant att, såsom SolarWorld har anfört, de utjämningstullar som föreskrivs i artikel 1 i den omtvistade förordningen och det åtagande som det hänförs till i artikel 2 i den förordningen är två former av utjämningsåtgärder med samma syfte, det vill säga att avhjälpa den skada som unionsindustrin lidit. Det som har betydelse är att en åtgärd utgör ett undantag från en annan och att en ogiltigförklaring av den förstnämnda inte skulle få samma följder som en ogiltigförklaring av den sistnämnda.

55. Av detta följer att medan en ogiltigförklaring av endast artikel 1 i den omtvistade förordningen skulle ändra kärninnehållet i den förordningen, skulle en ogiltigförklaring av artikel 2 i denna förordning inte göra det. Skälet till varför tribunalen, i domen JingAo Solar, ( 26 ) fann att artikel 2 inte var avskiljbar från resten av den omtvistade förordningen, nämligen att artikel 2 är ett undantag från artikel 1, är just skälet till varför artikel 2 ska anses avskiljbar.

56. Denna slutsats styrks av den omständigheten att de tullar som föreskrivs i artikel 1 i den omtvistade förordningen, i varje situation där åtagandet inte är tillämpligt, eller upphör att vara tillämpligt, ska betalas. Som nämnts ovan är det minimiimportpris som anges i åtagandet endast tillämpligt upp till en viss årlig mängd import. Import utöver denna mängd är föremål för de tullar som föreskrivs i artikel 1 i den omtvistade förordningen. Vidare ska, enligt artikel 13.9 i grundförordningen, om en part i ett åtagande bryter mot eller återtar åtagandet, eller om kommissionen återtar sitt godtagande av ett åtagande, de tullar som föreskrivs i artikel 1 i den omtvistade förordningen ”tillämpas”. Godtagandet av åtagande återtogs för vissa exporterande tillverkare, på den grunden att de inte hade fullgjort sina skyldigheter enligt åtagandet (särskilt deras skyldighet att iaktta minimiimportpriset eller deras rapporteringsskyldigheter) ( 27 ) eller på den grunden att de exporterande tillverkarna önskade återta åtagandet. ( 28 ) De tullar som föreskrivs i artikel 1 i den omtvistade förordningen tillämpades omedelbart. ( 29 )

57. För det andra är det irrelevant att de utjämningstullar som föreskrivs i artikel 1 i den omtvistade förordningen, till följd av ogiltigförklaringen av endast artikel 2 i denna skulle vara tillämpliga på alla importer, medan de för närvarande endast är tillämpliga på importer av exportörer som inte är parter i åtagandet, det vill säga 30 procent av alla importer.

58. Det ska i detta hänseende påpekas att en ogiltigförklaring av endast artikel 2 inte skulle bredda tillämpningsområdet för den omtvistade förordningen, eftersom tullarna enligt artikel 1 har införts på alla importer. Importer av bolag som är parter i åtagandet är helt undertagna från tullar, vilket klart framgår av den omständigheten att tullar blir tillämpliga om parterna skulle bryta mot åtagandet eller återta detta.

59. Om det skulle anses att ogiltigförklaringen av endast artikel 2 skulle bredda tillämpningsområdet för utjämningstullarna skulle detta, såsom SolarWorld har anfört, nämligen vara irrelevant eftersom tillämpningsområdet för den omtvistade förordningen inte skulle ändras. Artikel 1 skulle, till följd av en ogiltigförklaring av endast artikel 2, ha exakt samma tillämpningsområde som den omtvistade förordningen såsom den antagits av rådet.

60. Således gjorde tribunalen, enligt min uppfattning, en felaktig rättstillämpning när den i punkt 55 i det överklagade beslutet fann att kärninnehållet i den omtvistade förordningen skulle ändras, eftersom en ogiltigförklaring av endast artikel 2 ”skulle ge utjämningstullarna ett mer omfattande tillämpningsområde än det som följer av en tillämpning av [den omtvistade] förordningen såsom den antagits av rådet”.

61. För det tredje, när det gäller de avgöranden som nämns i punkt 57 i det överklagade beslutet, nämligen beslutet Carbunión, ( 30 ) domen Du Pont de Nemours ( 31 ) domen Tyskland/Europaparlamentet och rådet ( 32 ) och beslutet Government of Gibraltar/kommissionen, ( 33 ) skiljer sig dessa enligt min uppfattning från förevarande mål.

