ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
13

Vidare slog kommissionen fast att under den relevanta perioden, nämligen från den 9 juni 1999 till den 15 maj 2003, hade företagen sammanträffat en eller två gånger per år. Mötena hade hållits i Malaga (Spanien) den 9–11 juni 1999, i Singapore den 29 maj 2000, i Barcelona (Spanien) den 29 oktober–1 november 2000, i Lissabon (Portugal) den 29 och den 30 maj 2001, i Tokyo den 18 och den 19 februari 2002, i Wien (Österrike) den 26 och den 27 september 2002 (nedan kallade Wienmötet) och i Zürich (Schweiz) den 15 och den 16 maj 2003 (nedan kallat Zürichmötet). Enligt kommissionen syftade dessa möten bland annat till att bekräfta the gentlemen’s agreement.
14

Artikel 23 i denna förordning har rubriken ”Försenad inlämning”. I artikel 23.1 föreskrivs följande: ”Utom vid force majeure och exceptionella omständigheter enligt artikel 75 ska inlämnande av en stödansökan enligt denna förordning efter utgången av den tillämpliga tidsfristen medföra att det stödbelopp som jordbrukaren skulle ha haft rätt till om ansökan lämnats inom tidsfristen, minskas med 1 % per arbetsdag. Utan att det påverkar särskilda åtgärder som vidtas av medlemsstaterna när det gäller kravet på att styrkande handlingar ska lämnas in i god tid för att möjliggöra planering och genomförande av effektiva kontroller, ska första stycket också gälla dokument, avtal och deklarationer som ska lämnas in till den behöriga myndigheten enligt artiklarna 12 och 13 i de fall sådana handlingar ligger till grund för berättigandet till stödet i fråga. I sådana fall ska minskningen göras på det stödbelopp som ska betalas ut. Om förseningen överstiger 25 kalenderdagar, ska ansökan inte godtas.”
19

Rüdiger Hobohm överklagade detta beslut till den hänskjutande domstolen, Bundesgerichtshof (federala högsta domstolen). Denna anser att Benedikt Kampiks verksamhet som fastighetsmäklare i Spanien var ”riktad till” Tyskland i den mening som avses i artikel 15.1 c i förordning nr 44/2001, eftersom vissa omständigheter som vittnar om att verksamheten ”riktas till” konsumentens hemviststat, såsom de som domstolen nämnde i sin dom Pammer och Hotel Alpenhof (C‑585/08 och C‑144/09, EU:C:2010:740), föreligger i det nu aktuella fallet. Dessa omständigheter är bland annat för det första att Benedikt Kampik erbjöd sina tjänster på internet genom en tyskspråkig webbplats under toppdomänen ”com”, för det andra att den webbplatsen angav en mejladress för kontakt som låg på en server under toppdomänen ”de”, för det tredje att Benedikt Kampiks verksamhet kunde kontaktas via ett telefonnummer i Berlin och för det fjärde att Benedikt Kampik i sin verksamhet använde sig av prospekt på tyska. Förmedlingsavtalet uppfyller därmed villkoren för att artikel 15.1 c i förordning nr 44/2001 ska vara tillämplig, eftersom det ingicks som ett led i Benedikt Kampiks verksamhet ”riktad till” Rüdiger Hobohms hemvistmedlemsstat. Däremot uppfyller sysslomannaavtalet, som Rüdiger Hobohm grundar sina krav på, enligt den hänskjutande domstolen inte – om det betraktas isolerat – villkoren för att nämnda artikel 15.1 c ska tillämpas, eftersom det avtalet inte faller inom ramen för en sådan verksamhet.
15

Artikel 92 i dekretet har följande lydelse: ”1) [Institutets] regionenhet ska överföra penningbeloppen för utbetalning av pensioner till ett samlingskonto tillhörande Balgarski poshtis regionenhet. Transfereringarna mellan [institutets] regionenhet och Balgarski poshtis regionenhet avseende de pensioner som betalas ut under respektive månad avslutas senast vid utgången av samma månad. 2) Som ersättning för det arbete som Balgarski poshtis regionenheter utför i samband med att pensioner utbetalas via postnätet får de 8,5 promille av det utbetalade pensionsbeloppet, vilket [institutet] betalar ut under måndaden. Detta belopp överförs senast den 7:e följande månad. 3) Mervärdesskatten på det penningbelopp som anges i punkt 2 överförs från [institutets] regionenhet till Balgarski poshtis regionenhet tillsammans med nämnda belopp. 4) De utbetalningar som avses i punkterna 2 och 3 ovan ska ombesörjas med stöd av en faktura som Balgarski poshtis regionalenhet upprättar efter det att månadens pensioner har utbetalats. 5) Om en anställd vid postfilialen orsakar en felaktig pensionsutbetalning, ska Balgarski poshtis regionenhet ersätta [institutets] regionenhet för detta.”
9

