Förslag till avgörande av generaladvokat Geelhoed föredraget den 15 mars 2001. - Doris Salzmann. - Begäran om förhandsavgörande: Bezirksgericht Bregenz - Österrike. - Begäran om förhandsavgörande - Inskrivning i fastighetsbok av transaktioner avseende fast egendom - Administrativ verksamhet som inte är dömande - Domstolen saknar behörighet. - Mål C-178/99.



Rättsfallssamling 2001 s. I-04421



Generaladvokatens förslag till avgörande

I - Inledning

1. Bezirksgericht Bregenz har genom beslut av den 29 december 1998 begärt att domstolen ska meddela ett förhandsavgörande avseende tre frågor rörande tolkningen av de bestämmelser i EG-fördraget som rör den fria rörligheten för kapital och avtalet om Europeiska ekonomiska samarbetsområdet. Det hänskjutande organet önskar särskilt få klarhet i om kravet på ett föregående tillstånd vid förvärv av en obebyggd fastighet är förenligt med gemenskapsrätten. Med anledning av domen i målet Konle har ett flertal mål som rör det österrikiska tillståndsförfarandet för förvärv av fast egendom anhängiggjorts vid domstolen. I förevarande fall bör domstolen emellertid först uttala sig om huruvida Bezirksgericht Bregenz i sin egenskap av Grundbuchsgericht (inskrivningsdomstol) kan betraktas som en "nationell domstol" i den mening som avses i artikel 234 EG.

II - Tillämpliga bestämmelser

A - Nationell rätt

2. Enligt österrikisk rätt sker förvärv av fast egendom genom inskrivning av förvärvet (lagfart) i fastighetsbok, vilken skall godkännas av Grundbuchsgericht. Denna har därvidlag att undersöka huruvida transaktionen kräver tillstånd och, om så anses vara fallet, om förutsättningarna för att bevilja ett sådant tillstånd föreligger samt huruvida det aktuella förvärvet eventuellt inte erfordrar tillstånd. Grundbuchsgericht utgör en del av Bezirksgericht, som är den domstol som dömer i första instans. Gällande rätt återfinns såväl i förbundslagstiftningen som i delstaternas lagstiftning.

3. Delstaten Vorarlbergers Grundverkehrsgesetz skiljer mellan tre slags fast egendom, nämligen bebyggd fastighet, obebyggd fastighet som är avsedd att bebyggas samt lantbruksegendom. Vad gäller förvärv av bebyggda fastigheter föreskrivs i Grundverkehrsgesetz en standardförsäkran (Grundverkehrserklärung) genom vilken förvärvaren förbinder sig att inte använda den överlåtna egendomen som fritidsbostad. Enligt 7 § GVG skall denna försäkran egenhändigt och skriftligen upprättas av köparen. Efter att ha granskat försäkran skall borgmästaren i den kommun där fastigheten är belägen eller ordföranden för "Grundverkehrs-Landeskommission" (nedan kallad Landeskommission) officiellt erkänna denna. Därefter kan köparen av fastigheten låta registrera egendomen vid Grundbuchsgericht.

4. Vid förvärv av obebyggda tomter som är avsedda att bebyggas krävs enligt 8 § GVG uttryckligen ett tillstånd till förvärvet. Ett sådant tillstånd skall lämnas när förvärvaren kan visa att fastigheten inom rimlig tid kommer att nyttjas på det sätt som anges i stadsplanen. Enligt 13.2 § GVG beslutar Landeskommission, i första instans, om tillstånd skall beviljas.

5. Om försäkringen enligt 7 § Grundverkehrsgesetz saknas eller det föregående förvärvstillståndet enligt 8 § inte har beviljats anses fastighetstransaktionen i enlighet med 29 § GVG ovillkorligen vara ogiltig.

