Förenade målen T-425/04, T-444/04, T-450/04 och T-456/04

Republiken Frankrike m.fl.

mot

Europeiska kommissionen

”Statligt stöd – Finansiella åtgärder till förmån för France Télécom – Planerat aktieägartillskott – Offentliga uttalanden av en ledamot i den franska regeringen – Beslut i vilket stödet förklaras oförenligt med den gemensamma marknaden och i vilket det inte fastställs att det ska återkrävas – Talan om ogiltigförklaring – Berättigat intresse av att få saken prövad – Upptagande till sakprövning – Begreppet statligt stöd – Fördel – Statliga medel – Motiveringsskyldighet”

Sammanfattning av domen

1. Talan om ogiltigförklaring – Talan väckt av en medlemsstat – Talan riktad mot kommissionens beslut att förklara stöd oförenligt med den gemensamma marknaden – Det uppställs inte som villkor att det ska visas att det föreligger ett berättigat intresse av att få saken prövad för att talan ska tas upp till sakprövning

2. Talan om ogiltigförklaring – Fysiska eller juridiska personer – Berättigat intresse av att få saken prövad – Kommissionens beslut att förklara stöd oförenligt med den gemensamma marknaden

3. Stöd som ges av en medlemsstat – Begrepp – Offentliga uttalanden av en ledamot i en medlemsstats regering vilka ger uttryck för medlemsstatens avsikt att vidta nödvändiga åtgärder för att lösa ett företags ekonomiska svårigheter – Fördel beviljad utan att det skett en överföring av statliga medel – Omfattas inte – Plan att bevilja ett företag en kreditfacilitet

(Artikel 87.1 EG)

4. Stöd som ges av en medlemsstat – Begrepp – Statens beviljande av en fördel finansierad av statliga medel – Offentliga uttalanden av en ledamot i en medlemsstats regering vilka ger uttryck för medlemsstatens avsikt att vidta nödvändiga åtgärder för att lösa ett företags ekonomiska svårigheter – Fördel beviljad utan att det skett en överföring av statliga medel – Omfattas inte

(Artikel 87.1 EG)

5. Stöd som ges av en medlemsstat – Kommissionens beslut – Domstolsprövning

6. Institutionernas rättsakter – Motivering – Skyldighet – Omfattning

(Artikel 253 EG)

1. I EG‑fördraget görs en klar åtskillnad mellan dels institutionernas och medlemsstaternas, dels fysiska och juridiska personers rätt att väcka talan om ogiltigförklaring. Samtliga medlemsstater ges rätt att genom en talan om ogiltigförklaring bestrida rättsenligheten av kommissionens beslut, utan att det uppställs som villkor för utövandet av denna rätt att det visas att det föreligger ett berättigat intresse av att få saken prövad. Det åligger således inte en medlemsstat att visa att en rättsakt från kommissionen som medlemsstaten ifrågasätter får rättsverkningar mot medlemsstaten för att talan ska kunna upptas till prövning. Ett berättigat intresse av att få saken prövad avser endast talan som väckts av fysiska eller juridiska personer och inte av institutioner eller medlemsstater.

Begreppet berättigat intresse av att få saken prövad ska inte förväxlas med konceptet rättsakt mot vilken talan kan väckas som innebär att en rättsakt ska vara avsedd att ha rättsverkningar som kan gå någon emot för att den ska kunna bli föremål för en talan om ogiltigförklaring, vilket ska bedömas med hänsyn till rättsaktens innehåll i sak.

Ett beslut fattat av kommissionen varigenom stöd förklaras oförenligt med den gemensamma marknaden får sådana bindande rättsverkningar och utgör således en rättsakt mot vilken en medlemsstat får väcka talan.

(se punkterna 118 och 119)

2. För att en talan om ogiltigförklaring ska tas upp till sakprövning krävs det att den fysiska eller juridiska person som har väckt talan har ett faktiskt intresse av att få rättsakten ogiltigförklarad. Ett sådant intresse föreligger endast om ogiltigförklaringen av denna rättsakt i sig kan få rättsliga följder, eller, uttryckt på annat sätt, om talan kan medföra en fördel för den person som väckt den. En rättsakt som helt tillgodoser denna persons krav är, per definition, följaktligen inte ett beslut som går denna person emot, och personen har inte något intresse av att begära att rättsakten ska ogiltigförklaras.

När det gäller ett beslut fattat av kommissionen varigenom stöd förklaras oförenligt med den gemensamma marknaden har emellertid en konkurrent till stödmottagaren ett faktiskt intresse av att få beslutet ogiltigförklarat, när konkurrenten gör gällande att medlemsstaten har vidtagit ytterligare stödåtgärder, vilka ger stödmottagaren klara fördelar och som dessutom skadar konkurrentens ställning på marknaden.

Den omständigheten att det fastställts att stöd beviljats och att det är oförenligt med den gemensamma marknaden, utesluter nämligen, a priori, inte att andra stödåtgärder beviljats som, fastän de inte omfattas av kommissionens beslut, även omfattas av föremålet för det administrativa förfarande som lett till att beslutet antagits och som dessutom väsentligen kan påverka vissa stödmottagande konkurrenters ställning på marknaderna.

När sökanden gör gällande att den angripna rättsakten, även om den eventuellt delvis gynnar denne, inte skyddar dennes rättsliga ställning på ett lämpligt sätt, ska sökanden anses ha ett berättigat intresse av att få saken prövad för att få till stånd en prövning av beslutets lagenlighet vid domstolen.

(se punkterna 116, 127, 128, 130 och 131)

3. För att en åtgärd ska kunna kvalificeras som statligt stöd i den mening som avses i artikel 87.1 EG krävs det, för det första, att den ger en fördel, som kan ha olika former (”av vilket slag det än är”), och, för det andra, att denna fördel direkt eller indirekt härrör från allmänna medel (som beviljas ”av en medlemsstat eller med hjälp av statliga medel”). Begreppet fördel innebär att det statliga ingripandet ska få till följd att stödmottagarens ekonomiska och/eller finansiella ställning förbättras eller rent av att stödmottagaren berikas, till exempel genom att de kostnader som normalt belastar dess budget minskas.

Vad beträffar inverkan av uttalanden av en medlemsstats regering vilka ger uttryck för medlemsstatens avsikt att vidta nödvändiga åtgärder för att lösa ett företags ekonomiska svårigheter, gäller följande. Dessa uttalanden kan ge företaget en avsevärd fördel, i den mån som de leder till att företaget återfår förtroendet på finansmarknaderna, gör det möjligt för företaget att lättare och till en lägre kostnad få ny kredit som det behöver för att återfinansiera sina kortsiktiga skulder och slutligen bidrar till att stabilisera företagets mycket instabila ekonomiska ställning. Sådana uttalanden kan nämligen ha en avgörande inverkan på kreditvärderingsinstitutens reaktion, bidra till att investerarna och fordringsägarna omvärderar företagets anseende samt visa sig vara avgörande för finansmarknadernas aktörers beteende, vilka senare deltog i en återfinansiering av det aktuella företaget.

Enligt de principer som reglerar beviljande av kredit och återfinansiering på kapitalmarknaderna är ett företags kreditvärdering och följaktligen risken för utebliven betalning av den beviljade krediten avgörande vid beräkningen av de återfinansieringskostnader som företaget ska stå för, bland annat med avseende på den ränta som förfallit till betalning för emission av nya obligationer. Av detta följer att ju mindre risken för utebliven betalning är, desto mindre komplicerad och kostsam blir återfinansieringen av den aktuella krediten på kapitalmarknaderna. Med andra ord har all positiv inverkan på ett företags kreditvärdering, om så endast genom offentliga uttalanden som kan skapa eller förstärka investerarnas förtroende, en omedelbar inverkan på de kostnader som företaget ska stå för vid återfinansiering på kapitalmarknaderna.

Kommissionen ska när den kvalificerar en åtgärd som statligt stöd utifrån objektiva kriterier visa att samtliga kumulativa villkor för begreppet stöd i den mening som avses i artikel 87.1 EG, inbegripet att det föreligger en fördel, är uppfyllda med hänsyn till de ekonomiska effekterna av den aktuella åtgärden.

När det gäller ett ensidigt erbjudande från staten om att tillhandahålla en kreditfacilitet till ett visst belopp kan kommissionen inte endast på grundval av detta förutsätta att anbudet har fördelaktiga ekonomiska effekter för mottagaren, utan att ta hänsyn till de villkor som reglerar fullgörandet av det aktuella kreditavtalet, och särskilt de villkor som gäller för beviljande och återbetalning av krediten. Detta gäller än mindre när mottagaren inte accepterade anbudet, utan nöjde sig med att återfinansiera sig till de villkor som rådde på marknaden. Om så inte var fallet skulle även ett kreditavtal med objektivt sett mindre fördelaktiga villkor, till exempel med högre ränta och strängare återbetalningsvillkor, än de som erbjuds på marknaden, kvalificeras som en fördel i den mening som avses i artikel 87.1 EG, endast därför att en offentlig fordringsägare förklarat sig villig att tillhandahålla mottagaren en viss summa.

(se punkterna 215, 231, 234, 237, 238, 253 och 255)

4. Enbart förmåner som tilldelas direkt eller indirekt med statliga medel ska anses som stöd i den mening som avses i artikel 87.1 EG. Distinktionen i denna bestämmelse mellan ”stöd som ges av en medlemsstat” och stöd som ges ”med hjälp av statliga medel” betyder nämligen inte att alla förmåner som en stat ger utgör stöd, oavsett om de finansieras med hjälp av statliga medel, utan innebär enbart att detta begrepp ska omfatta de förmåner som ges direkt av en medlemsstat samt de som ges genom ett offentligt eller privat organ som har utsetts eller inrättats av denna stat.

Kriteriet avseende en rationell privat investerare kan i detta sammanhang enbart tillämpas om de åtgärder som staten vidtagit till förmån för ett företag ger företaget en fördel som härrör från statliga medel.

Vad beträffar domstolsprövningens omfattning gäller följande. Begreppet stöd är ett objektivt begrepp, och den omständigheten att en åtgärd kvalificeras som statligt stöd – något som det enligt fördraget åligger såväl kommissionen som domstolen att bedöma – kan i princip inte motivera att kommissionen tillerkänns ett omfattande utrymme för skönsmässig bedömning, om det inte föreligger särskilda omständigheter som orsakas av bland annat den komplexa karaktären av det aktuella statliga ingripandet. Det är nämligen endast vid tillämpning av artikel 87.3 EG som kommissionen, inom ramen för bedömningen av huruvida vissa statliga åtgärder är förenliga med den gemensamma marknaden, vilket inbegriper komplicerade bedömningar av komplicerade ekonomiska, sociala, regionala eller sektoriella förhållanden, som kommissionen verkligen tillerkänns ett omfattande utrymme för skönsmässig bedömning. Begreppet statligt stöd, såsom det definieras i fördraget, är nämligen av juridisk beskaffenhet och ska tolkas utifrån objektiva kriterier. Av denna anledning ska domstolen, i princip och med beaktande av såväl de konkreta omständigheterna i målet som den tekniska eller komplicerade karaktären av de bedömningar som kommissionen har gjort, utöva en fullständig kontroll i frågor som avser huruvida en åtgärd omfattas av tillämpningsområdet för artikel 87.1 EG.

Fördelen ska följa av en överföring av statliga medel. Det förutsätts i princip, för att detta krav på samband mellan den konstaterade fördelen och ianspråktagandet av statliga medel ska vara uppfyllt, att fördelen har ett nära samband med en motsvarande kostnad som belastar statens budget eller att det på grundval av rättsligt bindande åtaganden av staten uppkommer en tillräckligt konkret ekonomisk risk som belastar denna budget.

När det gäller offentliga uttalanden av en ledamot i en medlemsstats regering, uttalanden vilka ger uttryck för medlemsstatens avsikt att vidta nödvändiga åtgärder för att lösa ett företags ekonomiska svårigheter förutsätts det, för att det ska vara fråga om ett konkret, ovillkorligt och oåterkalleligt åtagande enligt artikel 87.1 EG från den medlemsstatens sida, att uttalandena uttryckligen anger antingen exakt vilka belopp som ska investeras, vilka skulder som det ska ges en garanti för eller, åtminstone, att en ekonomisk ram förutbestäms, till exempel att en kreditfacilitet uppgående till ett visst belopp ska ställas till förfogande eller att villkoren för beviljande av det planerade stödet anges.

Endast den omständigheten att medlemsstaten hänvisade till sitt speciella rykte på finansmarknaderna räcker inte för visa att det förelåg en risk som innebär att det ska anses ha skett en överföring av statliga medel, i den mening som avses i artikel 87.1 EG, som har ett tillräckligt nära samband med den fördel som företaget beviljats genom offentliga uttalanden av en ledamot i en medlemsstats regering. Det räcker nämligen inte att medlemsstaten utnyttjar de regler som reglerar finansmarknaderna, i stället för att direkt eller indirekt ta statliga medel i anspråk, i syfte att stabilisera företagets ekonomiska ställning på kort sikt och just för att de nödvändiga affärsmässiga och ekonomiska villkoren skulle vara uppfyllda för att på så sätt kunna vidta mer konkreta stödåtgärder senare.

