ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
27

Mot denna bakgrund beslutade Supremo Tribunal Administrativo (Högsta förvaltningsdomstolen) att vilandeförklara målet och ställa följande frågor till EU-domstolen: 1) Är det tillåtet enligt unionsrätten, särskilt artiklarna 49 och 54 FEUF och de i dessa artiklar stadgade principerna, att i samband med ett förfarande för indirekt privatisering av ett av det allmänna helägt bolag, som bedriver verksamhet på luftfartsområdet, i kravspecifikationerna i detta förfarande införa ett krav på att nämnda bolag ska fortsätta att ha sitt säte och sin faktiska ledning i den medlemsstat i vilken det bildats, vilket utgör ett kriterium för urval bland de potentiella investerarna och för urval bland de anbud som getts in i anbudsförförfarandet? 2) Är det tillåtet enligt unionsrätten, särskilt artiklarna 56 och 57 FEUF och de i dessa artiklar stadgade principerna samt principerna om icke-diskriminering, proportionalitet och nödvändighet, att i samband med ett förfarande för indirekt privatisering av nämnda bolag, i kravspecifikationerna i detta förfarande införa ett krav på att förvärvaren ska fullgöra public service-skyldigheter, vilket utgör ett kriterium för urval bland de potentiella investerarna och för urval bland de anbud som getts in i anbudsförförfarandet? 3) Är det tillåtet enligt unionsrätten, särskilt artiklarna 56 och 57 FEUF och de i dessa artiklar stadgade principerna, att i samband med ett förfarande för indirekt privatisering av nämnda bolag, i kravspecifikationerna i detta förfarande införa ett krav på att förvärvaren ska bevara och utveckla det existerande nationella navet (hubb) för luftfarten, vilket utgör ett kriterium för urval bland de potentiella investerarna och för urval bland de anbud som getts in i anbudsförförfarandet? 4) Ska den verksamhet som bedrivs av nämnda bolag, som är föremål för privatiseringsförfarandet, anses som en sådan tjänst på den inre marknaden som omfattas av direktiv 2006/123 med beaktande av det undantag som föreskrivs i artikel 2.2 d i detta direktiv, avseende tjänster på transportområdet, och omfattas följaktligen förfarandet av nämnda direktiv? 5) Om fråga 4 ska besvaras jakande: Är det tillåtet enligt artiklarna 16 och 17 i nämnda direktiv att, i samband med ett förfarande för indirekt privatisering av nämnda bolag, i kravspecifikationerna i detta förfarande införa ett krav på att förvärvaren ska fullgöra public service-skyldigheter, vilket utgör ett kriterium för urval bland de potentiella investerarna och för urval bland de anbud som getts in i anbudsförförfarandet? 6) Om fråga 4 ska besvaras jakande: Är det tillåtet enligt artiklarna 16 och 17 i nämnda direktiv att, i samband med ett förfarande för indirekt privatisering av nämnda bolag, i kravspecifikationerna i detta förfarande införa ett krav på att förvärvaren ska bevara och utveckla det existerande nationella navet (hubb) för luftfarten, vilket utgör ett kriterium för urval bland de potentiella investerarna och för urval bland de anbud som getts in i anbudsförförfarandet?”
–

Morgan Stanley & Co International plc, genom C. Aldebert och C. Reinbold, avocats,
19

Den 5 augusti 2011 ansökte Nestrade på nytt om att AEAT skulle bevilja återbetalning av de belopp som erlagts i ingående mervärdesskatt under beskattningsåren 2008–2010 och ansökte dessutom även om återbetalning av ingående mervärdesskatt som betalats under perioden januari–mars 2011. Vid detta tillfälle lämnade Nestrade in korrigerade fakturor och annullerade de fakturor som Hero först hade utfärdat för vart och ett av dessa år, inklusive det tredje och det fjärde kvartalet under beskattningsåret 2009.
11