62. Domstolen fann i beslutet Carbunión, ( 34 ) att en ogiltigförklaring inte kunde begäras av endast de villkor enligt vilka ett statligt stöd till kolindustrin förklarades vara förenligt med den inre marknaden. Enligt förenlighetsbeslutet var det aktuella stödet ett ”nedläggningsstöd” som var ”särskilt avsett att täcka kolproduktionsenheternas aktuella produktionsförluster”. Således var dess förenlighet med den inre marknaden villkorad av att det fanns ”en nedläggningsplan som [skulle] vara genomförd senast den 31 december 2018”. ( 35 ) Följaktligen fann domstolen att syftet med förenlighetsbeslutet var ”att fastställa en specifik rättslig ram för nedläggning av kolgruvor som inte är konkurrenskraftiga”. En ogiltigförklaring av endast den bestämmelse i vilken detta villkor föreskrevs skulle ändra kärninnehållet i rådets förenlighetsbeslut, eftersom det ”skulle få till följd att [det] preliminära kravet undanröjdes, vilket skulle innebära att kolgruvor som inte är konkurrenskraftiga inte skulle behöva upphöra med sina verksamheter senast den 31 december 2018, utan kunde fortsätta att motta statligt stöd under obegränsad tid, i strid med syftet med [rådets förenlighetsbeslut]”. ( 36 ) I motsats därtill skulle en ogiltigförklaring av artikel 2, i förevarande mål, inte avskaffa något villkor enligt vilket de utjämningstullar som föreskrivs i artikel 1 infördes, eftersom det inte finns några sådana villkor. Således gjorde tribunalen en oriktig bedömning när den, i punkt 57 i det överklagade beslutet, angav att situationen i målet Carbunión är snarlik situationen i förevarande mål.

63. Domstolen fann i domen Du Pont De Nemours, ( 37 ) att en ogiltigförklaring inte kunde begäras av endast en bestämmelse i direktiv 91/414/EEG ( 38 ) i vilken den 30 juni 2008 fastställdes som datum för utgången av perioden för införande av flusilasol (ett verksamt ämne som används i svampmedel för jordbruksgrödor) i bilaga I till detta direktiv (ett växtskyddsmedel får endast godkännas av en medlemsstat om det ämne det innehåller finns i förteckningen i denna bilaga och endast om de villkor som anges i den bilagan är uppfyllda). Enligt domstolen var syftet med direktiv 91/414 att ”säkerställa en hög nivå av skydd för människors hälsa och miljön”. Följaktligen skulle en ogiltigförklaring av endast det preliminära villkoret ”resultera i införandet av flusilasol i bilaga I till [detta] direktiv … efter den 30 juni 2008”, det vill säga i införandet av detta ämne i bilaga I ”med mindre strikta restriktioner än dem i [det] direktivet”, vars tillämpningsområde därigenom skulle ändras. ( 39 ) I motsats därtill är, i förevarande mål, införandet av utjämningstullar inte underställt något villkor. Vidare råder det inga tvivel om att en ogiltigförklaring av artikel 2 i den omtvistade förordningen inte kan resultera i högre, eller lägre, tullar, eftersom tullsatserna för dessa tullar anges i artikel 1 i denna förordning.

64. I domen Tyskland/Europaparlamentet och rådet, ( 40 ) ogiltigförklarade domstolen direktiv 98/43/EG ( 41 ) i dess helhet, vilket förbjöd reklam för och sponsring till förmån för tobaksvaror, på den grunden att det inte kunde grunda sig på artikel 100a i EG-fördraget (nu, i ändrad lydelse, artikel 114 FEUF), vilken ger rådet behörighet att vidta åtgärder för tillnärmning av lagstiftningar som har etablering och en fungerande inre marknad som mål. Detta berodde på att förbudet i direktiv 98/43 mot alla former av reklam för och sponsring till förmån för tobaksprodukter inte var motiverat av att det är nödvändigt att undanröja hinder för den fria rörligheten för reklammedia eller friheten att tillhandahålla tjänster på reklamområdet. Detta gällde emellertid, enligt domstolen, endast förbudet mot reklam för tobak på föremål som används på hotell (affischer, parasoll, askkoppar) och samt förbudet mot reklaminslag på bio, eftersom sådana förbud inte på något sätt bidrar till att underlätta handeln med de aktuella varorna. Detta gällde inte förbud mot reklam för tobaksvaror i tidskrifter, magasin och tidningar, eftersom förbud mot denna form av reklam skulle kunna underlätta den fria rörligheten för pressvaror. ( 42 ) Domstolen ogiltigförklarade emellertid direktiv 98/43 i dess helhet. Den gjorde detta eftersom ”[m]ed hänsyn till att förbudet i [direktiv 98/43] mot reklam för och sponsring till förmån för tobaksvaror är allmänt … en partiell ogiltigförklaring av direktivet [skulle] förutsätta att domstolen ändra[de] bestämmelser[na] i direktivet”. ( 43 ) Som generaladvokaten Fennelly påpekade finns det ”även om ett reklamförbud i vissa media potentiellt kan vara berättigat … inte några särskilda och avskiljbara formuleringar i [direktiv 98/43]. Enligt generaladvokaten skulle således en delvis ogiltigförklaring ”innebära att domstolen drogs in i en omskrivning av rättsakten genom att tolka den. Någon uppenbart avskiljbar bestämmelse som enkelt kan utmönstras genom ett beslut om ogiltigförklaring står inte att finna”. ( 44 ) I motsats härtill utgör, i förevarande mål, artikel 2 i den omtvistade förordningen en sådan bestämmelse som kan utmönstras.