I artikel 51.1 och 51.2 ET föreskrivs följande: ”1. Vid tillämpningen av bestämmelserna i denna lag avses med kollektiv uppsägning upphörande av anställningsavtal av ekonomiska, tekniska, organisatoriska eller produktionsrelaterade skäl om antalet uppsägningar under en period av nittio dagar avser minst a) 10 arbetstagare vid företag med färre än 100 anställda, b) 10 procent av antalet arbetstagare vid företag med mellan 100 och 300 anställda, c) 30 arbetstagare i företag med mer än 300 anställda. … Kollektiv uppsägning ska även anses föreligga när anställningsavtalen upphör för samtliga anställda i företaget, under förutsättning att antalet arbetstagare är fler än fem, när detta är resultatet av att företaget helt upphör med sin verksamhet av samma skäl som anges ovan. Vid beräkningen av antalet uppsägningar enligt första stycket i denna artikel ska hänsyn även tas till uppsägningar som arbetsgivaren gjort under referensperioden av andra skäl, som inte är hänförliga till berörda arbetstagare personligen och som skiljer sig från dem som anges i artikel 49.1 c i denna lag, förutsatt att antalet uppgår till minst fem. Om företaget under på varandra följande 90-dagarsperioder, och i syfte att kringgå bestämmelserna i förevarande artikel, med stöd av artikel 52 c i denna lag säger upp färre arbetstagare än vad som anges i tröskelvärdena ovan och det inte föreligger nya skäl som motiverar en sådan åtgärd, ska dessa uppsägningar anses utgöra ett kringgående av lagstiftningen och ska förklaras vara ogiltiga och utan verkan. 2. En kollektiv uppsägning ska föregås av en period av överläggningar med arbetstagarnas representanter. Denna period ska vara högst 30 kalenderdagar eller högst 15 kalenderdagar för företag med färre än 50 anställda. Överläggningarna med arbetstagarnas representanter ska åtminstone avse möjligheterna att undvika kollektiva uppsägningar eller att minska antalet berörda arbetstagare samt att mildra konsekvenserna av uppsägningarna genom åtgärder, som omplaceringar, eller utbildnings- eller omskolningsinsatser för att förbättra anställbarheten. …”
3

I bilaga IV.3 till 2003 års anslutningsakt föreskrivs regler för de statliga stöd som införts i bland annat Ungern före tidpunkten för dess anslutning till Europeiska unionen. Punkterna 1–3 däri har följande lydelse: ”1. Följande stödordningar och individuellt stöd som införts i en ny medlemsstat före tidpunkten för anslutningen och fortfarande tillämpas efter detta datum skall vid anslutningen betraktas som befintligt stöd enligt artikel 88.1 [EG]: a) stödåtgärder som införts före den 10 december 1994, b) stödåtgärder som förtecknas i tillägget till denna bilaga, c) stödåtgärder som före anslutningen utvärderats av den nya medlemsstatens myndighet för övervakning av statligt stöd, som ansetts vara förenliga med regelverket och som kommissionen inte har gjort några invändningar mot på grundval av allvarliga tvivel om åtgärdens förenlighet med den gemensamma marknaden, i enlighet med det förfarande som föreskrivs i punkt 2. Samtliga vid anslutningen ännu tillämpliga åtgärder som utgör statligt stöd och som inte uppfyller villkoren ovan skall vid tillämpningen av artikel 88.3 [EG] anses vara nytt stöd vid anslutningen. ... 2. ... Om kommissionen inte motsätter sig den befintliga stödåtgärden på grundval av allvarliga tvivel om åtgärdens förenlighet med den gemensamma marknaden inom tre månader efter det att den erhållit uttömmande information om åtgärden eller efter det att den erhållit ett uttalande från den nya medlemsstaten i vilket medlemsstaten informerar kommissionen om att den anser att den information som lämnats är uttömmande eftersom begärd ytterligare information inte är tillgänglig eller har redan lämnats, skall kommissionen anses ha avstått från att göra några invändningar. Alla stödåtgärder som har lagts fram för kommissionen enligt förfarandet i punkt 1 c före anslutningen är föremål för ovannämnda förfarande oberoende av att den nya berörda medlemsstaten redan har blivit medlem i unionen under undersökningsperioden. 3. Ett beslut av kommissionen om att motsätta sig en åtgärd enligt punkt 1 c skall anses som ett beslut att inleda det formella undersökningsförfarandet enligt rådets förordning (EG) nr 659/1999 om tillämpningsföreskrifter för artikel [88 EG] [(EGT L 83, s. 1)]. Om ett sådant beslut fattas före tidpunkten för anslutningen skall beslutet träda i kraft först vid tidpunkten för anslutningen.”
9