(se punkterna 214, 217–219, 262, 280, 282 och 297)

5. Inom ramen för gemenskapsrättsliga tvister avseende statligt stöd står det tribunalen fritt att bedöma de faktiska omständigheterna och bevisningen. I detta sammanhang ska dessutom tribunalen när den bedömer de faktiska omständigheterna avgöra frågan huruvida och i vilken mån en nationell rättsregel är tillämplig eller inte i det enskilda fallet, en fråga som omfattas av reglerna för bevisning och fördelningen av bevisbördan.

(se punkt 269)

6. Den motivering som krävs enligt artikel 253 EG ska vara anpassad till rättsaktens beskaffenhet. Av motiveringen ska klart och tydligt framgå hur den institution som har antagit rättsakten har resonerat, så att de som berörs därav kan få kännedom om skälen för den vidtagna åtgärden och så att domstolen ges möjlighet att utföra sin prövning. Skyldigheten att motivera ett beslut utgör för övrigt en väsentlig formföreskrift som ska särskiljas från frågan huruvida motiveringen är välgrundad, vilken ska hänföras till frågan huruvida den omtvistade rättsakten är lagenlig i materiellt hänseende. Motiveringen av ett beslut består nämligen i att det formellt anges vilka skäl beslutet grundar sig på. Om dessa skäl innehåller felaktigheter, inverkar detta på beslutets lagenlighet i materiellt hänseende, men inte på motiveringen av beslutet, som kan vara tillräcklig trots att den innehåller felaktiga skäl.

(se punkt 315)

TRIBUNALENS DOM (tredje avdelningen i utökad sammansättning)

den 21 maj 2010 ( )

”Statligt stöd – Finansiella åtgärder till förmån för France Télécom – Planerat aktieägartillskott – Offentliga uttalanden av en ledamot i den franska regeringen – Beslut i vilket stödet förklaras oförenligt med den gemensamma marknaden och i vilket det inte fastställs att det ska återkrävas – Talan om ogiltigförklaring – Berättigat intresse av att få saken prövad – Upptagande till sakprövning – Begreppet statligt stöd – Fördel – Statliga medel – Motiveringsskyldighet”

I de förenade målen T‑425/04, T‑444/04, T‑450/04 och T‑456/04,

Republiken Frankrike, inledningsvis företrädd av G. de Bergues, R. Abraham och S. Ramet, därefter av E. Belliard, G. de Bergues och S. Ramet, och slutligen av E. Belliard, G. de Bergues, A.-L. Vendrolini och J.-C. Niollet, samtliga i egenskap av ombud,

sökande i mål T‑425/04,

France Télécom SA, Paris (Frankrike), inledningsvis företrätt av advokaterna A. Gosset-Grainville och S. Hautbourg, därefter av S. Hautbourg,

sökande i mål T‑444/04,

Bouygues SA, Paris,

Bouygues Télécom SA, Boulogne-Billancourt (Frankrike),

företrädda av advokaterna J. Vogel, F. Sureau, D. Théophile och J. Blouet Gaillard,

sökande i mål T‑450/04,

Association française des opérateurs de réseaux et services de télécommunications (AFORS Télécom), Paris, företrädd av advokaterna O. Fréget, F. Herrenschmidt, M. Struys och L. Eskenazi,

sökande i mål T‑456/04,

mot

Europeiska kommissionen, inledningsvis företrädd av C. Giolito och J. Buendía Sierra, därefter av C. Giolito och D. Grespan, samtliga i egenskap av ombud,

svarande,

med stöd av

Republiken Frankrike, företrädd i mål T‑450/04 av E. Belliard, G. de Bergues, A.‑L. Vendrolini och J.-C. Niollet, samt i mål T‑456/04 av G. de Bergues, samtliga i egenskap av ombud,

intervenient i målen T‑450/04 och T‑456/04,

av

Bouygues SA, Paris,

och

Bouygues Télécom SA, Boulogne-Billancourt,

företrädda av advokaterna J. Vogel, F. Sureau, D. Théophile och J. Blouet Gaillard,

intervenienter i mål T‑444/04,

och av

France Télécom SA, Paris, inledningsvis företrätt av advokaterna A. Gosset-Grainville och S. Hautbourg, därefter av S. Hautbourg,

intervenient i målen T‑450/04 och T‑456/04,

angående yrkanden om ogiltigförklaring av kommissionens beslut 2006/621/EG av den 2 augusti 2004 om det statliga stöd som Frankrike genomfört till förmån för France Télécom (EUT L 257, s. 11),

meddelar

TRIBUNALEN (tredje avdelningen i utökad sammansättning),

sammansatt av ordföranden J. Azizi (referent), samt domarna E. Cremona, I. Labucka, S. Frimodt Nielsen och K. O’Higgins,

justitiesekreterare: E. Coulon,

efter det skriftliga förfarandet och förhandlingen den 21 april 2009,

följande

Dom

Bakgrund till tvisten

I – France Télécoms ekonomiska ställning under perioden 2001–2004

1 Fram till år 1990 lydde den verksamhet som bedrevs av France Télécom SA (nedan kallat FT) under ett statligt verk vid Ministère des Postes et Télécommunications (franska post- och telekommunikationsministeriet). FT bildades år 1991 i form av en offentligrättslig juridisk person och är sedan den 31 december 1996 ett aktiebolag. FT är börsnoterat sedan år 1997. Vid den tid då det beslut som är föremål för detta mål antogs var FT en koncern verksam huvudsakligen i Frankrike inom tillhandahållande av telekommunikationsnät och telekommunikationstjänster, bland annat inom sektorn för fast telefoni, samt, genom sina dotterbolag, bolagen Orange, Wanadoo och Equant, inom sektorn för mobiltelefoni, Internet och överföring av data och andra informationstjänster. År 2002 uppgick den franska statens andelar i FT:s aktiekapital till 56,45 procent.

2 Den 31 december 2001 offentliggjorde FT sin årsredovisning för år 2001, vari framgick att bolaget hade en nettoskuld på 63,5 miljarder euro och gjorde en förlust på 8,3 miljarder euro.

3 Den 30 juni 2002 hade FT en nettoskuld på 69,69 miljarder euro, varav 48,9 miljarder euro var obligationslån som förföll till betalning under perioden 2003–2005. Den skuld som följde av obligationslånen hade huvudsakligen uppkommit på grund av att FT från och med år 1999 hade gjort omfattande förvärv, såsom uppköpet av den brittiska operatören Orange och förvärvet av en del av den tyska operatören Mobilcoms aktiekapital, vilka syftade till att FT skulle utveckla sin verksamhet inom sektorn för mobiltelefoni.

4 Den franska ekonomi-, finans- och industriministern (ministre de l’Économie, des Finances et de l’Industrie) (nedan kallad ekonomiministern) uttalade sig om FT:s ekonomiska ställning i en intervju som publicerades i dagstidningen Les Echos den 12 juli 2002 (nedan kallat uttalandet av den 12 juli 2002) enligt följande:

”Vi är majoritetsägare med 55 procent av aktiekapitalet … I egenskap av aktieägare kommer staten att bete sig som en rationell investerare och kommer att vidta lämpliga åtgärder om [FT] skulle få problem … Jag upprepar att om [FT] skulle få finansieringsproblem, vilket inte är fallet i dag, kommer staten att vidta nödvändiga åtgärder för att de ska övervinnas. Ni sätter ny fart på ryktena om ett kapitaltillskott … Absolut inte! Jag säger bara att vi i sinom tid kommer att vidta lämpliga åtgärder. Om det skulle bli nödvändigt …”

5 I det halvårsbokslut som offentliggjordes den 12 september 2002 framgick att FT:s omsättning hade ökat med 10 procent jämfört med samma period räkenskapsåret 2001. Vinst före finansiella poster (nedan kallad Ebitda) uppgick till 6,87 miljarder euro, det vill säga en ökning med 13,3 procent jämfört med historiska uppgifter och 9,8 procent jämfört med pro forma-uppgifter. Rörelseresultatet uppgick till 3,18 miljarder euro, det vill säga en ökning med 15 procent jämfört med pro forma-uppgifter. Resultatet efter finansiella kostnader (1,75 miljarder euro), men före skatt, vinstandelar och minoritetsintressen uppgick efter engångsåtgärder till 718 miljarder euro jämfört med 271 miljarder euro den 30 juni 2001. Det fria operativa kassaflödet uppgick till 3,6 miljarder euro, det vill säga en ökning med 15 procent jämfört med det första kvartalet år 2001. FT bekräftade på samma gång att bolaget den 30 juni 2002 hade ett underskott på 440 miljoner euro i konsoliderat eget kapital.

6 Den 12 september 2002 tillkännagav de franska myndigheterna att de accepterade FT:s verkställande direktörs (VD) avskedsansökan (nedan kallad FT:s före detta VD).

7 I ett pressmeddelande av den 13 september 2002 gjorde de franska myndigheterna följande uttalande avseende FT:s ekonomiska ställning:

”Efter de oförutsedda förlusterna under första halvåret har [FT] ett stort underskott på eget kapital. Denna ekonomiska situation undergräver [FT:s] potential. Därför kommer [den franska] regeringen att ta det fulla ansvaret … Med hänsyn till den nya situationen med kraftigt försämrade räkenskaper, har [den före detta VD:n för FT] erbjudit sig att avgå vilket [den franska] regeringen har accepterat. Beslutet ska formaliseras vid ett styrelsemöte om några veckor, då en ny VD kommer att utses… Den nya VD:n kommer snarast att lägga fram en plan för styrelsen för att återställa sunda finanser, sanera skulderna och hämta upp den ekonomiska ställningen, men samtidigt bevara företagets strategiska position. [Den franska s]taten kommer att hjälpa [FT] att genomföra planen och kommer själv att bidra till ett omfattande tillskott av eget kapital till [FT], enligt en tidsplan och former som återstår att fastställa med hänsyn till marknadsvillkoren. Fram till dess kommer [den franska] staten vid behov att vidta åtgärder för att lösa [FT:s] finansieringsproblem.”

8 FT:s nya VD utnämndes den 2 oktober 2002 (nedan kallad FT:s nya VD). I pressmeddelandet tillkännagavs detta utnämnande på följande sätt:

”På förslag från [FT:s] styrelse har ministerrådet utnämnt [FT:s nya VD] … Den nya VD:n kommer omedelbart att se över [FT:s] ställning och meddela styrelsen resultaten under de kommande veckorna. Efter översynen ska en saneringsplan utarbetas för att återställa en sund ekonomi och utveckla dess strategi, minska [FT:s] skuldsättning och befästa dess position. [FT:s nya VD] har stöd från staten som är fast besluten att ta sitt ansvar som aktieägare. [Den franska s]taten kommer att delta i omstruktureringsåtgärderna och kommer själv att lämna tillskott av eget kapital till [FT] under former som ska fastställas i nära samarbete med [FT:s] VD och styrelse. Såsom redan nämnts kommer [den franska] staten fram till dess att vid behov vidta åtgärder för att [FT] inte ska få finansieringsproblem.”

9 Den 19 november 2002 delgav de franska myndigheterna kommissionen en informationsskrivelse, vari, för det första, FT:s aktuella ekonomiska ställning beskrivs och det framhävs att ”rörelseresultat är utmärkt” och, för det andra, anges att de franska myndigheterna hade för avsikt att delta i en återfinansiering av FT i enlighet med marknadsvillkoren och det förklarades på vilket sätt de skulle bidra inom ramen för saneringsplanen avseende FT. I skrivelsen angav de franska myndigheterna bland annat följande:

”För att ge [FT] det handlingsutrymme som krävs för att komma in på marknaden på bästa villkor och vid det mest fördelaktiga tillfället, är [den franska] staten beredd att lämna kapitaltillskott i form av [aktieägartillskott], som kommer att omvandlas till kapital när de nya värdepapperna emitteras. Tillskottets belopp motsvarar helt eller delvis [den franska] statens andel av det framtida kapitaltillskottet och kan uppgå till så mycket som nio [miljarder euro]. [Tillskottet] är tillfälligt och ska omvandlas till värdepapper. [Tillskottet] beviljas allteftersom utifrån [FT:s] behov. [Tillskottet] ska för övrigt återbetalas i enlighet med de aktuella marknadsvillkoren jämte ränta.

[Den franska s]taten avser att genomföra sitt deltagande i saneringsplanen avseende [FT] med hjälp av ERAP, som är ett affärsdrivande offentligt industriföretag tillhörande [den franska] staten. ERAP kommer att bevilja [FT] ett [aktieägartillskott] och kan komma att bli en viktig aktieägare i [FT] när väl [tillskottet] omvandlas till kapital. Dess andel i [FT] tillkommer aktivsidan i balansräkningen, och detta offentliga företag kommer att ha skulder på passivsidan i balansräkningen i form av obligationslån. Valet av ERAP återspeglar [den franska] statens vilja att tydligt identifiera den ekonomiska insats som beviljats genom att avskilja den inom en struktur som möjliggör detta.”