65. I beslutet Government of Gibraltar/kommissionen, ( 45 ) angav domstolen att ogiltigförklaring endast kunde begäras av kommissionens beslut 2009/95/EG i dess helhet. ( 46 ) I beslut 2009/95 införde kommissionen ett område i Gibraltar i listan över områden av gemenskapsintresse i den mening som avses i rådets direktiv 92/43/EEG (nedan kallat livsmiljödirektivet). ( 47 ) Government of Gibraltar kunde inte yrka ogiltigförklaring av beslut 2009/95 endast i den del det utvidgade det aktuella området till geografiska ytor inom Förenade kungarikets territorium. Enligt domstolen hänvisades det inte i beslut 2009/95 till de olika geografiska ytor som det aktuella området bestod av. Vidare kunde ett område, enligt livsmiljödirektivets system, inte delas upp i olika ytor. ( 48 ) I beslutet Government of Gibraltar/kommissionen framgick det av bestämmelserna i livsmiljödirektivet att ett område som kunde identifieras som ett område av gemenskapsintresse måste bedömas som en helhet. I motsats därtill är det, i förevarande mål, irrelevant att utjämningstullarna och åtagandet bedömdes tillsammans med avseende på den skada som unionsindustrin lidit. Detta är fallet eftersom institutionerna, om de hade ansett att endast en kombination av tullarna och åtagandet kunde avhjälpa denna skada, inte skulle ha infört minimiimportpriset i form av ett undantag från tullarna.

66. Jag drar av detta slutsatsen att den rättspraxis som domstolen hänvisade till i punkt 57 i det överklagade beslutet inte är tillämplig i förevarande mål.

67. För det fjärde skulle en ogiltigförklaring av endast artikel 2 i den omtvistade förordningen, i motsats till vad kommissionen har anfört, inte ändra den institutionella balansen mellan rådet och kommissionen, å ena sidan, ( 49 ) och unionsdomstolarna, å den andra. ( 50 )

68. Det ska understrykas att en ogiltigförklaring av endast artikel 2 bara skulle leda till en tillämpning av den av rådet och kommissionen tidigare antagna åtgärden, nämligen artikel 1. Domstolen skulle inte besluta om att införa en viss typ av utjämningsåtgärder (värdetullar i stället för, exempelvis, en tull med ett fast belopp). Den skulle inte heller beräkna tullsatsen för sådana tullar.

69. Dessutom kan det inte hävdas att en delvis ogiltigförklaring av en unionsakt kan äventyra den institutionella balansen, eftersom för det första den behörighet som domstolen har enligt artikel 264 första stycket FEUF att ogiltigförklara en unionsrättslig akt i dess helhet medför en behörighet att ogiltigförklara endast en del av denna akt ( 51 ) och, för det andra, denna behörighet inte är obegränsad eftersom en delvis ogiltigförklaring, som det redogjorts för ovan, inte får resultera i en ändring av aktens kärninnehåll. ( 52 )

70. Således anser jag att den första grunden för överklagandet är styrkt och att tribunalen gjorde en felaktig rättstillämpning när den fann att artikel 2 i den omtvistade förordningen inte är avskiljbar från resten av den förordningen. Härav följer att den överklagade domen ska upphävas.

71. För fullständighetens skull kommer jag emellertid nu att pröva den andra grunden.

B. Den andra grunden för överklagandet

1. Parternas argument

72. Som andra grund för överklagandet har SolarWorld gjort gällande att tribunalen, genom att i punkterna 53–60 i det överklagade beslutet och särskilt i punkterna 55 och 59 i det beslutet finna att talan inte kunde tas upp till sakprövning, har åsidosatt artiklarna 47 och 20 i stadgan.

73. När det gäller åsidosättande av artikel 47 i stadgan har SolarWorld hävdat att unionstillverkarna, även om de har ansetts vara individuellt berörda av de förordningar genom vilka utjämningsåtgärderna infördes, skulle fråntas varje effektivt rättsmedel om de inte kunde yrka delvis ogiltigförklaring av dessa förordningar. SolarWorld har i detta hänseende understrukit att dess talan om ogiltigförklaring av förordning nr 513/2013 och av besluten 2013/423 och 2013/707 avvisades.