Den vara som är aktuell i det nationella målet började saluföras i Förenade kungariket från år 1935 av Rowntree & Co Ltd, under namnet ”Rowntree’s Chocolote Crisp”. År 1937 ändrades varans namn till ”Kit Kat Chocolate Crisp” och förkortades därefter till ”Kit Kat”. År 1988 förvärvades det företaget, vars nya firma var Rowntree plc, av Nestlé.
20

Vidare frågar sig den hänskjutande domstolen huruvida rättssäkerhetsprincipen utgör hinder för att kräva betalning av mervärdesskatt under sådana förhållanden som dem som föreligger i det nationella målet, där skattemyndigheten inte har iakttagit denna skyldighet att på eget initiativ registrera en beskattningsbar person till mervärdesskatt, och i praktiken inte har påfört mervärdesskatt på veterinärmedicinska tjänster under perioden mellan den 1 oktober 2007 och den 31 december 2010. Den hänskjutande domstolen frågar sig även vilka slutsatser som ska dras av att domen kommissionen/Italien (122/87, EU:C:1988:256) inte fanns publicerad på rumänska under denna period.
33

Den hänskjutande domstolen har i förevarande fall visserligen inte närmare angett varför den har begärt att direktiv 2002/96 ”och/eller” direktiv direktiv 2012/19 ska tolkas. Av de handlingar som har getts in till domstolen framgår emellertid dels att den förstnämnda domstolen ska pröva den talan som Sommer väckte i juli 2013, det vill säga före den 15 februari 2014 då direktiv 2002/96 upphörde att gälla, dels att Sommer i sin talan bland annat har yrkat att Rademacher ska förpliktas att ersätta all den skada som klaganden i det nationella målet lidit till följd av det illojala beteende som den anser att Rademacher gjort sig skyldigt till, varvid detta beteende inleddes under den tid då direktiv 2002/96 gällde och har fortsatt under giltighetstiden för direktiv 2012/19.
2

Begäran har framställts i ett mål mellan Directeur général des douanes et droits indirects (generaldirektören för tullar och indirekta skatter) och Directeur régional des douanes et droits indirects d’Auvergne (regiondirektören för tullar och indirekta skatter i Auvergne), å ena sidan, och bolaget Brasserie Bouquet SA (nedan kallat Brasserie Bouquet), å andra sidan. Målet rör tillämpningen av en nedsatt punktskattesats på öl som bolaget tillverkade under åren 2007–2010.
10

I den franska språkversionen av detta skäl 2 och denna artikel 1.1 användes uttrycket ”personnes reconnues comme responsables” (personer som funnits/fastställts vara ansvariga) men i den engelska språkversionen av dessa skäl användes uttrycket ”persons having been identified as responsible” (personer som identifierats som ansvariga).
7