10 Vid ett styrelsemöte den 4 december 2002 lade FT:s nya ledning fram handlingsplanen ”Ambition FT 2005” (nedan kallad Ambitionsplanen 2005), som huvudsakligen syftade till att återställa balansen i FT:s balansräkning genom [en förstärkning av det egna kapitalet] uppgående till 15 miljarder euro.

11 Presentationen av Ambitionsplanen 2005 åtföljdes av ett pressmeddelande från ekonomiministern den 4 december 2002, vilket har följande lydelse:

”[Ekonomiministern] … bekräftar att [den franska] staten stödjer den handlingsplan som [FT:s] styrelse antog den 4 december [2002]. 1) Koncernen [FT] utgör en sammansvetsad industrigrupp med exceptionellt gott resultat. [FT:s] ekonomi är i dag i obalans och det är i behov av eget kapital och på medellång sikt återfinansiering. Situationen bottnar i misslyckade investeringar som tyvärr gjordes just när den ekonomiska överhettningen var som värst samt i allmänna motgångar på marknaden. Att [FT] inte kunde finansiera sin expansion på annat sätt än genom lån har förvärrat situationen. 2) [Den franska s]taten som är majoritetsägare har uppmanat den nya ledningen att återställa [FT:s] ekonomiska balans och samtidigt behålla koncernens integritet … 3) Med tanke på den handlingsplan som utarbetades av ledningen och utsikterna till avkastning på investeringarna kommer [den franska] staten att delta i [en förstärkning av det egna kapitalet] med 15 miljarder euro i förhållande till sin aktieandel, vilket innebär en investering på 9 miljarder euro. [Den franska s]taten som aktieägare agerar därmed som en rationell investerare. Det är [FT] som ska fastställa de närmare formerna och tidsplanen för [förstärkningen av det egna kapitalet]. [Den franska r]egeringen vill att transaktionen … genomför[s] med största möjliga hänsyn till enskilda aktieägare och aktieägande anställda [i FT]. För att [FT] ska kunna inleda transaktionen vid lämpligt tillfälle är [den franska] staten beredd att lämna ett förskott på [sitt deltagande i förstärkningen av det egna kapitalet], genom ett tillfälligt [aktieägartillskott] till [FT], som ska återbetalas till marknadsvillkor. 4) Hela [den franska] statens andel i [FT] kommer att överföras till ERAP, som är ett affärsdrivande offentligt industriföretag (EPIC). Det kommer att ta upp lån på finansmarknaderna för att finansiera [den franska] statens andel i [förstärkningen av det egna kapitalet] [i FT].”

12 Den 11 och den 12 december 2002 emitterade FT två på varandra följande obligationslån för sammanlagt 2,9 miljarder euro.

13 Entreprise de recherches et d’activités pétrolières (företag för petroleumforskning och petroleumverksamhet, nedan kallat ERAP) delgav den 20 december 2002 FT ett paraferat och undertecknat förslag till avtal om aktieägartillskott. FT undertecknade inte detta avtalsförslag och aktieägartillskottet genomfördes aldrig.

14 Den 15 januari 2003 tog FT lån i form av emitteringar av obligationslån för sammanlagt 5,5 miljarder euro. Obligationslånen täcktes inte av någon statlig säkerhet eller garanti.

15 FT förnyade den 10 februari 2003 en del av ett syndikerat lån på 15 miljarder euro som hade förfallit till betalning.

16 Den 4 mars 2003 verkställdes den förstärkning av det egna kapitalet som ingick i Ambitionsplanen 2005. Den 24 mars 2003 ökades FT:s kapital med 15 miljarder euro. Den franska staten bidrog med 9 miljarder euro vilket var proportionerligt med dess andel av FT:s kapital. Ett banksyndikat bestående av 21 banker gav en garanti uppgående till 6 miljarder euro. Transaktionen avslutades den 11 april 2003.

17 FT avslutade räkenskapsåret 2002 med en förlust på cirka 21 miljarder euro och en nettoskuld på nära 68 miljarder euro (punkt 59 i det angripna beslutet). Räkenskaperna för år 2002, som FT offentliggjorde den 5 mars 2003, visade att FT:s omsättning hade ökat med 8,4 procent, vinsten före avskrivningar hade ökat med 21,1 procent och vinsten före finansiella poster hade ökat med 30,9 procent. Den 14 april 2003 innehade den franska staten 58,9 procent av aktierna i FT, varav 28,6 procent via ERAP.

18 Den 31 juli 2003 antog den franska regeringen ett lagförslag i Conseil des ministres (ministerrådet), vilket avsåg upphävande av kravet på att staten skulle ha aktiemajoriteten i FT. Den franska nationalförsamlingen antog lagförslaget som trädde i kraft den 31 december 2003.

19 Den 1 september 2004 avyttrade den franska staten ungefär 10 procent av FT:s aktiekapital till ett belopp av 5,2 miljarder euro, och dess aktieinnehav i FT minskades således till 42,25 procent.

II – Det administrativa förfarandet

20 Den 4 december 2002 anmälde Republiken Frankrike till Europeiska gemenskapernas kommission, med tillämpning av artikel 88.3 EG och artikel 2 i rådets förordning (EG) nr 659/1999 av den 22 mars 1999 om tillämpningsföreskrifter för artikel [88 EG] (EGT L 83, s. 1), de finansiella åtgärder som skulle vidtas enligt Ambitionsplanen 2005, däribland det planerade aktieägartillskottet.

21 Bouygues SA och Bouygues Télécom SA (nedan tillsammans kallade bolagen Bouygues), som är två bolag bildade enligt fransk rätt, varav det sistnämnda är verksamt på den franska marknaden för mobiltelefoni, ingav den 22 januari 2003 ett klagomål till kommissionen om visst stöd som den franska staten hade beviljat FT och Orange inom ramen för återfinansieringen av FT. Klagomålet avsåg närmare bestämt dels tillkännagivandet av den franska statens investering uppgående till 9 miljarder euro, dels de offentliga uttalanden som de franska myndigheterna gjorde från juli 2002 och framåt till förmån för FT (nedan kallade uttalandena från juli 2002 och framåt).

22 I en skrivelse av den 31 januari 2003 informerade kommissionen de franska myndigheterna om sitt beslut att inleda ett förfarande enligt artikel 88.2 i EG med anledning av de planerade finansiella åtgärderna till förmån för FT.

23 Den 12 mars 2003 offentliggjordes beslutet om inledande av förfarandet i Europeiska unionens officiella tidning (EUT C 57 s. 5). Kommissionen uppmanade berörda parter att lämna synpunkter på de aktuella åtgärderna.

24 Genom skrivelse av den 4 april 2003 lämnade de franska myndigheterna sina synpunkter på beslutet om inledande av förfarandet. De franska myndigheterna bestred att det skulle finnas någon grund för de tvivel som kommissionen uttryckt.

25 Bolagen Bouygues inkom i sin inlaga av den 11 april 2003 med sina synpunkter till kommissionen och erinrade om att klagomålet av den 22 januari 2003 skulle anses utgöra en del av deras ställningstagande i detta förfarande. Kommissionen tog dessutom emot synpunkter från flera andra berörda parter, däribland Association française des opérateurs de réseaux et services de télécommunications (AFORS Télécom) (nedan kallad AFORS) och FT. Under det administrativa förfarandet inkom FT och bolagen Bouygues med flera studier som utförts av ekonomiexperter samt med juridiska utlåtanden.

26 Den 30 maj 2003 offentliggjorde kommissionen ett meddelande om upphandling som avsåg ”bedömning av huruvida den franska statens stöd till [FT] är förenligt med marknadsekonomins investeringsprinciper och, eventuellt, med avseende på en ekonomisk analys av [FT:s] omstruktureringsplan”. Den 24 september 2003 tilldelades en konsult kontraktet, och denne lämnade sin ekonomiska rapport den 28 april 2004 (nedan kallad rapporten av den 28 april 2004).

27 Till rapporten av den 28 april 2004 fogades en juridisk rapport av den 22 mars 2004 (nedan kallad rapporten av den 22 mars 2004). Kommissionen skickade dessa två rapporter till de franska myndigheterna genom skrivelse av den 3 maj 2004, och uppmanade dem att lämna sina synpunkter.

III – Det angripna beslutet

A – Delgivning av det angripna beslutet

28 Den 3 augusti 2004 delgav kommissionen de franska myndigheterna beslut 2006/621/EG av den 2 augusti 2004 om det statliga stöd som Frankrike genomfört till förmån för France Télécom (EUT L 257, 2006, s. 11) (nedan kallat det angripna beslutet).

29 Kommissionen skickade en kopia av det angripna beslutet till FT och till bolagen Bouygues den 30 augusti 2004.

30 Kommissionen skickade en kopia av det angripna beslutet till AFORS den 3 september 2004.

B – Artikeldelen i det angripna beslutet

31 I artikel 1 i det angripna beslutet föreskrivs att ”[det aktieägartillskott] som [Republiken Frankrike] beviljade [FT] i december 2002 i form av en kreditfacilitet på 9 miljarder euro utgör med hänvisning till uttalandena från juli 2002 och framåt ett statligt stöd som är oförenligt med den gemensamma marknaden”.

32 I artikel 2 i det angripna beslutet föreskrivs att ”[d]et stöd som avses i artikel 1 [inte] skall … leda till återkrav”.

C – Kommissionens konstateranden avseende FT:s ekonomiska ställning mellan juni 2002 och mars 2003

33 I avsnitt 3 i det angripna beslutet med rubriken ”Kronologisk beskrivning av omständigheterna och [FT:s] ekonomiska ställning” gjorde kommissionen huvudsakligen följande konstateranden:

34 När det gäller FT:s ekonomiska ställning konstaterade kommissionen att FT sedan juni 2002 hade ”allvarliga strukturella problem och problem med sin balansräkning” (punkt 17 i det angripna beslutet). Kommissionen påpekade för det första att under det första halvåret 2002 försämrades FT:s ställning snabbt, vilket framgår av tillkännagivanden gjorda av kreditvärderingsinstitut, såsom Standard & Poor’s (nedan kallat S & P), Moody’s och Fitch Ratings (punkterna 20–27 i det angripna beslutet). Kommissionen påpekade för det andra, efter en analys av FT:s ”credit spreads” (räntemarginaler för obligationer, räntespread), att det bland annat i början av juli månad år 2002 var fråga om en omvänd räntespread, det vill säga att den risk som har samband med skulden på mycket kort sikt var större än de risker som har samband med skulden på medellång och lång sikt. De räntespread som har samband med ett företags skuld ger nämligen uttryck för marknadernas bedömning av den risk som har samband med dess förmåga att iaktta sina skyldigheter att betala ränta och att återbetala kredit som förfallit till betalning. Dessa räntespread är normalt sett större när det gäller skulden på lång sikt än på kort sikt. Dessa räntespread påverkar även värderingen av obligationer och storleken på den ränta som förfallit till betalning för emission av nya obligationer. Enligt kommissionen bekräftades riskökningen av att priset på FT:s obligationer hade sjunkit i juni och juli år 2002, vilket således återspeglade att FT:s värde sjönk i takt med att marknaden ansåg att risken ökade (punkterna 28–31 i det angripna beslutet). Kommissionen påpekade dessutom att FT:s aktiekurs hade sjunkit väsentligt under det första halvåret 2002, då den stod som lägst den 27 juni 2002 (7,79 euro). Därefter sjönk kursen ytterligare till den 30 september 2002 (6,01 euro) (punkt 35 i det angripna beslutet).

35 Kommissionen konstaterade därefter att vid den tidpunkt då uttalandet av den 12 juli 2002 gjordes skulle en ytterligare sänkning av FT:s kreditvärdering ha medfört att bolagets kreditvärdering inte längre skulle nå upp till nivån hög kreditvärdighet (investment grade). Kommissionen konstaterade även att kreditvärderingsinstituten S & P och Moody’s var på väg att sänka kreditvärderingen till ”junk bond” (spekulativa obligationer) (nedan kallade högriskobligationer) (punkt 37 i det angripna beslutet).