74. Beträffande åsidosättandet av artikel 20 i stadgan har SolarWorld gjort gällande att tribunalen, genom att avvisa dess talan om delvis ogiltigförklaring av den omtvistade förordningen och samtidigt finna att de kinesiska exportörernas talan om ogiltigförklaring av denna förordning kunde tas upp till sakprövning, inte behandlade unionstillverkarna och de kinesiska exportörerna lika.

75. Enligt rådet kan överklagandet inte bifallas på den andra grunden. Rådet har särskilt påpekat att avsikten med artikel 47 i stadgan inte har varit att ändra på det system för kontroll av lagenligheten som föreskrivs i fördragen, bland annat reglerna för om mål om direkt talan kan tas upp vid unionsdomstolarna. Beträffande åsidosättande av artikel 20 i stadgan, kan detta yrkande inte tas upp till sakprövning, eftersom det inte framställdes vid tribunalen. Under alla omständigheter är det ogrundat, eftersom SolarWorld och de kinesiska tillverkarna inte behandlades olika. SolarWorld kunde nämligen ha yrkat ogiltigförklaring av hela den omtvistade förordningen.

76. Enligt kommissionen kan överklagandet inte vinna bifall såvitt avser den andra grunden. När det gäller åsidosättande av artikel 47 stadgan har kommissionen för det första understrukit att avsikten med den bestämmelsen inte var att ändra på det system för kontroll av lagenligheten som föreskrivs i fördragen. För det andra har den anfört att SolarWorld faktiskt väckte talan om ogiltigförklaring av besluten 2013/423 och 2013/707 och, för det tredje, att det kunde ha väckt talan om ogiltigförklaring av hela den omtvistade förordningen. När det gäller åsidosättandet av artikel 20 i stadgan har kommissionen gjort gällande att SolarWorld och de kinesiska exportörerna inte behandlades olika eftersom SolarWorld kunde ha väckt talan om ogiltigförklaring av hela den omtvistade förordningen och det kunde ha begärt att verkningarna av domen skulle skjutas upp tills denna förordning ersattes av en ny förordning genom vilken högre utjämningstullar infördes.

2. Rättslig bedömning

a) Upptagande till sakprövning

77. Rådet har gjort gällande att grunden avseende åsidosättande av artikel 20 i stadgan inte kan tas upp till sakprövning, eftersom den inte anfördes vid tribunalen.

78. Det är riktigt att SolarWorld inte anförde någon grund avseende åsidosättande av artikel 20 i stadgan i dess svar på rådets invändning om rättegångshinder vid tribunalen. Således ska den andra grunden för överklagandet, enligt min uppfattning, avvisas i den del den avser åsidosättande av artikel 20 i stadgan.

79. För fullständighetens skull kommer jag emellertid nedan att pröva huruvida tribunalen, genom att avvisa SolarWorlds talan, åsidosatte artikel 20 i stadgan.

b) Saken

80. SolarWorld har, genom den andra grunden för överklagandet, gjort gällande att tribunalen, genom att avvisa dess talan, åsidosatte artiklarna 47 och 20 i stadgan.

81. Överklagandet kan, enligt min uppfattning, inte bifallas på den andra grunden.

82. För det första, när det gäller det påstådda åsidosättandet av artikel 47 i stadgan, är det riktigt att SolarWorlds talan om ogiltigförklaring av beslut 2013/707, genom vilket kommissionen godtog de exporterande tillverkarnas erbjudande om ett åtagande, som nämnts ovan avvisades på den grunden att ”ett beslut att godta ett åtagande … inte får några rättsverkningar vilka direkt påverkar den rättsliga ställningen för tillverkare i unionen, såsom [SolarWorld]”. ( 53 ) SolarWorlds talan om ogiltigförklaring av beslutet i kommissionens skrivelse av den 15 september 2014, genom vilket kommissionen justerade det minimiimportpris som angavs i åtagandet, ogillades av tribunalen ”utan att det var nödvändigt att pröva huruvida den kunde tas upp till sakprövning”. ( 54 )

83. Det ska emellertid påpekas att avsikten med artikel 47, enligt förklaringarna avseende stadgan, ”inte [var] att ändra på det system för kontroll av lagenligheten som föreskrivs i fördragen, bland annat reglerna för om mål kan tas upp för direkt talan i Europeiska unionens domstol”. ( 55 ) Enligt fast rättspraxis ska följaktligen de villkor för upptagande till sakprövning som föreskrivs i artikel 263 fjärde stycket FEUF … således tolkas mot bakgrund av den grundläggande rätten till ett effektivt domstolsskydd, utan att detta emellertid leder till ett kringgående av de i nämnda fördrag uttryckligen föreskrivna villkoren. ( 56 )