Artikel 15 i direktivet, med rubriken ”Förvar”, har följande lydelse: ”1. Om inte andra tillräckliga, men mindre ingripande, åtgärder kan tillämpas verkningsfullt i det konkreta fallet, får medlemsstaterna endast hålla i förvar en tredjelandsmedborgare som är föremål för förfaranden för återvändande för att förbereda återvändandet och/eller för att genomföra avlägsnandet, särskilt när a) det finns risk för avvikande, eller b) den berörda tredjelandsmedborgaren håller sig undan eller förhindrar förberedelserna inför återvändandet eller avlägsnandet. Förvar ska vara under så kort tid som möjligt och får endast fortgå under den tid som förfarandena inför avlägsnandet pågår och genomförs med rimliga ansträngningar. 2. Ett beslut om förvar ska fattas av förvaltningsmyndigheter eller rättsliga myndigheter. Ett beslut om förvar ska utfärdas skriftligt och med angivande av de faktiska och rättsliga omständigheterna. När ett beslut om förvar har fattats av förvaltningsmyndigheter ska medlemsstaterna a) antingen så snart som möjligt efter det att en person tagits i förvar se till att ett beslut fattas om snabb rättslig prövning av förvarsbeslutets laglighet, b) eller medge den berörda tredjelandsmedborgaren rätt att inleda förfaranden för att få lagligheten av förvarsbeslutet prövat så snart som möjligt efter det att de aktuella förfarandena inleddes. Medlemsstaterna ska i detta fall omedelbart informera den berörda tredjelandsmedborgaren om möjligheten att inge en sådan ansökan. Den berörda tredjelandsmedborgaren ska friges omedelbart om kvarhållandet i förvar inte är lagligt. 3. I varje enskilt fall ska beslutet om förvar omprövas med lämpliga mellanrum, antingen på begäran av den berörda tredjelandsmedborgaren eller ex officio. För längre perioder av förvar ska prövningar övervakas av en rättslig myndighet. 4. När det framkommer att rimliga utsikter till ett avlägsnande inte längre föreligger på grund av rättsliga eller andra överväganden, eller de villkor som fastställs i punkt 1 inte längre föreligger, upphör hållandet i förvar att vara berättigat och den berörda personen ska omedelbart friges. 5. Tredjelandsmedborgaren ska hållas i förvar så länge som de villkor som fastställs i punkt 1 uppfylls och så länge som det är nödvändigt för att försäkra sig om att avlägsnandet kan genomföras. Varje medlemsstat ska fastställa en begränsad förvarsperiod, som inte får överskrida sex månader. 6. Medlemsstaterna får inte förlänga den period som avses i punkt 5 annat än med en begränsad tid som inte överskrider ytterligare tolv månader i enlighet med nationell rätt i sådana fall där avlägsnandet, trots alla rimliga ansträngningar, sannolikt kommer att ta längre tid a) på grund av bristande samarbete från den berörda tredjelandsmedborgarens sida, eller b) beroende på att införskaffandet av nödvändiga handlingar från tredjeländer drar ut på tiden.”
Mål C‑592/14

European Federation for Cosmetic Ingredients

mot

Secretary of State for Business, Innovation and Skills

och

Attorney General

(begäran om förhandsavgörande från High Court of Justice (England & Wales), Queen’s Bench Division (Administrative Court))

”Begäran om förhandsavgörande — Tillnärmning av lagstiftning — Kosmetiska produkter — Förordning (EG) nr 1223/2009 — Artikel 18.1 b — Kosmetiska produkter med beståndsdelar eller kombinationer av beståndsdelar som har varit föremål för djurförsök 'för att uppfylla kraven i denna förordning’ — Förbud mot utsläppande på Europeiska unionens marknad — Räckvidd”

Sammanfattning – Domstolens dom (första avdelningen) av den 21 september 2016

Domstolsförfarande – Begäran om att det muntliga förfarandet ska återupptas – Begäran om att få yttra sig över rättsfrågor som behandlas i generaladvokatens förslag till avgörande – Villkor för att återuppta förfarandet (Artikel 252 andra stycket FEUF; domstolens stadga, artikel 23; domstolens rättegångsregler, artikel 83) Unionsrätt – Tolkning – Metoder – Bokstavstolkning, systematisk tolkning och teleologisk tolkning Tillnärmning av lagstiftning – Kosmetiska produkter – Förordning nr 1223/2009 – Förbud mot utsläppande på marknaden av produkter med beståndsdelar som har varit föremål för djurförsök – Räckvidd – Utförandet av djurförsök i tredjeland i syfte att där saluföra produkterna – Omfattas – Villkor – Användning av uppgifterna från djurförsöken i samband med en begäran om bevis på att produkterna är säkra, i syfte att släppa ut dem på unionsmarknaden (Europaparlamentets och rådets förordning nr 1223/2009, artikel 18.1 b)
Artiklarna 167, 178 a, 179 och 226 led 3 i direktiv 2006/112 om ett gemensamt system för mervärdesskatt ska tolkas så, att de utgör hinder för en nationell lagstiftning enligt vilken rättelsen av en obligatorisk uppgift i en faktura, nämligen ett registreringsnummer för mervärdesskatt, inte ska ges retroaktiv verkan, vilket innebär att avdragsrätten för mervärdesskatt för den rättade fakturan inte får göras gällande för det år då den ursprungliga fakturan upprättades utan för det år då fakturan rättades.