Korlea hade beviljats tillstånd att bedriva verksamhet som leverantör på den slovakiska elmarknaden. Korleas verksamhet utgjordes av köp, försäljning och export av elektricitet. I detta sammanhang ingick Korlea ett ramavtal om köp och försäljning av el med Slovenské elektrárne a.s., ett slovakiskt företag som var verksamt inom elproduktionssektorn, vilket trädde i kraft den 15 augusti 2006, jämte ett flertal enskilda avtal om elförsörjning. Den 16 januari 2008 ingick Korlea ett avtal om elöverföring med Slovenská elektrizačná prenosová sústava a.s. (nedan kallat SEPS), ett slovakiskt företag med ansvar för driften av det nationella elöverföringsnätet. I enlighet med detta avtal åtog sig sistnämnda företag att, för Korleas räkning, säkra överföring av el via sammankopplingsledningar, samt tillhandahållande och drift av överföringstjänster. Det framgick av överföringsavtalet att vid export av elektricitet var Korlea skyldigt att betala en avgift, beräknad i enlighet med artikel 12.9 i regeringsförordning nr 317/2007, för tillhandahållandet av nättjänster, om företaget inte kunde visa att den exporterade elektriciteten först hade importerats till Slovakien.
21

Det framgår av de förklaringar som getts av den hänskjutande domstolen att dessa läkemedel skiljer sig åt i strukturellt och farmakologiskt hänseende och med avseende på deras förpackning och pris per enhet. Trots att de grundar sig på samma teknik innehåller dessa läkemedel olika aktiva substanser. Lucentis innehåller ranibizumab och Avastin innehåller bevacizumab. Det sistnämnda säljs i flaskor innehållande 4 milliliter (ml). Lucentis säljs i injicerbar form (2,3 milligram (mg) per 0,23 ml lösning) för att injiceras genom en spruta direkt in i ögat (nedan kallat intravitrealt bruk), för engångsbruk och i en dos av 0,5 mg per månad.
15

I 24/A § punkt 1 regeringsdekret 356/2012 föreskrivs följande: ”Utöver den avgift för mobilbetalningsprodukten som avses i 8 § punkt 1 ska återförsäljaren till den nationella mobilbetalningsenheten betala en bekvämlighetsavgift som ska uppgå till de belopp som anges nedan för de olika tjänsterna: a) 40 [HUF] per transaktion såvitt avser försäljning av allmännyttiga parkeringstjänster, b) 0 [HUF] per transaktion såvitt avser försäljning av den nyttjanderätt till vägar som avses i 33/A § lag nr I/1988 om vägtrafik, c) 0 [HUF] per transaktion såvitt avser försäljning av den nyttjanderätt till vägar som avses i lagen om vägtullar, d) 0 [HUF] per transaktion såvitt avser försäljning av färdbevis för allmänna transportmedel, e) 75 [HUF] per transaktion såvitt avser de tjänster som avses i 2 § led d lag nr CC.”
49

Det framgår nämligen av den italienska regeringens yttranden att den i det nationella målet aktuella lagstiftningen dels ska återspegla de skillnader i yrkeserfarenhet som lärare rekryterade efter uttagningsprov och lärare som rekryterats på meriter besitter, mot bakgrund av alla de olika ämnen, de villkor och de arbetstider som sistnämnda lärare är underkastade, bland annat när de vikarierar för andra lärare. Den italienska regeringen har bekräftat att nationell lagstiftning, mot bakgrund av skillnaderna mellan dessa situationer, likställer det arbete som en visstidsanställd lärare utför under 180 dagar per år, vilket motsvarar ungefär två tredjedelar av ett läsår, med tjänstgöring under ett helt läsår. Med förbehåll för den hänskjutande domstolens prövning av dessa omständigheter, förefaller ett sådant syfte vara förenligt med den ”pro rata temporis”-princip som det uttryckligen hänvisas till i klausul 4.2 i ramavtalet.
29

Domstolen har även angett att med avseende på ett beslut om återvändande och ett eventuellt beslut om avlägsnande, måste det skydd som följer av rätten till ett effektivt rättsmedel och principen om ”non-refoulement” säkerställas genom att den som ansöker om internationellt skydd ges rätt till ett effektivt rättsmedel med automatisk suspensiv verkan i åtminstone en domstolsinstans. Dessutom ankommer det på medlemsstaterna att säkerställa att överklagandet av beslutet om avslag på ansökan om internationellt skydd ges full verkan, genom att låta samtliga verkningar av beslutet om återvändande upphöra att gälla under den tidsfrist ett sådant överklagande kan ges in och, om så sker, till dess att överklagandet har avgjorts (se, för ett liknande resonemang, dom av den 19 juni 2018, Gnandi, C‑181/16, EU:C:2018:465, punkterna 56, 58 och 61 och där angiven rättspraxis, och beslut av den 5 juli 2018, C m.fl., C‑269/18 PPU, EU:C:2018:544, punkt 50).
3