36 I ett pressmeddelande av den 12 juli 2002 angav emellertid S & P (punkterna 37 och 38 i det angripna beslutet) följande:

”FT kan få vissa svårigheter att återfinansiera de [obligations]skulder som förfaller 2003. [Den franska s]tatens uttalande gör dock att FT:s goda kreditriskvärdering kvarstår … Franska staten – som äger 55 procent av [FT] – har till [S&P] tydligt uppgivit att den kommer att bete sig som en rationell investerare och vidta nödvändiga åtgärder om FT skulle få problem. FT:s kreditvärdering för långfristiga skulder försämras till BBB …”

37 I punkt 212 i det angripna beslutet angav kommissionen att Moody’s redan den 24 juni 2002 hade sänkt FT:s kreditvärdering till nivån precis över högriskobligationer. I punkt 221 och fotnot 142 i beslutet stödde sig dessutom kommissionen på en rapport som författats av Deutsche Bank den 22 juli 2002. Kommissionen citerade och kommenterade följande avsnitt i rapporten:

”Den 12 juli 2002 försämrade S & P [FT:s] kreditvärdering till BBB– … Kreditvärderingsinstitutet tror inte längre att [FT] kommer att nå målet på 3,5 × nettoskulden/Ebitda under 2003 men anger stabila utsikter för kreditvärderingen på BBB–. De stabila utsikterna tycks bygga på [följande i enlighet med S & P:s pressmeddelande:] ’[F]ranska staten – som äger 55 procent av [FT] – har till [S & P] tydligt uppgivit att den kommer att bete sig som en rationell investerare och vidta lämpliga åtgärder om FT får problem.’ Det bör framhållas att S & P ursprungligen uttalat att den inte skulle ta hänsyn till extraordinärt stöd från franska [regeringen] i kreditvärderingen när den sänkte [FT:s] kreditbetyg till BBB i juni. Sedan dess tycks kreditvärderingsinstitutet ha ändrat uppfattning eftersom man uttalat att slutsatserna från creditwatch status ’följer [av] en analys av bolagets likviditet under slutet av 2003 och en översikt av franska statens eventuella deltagande i franska telekommarknaden’ (s. 19). ’[FT] har åtnjutit ökande förtroende på marknaden [till följd av att den franska] regeringen på ett eller annat sätt uttalat stöd för dess lån’ (s. 20). ’Vi kan inte bortse från att FT till största delen ägs av franska staten och den franska finansministerns uttalanden nyligen har lugnat investerarna i fråga om likviditeten’ (s. 54). ’… [Vi] anser [emellertid] … att [FT] slutligen kommer att ha tillräcklig likviditet via detta så kallade ’underförstådda stöd från [den franska] staten’. Detta kan yttra sig i lån till marknadsvillkor från banker eller [från den franska] regeringen (s. 21). Däremot frågas: ’vad är marknadspriset låt oss säga för en ny skuld på 10 miljarder euro när kreditvärderingen ligger på BBB–? Vad är den faktiska kostnaden för en skuld på 10 miljarder euro för ett bolag som inte egentligen motsvarar BBB– utan helt enkelt fått en sådan bedömning på grund av regeringens stöd? … Vi anser att det inte finns något bra svar på dessa frågor, eftersom FT om de verkade i den verkliga världen inte enligt vår uppfattning skulle ha kunnat återfinansiera sig utan att omsätta skulden i kapital’ (s. 33, se [för ett liknande resonemang] även s. 54). Vidare: ’Pressen har nämnt att franska staten kommer att stödja [FT], vilket antyder att staten skulle gå med på att erbjuda bolaget lånemöjligheter ’som sista utväg’. Detta har väsentligt höjt priset på obligationerna och aktierna – de sistnämnda ökade med 90 procent och obligationerna med 137 punkter på två veckor – bland annat därför att spekulanterna ville täcka sina positioner’ (s. 28). Det bör framhållas att S & P under en telefonkonferens nyligen om FT:s försämrade kreditvärdering uttalade att ett företag som genererar kassaflöde och ett förhållande mellan skuld och Ebitda som motsvarar 4, i allmänhet skulle anses ha ett kreditbetyg på BBB–, det vill säga lägsta betyg för hög kreditvärdighet. FT:s nuvarande kreditvärdering på BBB– tycks till största delen grundas på [den franska] regeringens utfästelse om att garantera likviditeten än på ekonomiska grunder.”

Enligt Deutsche Banks beräkningar var FT:s förhållande mellan skulden och Ebitda 4,9 under andra halvåret 2002 och 5,20 den 31 december 2002.

38 Kommissionen drog i juli 2002 slutsatsen att FT var föremål för en förtroendekris.

39 FT:s före detta VD tillkännagav nämligen i pressen den 16 september 2002 att ”de sämre kreditvärderingarna förhindrar den [av FT] planerade återfinansieringen” och att ”försämringen i slutet av juni [2002] av den kreditvärdering av FT:s skuldsituation som … Moody’s gjorde … stängde marknaden för [bolaget]” (fotnot 131, som motsvarar punkt 212 i det angripna beslutet; se även punkt 248 i beslutet). Det framgår för övrigt av fotnot 176, som motsvarar punkt 252 i det angripna beslutet, att vid ett muntligt förhör vid kommissionen under utredningen av FT:s revisorer påpekade FT:s före detta VD följande:

”Det värsta scenariot tog dock inte hänsyn till ett viktigt faktum, nämligen att kapitalmarknaden inte var tillgänglig för oss. Vi hade aldrig tänkt på den möjligheten, eftersom vi tog för givet att [den omständigheten att den franska staten var] majoritetsägare gjorde att marknaden skulle hålla det för otänkbart att [FT] skulle gå i konkurs, oavsett om [den franska] staten gjorde stödjande uttalanden eller inte. Nästan samtliga marknadsaktörer tänkte så, till dess att ett av de tre kreditvärderingsinstituten – och ett enda – bedömde att [FT] stod på randen till insolvens och ändrade sin kreditvärdering, vilket över en natt stängde företagets tillgång till marknaden ... När detta enda kreditvärderingsinstitut yttrade sig i juni [2002] och vi inte längre fick tillgång till marknaden, insåg jag att om vi inte kunde ta upp nya lån skulle [FT] få betalningssvårigheter ett år senare, mot slutet av första halvåret 2003.”

40 FT:s nya VD bekräftade att det var fråga om en förtroendekris vid det muntliga förhöret den 11 december 2002, inför nationalförsamlingens ekonomiutskott. Protokollet (fotnot 32 som motsvarar punkt 39 i det angripna beslutet) till det muntliga förhöret lyder enligt följande:

”[FT:s nya VD] uttalade att finansieringsplanen inte hade följts och att situationen i början av 2001 hade förvärrats, så att en likviditetskris var att vänta under sommaren 2003 … [VD:n] sade att [FT] riskerade att tvingas ställa in betalningarna och var i kris … på grund av sina omfattande skulder, eftersom det krävdes likvida medel för att betala tillbaka 15 miljarder euro [åren] 2003 och 2004, samt 20 miljarder euro år 2005 …”

41 I punkt 248 i det angripna beslutet anges att under det muntliga förhöret den 5 december 2002 inför franska senatens finansutskott påpekade FT:s nya VD att ”[s]tällt inför en enorm skuldsättning tycks [FT] inte ha insett vidden av ställningen för en koncern som ser kursen sjunka, som inte längre har tillgång till kapitalmarknaderna”.

42 Den franska senaten konstaterade vidare i ett utlåtande som finans- och förslagsutskottet gjorde den 21 november 2002 att en lägre kreditvärdering av FT skulle ha förvärrat krisen med avseende på skulden på kort sikt (punkt 39 i det angripna beslutet) enligt följande:

”Det är därför i juni 2003 som FT:s finansieringsproblem skulle kunna bli allvarliga eller till och med oöverkomliga ... Om [FT] inte innan dess återigen fått tillgång till marknaden (på grund av en dålig kreditvärdering) skulle [den franska] staten bli tvungen att hjälpa [FT] med återfinansieringen.”

43 Det framgår även av punkterna 245 och 246 i det angripna beslutet att enligt bland annat en rapport från JP Morgan av den 2 december 2002 hade FT utan statens stöd inte kunnat uppbåda nytt kapital på marknaden för att återfinansiera sina lån. I rapporten anges följande, i detta avseende:

”Vi anser fortfarande att FT:s riskprofil i förhållande till avkastningen är oattraktiv innan en strategisk revision gjorts … Vi har sett att FT har god kapacitet att minska sina kostnader och ge mycket god avkastning, och VD:n har mycket gott rykte, men [den franska] regeringen har en central roll för att ge FT det handlingsutrymme som företaget behöver. Under tiden kvarstår likviditetsrisken och vi tror att det bara är en tidsfråga innan det blir fråga om [en kapitalökning] … [Den franska r]egeringen kommer även att ha en central roll i återfinansieringen och skuldminskningen. Under 2003 är [emellertid] tidsfristerna för återfinansiering [avskräckande] korta och FT och kreditvärderingsinstituten har inriktat sig på likviditetsrisken och återfinansieringen av [FT] på kort sikt. Detta hade inte varit möjligt utan [den franska] regeringens ingripande – något som [även FT] medgav i en telefonkonferens under tredje kvartalet.”

44 Kreditvärderingsinstituten ansåg dock fortfarande att bolaget hade hög kreditvärdighet i denna situation, mot bakgrund av de franska myndigheternas uttalanden (punkt 39 i det angripna beslutet). I punkt 222 i det angripna beslutet anges dessutom att enligt ett av villkoren i de samförståndsavtal som den franska staten och den grupp av banker som deltog i återfinansieringen undertecknade den 11 och den 12 september 2002 skulle ”… dagens kreditvärdering åtminstone stå … kvar på den aktuella nivån (hög kreditvärdighet) för företagets långfristiga skulder vid kreditvärderingsinstituten Moody’s och [S&P] … [och uppställas som villkor] i ett garanti- och investeringsavtal”. En av de banker som deltog, nämligen Morgan Stanley, uttalade sig slutligen den 12 september 2002 om sitt åtagande att öka FT:s kapital (fotnot 147 som motsvarar punkt 222 i det angripna beslutet), följande:

”Vi anser att den planerade transaktionen skulle vara svår att genomföra i dagsläget och att en positiv reaktion från marknaderna på de uttalanden och pressmeddelande som kommer att göras i slutet av veckan är avgörande för att skapa de villkor som krävs för att genomföra transaktionen.”

45 Mot bakgrund av FT:s ekonomiska ställning i september 2002 (punkterna 40–49 i det angripna beslutet), och särskilt de franska myndigheternas pressmeddelande av den 13 september (se punkt 7 ovan) och av den 2 oktober 2002 (se punkt 8 ovan), ändrade kreditvärderingsinstituten därefter sin bedömning avseende förvaltningen av FT:s skuld och framhöll ett ökat förtroende på marknaden.

46 Moody omvärderade således utsikterna för FT:s skuldsättning från negativa till stabila, till följd av att den franska staten i ett pressmeddelande av den 13 september 2002 bekräftade sitt åtagande att stödja FT (punkt 52 och fotnot 45 i det angripna beslutet). I pressmeddelandet anges följande:

”Moody’s förtroende har ökat efter [den franska] regeringens uttalande, vilken ännu en gång bekräftat sitt starka stöd för [FT]. Trots Moody’s oro för den övergripande ekonomiska risken och i synnerhet för [FT:s] fortsatt svaga likviditet har förtroendet ökat för att den franska regeringen kommer att stödja [FT] om det får svårigheter att betala sin skuld.”

47 På samma sätt förtydligade S & P den 17 december 2002 att sedan juli 2002 hade de franska myndigheternas stöd varit en av huvudorsakerna till att FT fortfarande hade hög kreditvärdighet. S & P angav även att de franska myndigheternas tillkännagivande av aktieägartillskottet och åtagandet att delta i proportion till aktieinnehavet i FT i en återfinansiering på 15 miljarder euro utgjorde bevis för detta stöd och för ett betydande skydd för FT:s borgenärer (punkt 58 och fotnot 52 och fotnot 53 i det angripna beslutet).

48 Kommissionen konstaterade dessutom att efter ökningen av FT:s kapital i februari och mars 2003 ansåg inte längre kreditvärderingsinstituten att den franska statens stöd var avgörande för FT:s kreditvärdering, ett stöd som alltjämt syntes vara mycket viktigt för S & P den 17 december 2002 och för Moody’s i februari år 2003. Moody’s gjorde följande uttalande (punkt 61 och fotnot 54 i det angripna beslutet):

”Den franska regeringen upprepar fortfarande sitt stöd för [FT] och att den är beredd att bidra med nödvändigt ekonomiskt stöd för att lösa eventuella likviditetsproblem. Stödet har bekräftats … [genom att en kreditfacilitet på] … 9 miljarder euro [ställts till FT:s förfogande under 18 månader] …, mot ränta men enbart återbetalningsbart i aktier i [FT]. Moody’s noterar [den franska] statens stöd [i] kreditvärderingen Baa3 … [D]en ekonomiska risken med [FT:s] höga skuldsättning motsvarar inte investeringskvaliteten (som bygger på goda resultat i verksamheten och underförstått stöd från den franska regeringen).”

49 Det framgår för övrigt tydligt att den kreditvärdering av FT som S & P gjorde den 14 maj 2003, det vill säga efter kapitalökningen, grundade sig på FT:s finansiella uppgifter (punkt 61 och fotnot 54 i det angripna beslutet).

50 I punkt 247 i det angripna beslutet anges att det bland annat genom Global Equity Researchs rapport av den 20 februari 2003 bekräftas att det var först efter det att de franska myndigheterna uttalat sig som kapitalmarknaden möjliggjorde en återfinansiering av FT till rimliga villkor. I rapporten anges att ”[d]e omedelbara likviditetsproblemen har lösts: sedan staten beviljat [förskott] på sin andel av [kapitalökningen] på 15 miljarder euro i form av en kreditfacilitet på 9 miljarder euro fick FT på nytt tillgång till obligationsmarknaden och kunde lösa sina omedelbara likviditetsproblem”.