I artikel 179 första stycket i direktiv 2006/112 föreskrivs att den beskattningsbara personen ska göra avdraget genom att från det totala mervärdesskattebelopp som ska betalas för en given beskattningsperiod subtrahera det totala skattebelopp ”för vilket avdragsrätt har inträtt under samma period och utövas i enlighet med bestämmelserna i artikel 178”. Detta innebär att avdragsrätten i princip ska utövas under den period under vilken denna rätt inträtt och under vilken den beskattningsbara personen innehar en faktura.

Avdragsrätten enligt artikel 167 och följande artiklar i direktiv 2006/112 utgör en oskiljaktig del av mervärdesskattesystemet och får i princip inte inskränkas. Avdragsrätt inträder omedelbart för hela den ingående skatten. Principen om mervärdesskattens neutralitet kräver att den ingående mervärdesskatten får dras av när de materiella kraven är uppfyllda, även om den beskattningsbara personen har underlåtit att uppfylla vissa formella krav. Innehavet av en faktura som innehåller de uppgifter som föreskrivs i artikel 226 i direktiv 2006/112 utgör ett formellt krav och är inte ett materiellt krav för avdragsrätt för mervärdesskatt.

(se punkterna 35, 37, 38 och 43 samt domslutet)
34

I artikel 48.2 i tribunalens rättegångsregler stadgas att nya grunder inte får åberopas under rättegången, såvida de inte föranleds av rättsliga eller faktiska omständigheter som har framkommit först under förfarandet. Det argument som klaganden framförde under den muntliga förhandlingen vid tribunalen kunde således uppenbart inte tas upp till sakprövning, eftersom det rörde sig om en ny grund föranledd av en faktisk omständighet som klaganden hade varit den första att få kännedom om och som inte hade framkommit under förfarandet.
8

Under perioden 2003–2009 fick Y Ltd kapitaltillskott genom riktade nyemissioner till X AB. X AB har därefter, vid två tillfällen, avyttrat andelar i Y Ltd till sitt eget moderbolag. Efter avyttringarna innehade X AB cirka 45 procent av andelarna i Y Ltd avseende såväl kapital som röster.
8

Punkterna 20–23 i kommissionens meddelande om immunitet mot böter och nedsättning av böter i kartellärenden (EGT C 45, 2002, s. 3) (nedan kallat 2002 års meddelande om samarbete), har följande lydelse: ”B. Nedsättning av böter 20. Företag som inte uppfyller villkoren i avsnitt A ovan kan beviljas nedsättning av böter som annars skulle ha ålagts dem. 21. För att uppfylla villkoren måste ett företag förse kommissionen med bevis på den misstänkta överträdelsen som har ett betydande mervärde jämfört med dem som kommissionen redan har samlat in. Dessutom måste det upphöra med sin inblandning i den misstänkta överträdelsen senast vid den tidpunkt då företaget inkommer med bevismaterialet. 22. Begreppet ’mervärde’ avser i vilken grad bevismaterialet som sådant eller genom sin detaljrikedom stärker kommissionens förmåga att klart fastställa sakförhållandena i ärendet. I sin bedömning tillmäter kommissionen i allmänhet skriftliga bevis från den period som uppgifterna gäller ett större kvalitativt värde än bevis som framställs senare. På liknande sätt kommer de bevis som är direkt relevanta för klargörandet av sakförhållandena generellt att kvalitativt värderas högre än bevis som endast indirekt är relevanta. 23. Kommissionen kommer att avgöra följande i de slutgiltiga beslut som fattas för att fullborda det administrativa förfarandet: a) Huruvida det bevismaterial som ett företag lämnat har ett betydande mervärde jämfört med det bevismaterial som kommissionen besitter vid samma tidpunkt. b) Hur omfattande nedsättning ett företag kommer att åtnjuta vilket kommer att bestämmas enligt det följande på grundval av de böter som annars skulle ha ålagts företagen. För — det första företaget som uppfyller villkoren i punkt 21 får en nedsättning med 30–50 %, — det andra företaget som uppfyller villkoren i punkt 21 får en nedsättning med 20–30 %, — övriga företag som uppfyller villkoren i punkt 21 får en nedsättning med upp till 20 %. För att bestämma nivån av nedsättning inom dessa kategorier kommer kommissionen att beakta tidpunkten för inlämnandet av bevismaterialet som uppfyller villkoren i punkt 21 och i vilken omfattning det representerar mervärde. Den kan också beakta i vilken grad och med vilken kontinuitet företaget samarbetar efter det datum bevismaterialet lämnats in. Om ett företag lämnar in bevismaterial som gäller för kommissionen tidigare okända sakförhållanden som har ett direkt samband med den misstänkta kartellens betydelse och varaktighet, kommer kommissionen inte att beakta dessa element när den avgör vilka böter som skall åläggas det företag som tillhandahållit detta bevismaterial.”
1