I skälen 4, 5, 7, 21, 22 och 37 i direktiv 2011/83 anges följande: ”(4) … En harmonisering av vissa aspekter av distansavtal och avtal utanför fasta affärslokaler krävs för att främja en verklig inre marknad för konsumenter med en god balans mellan en hög konsumentskyddsnivå och konkurrenskraftiga företag, samtidigt som subsidiaritetsprincipen respekteras. (5) … En fullständig harmonisering av vissa bestämmelser om konsumentinformation och ångerrätt i distansavtal och avtal utanför fasta affärslokaler kommer … att bidra till en hög konsumentskyddsnivå och till att den inre marknaden fungerar bättre … … (7) En fullständig harmonisering av vissa huvudaspekter i lagstiftningen bör leda till betydligt större rättssäkerhet för både konsumenter och näringsidkare. … Konsumenterna bör också tillförsäkras en hög enhetlig skyddsnivå i hela unionen. … (21) Ett avtal utanför fasta affärslokaler bör definieras som ett avtal som ingås mellan en näringsidkare och en konsument som samtidigt är fysiskt närvarande, på ett annat ställe än i näringsidkarens fasta affärslokaler, t.ex. i konsumentens bostad eller på dennes arbetsplats. Utanför fasta affärslokaler kan konsumenten stå under potentiellt psykologiskt tryck eller kan ställas inför ett överraskningsmoment, oavsett om konsumenten har beställt besöket av näringsidkaren eller inte. Definitionen av avtal utanför fasta affärslokaler bör också inbegripa situationer där konsumenten tilltalas personligen och enskilt utanför fasta affärslokaler men avtalet omedelbart därefter ingås i näringsidkarens affärslokaler eller genom ett medel för distanskommunikation. … Inköp som görs under en utflykt organiserad av näringsidkaren, där de förvärvade produkterna marknadsförs och utbjuds till försäljning, bör betraktas som avtal utanför fasta affärslokaler. (22) Fasta affärslokaler bör omfatta alla typer av lokaler (t.ex. affärer, stånd eller lastbilar) som näringsidkaren använder som fast eller vanlig plats för sin affärsverksamhet. Marknads- och mässtånd bör betraktas som fasta affärslokaler om de uppfyller detta villkor. Detaljhandelslokaler där näringsidkaren utövar sin verksamhet säsongvis, t.ex. under turistsäsongen på en skid- eller badort, bör betraktas som fasta affärslokaler eftersom de är det ställe där näringsidkaren vanligen utövar sin verksamhet. Offentliga platser, t.ex. gator, köpcentrum, badstränder, idrottsanläggningar och allmänna transportmedel, som näringsidkaren i undantagsfall använder för sin affärsverksamhet, samt privata bostäder och arbetsplatser bör inte betraktas som fasta affärslokaler. … … (37) … När det gäller avtal utanför fasta affärslokaler bör konsumenten ha ångerrätt på grund av en potentiell överraskningseffekt och/eller ett potentiellt psykologiskt tryck. Utövande av ångerrätten bör medföra att parternas skyldigheter att fullgöra avtalet upphör.”
33

Nämnda myndigheter undersökte nämligen de omtvistade varucertifikaten under åren 2003 och 2007 och uttalade sig på samma sätt vid två tillfällen. Tribunalen kunde följaktligen inte på goda grunder utgå från den omständigheten att den person som hade skrivit under skrivelserna från år 2003 hade dömts för brott, eftersom svaret i skrivelsen av den 26 juni 2007 (nedan kallat svaret från år 2007) under alla omständigheter skrevs under av en annan tjänsteman och följaktligen är korrekt i alla delar.
62