D – Det angripna beslutets föremål

51 I avsnitt 6 i det angripna beslutet, med rubriken ”Härigenom föreskrivs följande”, erinrade kommissionen först om syftet med den anmälan som Republiken Frankrike gjorde av det planerade aktieägartillskott som skulle genomföras inom ramen för Ambitionsplanen 2005. Kommissionen påpekade därefter att ”[f]ör att bedöma om åtgärderna var förenliga med fördraget undersökte kommissionen de händelser som ägde rum när planen anmäldes, bland annat regeringens uttalanden mellan juli och december 2002” och att ”de anmälda åtgärderna inte kunde bedömas oberoende av [ovannämnda] uttalanden”. Genom dessa uttalanden uttryckte de franska myndigheterna sin vilja att vidta lämpliga åtgärder för att lösa FT:s ekonomiska svårigheter. Det planerade aktieägartillskottet utgör därför ett konkret uttryck för deras tidigare uttalade avsikt. Rent materiellt finns det inga rättsliga skäl att begränsa undersökningen av omständigheterna enbart till det som den franska staten tagit upp i sin anmälan. Begreppet stöd är ett objektivt begrepp och grundar sig på den ekonomiska verkligheten. Därför ska kommissionen, om den har kännedom om tidigare omständigheter som objektivt sett är relevanta, ta med dem i sin bedömning (punkt 185 i det angripna beslutet). Kommissionen gjorde även gällande att den i punkt 70 och i fotnot 40 i beslutet om inledande av förfarandet hade angett att uttalandena från juli 2002 och framåt kunde utgöra omständigheter som skulle tas i beaktande vid utredningen av ärendet (fotnot 105 i det angripna beslutet).

52 I punkt 186 och de följande punkterna i det angripna beslutet sammanfattar kommissionen sin ståndpunkt enligt följande:

”(186) Kommissionen konstaterar att de åtgärder som anmäldes i december 2002 föregicks av flera uttalanden och åtgärder från franska statens sida sedan i juli [2002]. Dessa uttalanden och åtgärder gör det lättare att förstå orsakerna till och omfattningen [av] åtgärderna i december [2002]. Uttalandena och åtgärderna påverkade troligen hur marknaden och de ekonomiska aktörerna uppfattade FT:s situation i december [2002]. De ekonomiska aktörernas beteende påverkas ju av statens beteende varför det utgör en objektiv parameter för att bedöma statens beteende. De tidigare ingripandena beaktas därför i analysen av om åtgärderna från december utgjorde stöd.

(187) Franska statens på varandra följande uttalanden och åtgärder från juli 2002 och framåt kan analyseras som en helhet som fick konkret uttryck i åtgärderna i december [2002] (tillhandahållandet av [aktieägartillskottet]), vilka hade anmälts. …

(188) Analysen av ärendet visar vid första anblicken att fördelarna för företaget, som blev särskilt tydliga i juli [2002], inte inträffade på samma gång som det [potentiella] ianspråktagandet av statliga medel, som snarare förekom i december [2002]. [Ekonomiministerns] uttalanden kan betraktas som stöd i den mån de tydligt påverkade marknaderna och gav [FT] en fördel. Det är dock svårt att tveklöst avgöra om uttalande[t] [av den 12] juli 2002 åtminstone potentiellt kan anses ha bundit statliga medel. Kommissionen har på denna punkt ingående analyserat många juridiska argument som dels skall visa att sådana offentliga uttalanden är att likställa med en statlig garanti ur rättslig synvinkel, dels att de satte statens rykte på spel och kunde få ekonomiska kostnader om de inte efterlevdes. Dessa omständigheter kan i sin helhet tolkas som att statliga medel faktiskt utsattes för en risk (antingen genom att staten kunde hållas ansvarig gentemot investerarna eller genom att statens framtida transaktioner skulle bli dyrare). Teorin om att uttalande[t] [av den 12] juli 2002 kan utgöra stöd är därför nyskapande, men troligen inte helt grundlös.

(189) I det föreliggande ärendet har kommissionen dock inte tillräcklig information för att tveklöst bevisa inslag av stöd enligt denna nyskapande teori. Kommissionen anser dock att den kan fastställa inslag av stöd genom en mer traditionell hållning utifrån de åtgärder som anmäldes i december.

(190) För det första är det tydligt att statliga medel bands upp i december [2002]. För det andra framgår även tydligt att [FT] fick en fördel i december med hänsyn till hur uttalandena och åtgärderna påverkade marknaderna.

(191) På den här punkten kan inte principen om privata investerares beteende i en marknadsekonomi motivera ingripandet i december [2002] på det sätt som franska staten hävdar, eftersom de ekonomiska aktörerna i december var tydligt påverkade av regeringens tidigare agerande och uttalanden från juli [2002] och framåt. Det kan visserligen ifrågasättas om uttalandena [från] juli [2002 och framåt] var tillräckligt konkreta för att utgöra stöd men det råder knappast något tvivel om att de var mer än tillräckliga för att påverka marknadens bedömning och de ekonomiska aktörernas beteende i ett senare skede. Därmed kan de ekonomiska aktörernas beteende inte användas som en neutral hållpunkt för jämförelser för att bedöma [den franska] statens beteende. [Principen om en rationell privat investerare som verkar på normala marknadsekonomiska villkor] kan därför inte bedömas med utgångspunkt i marknadsläget i december [2002] utan rimligtvis med utgångspunkt i ett marknadsläge som är opåverkat av tidigare uttalanden.”

E – Tillämpning av artikel 87.1 EG och principen om en rationell privat investerare som verkar på normala marknadsekonomiska villkor

53 I avsnitt 7 i det angripna beslutet, med rubriken ”Bedömning av åtgärden i förhållande till artikel 87.1 [EG]”, anger kommissionen bland annat (punkt 194 i det angripna beslutet) följande:

”[Aktieägartillskottet] (som lämnades innan [den franska] staten deltog i återfinansieringen av [FT]) gav FT en fördel eftersom företaget kunde öka sin finansiering och lugna marknadens oro för om det skulle fullgöra sina förpliktelser. Även om [avtalet om aktieägartillskott] aldrig skrevs under förespeglades marknaden ett [tillskott] som gav FT en fördel, eftersom marknaden ansåg att [FT:s] ekonomiska ställning var solidare ... Detta kan ha påverkat lånevillkoren för FT.”

54 Kommissionen konstaterade sedan (punkt 195 i det angripna beslutet) följande:

”[F]ördelen [har] beviljats genom en statlig åtgärd som innebar [potentiell] men inte omedelbar överföring av medel, vilket inte utesluter att fördelen beviljades med statliga medel. ’Domstolen påpekar i detta hänseende … att det enligt fast rättspraxis inte alltid är nödvändigt att en överföring av statliga medel har ägt rum för att en förmån som beviljats ett eller flera företag skall anses vara statligt stöd i den mening som avses i artikel 87.1 EG’ [fotnot 113: domstolens dom av den 16 maj 2002 i mål C-482/99, Frankrike mot kommissionen, REG 2002, s. I-4397, punkt 36. Se även domstolens dom av den 15 mars 1994 i mål C-387/92, Banco Exterior de España, REG 1994, s. I-877, punkt 14, och av den 19 maj 1999 i mål C-6/97, Italien mot kommissionen, REG 1999, s. I-2981, punkt 16]. Även en fördel som medför en ytterligare börda för de offentliga myndigheterna utgör alltså statligt stöd om det påverkar konkurrensen och handeln mellan medlemsstaterna [fotnot 114: domstolens dom av den 1 december 1998, i mål C-200/97, Ecotrade, REG 1998, s. I-7907, punkt 43, och förstainstansrättens dom av den 13 juni 2000 i de förenade målen T-204/97 och T-270/97, EPAC mot kommissionen, REG 2000, s. II-2267, punkt 80].”

55 Statliga medel kan ”[potentiellt] … ha belastats när [aktieägartillskottet] offentliggjordes och villkoren för tillhandahållandet fastställdes …, eftersom marknaden fick intryck av att [tillskottet] faktiskt tillhandahållits … och slutligen när det av ERAP paraferade och undertecknade … avtalet översändes till FT”. Även om FT aldrig hade undertecknat avtalet utesluter det inte att statliga medel potentiellt belastades. Enligt kommissionen kan för det första ”avtalet avtalsrättsligt anses utgöra ett anbud som så länge det inte hade avvisats när som helst kunde skrivas under av FT som då omedelbart skulle få rätt till en utbetalning på 9 miljarder euro”. Kommissionen anser för det andra att ”[den franska s]taten kände till detta och måste därför hålla beloppet tillgängligt för FT via ERAP” (punkt 196 i det angripna beslutet). Därför borde kommissionen ha undersökt om den fördel som FT hade beviljats följde principen om en rationell privat investerare och om den påverkade konkurrensen och handeln mellan medlemsstaterna (punkt 197 i det angripna beslutet).

56 Kommissionen konstaterade först att den fördel som FT hade beviljats snedvred eller hotade att snedvrida konkurrensen och kunde påverka handeln mellan medlemsstaterna (punkterna 198–201 i det angripna beslutet). Kommissionen utredde sedan, i avsnitt 8 i det angripna beslutet, med rubriken ”Principen om rationella privata investeringar utreds”, huruvida principen hade iakttagits mot bakgrund av alla de uttalanden som de franska myndigheterna gjorde månaderna innan det planerade tillskottet (punkt 202 och de följande punkterna i det angripna beslutet).

57 Mot bakgrund av uttalandet av den 12 juli 2002 (se punkt 4 ovan) och de franska myndigheternas pressmeddelanden av den 13 september, den 2 oktober och den 4 december 2002 (se punkterna 7, 8 och 11 ovan), drog kommissionen i huvudsak slutsatsen att ”[u]ttalandena … i sin helhet [kan] betraktas som offentliggörandet av [den franska] statens avsikter att göra det som krävdes om [FT] skulle få finansieringsproblem eller råka i ekonomiska svårigheter” och som ett uttryck för statens engagemang i detta hänseende. Dessa upprepade, samstämmiga offentliga uttalanden av den franska staten är nämligen tillräckligt klara, tydliga och definitiva för att på ett trovärdigt sätt uttrycka statens ovillkorliga åtagande, särskilt med avseende på finans- och industrisektorn som hade förstått dem på det viset (punkterna 206–213 och 217 i det angripna beslutet). Utöver att ha gjort dessa offentliga uttalanden kontaktade dessutom de franska myndigheterna ”de största marknadsaktörerna”, såsom S & P (se punkterna 35 och 37 ovan), för att informera dem om sina avsikter och snabbt lugna marknaden, och således förebygga att FT:s kreditvärdering skulle försämras ytterligare och klassas som en högriskobligation (punkt 212 i det angripna beslutet).

58 Sådana uttalanden kan mycket väl anses trovärdiga av marknaden, och därför skapa förväntningar på att franska staten ”kommer att göra allt som krävs för att lösa FT:s ekonomiska problem”. Kommissionen angav att ”[s]kulle [den franska] staten inte ha levt upp till förväntningarna hade detta direkt påverkat dess rykte som innehavare, aktieägare eller förvaltare av företag, oavsett om de är börsnoterade eller ej, samt dess ställning som utställare av obligationer för att finansiera statsskulden”. Dessa uttalanden ger därför uttryck för en strategi som utgår från statens renommé (punkt 217 i det angripna beslutet). Dessa omständigheter kan ”faktiskt ha inneburit risker för statsfinanserna” och ”[a]tt … uttalanden[a] från juli 2002 skulle utgöra stöd är … en nyskapande teori men antagligen inte helt grundlös” (punkt 218 i det angripna beslutet).

59 I punkt 219 i det angripna beslutet drog kommissionen emellertid slutsatsen att den ”inte [har] tillräcklig information för att otvivelaktigt bevisa inslag av stöd enligt denna nyskapande teori”. Kommissionen ansåg ”dock att den kan fastställa inslag av stöd genom en mer traditionell hållning som bygger på de åtgärder som anmäldes i december 2002”. I detta hänseende räcker det att ”fastställa att uttalandena faktiskt påverkade marknadernas tolkning i december, varför det inte behöver visas att uttalandena i sig kan anses utgöra statligt stöd”.

60 Med stöd av bland annat rapporten av den 28 april 2004, av vilken framgår att det skett en onormal och omfattande ökning av FT:s aktiekurser (mellan 37,8 procent och 43,8 procent) och obligationskurser (mellan 3,2 procent och 9,7 procent) till följd av uttalandet av den 12 juli 2002, S & P:s pressmeddelande av samma dag (se punkt 35 ovan) och Deutsche Banks rapport av den 22 juli 2002 (se punkt 37 ovan), drog kommissionen slutsatsen att ”marknaden [hade] tolkat … uttalandena som ett trovärdigt åtagande från [den franska] statens sida om att stödja FT” (punkterna 220–222 i det angripna beslutet).

61 De franska myndigheternas uttalanden var nämligen avgörande för att FT fortfarande hade hög kreditvärdighet medan en klassning som högriskobligation skulle ha gjort aktieägartillskottet mindre troligt och i varje fall mycket kostsammare (punkt 225 in fine i det angripna beslutet). De franska myndigheternas beslut att utfärda en kreditfacilitet före återfinansieringen av FT utgör en konkretisering av deras uttalanden (punkt 226 i det angripna beslutet).