T & L Sugars Ltd och Sidul Açúcares Unipessoal Lda (nedan kallade T & L Sugars respektive Sidul Açúcares) har yrkat att domstolen ska upphäva den av Europeiska unionens tribunal meddelade domen T & L Sugars och Sidul Açúcares/kommissionen (T‑279/11, EU:T:2013:299) (nedan kallad den överklagade domen). Genom denna dom avvisade tribunalen deras talan om ogiltigförklaring av kommissionens förordning (EU) nr 222/2011 av den 3 mars 2011 om undantagsåtgärder avseende utsläppande på unionsmarknaden av socker och isoglukos utöver kvoterna under regleringsåret 2010/11 (EUT L 60, s. 6), av kommissionens genomförandeförordning (EU) nr 293/2011 av den 23 mars 2011 om fastställande av en tilldelningskoefficient om avslag av nya ansökningar och om avslutande av ansökningsomgången för tillgängliga kvantiteter socker producerat utöver kvoten och avsett för försäljning på unionsmarknaden till nedsatt överskottsavgift (EUT L 79, s. 8), av kommissionens genomförandeförordning (EU) nr 302/2011 av den 28 mars 2011 om öppnande av en tullkvot för exceptionell import av vissa kvantiteter socker under regleringsåret 2010/11 (EUT L 81, s. 8), samt av kommissionens genomförandeförordning (EU) nr 393/2011 av den 19 april 2011 om fastställande av tilldelningskoefficienten för utfärdande av importlicenser för sockerprodukter inom vissa tullkvoter för vilka det lämnats in ansökningar under perioden 1–7 april 2011, och om tillfälligt stopp för ansökningar om sådana licenser (EUT L 104, s. 39) (nedan tillsammans kallade de angripna förordningarna).
33

Den tolkningen överensstämmer med unionslagstiftarens avsikter enligt förarbetena till direktiv 2005/36. I Europeiska kommissionens ursprungliga förslag (förslaget till Europaparlamentets och rådets direktiv om erkännande av yrkeskvalifikationer (KOM(2002)119 slutlig) (EGT C 181E, s. 183)) nämndes i fråga om artikel 10 i direktiv 2005/36 således varken ”specifik och exceptionell anledning” eller artikel 10 a–g i det direktivet. Det begreppet lades liksom de bestämmelserna till på initiativ av Europeiska unionens råd i gemensam ståndpunkt (EG) nr 10/2005 antagen av rådet den 21 december 2004 inför antagandet av Europaparlamentets och rådets direktiv 2005/…/EG av den … om erkännande av yrkeskvalifikationer (EGT C 58 E, s. 1). Det följer av rådets motivering (EGT C 58 E, s. 119) att rådet ansåg att kommissionens ursprungliga förslag avseende artikel 10 i det direktivet var för omfattande. Rådet preciserade dessutom att ”den generella ordningen [bör] endast tillämpas på yrken som inte omfattas av kapitlen II och III i avdelning III och på de särskilda fall som anges i artikel 10 a–g i den gemensamma ståndpunkten, där sökanden tillhör ett yrke som omfattas av dessa kapitel, men av en specifik och exceptionell anledning inte uppfyller villkoren i de kapitlen”.