Under dessa omständigheter ska den hänskjutande domstolens fråga förstås så, att den syftar till att få fastställt huruvida – i ett fall där den berörda personen såsom i det nationella målet har närvarat personligen vid den brottmålsförhandling som ledde till det rättsliga avgörande varigenom han eller hon definitivt fälldes till ansvar för ett brott och dömdes till fängelse för detta brott och det sedan i samband med verkställandet har beslutats om villkorlig frigivning från en del av straffet, under förutsättning att vissa villkor iakttogs – uttrycket ”förhandling [som ledde till beslutet]” i den mening som avses i artikel 4a i rambeslut 2002/584 ska tolkas på så sätt att det även omfattar ett senare förfarande om förverkande av den villkorliga frigivningen som grundas på att nämnda villkor inte har iakttagits under prövotiden.
20

R GmbH innehade i sin tur 100 procent av kapitalet i Hella Asia Pacific Pty Ltd (nedan kallat HAP Ltd), ett bolag bildat enligt australisk rätt med säte i Australien. Under 2009 erhöll HAP Ltd utdelning från sitt dotterbolag Hella Philippinen Inc. (nedan kallat H Inc.) på 556000 AUD (omkring 337584 euro).
55

De resurser som tilldelas PKBWK hålls åtskilda under en särskild post i statsbudgeten, under rubriken tranporter, vilken var placerad under en särskild post som omfattade driftskostnader för regeringskansliets avdelningar och organ. Trots att den kvot som avsatts till PKBWK:s uppgifter fastställs av transportministern är ministern enligt 28d § första punkten i lagen om järnvägstransporter skyldig att i den del av statsbudgeten som avser dennes ansvarsområde, inkludera finansieringen av PKBWK och dess verksamhet. I lagen finns en förteckning över organets utgifter som finansieras av transportministeriet. Republiken Polen har för övrigt påpekat att PKBWK:s budget har ökat under de senaste åren.
45

Domstolen erinrade i punkt 38 i den domen om att utövandet av det utrymme för skönsmässig bedömning som EUIPO förfogar över när det gäller huruvida för sent åberopad bevisning eller omständigheter ska beaktas – i de fall då EUIPO ska fatta ett beslut inom ramen för ett invändningsförfarande – är underställt två villkor, nämligen dels att det som har ingetts för sent vid ett första påseende förefaller kunna få en faktisk inverkan på utgången i invändningsförfarandet, dels att det inte föreligger några hinder för ett sådant beaktande med hänsyn till på vilket stadium i förfarandet som denna bevisning har ingetts och under vilka omständigheter det har skett.
32

Franco Vomero överklagade detta beslut till Asylum and Immigration Tribunal (Asyl- och immigrationsdomstolen, Förenade kungariket). Den domstolens dom överklagades till Court of Appeal (England & Wales) (Förenade kungariket) (Appellationsdomstolen (England och Wales) (Förenade kungariket)), vars dom av den 14 september 2012 i sin tur överklagades till Supreme Court of the United Kingdom (Högsta domstolen, Förenade kungariket). Under förfarandet vilandeförklarades handläggningen vid två tillfällen i avvaktan på utgången i andra mål, särskilt dem i mål om förhandsavgörande som ledde till dom av den 16 januari 2014, Onuekwere (C‑378/12, EU:C:2014:13), och dom av den 16 januari 2014, G., C‑400/12, EU:C:2014:9).
29

Enligt fast rättspraxis är syftet med etableringsfriheten att säkerställa en nationell behandling i värdmedlemsstaten av medborgare från en annan medlemsstat och av sådana bolag som avses i artikel 54 FEUF genom ett förbud mot all diskriminering som, när det gäller bolag, grundar sig på var ett bolag har sitt säte (se, bland annat, dom av den 12 december 2006, Test Claimants in Class IV of the ACT Group Litigation, C‑374/04, EU:C:2006:773, punkt 43, och dom av den 14 december 2006, Denkavit Internationaal och Denkavit France, C‑170/05, EU:C:2006:783, punkt 22).
49

I detta mål framgår det av beslutet om hänskjutande att även om leveranserna av de berörda varorna skedde under perioden 2004–2010 reglerade Hella-bolagen mervärdesskatten först år 2010 genom att upprätta fakturor med angivande av mervärdesskatt, lämna in kompletterande mervärdesskattedeklarationer till den behöriga nationella myndigheten och betala in mervärdesskatten till staten. Det framgår även av beslutet om hänskjutande att risken för skatteundandragande eller för att beloppet inte skulle betalas in är helt utesluten. Under sådana omständigheter var det objektivt omöjligt för Volkswagen att utöva rätten till återbetalning innan denna reglering ägt rum, då företaget tidigare inte förfogade över fakturorna eller ens visste att det skulle betalas mervärdesskatt.
29