62 Enligt kommissionen är det inte avgörande att återfinansieringen av FT i april 2003 blev framgångsrik och att aktieägartillskottet aldrig genomfördes. Tillämpningen av kriteriet avseende en rationell privat investerare ska grunda sig på de upplysningar investerarna hade när de beslutade att investera. Kommissionen kan därför inte bedöma den franska statens beteende i december 2002 mot bakgrund av den framgångsrika transaktionen i april 2003. I den mån de franska myndigheternas uttalanden påverkade marknaden och de ekonomiska aktörerna kan kommissionen för övrigt ”inte heller utgå från övriga ekonomiska aktörers beteende för att bedöma statens beteende och tillämpa samtidighetskriteriet”. Kommissionen anser att ”[den franska s]tatens uttalande i juli [,] [vilket den senare] upprepade …, att den skulle göra det som krävdes för att [FT] skulle kunna lösa sina finansieringsproblem [,] … snedvrider samtidighetsprövningen eftersom de privata investerarna troligen inte bara har utgått från [FT:s] situation, oberoende av om uttalandena … utgör ett statligt stöd eller inte”. Tillämpningen av principen om en rationell privat investerare som verkar på normala marknadsekonomiska villkor kan inte heller tolkas mot bakgrund av marknadsläget i december 2002, utan måste logiskt sett utgå från ”en marknadssituation som inte påverkats av tidigare uttalanden och ingripanden” (punkt 227 i det angripna beslutet).

63 Det ”tycks” emellertid framgå, vid en undersökning av de aktuella investeringsbesluten mot bakgrund av den situation som förelåg före juli 2002, det vill säga mot bakgrund av finanskrisen och det förtroende som man hade för FT vid denna tidpunkt samt i avsaknad av de åtgärder som vidtagits eller uttalanden som gjorts av de franska myndigheterna, att de strider mot principen om en rationell privat investerare (punkt 228 i det angripna beslutet). Under dessa omständigheter skulle ”en privat investerare knappast … ha gjort [liknande] uttalanden som [dem som den] franska regeringen gjorde från och med juli 2002, dels eftersom uttalandena rent ekonomiskt satte dess trovärdighet och rykte på spel och dels utgjorde en bindande skyldighet att stödja [FT] ekonomiskt i alla lägen”. En sådan investerare skulle således ensam och utan kompensation bära en mycket stor risk beträffande FT. Inte ens en majoritetsägare, som förfogade över samma upplysningar som de franska myndigheterna förfogade över vid den tiden, skulle ha uttalat sig till stöd för FT i juli år 2002 utan att ha gjort en noggrann revision av dess ekonomiska ställning och utan att ha vidtagit nödvändiga återhämtningsåtgärder för att kunna bedöma omfattningen av risken för en sådan åtgärd. En sådan majoritetsägare skulle i varje fall ha behövt stöd från finansmarknaderna för att vända FT:s utveckling. Marknaderna var emellertid ”inte villiga att investera eller bevilja FT särskilt mycket kredit” (punkt 229 i det angripna beslutet).

64 Det följer av det ovan anförda att ”[kriteriet avseende en rationell privat investerare som verkar på normala marknadsekonomiska villkor] inte [hade] följts”, och att ”den fördel som FT fick genom det planerade [aktieägartillskottet] – vilket utretts mot bakgrund av franska statens tidigare uttalanden och beteende – [därför utgjorde] ett statligt stöd, även om dess omfattning [var] svår att beräkna” (punkt 230 i det angripna beslutet).

F – Huruvida det aktuella stödet är förenligt med den gemensamma marknaden

65 I avsnitt 9 i det angripna beslutet, med rubriken ”Stödets förenlighet med den gemensamma marknaden”, gjorde kommissionen följande påpekanden. För det första ska FT anses vara ett företag i svårigheter i den mening som avses i punkterna 4–6 i meddelandet från kommissionen om gemenskapens riktlinjer för statligt stöd till undsättning och omstrukturering av företag i svårigheter (EGT C 288, 1999, s. 2). För det andra kan de aktuella stödåtgärderna inte betraktas som stöd för undsättning och omstrukturering av företag i svårigheter eftersom de inte uppfyller villkoren för beviljande enligt dessa riktlinjer (punkterna 231–255 i det angripna beslutet). Kommissionen fastställde följaktligen att åtgärderna, med tillämpning av artikel 87.3 c EG och de ovannämnda riktlinjerna, var oförenliga med den gemensamma marknaden (punkt 256 i det angripna beslutet).

G – Återkrav av det aktuella stödet

66 I avsnitt 10 i det angripna beslutet, med rubriken ”Återkrav av stöd”, angav kommissionen att det i detta stadium inte var möjligt att göra någon exakt beräkning av det aktuella stödet i syfte att återkräva det i enlighet med artikel 14 i förordning nr 659/1999 (punkterna 257–259 i det angripna beslutet).

67 Kommissionen angav att den ”[t]rots sina försök … inte [hade] kunnat göra någon realistisk beräkning av de anmälda åtgärdernas ekonomiska nettoeffekt, som ju teoretiskt bör beräknas på ett sätt som isolerar effekterna av [den franska] statens uttalanden och agerande från alla andra händelser som skulle ha kunnat påverka FT:s situation eller marknadens bedömning”. Kommissionen angav vidare att ”[d]et … inte heller [tycktes ha] gå[tt] att fastställa tillräckligt exakta beräkningsparametrar i det [angripna] beslutet för att kunna göra en slutgiltig beräkning [vid genomförandet av det angripna beslutet]”. Av detta drog kommissionen slutsatsen att ”[u]nder dessa extraordinära omständigheter [kunde] medlemsstatens rätt att gå i svaromål förhindra ett återkrav, enligt artikel 14.1 i förordning … nr 659/1999, där det sägs att ’[k]ommissionen inte skall … återkräva stödet om detta skulle stå i strid med en allmän princip i gemenskapsrätten’” (punkt 261 i det angripna beslutet).

68 Enligt kommissionen motiveras denna slutsats även av principen om skydd för stödmottagarnas berättigade förväntningar (punkt 262 i det angripna beslutet). I punkterna 263 och 264 i det angripna beslutet angav kommissionen följande i detta hänseende:

”(263) Kommissionen har tagit hänsyn till regeringens uttalanden när den bedömt om åtgärderna är förenliga med bestämmelserna om statligt stöd. Det planerade [aktieägartillskottet] utgör troligen inte [för sig] ett stöd som strider mot fördraget. Kommissionen anser dock att uttalandena ökade marknadens förtroende för företaget, varför principen om [en rationell privat investerare] inte respekterats och det planerade [aktieägartillskottet] istället blev ett konkret uttryck för statens stöd till FT. Kommissionen är medveten om att det är första gången den måste pröva om sådana beteenden utgör stöd. Stödet grundas på de beteenden som föregick anmälan av [tillskottet]. Även en försiktig operatör skulle ha antagit att medlemsstaten betedde sig lagligt, och det planerade [tillskottet] anmäldes dessutom. [Såsom g]eneraladvokat Darmon framhöll i [sitt förslag till avgörande av domstolens dom av den 20 september 1990 i mål C-5/89, Kommissionen mot Tyskland, REG 1990, s. I-3437; svensk specialutgåva, volym 10, s. 499] ’… kan [man] inte strunta i den tveksamhet som vissa företag kan känna inför om ’atypiska’ stödformer måste anmälas eller ej’”.

(264) Kommissionen drar därför avslutningsvis slutsatsen att FT haft berättigade förväntningar på att [Republiken] Frankrikes beteende inte utgjorde statligt stöd. Mot bakgrund av det ovanstående anser kommissionen att det skulle strida mot en allmän princip i gemenskapsrätten att återkräva stödet i det föreliggande ärendet.”

Förfarandet och parternas yrkanden

I – Målen T‑425/04 och T‑444/04

69 Republiken Frankrike väckte talan genom ansökan som inkom till förstainstansrättens kansli den 13 oktober 2004, vilken registrerades under målnumret T‑425/04.

70 FT väckte talan genom ansökan som inkom till förstainstansrättens kansli den 5 november 2004, vilken registrerades under målnumret T‑444/04.

71 Republiken Frankrike och FT har yrkat att tribunalen ska

– ogiltigförklara det angripna beslutet, och

– förplikta kommissionen att ersätta rättegångskostnaderna.

72 Kommissionen har yrkat att tribunalen ska

– avvisa talan i samtliga mål,

– alternativt, ogilla talan i samtliga mål, och

– förplikta Republiken Frankrike och FT att ersätta rättegångskostnaderna.

73 Genom ansökan som inkom till förstainstansrättens kansli den 25 oktober 2007 ansökte bolagen Bouygues om att få intervenera i mål T-444/04 till stöd för kommissionen.

74 Kommissionen uppgav, genom ansökan som inkom till förstainstansrättens kansli den 20 november 2007, att den inte invände mot att bolagen Bouygues tilläts intervenera till stöd för den. Kommissionen angav emellertid att den reserverade sig i frågan avseende koherensen mellan de argument som bolagen Bouygues framfört inom ramen för interventionen och de argument som de framfört till stöd i mål T‑450/04 (se punkt 78 och följande punkter nedan).

75 FT yrkade, genom ansökan som inkom till förstainstansrättens kansli den 21 november 2007, att förstainstansrätten skulle avvisa interventionsansökan och förplikta bolagen Bouygues att ersätta rättegångskostnaderna, och alternativt begränsa interventionen till det muntliga förfarandet.

76 Genom ansökan som inkom till förstainstansrättens kansli den 4 december 2007 begärde FT konfidentiell behandling av vissa delar av sin ansökan och i repliken i mål T-444/04 i förhållande till bolagen Bouygues.

77 Ordföranden på förstainstansrättens tredje avdelning tillät genom beslut av den 30 januari 2008 bolagen Bouygues att intervenera i det muntliga förfarandet i mål T‑444/04 till stöd för kommissionen och fastställde att en preliminär icke konfidentiell version av förhandlingsrapporten skulle delges intervenienterna, samtidigt som den förklarade att beslutet om FT:s ansökan om konfidentiell behandling skulle meddelas senare. Parterna framställde inte några invändningar avseende innehållet i den icke konfidentiella versionen av förhandlingsrapporten.

II – Mål T‑450/04

78 Bolagen Bouygues väckte talan genom ansökan som inkom till förstainstansrättens kansli den 9 november 2004, vilken registrerades under målnumret T‑450/04.

79 Bolagen Bouygues har yrkat att tribunalen ska

– ogiltigförklara det angripna beslutet, och

– förplikta kommissionen att ersätta rättegångskostnaderna.

80 Kommissionen har yrkat att tribunalen ska

– avvisa eller, i andra hand, ogilla yrkandet om ogiltigförklaring av artikel 1 i det angripna beslutet,

– ogilla yrkandet om ogiltigförklaring av artikel 2 i det angripna beslutet, och

– förplikta bolagen Bouygues att ersätta rättegångskostnaderna.

81 Genom ansökan som inkom till förstainstansrättens kansli den 25 och den 29 mars 2005 ansökte FT och Republiken Frankrike om att få intervenera i mål T-450/04 till stöd för kommissionen. Ordföranden på förstainstansrättens tredje avdelning tillät genom beslut av den 25 maj 2005 FT och Republiken Frankrike att intervenera. Intervenienterna kom in med sina interventionsinlagor, och bolagen Bouygues och kommissionen lämnade sina synpunkter på dessa inlagor inom den föreskrivna fristen.

82 Republiken Frankrike har yrkat att tribunalen ska

– ogilla yrkandet om ogiltigförklaring av artikel 2 i det angripna beslutet, och

– förplikta bolagen Bouygues att ersätta rättegångskostnaderna.

83 FT har yrkat att tribunalen ska

– ogilla talan, och

– förplikta bolagen Bouygues att ersätta rättegångskostnaderna.

III – Mål T‑456/04

84 AFORS väckte talan genom ansökan som inkom till förstainstansrättens kansli den 12 november 2004, vilken registrerades under målnumret T‑456/04.

85 AFORS har yrkat att tribunalen ska

– ogiltigförklara artikel 2 i det angripna beslutet, och

– förplikta kommissionen att ersätta rättegångskostnaderna.

86 Kommissionen har yrkat att tribunalen ska

– avvisa yrkandet om ogiltigförklaring av artikel 1 i det angripna beslutet,

– ogilla yrkandet om ogiltigförklaring av artikel 2 i det angripna beslutet, och

– förplikta AFORS att ersätta rättegångskostnaderna.

87 Genom ansökan som inkom till förstainstansrättens kansli den 25 och den 29 mars 2005 ansökte FT och Republiken Frankrike om att få intervenera i mål T-456/04 till stöd för kommissionen. Ordföranden på förstainstansrättens tredje avdelning tillät genom beslut av den 12 och den 25 maj 2005 FT och Republiken Frankrike att intervenera. Intervenienterna kom in med sina interventionsinlagor, och AFORS kom in med sina synpunkter på dessa inlagor inom den föreskrivna fristen.

88 Republiken Frankrike har yrkat att tribunalen ska

– ogilla talan, och

– förplikta AFORS att ersätta rättegångskostnaderna.

89 FT har yrkat att tribunalen ska

– avvisa yrkandet om ogiltigförklaring av artikel 1 i det angripna beslutet,

– ogilla yrkandet om ogiltigförklaring av artikel 2 i det angripna beslutet, och

– förplikta AFORS att ersätta rättegångskostnaderna.