84. Vidare är den fråga som domstolen har att avgöra huruvida en talan kan väckas om ogiltigförklaring av endast artikel 2 i den omtvistade förordningen. Om domstolen skulle finna att denna bestämmelse inte är avskiljbar från resten av rättsakten, kan en talan emellertid väckas om ogiltigförklaring av den omtvistade förordningen i dess helhet. Det kan i detta hänseende inte påstås att en ogiltigförklaring av denna förordning i dess helhet inte skulle vara till nytta för SolarWorld. Detta bolag skulle nämligen kunna yrka ogiltigförklaring av den omtvistade förordningen i dess helhet och begära att domstolen skjuter upp verkningarna av denna ogiltigförklaring tills institutionerna har vidtagit nödvändiga åtgärder för att följa den dom genom vilken ogiltigförklaringen fastställts. ( 57 )

85. Således anser jag att överklagandet inte kan vinna bifall såvitt avser den grund enligt vilken artikel 47 i stadgan har åsidosatts.

86. För det andra, när det gäller det påstådda åsidosättandet av artikel 20 i stadgan, anser jag, för det fall domstolen skulle anse att artikel 2 i den omtvistade förordningen inte är avskiljbar från resten av den förordningen och att SolarWorld inte kan yrka delvis ogiltigförklaring av den omtvistade förordningen, att SolarWorld inte skulle behandlas olika i förhållande till exporterande tillverkare. Som jag har nämnt ovan, följer det av tribunalens dom i JingAo Solar att exporterande tillverkare inte kan yrka delvis ogiltigförklaring av den omtvistade förordningen (eftersom artikel 1 inte är avskiljbar från resten av den förordningen). ( 58 )

87. Följaktligen ska domstolen, för det fall den anser att grunden avseende åsidosättande av artikel 20 i stadgan kan tas upp till sakprövning, enligt min uppfattning fastställa att överklagandet inte kan vinna bifall såvitt avser denna grund.

88. Sammanfattningsvis anser jag att tribunalen gjorde en felaktig rättstillämpning när den fann att artikel 2 i den omtvistade förordningen inte är avskiljbar från resten av den förordningen. Det överklagade beslutet ska följaktligen upphävas.

89. När en överklagad dom eller ett överklagat beslut upphävs kan domstolen i enlighet med artikel 61 i domstolens stadga antingen återförvisa målet till tribunalen för avgörande eller själv slutligt avgöra målet, om det är färdigt för avgörande.

90. I förevarande mål prövade inte tribunalen i det överklagade beslutet frågan huruvida SolarWorld har ställning för att yrka ogiltigförklaring av artikel 2 i den omtvistade förordningen, vilken ifrågasattes av rådet i första instans. Den nämndes inte heller i parternas skriftliga yttranden till domstolen. Detsamma gäller grunderna för överklagandet. I förevarande fall är målet således inte färdigt för avgörande.

91. Målet ska följaktligen återförvisas till tribunalen och beslutet om rättegångskostnader anstå.

VI. Förslag till avgörande

92. Mot bakgrund av det ovan anförda föreslår jag att domstolen ska – upphäva Europeiska unionens tribunals beslut av den 1 februari 2016, SolarWorld m.fl./kommissionen, T‑142/14, – återförvisa mål T‑142/14 till Europeiska unionens tribunal, och – förordna att beslut om rättegångskostnaderna ska anstå.

( 1 ) Originalspråk: engelska.

( 2 ) Beslut av den 1 februari 2016, SolarWorld m.fl., T‑142/14, ej publicerat, EU:T:2016:68 (nedan kallat det överklagade beslutet).

( 3 ) Förordning av den 2 december 2013 om införande av en slutgiltig utjämningstull på import av solcellsmoduler av kristallint kisel och väsentliga komponenter (dvs. celler) med ursprung i eller avsända från Folkrepubliken Kina (EUT L 325, 2013, s. 66).

( 4 ) Förordning av den 11 juni 2009 om skydd mot subventionerad import från länder som inte är medlemmar i Europeiska gemenskapen (kodifierad version) (nedan kallad grundförordningen) (EUT L 188, 2009, s. 93).

( 5 ) Tillkännagivande om inledande av ett antisubventionsförfarande beträffande import av solcellsmoduler av kristallint kisel och väsentliga komponenter (dvs. celler och plattor) med ursprung i Folkrepubliken Kina (EUT C 269, 2012, s. 5).

( 6 ) Tillkännagivande om inledande av ett antisubventionsförfarande beträffande import av solcellsmoduler av kristallint kisel och väsentliga komponenter (dvs. celler och plattor) med ursprung i Folkrepubliken Kina (EUT C 340, 2012, s. 13).

