Nyckelord

Sammanfattning



Nyckelord

1. Frihet att tillhandahålla tjänster – Restriktioner – Hasardspel

(Artikel 49 EG)

2. Frihet att tillhandahålla tjänster – Restriktioner – Hasardspel

(Artikel 49 EG)

Sammanfattning

1. Artikel 49 EG ska tolkas så att den inte utgör hinder för en medlemsstats lagstiftning enligt vilken anordnande och främjande av hasardspel omfattas av ett exklusivt system med en enda aktör, där det är förbjudet för alla övriga aktörer, inklusive aktörer som är etablerade i en annan medlemsstat, att via Internet erbjuda tjänster som omfattas av nämnda bestämmelser på den förstnämnda medlemsstatens territorium.

Området för hasardspel som tillhandahålls via Internet har inte blivit föremål för någon harmonisering inom Europeiska unionen. En medlemsstat har således rätt att anse att endast den omständigheten att en aktör via Internet lagligen erbjuder tjänster på detta område i en annan medlemsstat, där denne är etablerad och i princip redan föremål för i lag föreskrivna krav och kontroller utförda av de behöriga myndigheterna i den sistnämnda medlemsstaten, inte utgör en tillräcklig garanti för att de inhemska konsumenterna skyddas mot riskerna för bedrägeri och brottslighet, mot bakgrund av de svårigheter som myndigheterna i etableringsmedlemsstaten i ett sådant sammanhang kan ha att bedöma aktörernas yrkesmässiga förtjänster och redbarhet. Avsaknaden av direktkontakt mellan konsumenten och operatören gör dessutom att hasardspel som är åtkomliga via Internet medför andra typer av och större risker jämfört med vad som var fallet på de traditionella marknaderna för sådana spel vad gäller bedrägerier som operatörerna eventuellt kan göra sig skyldiga till gentemot konsumenterna. Inskränkningen i fråga kan emellertid, mot bakgrund av de särdrag som utmärker tillhandahållandet av hasardspel via Internet, anses vara motiverad med hänsyn till målet att bekämpa bedrägeri och brottslighet.

(se punkterna 33, 34, 36 och 37 samt punkt 1 i domslutet)

2. Artikel 49 EG ska tolkas så att likabehandlingsprincipen och den därav följande skyldigheten att lämna insyn är tillämpliga vid förfaranden för att bevilja och förlänga tillstånd till en enda aktör på området för hasardspel. Detta gäller under förutsättning att det inte rör sig om en offentlig aktör vars förvaltning står under direkt statlig kontroll eller under kontroll av en privat aktör över vars verksamhet staten har möjlighet att utöva sträng kontroll.

På unionsrättens nuvarande stadium omfattas avtal om tjänstekoncession inte av tillämpningsområdet för något av de direktiv genom vilka unionslagstiftaren har reglerat området för offentlig upphandling. För att ett system med administrativa förhandstillstånd – likt ett system som innehåller förbud mot att anordna och främja hasardspel såvida inte ett sådant tillstånd beviljats och enligt vilket system endast ett tillstånd beviljas för varje tillåtet hasardspel – ska kunna anses berättigat trots att en grundläggande frihet därigenom inskränks, måste det grundas på objektiva kriterier som inte är diskriminerande och som är kända på förhand, för att tillräckligt begränsa myndigheternas utrymme för skönsmässig bedömning för att denna inte ska användas på ett godtyckligt sätt. Dessutom måste envar som berörs av en inskränkning som grundar sig på ett sådant undantag ha möjlighet att få till stånd en domstolsprövning av åtgärden.

(se punkterna 39, 43, 50 och 62 samt punkt 2 i domslutet)