IV – Åtgärder för processledning, hänskjutande till utökad sammansättning och förening av målen

90 Som en åtgärd för processledning, enligt artikel 64 i förstainstansrättens rättegångsregler, genom skrivelse av den 11 december 2007 inom ramen för målen T-425/04, T-444/04 och T-450/04, uppmanade förstainstansrätten, för det första, kommissionen att inge vissa handlingar och, för det andra, ställde den skriftliga frågor till Republiken Frankrike, FT och kommissionen samt uppmanade dem att svara skriftligen. Parterna efterföljde anmodan inom den föreskrivna fristen.

91 Med tillämpning av artikel 14 i rättegångsreglerna och på förslag av tredje avdelningen beslutade förstainstansrätten den 13 februari 2008, efter att ha hört parterna i enlighet med artikel 51 i rättegångsreglerna, att hänskjuta de fyra målen till en avdelning i utökad sammansättning.

92 Genom ansökan som inkom till förstainstansrättens kansli den 15 april 2008 ansökte bolagen Bouygues inom ramen för mål T‑450/04 att målen T‑425/04, T‑444/04, T‑450/04 och T‑456/04 skulle förenas, med tillämpning av artikel 50.1 i rättegångsreglerna. De andra parterna i målen lämnade sina synpunkter på ansökan inom den föreskrivna fristen.

93 Genom ansökan som inkom till förstainstansrättens kansli den 14 maj 2008 begärde FT, med stöd av artikel 50.2 i rättegångsreglerna, konfidentiell behandling i förhållande till de andra parterna i målen T-425/04, T-450/04 och T-456/04 av vissa delar av ansökan, repliken och vissa bilagor till ansökan i mål T-444/04. FT kom även in med en icke konfidentiell version av inlagorna.

94 Ordföranden på förstainstansrättens tredje avdelning i utökad sammansättning beslutade den 17 februari 2009 att förena målen T-425/04, T-444/04, T-450/04 och T-456/04 vad gäller det muntliga förfarandet och domen, i enlighet med artikel 50 i rättegångsreglerna. Ordföranden på förstainstansrättens tredje avdelning i utökad sammansättning beslutade dessutom dels, vad avser inlagorna i de förenade målen, att parterna endast skulle få ta del av en icke konfidentiell version av handlingarna, dels att en preliminär icke konfidentiell version av förhandlingsrapporterna skulle delges parterna, samtidigt som den förklarade att beslutet om FT:s ansökan om konfidentiell behandling skulle meddelas senare. Parterna framställde inte några invändningar i detta avseende.

V – Det muntliga förfarandet

95 På grundval av referentens rapport beslutade förstainstansrätten (tredje avdelningen i utökad sammansättning) att inleda det muntliga förfarandet.

96 Parterna utvecklade sin talan och svarade på förstainstansrättens muntliga frågor vid förhandlingen den 21 april 2009.

97 Under förhandlingen återkallade kommissionen sitt första yrkande i mål T‑456/04, vilket avsåg att tribunalen skulle avvisa AFORS yrkande om ogiltigförklaring av artikel 1 i det angripna beslutet. Detta har beaktats i förhandlingsprotokollet.

Rättslig bedömning

I – Yrkandet om ogiltigförklaring av artikel 1 i det angripna beslutet

A – De invändningar om rättegångshinder som framställts inom ramen för målen T‑425/04, T‑444/04, T‑450/04 och T‑456/04

1. Parternas argument

98 Kommissionen har gjort gällande att talan i målen T‑425/04 och T‑444/04 samt yrkandet om ogiltigförklaring av artikel 1 i det angripna beslutet i mål T‑450/04 ska avvisas på grund av att det saknas berättigat intresse av att få saken prövad.

99 När det gäller talan som väckts av Republiken Frankrike och FT har kommissionen hävdat att dessa sökande har fått sina krav tillgodosedda och att de inte har något intresse av att få det angripna beslutet ogiltigförklarat i sin helhet. Även om det aktuella stödet förklaras oförenligt med den gemensamma marknaden i beslutet, fastställs det nämligen inte däri att stödet ska återkrävas.

100 Även om en medlemsstat är en privilegierad sökande i den mening som avses i fördraget och den inte är skyldig att styrka att den omtvistade rättsakten har rättsverkningar i förhållande till den, ska medlemsstaten likväl ha ett faktiskt intresse av att rättsakten ogiltigförklaras. En medlemsstat kan följaktligen endast väcka talan mot rättsakter som går den emot, det vill säga rättsakter som klart kan förändra medlemsstatens rättsliga ställning. Bedömningen av huruvida en rättsakt har rättsliga verkningar ska dessutom göras mot bakgrund av dess innehåll. Dessa villkor ska i ännu högre grad vara uppfyllda för andra sökande, såsom FT och bolagen Bouygues.

101 Kommissionen har, när det gäller bolagen Bouygues talan, framfört att dessa sökande inom ramen för deras första ogiltighetsgrund har slutit sig till det förda resonemanget, särskilt fram till punkt 219 i det angripna beslutet. Bolagen Bouygues har i själva verket inte angripit beslutet i den mån som de anmälda stödåtgärderna däri kvalificeras som stöd som är oförenligt med den gemensamma marknaden, eftersom denna kvalificering ligger i deras intresse och motsvarar deras förväntningar. Bolagen Bouygues ifrågasätter endast beslutet i den mån som kommissionen inte fastställde att uttalandena från juli 2002 och framåt tillsammans eller var för sig utgjorde statligt stöd. Artikel 1 i det angripna beslutet är således till bolagen Bouygues fördel och ger dem inte ett faktiskt intresse av att få rättsakten ogiltigförklarad.

102 Enligt kommissionen kan endast en rättsakts artikeldel få rättsliga verkningar och följaktligen gå någon emot. De bedömningar som gjorts i skälen i det angripna beslutet kan inte som sådana bli föremål för en talan om ogiltigförklaring, och gemenskapsdomstolen kan pröva lagenligheten av dessa bedömningar endast om de såsom skäl i en rättsakt som går någon emot utgör ett nödvändigt stöd för beslutets artikeldel. Ett beslut som är till sökandens fördel kan således inte gå sökanden emot, men det påverkar inte berörda tredjemäns rätt att väcka talan om ogiltigförklaring mot beslutet.

103 Kommissionen har i detta sammanhang erinrat om domstolens beslut av den 28 januari 2004 i mål C-164/02, Nederländerna mot kommissionen (REG 2004, s. I‑1177, punkterna 18–25), vari slogs fast att en talan som väckts av en medlemsstat till vilken ett beslut om statligt stöd riktats, vilket är till dess fördel i den mån som det däri fastställs att vissa stödåtgärder är förenliga med den gemensamma marknaden, ska avvisas då medlemsstaten saknar ett berättigat intresse av att få saken prövad. Domstolen fann att artikeldelen i detta beslut inte hade några bindande rättsverkningar som kunde påverka sökandens intressen, eftersom den inte allvarligt och uppenbart förändrade sökandens rättsliga ställning. Den situation som gett upphov till beslutet skiljer sig förvisso något från den som ligger till grund för detta mål, eftersom de åtgärder som är till FT:s fördel har kvalificerats som stöd som är oförenligt med den gemensamma marknaden. Eftersom det i det angripna beslutet har fastställts att det för det första inte är möjligt att återkräva stödet, är det emellertid till Republiken Frankrikes och FT:s fördel och kan, genom sin beskaffenhet, varken förändra deras rättsliga ställning eller gå dem emot. För det andra är artikel 1 i det angripna beslutet, i den mån som de åtgärder som vidtas till förmån för FT kvalificeras som stöd som är oförenligt med den gemensamma marknaden, till bolagen Bouygues fördel och kan inte heller förändra deras rättsliga ställning eller gå dem emot. Bolagen Bouygues har nämligen inte ifrågasatt artikeldelen, utan endast yrkat ogiltigförklaring av den bedömning som avser att aktieägartillskottet, med hänvisning till uttalandena från juli 2002 och framåt, i sig utgör statligt stöd. Dessa fyra sökande har under alla omständigheter, även om deras yrkanden skulle bifallas, inget faktiskt intresse av målets utgång, eftersom deras rättsliga ställning, oberoende av de skäl som motiverar en sådan ogiltigförklaring, inte förändras till följd av att artikel 1 ogiltigförklaras.

104 Kommissionen har vidare, med stöd av Republiken Frankrike, gjort gällande att även om den inte bestrider att bolagen Bouygues har ett berättigat intresse av att få artikel 2 i det angripna beslutet ogiltigförklarad, anser kommissionen emellertid att deras ståndpunkt är motsägelsefull. För det fall bolagen Bouygues yrkande om ogiltigförklaring av artikel 1 i det angripna beslutet skulle bifallas kan tribunalen nämligen inte pröva yrkandet om ogiltigförklaring av artikel 2 i beslutet. I ett sådant fall är aktieägartillskottet inte längre det stöd som enligt artikel 1 ska tas i beaktande vid tillämpningen av artikel 2 i det angripna beslutet. Denna motsägelse ger blott stöd för kommissionens ståndpunkt att bolagen Bouygues inte är behöriga att bestrida artikel 1 i beslutet.

105 Den omständigheten att Republiken Frankrike, på grundval av det angripna beslutet, eventuellt är skyldig att i framtiden anmäla stöd som liknar det som kvalificerats som stöd i detta mål, medför i övrigt inte, även om den innebär en viss processuell börda, att Republiken Frankrikes eller FT:s rättsliga ställning förändras till den grad att de anses ha ett faktiskt intresse av att få sin sak prövad. Detta bekräftas av det i ovan i punkt 103 nämnda beslutet Nederländerna mot kommissionen, i vilket domstolen fann att sökandemedlemsstaten inte hade ett faktiskt intresse av att få saken prövad, fastän medlemsstaten hade framfört detta argument. Om det intresse som sökanden gör gällande avser en framtida rättslig ställning ska sökanden visa att ingreppet i den rättsliga ställningen redan vid denna tidpunkt är säkert. På samma sätt har en nationell domstol, för det fall den ska ta det angripna beslutet i beaktande vid sin prövning och är tveksam till vilken räckvidd det har, möjlighet att ställa en tolkningsfråga till domstolen enligt artikel 234 EG, så att sökandena inte på något sätt fråntas möjligheten att göra sina rättigheter gällande vid en nationell domstol vid en eventuell tvist.

106 Kommissionen godtar inte FT:s argument att bolaget till följd av det angripna beslutet löper risk att behöva återbetala det omtvistade stödet, med hänsyn till, i synnerhet, de ansökningar om att väcka talan som ingetts i målen T‑450/04 och T‑456/04. Endast den omständigheten att sökanden hänvisar till ansökningar om att väcka talan som ingetts av tredjemän innebär inte sig att sökanden har ett berättigat intresse av att få saken prövad i detta fall. Enligt kommissionen är det för det första endast ett antagande att talan eventuellt kommer att väckas vid nationella domstolar. Även om det var olagligt att genomföra stödåtgärderna före antagandet av det angripna beslutet, inbegripet beslutet att inte återkräva det aktuella stödet, och de nationella domstolarna var skyldiga att skydda de enskildas rättigheter, är det emellertid i detta mål ostridigt att någon sådan talan inte har väckts före antagandet av beslutet. För det andra har kommissionen angett att när det gäller de ansökningar om att väcka talan som ingetts i målen T-450/04 och T‑456/04, om det antas att talan skulle bifallas, kan endast ett av kommissionen antaget nytt beslut, som antagits för att följa domen i enlighet med artikel 233 EG, gå FT emot. I den mån som det inte fattats ett sådant nytt beslut är sökanden emellertid inte skyldig att återbetala ett eventuellt stöd som är oförenligt med den gemensamma marknaden.

107 Av detta har kommissionen dragit slutsatsen att varken Republiken Frankrike eller FT har ett berättigat intresse av att få det angripna beslutet ogiltigförklarat i målen T‑425/04 och T‑444/04. Kommissionen har vad gäller mål T‑450/04 dragit slutsatsen att bolagen Bouygues yrkande om ogiltigförklaring av artikel 1 i beslutet ska avvisas.

108 Republiken Frankrike, FT och bolagen Bouygues har yrkat att kommissionens invändning om rättegångshinder ska ogillas.

109 Bolagen Bouygues anser att deras yrkande om ogiltigförklaring av artikel 1 i det angripna beslutet ska tas upp till sakprövning, eftersom artikeln, jämförd med de skäl som utgör ett nödvändigt stöd, underförstått men nödvändigtvis innebär en rättsligt bindande vägran från kommissionens sida att godta bolagen Bouygues ståndpunkt att uttalandena från juli 2002 och framåt i sig utgör statligt stöd.

110 Vad slutligen beträffar den talan som AFORS väckt i mål T‑456/04, har FT anfört att ett eventuellt yrkande om ogiltigförklaring av artikel 1 i det angripna beslutet ska avvisas. AFORS har i detta hänseende angett att dess talan endast avser artikel 2 i beslutet.