( 7 ) Förordning av den 4 juni 2013 om införande av en preliminär antidumpningstull på import av solcellsmoduler av kristallint kisel och väsentliga komponenter (dvs. celler och plattor) med ursprung i eller avsända från Folkrepubliken Kina och om ändring av förordning (EU) nr 182/2013 om registrering av dessa importer med ursprung i eller avsända från Folkrepubliken Kina (EUT L 152, 2013, s. 5).

( 8 ) Beslut av den 14 april 2015, SolarWorld och Solsonica/kommissionen, ej publicerat, T‑393/13, EU:T:2015:211.

( 9 ) Beslut av den 16 mars 2016, SolarWorld/kommissionen, ej publicerat, C‑312/15 P, EU:C:2016:162.

( 10 ) Beslut av den 2 augusti 2013 om godtagande av ett åtagande som erbjudits i samband med antidumpningsförfarandet avseende import av solcellsmoduler av kristallint kisel och väsentliga komponenter (dvs. celler och plattor) med ursprung i eller avsända från Folkrepubliken Kina (EUT L 209, 2013, s. 26).

( 11 ) Förordning av den 2 augusti 2013 om ändring av förordning (EU) nr 513/2013 om införande av en preliminär antidumpningstull på import av solcellsmoduler av kristallint kisel och väsentliga komponenter (dvs. celler och plattor) med ursprung i eller avsända från Folkrepubliken Kina (EUT L 209, 2013, s. 1).

( 12 ) Förordning av den 2 december 2013 om införande av en slutgiltig antidumpningstull och om slutgiltigt uttag av den preliminära tull som införts på import av solcellsmoduler av kristallint kisel och väsentliga komponenter (dvs. celler) med ursprung i eller avsända från Folkrepubliken Kina (EUT L 325, 2013, s. 1).

( 13 ) Beslut av den 4 december 2013 som bekräftar godtagande av ett åtagande som erbjudits i samband med antidumpnings- och antisubventionsförfarandena avseende import av solcellsmoduler av kristallint kisel och väsentliga komponenter (dvs. celler) med ursprung i eller avsända från Folkrepubliken Kina under giltighetsperioden för slutgiltiga åtgärder (EUT L 325, 2013, s. 214).

( 14 ) Beslut av den 14 januari 2015, SolarWorld m.fl./kommissionen, T‑507/13, EU:T:2015:23.

( 15 ) Beslut av den 10 mars 2016, SolarWorld/kommissionen, ej publicerat, C‑142/15 P, EU:C:2016:163.

( 16 ) Dom av den 16 februari 2017, SolarWorld/kommissionen, ej publicerad, T‑783/14, EU:T:2017:88.

( 17 ) Dom av den 19 januari 2017, kommissionen/Total och Elf Aquitaine, C‑351/15 P, EU:C:2017:27, punkterna 30–34.

( 18 ) Dom av den 1 oktober 2014, rådet/Alumina, C‑393/13 P, EU:C:2014:2245, punkterna 15–19.

( 19 ) Se skälen 5 och 6 i beslut 2013/423 och skäl 19 i beslut 2013/707.

( 20 ) Dom av den 6 december 2012, kommissionen/Verhuizingen Coppens, C‑441/11 P, EU:C:2012:778, punkt 38.

( 21 ) Dom av den 12 november 2015, Förenade kungariket/Europaparlamentet och rådet, C‑121/14, EU:C:2015:749, punk 21.

( 22 ) Se artikel 12.1 c) och d) samt artikel 15.1 i grundförordningen. Analogt leder, i anti-dumpningsförfaranden, ett fel i fastställandet av normalvärdet till ogiltigförklaring av tullarna, det vill säga av hela förordningen om införande av anti-dumpningstullar, eftersom ”normalvärdet är ett väsentligt villkor vid fastställandet av tillämpligt värde på anti-dumpningstullarna” (som av den 15 september 2016, PT Wilmar Bioenergi Indonesia och PT Wilmar Nabati Indonesia/rådet, ej publicerad, T‑139/14, EU:T:2016:499, punkt 109).

( 23 ) Dom av den 28 februari 2017, JingAo Solar m.fl./rådet, T‑158/14, T‑161/14 och T‑163/14, ej publicerad, EU:T:2017:126 (nedan kallad JingAo Solar). Den domen har överklagats i ett mål som pågår vid domstolen. Se domen Canadian Solar Emea m.fl./rådet, C‑237/17 P).

( 24 ) Dom av den 28 februari 2017, JingAo Solar m.fl./rådet, T‑158/14, T‑161/14 och T‑163/14, ej publicerad, EU:T:2017:126, punkt 42.