För det andra, vad beträffar längden på den period under vilken återbetalning inte har skett, följer det av föregående punkt att längden på perioden inte i sig kan motivera en nedsättning av dröjsmålsräntan, eftersom den just har till syfte att kompensera de ekonomiska förluster som den beskattningsbara personen lider under denna period. Dessutom kan möjligheten att sätta ned beloppet för den ränta som ska betalas utifrån längden på den period under vilken återbetalning inte har skett ha den verkan att skattemyndigheterna inte har något incitament att återbetala överskjutande mervärdesskatt så snart som möjligt, vilket också kan ge upphov till en ekonomisk risk för den beskattningsbara personen som strider mot principen om skatteneutralitet.
2

FIH Erhvervsbank A/S (nedan kallad FIH) är ett aktiebolag bildat enligt dansk banklagstiftning och som står under de danska bankmyndigheternas tillsyn. FIH och dess dotterbolag ägs helt och hållet av FIH Holding A/S.
2

Begäran har framställts i ett mål mellan Kubota (UK) Ltd och EP Barrus Ltd, å ena sidan, och Commissioners for Her Majesty’s Revenue & Customs (skatte- och tullmyndigheten, Förenade kungariket), å andra sidan, angående tullklassificering av vissa motorfordon för godsbefordran, vilka importerats av dessa företag i Europeiska unionen.
14

Enligt den hänskjutande domstolens konstateranden är följande omständigheter relevanta i förevarande mål: – Schweppes International har främjat en global image för varumärket Schweppes, trots att bolaget är innehavare av parallella varumärken endast i en del av EES-medlemsstaterna. – Coca-Cola, som är innehavare av parallella varumärken som är registrerade i de andra EES-medlemsstaterna, har bidragit till att upprätthålla denna image av globalt varumärke. – Denna globala image medför att omsättningskretsen i Spanien förväxlar ”Schweppes”-varornas kommersiella ursprung. – Schweppes International är ansvarigt för den europeiska webbplats som specifikt avser varumärket Schweppes (www.schweppes.eu), vilken innehåller inte bara allmän information om varorna med detta varumärke, utan även länkar till olika lokala webbplatser, särskilt till den webbplats i Förenade kungariket som drivs av Coca-Cola. – Schweppes International, som inte har någon rätt till varumärket Schweppes i Förenade kungariket (där varumärket innehas av Coca-Cola), hänvisar på sin webbplats till varumärkets brittiska ursprung. – Schweppes och Schweppes International använder imagen av brittiska ”Schweppes”-varor i sin reklam. – Schweppes International gör i Förenade kungariket reklam för och lämnar kundinformation beträffande ”Schweppes”-varor på sociala nätverk. – Presentationen av de ”Schweppes”-varor som säljs av Schweppes International är mycket likartad – och i vissa medlemsstater, såsom Danmark och Nederländerna, rentav identisk – med presentationen av brittiska ”Schweppes”-varor. – Schweppes International, som har sitt säte i Förenade kungariket, och Coca-Cola samexisterar utan problem i Förenade kungariket. – Till följd av att en del av de parallella varumärkena överläts till Coca-Cola under år 1999, har de två innehavarna av parallella varumärken inom EES ansökt, i sina respektive territorier, om registrering av nya Schweppes-varumärken som är identiska eller likartade för samma varor (däribland till exempel varumärket SCHWEPPES ZERO). – Trots att Schweppes International innehar de parallella varumärkena i Nederländerna, sköts användningen av varumärket i detta land (det vill säga beredning, buteljering och saluföring av varan) av Coca-Cola i dess egenskap av licenstagare. – Schweppes International motsätter sig inte att brittiska ”Schweppes”-varor säljs via internet i flera EES-medlemsstater, i vilka bolaget innehar de parallella varumärkena, som till exempel i Tyskland och i Frankrike. ”Schweppes”-varor säljs dessutom inom hela EES via webbplatser, utan någon åtskillnad vad gäller ursprung. – Coca-Cola har inte, med stöd av sina rättigheter till de parallella varumärkena, motsatt sig Schweppes Internationals ansökan om registrering av en unionsformgivning som innehåller ordelementet ”Schweppes”.
2