2. Tribunalens bedömning

a) Inledande synpunkter

111 I målen T‑425/04 och T‑444/04 har kommissionen bestridit att Republiken Frankrike och FT har ett berättigat intresse av att få det angripna beslutet prövat i sin helhet, utan att i detta hänseende ha gjort någon åtskillnad mellan artikel 1 och artikel 2 i beslutet. I mål T‑450/04 har kommissionen däremot gjort en sådan åtskillnad, eftersom den endast har ifrågasatt att bolagen Bouygues har ett berättigat intresse av att få artikel 1 i det angripna beslutet prövad, men inte det berättigade intresset av att få artikel 2 i beslutet prövad.

112 Enligt kommissionen utgör således artiklarna 1 och 2 i det angripna beslutet delar som kan avskiljas med avseende på en delvis ogiltigförklaring.

113 Tribunalen finner att så faktiskt är fallet här.

114 I artikel 2 i det angripna beslutet, vari fastslås att det stöd som förklaras vara oförenligt med den gemensamma marknaden i artikel 1 inte ska leda till återkrav, kan ogiltigförklaras för sig, utan att det medför att räckvidden av artikel 1 eller de skäl som utgör ett nödvändigt stöd för den ändras (se, för ett liknande resonemang, domstolens dom av den 27 juni 2006 i mål C-540/03, parlamentet mot rådet, REG 2006, s. I‑5769, punkterna 27 och 28, och där angiven rättspraxis).

115 Den omständigheten att det dessutom, om artikel 1 i det angripna beslutet helt skulle ogiltigförklaras med stöd av de grunder som Republiken Frankrike och FT har framfört, oundvikligen skulle innebära att artikel 2 blev ogiltig, föranleder inte ett ifrågasättande av att artikeln kan avskiljas, eftersom denna ogiltighet inte påverkar dess innehåll och inte beror på frågan huruvida stödet ska återkrävas eller inte. Såsom bolagen Bouygues gjorde gällande under förhandlingen, kan i övrigt artikel 2, för det fall artikel 1 i det angripna beslutet delvis ogiltigförklaras med stöd av de grunder som bolagen Bouygues har framfört i mål T‑450/04, vilket innebär att stödet fortfarande anses vara oförenligt med den gemensamma marknaden, fortfarande ogiltigförklaras för sig.

116 Vad beträffar huruvida det finns ett berättigat intresse av att få saken prövad gäller följande. Enligt fast rättspraxis krävs det för att en talan om ogiltigförklaring ska tas upp till sakprövning att den fysiska eller juridiska person som har väckt talan har ett faktiskt intresse av att få rättsakten ogiltigförklarad. Ett sådant intresse föreligger endast om ogiltigförklaringen av denna rättsakt i sig kan få rättsliga följder, eller uttryckt på ett annat sätt, om talan kan medföra en fördel för den person som väckt den. En rättsakt som helt tillgodoser denna persons krav är, per definition, följaktligen inte ett beslut som går denna person emot och personen har inte något intresse av att begära att rättsakten ska ogiltigförklaras (se, för ett liknande resonemang, förstainstansrättens dom av den 11 mars 2009 i mål T-354/05, TF1 mot kommissionen, REG 2009, s. I-0000, punkterna 84 och 85, och där angiven rättspraxis).

117 Det är mot bakgrund av dessa principer som tribunalen kommer att pröva huruvida Republiken Frankrike, FT och bolagen Bouygues har ett berättigat intresse av att få artikel 1 i det angripna beslutet ogiltigförklarad.

b) Huruvida Republiken Frankrike och FT har ett berättigat intresse av att få artikel 1 i det angripna beslutet prövad

118 Vad beträffar huruvida Republiken Frankrike har ett berättigat intresse av att få saken prövad gäller följande. I fördraget görs en klar åtskillnad mellan dels institutionernas och medlemsstaternas, dels fysiska och juridiska personers rätt att väcka talan om ogiltigförklaring. Samtliga medlemsstater ges rätt att genom en talan om ogiltigförklaring bestrida rättsenligheten av kommissionens beslut, utan att det uppställs som villkor för utövandet av denna rätt att den motiveras av ett berättigat intresse av att få saken prövad. Det åligger således inte en medlemsstat att visa att en rättsakt från kommissionen som medlemsstaten ifrågasätter får rättsverkningar mot medlemsstaten för att talan ska kunna upptas till prövning (domstolens beslut av den 27 november 2001 i mål C-208/99, Portugal mot kommissionen, REG 2001, s. I‑9183, punkterna 22 och 23, förstainstansrättens dom av den 10 april 2008 i mål T-233/04, Nederländerna mot kommissionen, REG 2008, s. II‑591, punkt 37, och av den 22 oktober 2008 i de förenade målen T-309/04, T-317/04, T-329/04 och T-336/04, TV 2/Danmark m.fl. mot kommissionen, REG 2008, s. II‑2935, punkt 63). Detta konstaterande följer även av den definition som fastställts i rättspraxis av ett berättigat intresse av att få saken prövad (se punkt 116 ovan), och som endast avser talan som väckts av fysiska eller juridiska personer och inte av institutioner eller medlemsstater.

119 I motsats till vad kommissionen tycks anse ska begreppet berättigat intresse av att få saken prövad inte förväxlas med konceptet rättsakt mot vilken talan kan väckas som innebär att en rättsakt ska vara avsedd att ha rättsverkningar som kan gå någon emot för att den ska kunna bli föremål för en talan om ogiltigförklaring, vilket ska bedömas med hänsyn till rättsaktens innehåll i sak (se, för ett liknande resonemang, domstolens dom av den 22 juni 2000 i mål C-147/96, Nederländerna mot kommissionen, REG 2000, s. I‑4723, punkterna 25 och 27, beslutet i det ovan i punkt 118 nämnda målet Portugal mot kommissionen, punkt 24, och beslutet i det ovan i punkt 103 nämnda målet Nederländerna mot kommissionen, punkterna 18 och 19, och domen i det ovan i punkt 118 nämnda målet TV 2/Danmark m.fl. mot kommissionen, punkt 63). Med hänsyn till det angripna beslutets innehåll i sak utgör det en sådan rättsakt med bindande rättsverkningar.

120 Med hänsyn till bestämmelserna i fördraget och mot bakgrund av den rättspraxis som det har erinrats om i punkterna 118 och 119 ovan är Republiken Frankrike i detta mål, i egenskap av medlemsstat, behörig att väcka talan om ogiltigförklaring av artikel 1 i det angripna beslutet, utan att medlemsstaten behöver visa att den har ett berättigat intresse av att få saken prövad.

121 När det därefter gäller FT:s intresse av att få artikel 1 i det angripna beslutet prövad i sak kan det, för det första, konstateras att artikeln även är avsedd att ha bindande rättsverkningar med avseende på FT, eftersom FT är den enda mottagaren av det stöd som förklarats vara oförenligt med den gemensamma marknaden.

122 Kommissionen har i detta hänseende felaktigt hänvisat till rättspraxis enligt vilken endast en rättsakts artikeldel kan få rättsliga verkningar och följaktligen gå någon emot (se förstainstansrättens dom av den 19 mars 2003 i mål T-213/00, CMA CGM m.fl. mot kommissionen, REG 2003, s. II‑913, punkt 186, och där angiven rättspraxis). Det följer nämligen av artikel 1 i det angripna beslutet att kommissionen med hänvisning till uttalandena från juli 2002 och framåt har kvalificerat aktieägartillskottet som statligt stöd som är oförenligt med den gemensamma marknaden i den mening som avses i artikel 87 EG. Det är emellertid just denna slutsats, tillsammans med de skäl i beslutet som utgör ett nödvändigt stöd för den, som FT bestrider i sin talan, med motiveringen att den får till följd att FT:s rättsliga ställning påverkas och går FT emot. Kommissionens argument att det angripna beslutet är till FT:s fördel, eftersom de rättsliga verkningarna av artikel 1 i beslutet inom ramen för detta argument förväxlas med dem av artikel 2 i detsamma, vari föreskrivs att det inte är nödvändigt att återkräva det aktuella stödet, kan inte heller godtas.

123 Kommissionen kan för övrigt inte med framgång göra gällande att FT inte har ett faktiskt intresse av detta måls utgång, med motiveringen att dess rättsliga ställning hade förblivit oförändrad även om det antogs att talan bifölls. En ogiltigförklaring av artikel 1 i det angripna beslutet med stöd av de grunder som FT framfört får, för det första, till följd att konstaterandet att den aktuella stödåtgärden är olaglig, en åtgärd som är individuell och till dess fördel, är ogiltigt, vilket utgör en rättslig följd som ändrar dess rättsliga ställning och som ger FT en fördel. I motsats till vad kommissionen har hävdat bekräftas det att FT har ett faktiskt intresse av att få artikel 1 i det angripna beslutet ogiltigförklarad för det fall bolagen Bouygues och AFORS yrkanden om ogiltigförklaring av artikel 2 i beslutet bifalles i målen T‑450/04 och T‑456/04, eftersom en sådan ogiltigförklaring får till följd att kommissionen är skyldig att till FT:s nackdel återkräva det olagliga stöd som avses i artikel 1.

124 Av det ovan anförda följer att FT har ett faktiskt intresse av att få artikel 1 i det angripna beslutet ogiltigförklarad.

125 De invändningar om rättegångshinder som kommissionen gjort i målen T‑425/04 och T‑444/04 ska ogillas, i den mån som de avser huruvida Republiken Frankrikes och FT:s yrkanden om ogiltigförklaring av artikel 1 i det angripna beslutet kan tas upp till sakprövning.

c) Huruvida bolagen Bouygues har ett berättigat intresse av att få artikel 1 i det angripna beslutet prövad

126 Det angripna beslutet är, med avseende på såväl dess form som dess innehåll, en rättsakt som är avsedd att ha bindande rättsverkningar. I den mån som det i artikel 1 i det angripna beslutet fastställs att det förekommit stöd till förmån för FT och detta förklaras vara oförenligt med den gemensamma marknaden, överensstämmer för övrigt artikeln med bolagen Bouygues begäran och intressen i klagomålet av den 22 januari 2003.

127 Den omständigheten att det i artikel 1 i det angripna beslutet fastställts att stöd beviljats och att det är oförenligt med den gemensamma marknaden, utesluter emellertid, a priori, inte att andra stödåtgärder beviljats som, fastän de inte omfattas av artikeln, även omfattas av föremålet för det administrativa förfarande som lett till att beslutet antagits och som dessutom väsentligen kan påverka vissa stödmottagande konkurrenters ställning på marknaderna (se, för ett liknande resonemang, domstolens dom av den 13 december 2005 i mål C-78/03 P, kommissionen mot Aktionsgemeinschaft Recht und Eigentum, REG 2005, s. I‑10737, punkt 37). Så skulle kunna vara fallet med bolagen Bouygues ställning i förhållande till FT:s på den franska marknaden för mobiltelefoni.

128 Kommissionen har ännu en gång felaktigt hänvisat till den rättspraxis enligt vilken endast en rättsakts artikeldel kan få rättsliga verkningar och följaktligen gå någon emot (se domen i det ovan i punkt 122 nämnda målet CMA CGM m.fl. mot kommissionen, punkt 186, och där angiven rättspraxis). I detta mål följer det tydligt av artikel 1 i det angripna beslutet, samt av skälen till stöd för den i punkterna 185–230 i beslutet, att kommissionen endast har kvalificerat själva aktieägartillskottet, vilket utretts mot bakgrund av uttalandena från juli 2002 och framåt, som statligt stöd som är oförenligt med den gemensamma marknaden i den mening som avses i artikel 87 EG. Detta konstaterande, som kan utläsas av såväl artikeldelen som skälen till beslutet, är emellertid just det som bolagen Bouygues har bestridit genom sin talan, med motiveringen att det påverkat dess rättsliga ställning och går dem emot, eftersom det endast avser en enda stödåtgärd, fastän den franska staten, enligt bolagen, har vidtagit ytterligare stödåtgärder genom uttalandena från juli 2002 och framåt, vilka ger FT klara fördelar och som dessutom skadar deras ställning på marknaden. I detta sammanhang har bolagen Bouygues med rätta åberopat att kommissionens övergripande synsätt, såsom det särskilt framgår av punkterna 187–191 och 203–228 i det angripna beslutet, nödvändigtvis innebär att den vägrar att i sig kvalificera uttalandena från juli 2002 och framåt som stödåtgärder. Kommissionen har följaktligen inte stöd för sitt påstående att bolagen Bouygues i själva verket inte har bestridit artikel 1 i det angripna beslutet och att de har slutit sig till det där underliggande resonemanget.

129 Kommissionen kan inte heller med framgång göra gällande att artikel 1 i det angripna beslutet är till bolagen Bouygues fördel och att de inte har något faktiskt intresse av utgången av detta mål, eftersom deras rättsliga ställning inte skulle förändras även om deras yrkanden bifölls. En ogiltigförklaring av artikel 1 i det angripna beslutet med stöd av de grunder som bolagen Bouygues har åberopat får till följd att konstaterandet att det föreligger ett stöd som är oförenligt med den gemensamma marknaden blir ogiltigt endast i den mån som det avser uttalandena från juli 2002 och framåt, såsom en del av åtgärden