( 25 ) Institutionerna kunde ha valt att införa en minimipristull i stället för den värdetull som infördes genom artikel 1 i den omtvistade förordningen, eller en hybrid åtgärd.

( 26 ) Dom av den 28 februari 2017, JingAo Solar m.fl./rådet, T‑158/14, T‑161/14 och T‑163/14, ej publicerad, EU:T:2017:126.

( 27 ) Kommissionens genomförandeförordning (EU) 2015/866 av den 4 juni 2015 om återtagande av godtagandet av åtagandet för tre exporterande tillverkare enligt genomförandebeslut 2013/707 (EUT L 139, 2015, s. 30), kommissionens genomförandeförordning (EU) 2015/1403 av den 18 augusti 2015 om återtagande av godtagandet av åtagandet för en exporterande tillverkare enligt genomförandebeslut 2013/707 (EUT L 218, 2015, s. 1), kommissionens genomförandeförordning (EU) 2015/2018 av den 11 november 2015 om återtagande av godtagandet av åtagandet för två exporterande tillverkare enligt genomförandebeslut 2013/707 (EUT L 295, 2015, s. 23), kommissionens genomförandeförordning (EU) 2016/1045 av den 28 juni 2016 om återtagande av godtagandet av åtagandet för en exporterande tillverkare enligt genomförandebeslut 2013/707 (EUT L 170, 2016, s. 5) och kommissionens genomförandeförordning (EU) 2016/2146 av den 7 december 2016 om återtagande av godtagandet av åtagandet för två exporterande tillverkare enligt genomförandebeslut 2013/707 (EUT L 333, 2016, s. 4).

( 28 ) Kommissionens genomförandeförordning (EU) 2016/115 av den 28 januari 2016 om återtagande av godtagandet av åtagandet för en exporterande tillverkare enligt genomförandebeslut 2013/707 (EUT L 23, 2016, s. 47) och kommissionens genomförandeförordning (EU) 2016/1998 av den 15 november 2016 om återtagande av godtagandet av åtagandet för fem exporterande tillverkare enligt genomförandebeslut 2013/707 (EUT L 308, 2016, s. 8).

( 29 ) Se skäl 96 i förordning 2015/866, skäl 34 i förordning 2015/1403, skäl 70 i förordning 2015/2018, skäl 16 i förordning 2016/115, skäl 55 i förordning 2016/1045, skäl 23 i förordning 2016/1998, och skäl 45 i förordning 2016/2146.

( 30 ) Beslut av den 11 december 2014, Carbunión/rådet, C‑99/14 P, ej publicerat, EU:C:2014:2446 (nedan kallat Carbunión).

( 31 ) Dom av den 12 april 2013, Du Pont de Nemours (Frankrike) m.fl./kommissionen, T‑31/07, ej publicerad, EU:T:2013:167 (nedan kallad Du Pont de Nemours).

( 32 ) Dom av den 5 oktober 2000, Tyskland/Europaparlamentet och rådet, C‑376/98, EU:C:2000:544 (nedan kallad Tyskland/Europaparlamentet och rådet).

( 33 ) Dom av den 12 juli 2012, Government of Gibraltar/kommissionen, C‑407/11 P, ej publicerad, EU:C:2012:464 (nedan kallad Government of Gibraltar/kommissionen).

( 34 ) Beslut av den 11 december 2014, Carbunión/rådet, C‑99/14 P, ej publicerat, EU:C:2014:2446.

( 35 ) Artikel 3.1 i rådets beslut 2010/787/EU av den 10 december 2010 om statligt stöd för att underlätta nedläggning av icke-konkurrenskraftiga kolgruvor (EUT L 336, 2010, s. 24).

( 36 ) Beslut av den 11 december 2014, Carbunión/rådet, C‑99/14 P, ej publicerat, EU:C:2014:2446, punkterna 28 och 31.

( 37 ) Dom av den 12 april 2013, Du Pont de Nemours (France) m.fl./kommissionen, T‑31/07, ej publicerad, EU:T:2013:167.

( 38 ) Rådets direktiv 91/414/EEG av den 15 juli 1991 (EGT L 230, 1991, s. 1; svensk specialutgåva, område 13, volym 20, s. 236).

( 39 ) Dom av den 12 april 2013, Du Pont de Nemours (France) m.fl./kommissionen, T‑31/07, ej publicerad, EU:T:2013:167, punkt 85.

( 40 ) Dom av den 5 oktober 2000, Tyskland/Europaparlamentet och rådet, C‑376/98, EU:C:2000:544.

( 41 ) Europaparlamentets och rådets direktiv av den 6 juli 1998 om tillnärmning av medlemsstaternas lagar och andra författningar om reklam för och sponsring till förmån för tobaksvaror (EGT L 213, 1998, s. 9).