Begäran har framställts i ett mål mellan, å ena sidan, Peter Valach, Alena Valachová, SC Europa ZV II a.s, SC Europa LV a.s., VAV Parking a.s., SC Europa BB a.s. samt Byty A s.r.o. och, å andra sidan, Waldviertler Sparkasse Bank AG, Československá obchodná banka a.s. och Stadt Banská Bystrica (staden Banská Bystrica) och avser talan om skadestånd utanför kontraktsförhållanden på grund av att en rekonstruktionsplan i ett insolvensförfarande avseende VAV invest s.r.o avvisades.
23

Det är mot denna bakgrund som Tribunal da Relação do Porto (appellationsdomstol i Guimarães) har beslutat att vilandeförklara målet och ställa följande tolkningsfrågor till domstolen: ”1. Omfattar den obligatoriska försäkring som avses i artikel 3.1 i [första direktivet] användning av fordon – på vilka platser som helst, såväl offentliga som privata – endast när de framförs eller även när de är stillastående, men med motorn igång? 2) Omfattar begreppet ’användning av fordon’ i artikel 3.1 i nämnda direktiv en på en plan grusväg på ett jordbruksföretag stillastående jordbrukstraktor som, i dess sedvanliga funktion, används vid utförande av jordbruksarbete (besprutning av vinstockar med bekämpningsmedel), med motorn igång för att driva pumpen till behållaren med bekämpningsmedlet och som, under dessa omständigheter, till följd av ett jordskred utlöst av följande faktorer i kombination: – traktorns vikt, – vibrationer från traktorns motor och pumpen för spridning av bekämpningsmedlet, upphängd i den bakre delen av traktorn, – kraftiga regn, välter och träffar fyra arbetare som utför detta arbete på de lägre odlingsterrasserna, varvid en arbetare som höll i den slang som användes till besprutningen omkom? 3) Om de två föregående frågorna ska besvaras jakande: Är denna tolkning av begreppet ’användning av fordon’ i artikel 3.1 i [första direktivet] till hinder för en nationell bestämmelse (artikel 4.4 i [Decreto-Lei n.o 291/2007 que aprova o regime do sistema do seguro obrigatório de responsabilidade civil automóvel (lagdekret 291/2007 med bestämmelser om systemet med obligatorisk ansvarsförsäkring för motorfordon) av den 21 augusti 2007 (nedan kallad lagdekret nr 291/2007)] enligt vilken den obligatoriska försäkring som avses i nämnda artikel 3.1 [i detta direktiv] inte gäller fordon som endast används för jordbruk eller i industriella sammanhang?”
33

Vad, för det första, beträffar lydelsen av artikel 226.5 i mervärdesskattedirektivet ska påpekas att denna bestämmelse skiljer sig åt i olika språkversioner. Vissa språkversioner av nämnda bestämmelse, såsom den spanska, engelska, franska och lettiska versionen, hänvisar till ”nombre completo y la dirección ”, ”the full name and address”, ”nom complet et l’adresse ” eller ”pilns vārds vai nosaukums un adrese” medan andra språkversioner, bland annat den tyska och den italienska, hänvisar till skyldigheten att nämna ”vollständigen Namen und die vollständige Anschrift ” respektive ”nome e l’indirizzo completo”.
15

Artikel 5 i förordningen har rubriken ”Innehållen betalning av exportbidrag”. Artikel 5.1 har följande lydelse: ”Det totala exportbidraget per djur beräknat i enlighet med andra stycket ska inte betalas för a) djur som har dött under transporten, utom i de fall som anges i punkt 2, … c) djur för vilka den behöriga myndigheten anser att bestämmelserna i artiklarna 3–9 i förordning … nr 1/2005 och de däri nämnda bilagorna inte har följts mot bakgrund av de handlingar som avses i artikel 4.2 och/eller alla andra uppgifter som myndigheten förfogar över när det gäller efterlevnaden av den här förordningen. …”
20

Argenta Spaarbank erhöll utdelningar på 3059292 BEF (cirka 75838 euro) under räkenskapsåret 1999 (taxeringsåret 2000) och 11960419 BEF (cirka 296490 euro) under räkenskapsåret 2000 (taxeringsåret 2001) från innehav som banken haft under kortare tid än ett år vid tidpunkten för utdelningarna.