( 42 ) Dom av den 5 oktober 2000, Tyskland/Europaparlamentet och rådet, C‑376/98, EU:C:2000:544, punkterna 98 och 99.

( 43 ) Dom av den 5 oktober 2000, Tyskland/Europaparlamentet och rådet, C‑376/98, EU:C:2000:544, punkt 117.

( 44 ) Generaladvokaten Fennellys förslag till avgörande i målet Tyskland/Europaparlamentet och rådet, C‑376/98, EU:C:2000:324, punkt 127.

( 45 ) Beslut av den 12 juli 2012, Government of Gibraltar/kommissionen, C‑407/11 P, ej publicerat, EU:C:2012:46.

( 46 ) Beslut av den 12 december 2008 om antagande, enligt rådets direktiv 92/43/EEG, av en andra uppdaterad lista över områden av gemenskapsintresse i den biogeografiska Medelhavsregionen (EUT L 43, 2009, s. 393).

( 47 ) Direktiv 92/43 av den 21 maj 1992 om bevarande av livsmiljöer samt vilda djur och växter (EGT L 206, 1992, s. 7; svensk specialutgåva, område 15, volym 11, s. 114).

( 48 ) Beslut av den 12 juli 2012, Government of Gibraltar/kommissionen, C‑407/11 P, ej publicerat, EU:C:2012:46, punkterna 31–33.

( 49 ) Det ska påpekas att det sedan ikraftträdandet av Europaparlamentets och rådet förordning (EU) nr 37/2014 av den 15 januari 2014 om ändring av vissa förordningar om den gemensamma handelspolitiken vad gäller förfarandena för antagande av vissa åtgärder (EUT L 18, 2014, s. 1), är det kommissionen och inte rådet som antar slutgiltiga utjämningstullar. Se, i detta hänseende, Scharf, T., ”Decision-Making in EU Trade Defence Cases After Lisbon: An Institutional Anomaly Addressed?”, i Herrmann, C., Simma, B., och Streinz, R. (ed.), Trade Policy between Law, Diplomacy and Scholarship. Liber amicorum in memoriam Horst G. Krenzler, Springer, 2015, sidorna 395–406.

( 50 ) Kommissionen har gjort gällande följande: Det ankommer på kommissionen och rådet att besluta vilken utjämningsåtgärd som ska införas. En ogiltigförklaring av endast artikel 2 skulle emellertid resultera i att det åtagande som det hänförs till i artikel 2 ersattes med de utjämningstullar som föreskrivs i artikel 1. Med andra ord skulle en ogiltigförklaring av endast artikel 2 tillåta domstolen att besluta vilken utjämningsåtgärd som skulle införas. Således skulle en ogiltigförklaring av endast artikel 2 äventyra den institutionella balansen mellan kommissionen och rådet, å ena sidan, och unionsdomstolarna, å den andra. Endast en ogiltigförklaring av den omtvistade förordningen i dess helhet skulle göra det möjligt att iaktta den institutionella balansen, eftersom det skulle ankomma på kommissionen och rådet att införa nya utjämningsåtgärder i syfte att rätta sig efter den dom genom vilken ogiltigförklaringen gjorts.

( 51 ) Förslag till avgörande av generaladvokaten Kokott i målet kommissionen/Verhuizingen Coppens, C 441/11 P, EU:C:2012:317, punkt 25.

( 52 ) Förslag till avgörande av generaladvokaten Tesauro i målet Frankrike m.fl./kommissionen, C‑68/94 och C‑30/95, EU:C:1997:54, punkt 142.

( 53 ) Beslut av den 14 januari 2015, SolarWorld m.fl./kommissionen, T‑507/13, EU:T:2015:23, punkt 52.

( 54 ) Dom av den 16 februari 2017, SolarWorld/kommissionen, T‑783/14, ej publicerad, EU:T:2017:88, punkt 59.

( 55 ) Förklaringar avseende stadgan om de grundläggande rättigheterna (EUT C 303, 2007, s. 17).

( 56 ) Dom av den 24 november 2016, Ackermann Saatzucht m.fl./Europaparlamentet och rådet, C‑408/15 P och C‑409/15 P, ej publicerad, EU:C:2016:893, punkt 50, och dom av den 3 oktober 2013, Inuit Tapiriit Kanatami m.fl./Europaparlamentet och rådet, C‑583/11 P, EU:C:2013:625, punkt 98.

( 57 ) Dom av den 12 april 2013, Du Pont de Nemours (France) m.fl./kommissionen, T‑31/07, ej publicerad, EU:T:2013:167, punkt 99.

( 58 ) Dom av den 28 februari 2017, JingAo Solar m.fl./rådet, T‑158/14, T‑161/14 och T‑163/14, EU:T:2017:126, punkt 42.