6. Grundbuchsgesetz innehåller bestämmelser angående förfarandet vid Grundbuchsgericht. Enligt 76 § GBG kan Grundbuchsgericht, förutom i de fall som föreskrivs i denna eller andra lagar, inte ex officio fatta beslut i inskrivningsärenden, utan detta kan endast ske på begäran av parterna eller av en myndighet. En begäran om inskrivning skall åtföljas av nödvändiga handlingar. Innan en inskrivning beviljas prövar Grundbuchsgericht om begäran uppfyller de kriterier som föreskrivs i 94 § GBG. Prövningen avser bland annat förekomsten av det tillstånd som avses i 8 § GVG, utan att parternas vilja undersöks närmare. I 95.1 § GBG föreskrivs att Grundbuchsgericht i princip skall besluta att bevilja eller avslå en begäran, utan att höra parterna eller fatta interimistiska beslut. I ett antal noggrant definierade fall föreskrivs emellertid att parterna kan höras. Om begäran om inskrivning avslås skall beslutet enligt 95.3 § GBG ange de grunder på vilka begäran har förvägrats. Beslut i fastighetsärenden som har fattats av Bezirksgericht kan endast överklagas genom rättsmedlet "Rekurs" i överensstämmelse med 122.1 § GBG.

B - Gemenskapsrätt

7. Artikel 56.1 EG (före detta artikel 73b.1 i EG-fördraget) har följande lydelse: "Inom ramen för bestämmelserna i detta kapitel skall alla restriktioner för kapitalrörelser mellan medlemsstater samt mellan medlemsstater och tredje länder vara förbjudna."

III - Bakgrund och förfarande

8. De faktiska omständigheterna i detta mål, såsom de framgår av hänskjutandebeslutet och de handlingar som inlämnats av Doris Salzmann-Greif, är följande.

9. Doris Salzmann-Greif (nedan kallad Doris Salzmann), bosatt i Faßbach i domkretsen i Bregenz, har av Walter Schneider, som är bosatt i samma kommun, köpt en obebyggd fastighet som är avsedd att bebyggas, vilken är belägen i samma kommun. Både köparen och säljaren är österrikiska medborgare. Den 5 november 1998 skickade Doris Salzmann en försäkran till Landeskommission. Denna försäkran stämmer mutatis mutandis överens med den försäkran som avses i 7 § GVG, vilken Landeskommission anser vara tillräcklig vid förvärv av en bebyggd fastighet, eftersom försäkran innebär ett godtagande av förpliktelsen att inte använda den överlåtna fastigheten som fritidsbostad. I sin försäkran hänvisade Doris Salzmann uttryckligen till artikel 73b.1 i EG-fördraget. Landeskommission fastställde följaktligen att förklaringen inte stod i överensstämmelse med de i Grundverkehrsgesetz föreskrivna kraven, varför denna inte officiellt kunde erkännas.

10. Den 12 november 1998, eller omkring detta datum, ansökte Doris Salzmann om inskrivning i syfte att erhålla lagfart avseende den berörda fastigheten vid Bezirksgericht Bregenz, som i egenskap av Grundbuchsgericht hade uppgiften att handlägga ansökan. Till ansökan bifogades försäkran av den 5 november 1998. Som motivering till ansökan om lagfart angav Doris Salzmann endast att hon enligt gemenskapsrättsliga förpliktelser och avtalet om det Europeiska ekonomiska samarbetsområdet inte behöver ha beviljats något föregående tillstånd. På grund av avsaknaden av ett förvärvstillstånd avslogs ansökan genom beslut av den 16 november 1998 av en domstolstjänsteman kallad Rechtspfleger. Doris Salzmann överklagade detta beslut den 18 november 1998 genom Rekurs till Bezirksgericht Bregenz i egenskap av Grundbuchsgericht.

11. Därefter beslöt Bezirksgericht Bregenz genom beslut av den 29 december 1998 att i enlighet med artikel 177 i EG-fördraget (nu artikel 234 EG) begära ett förhandsavgörande från Europeiska gemenskapernas domstol angående följande frågor:

1) Kan medborgare i en medlemsstat i Europeiska unionen åberopa den fria rörligheten för kapital även i de fall då kapitaltransaktionen i fråga inte innehåller något gränsöverskridande inslag?

2) Är det förenligt med den fria rörligheten för kapital att det vid förvärv av en obebyggd fastighet som är avsedd att bebyggas erfordras ett föregående tillstånd?

3) Vilken inverkan har standstill-klausulen i punkt 1 e i bilaga XII till EES-avtalet på bestämmelser om tillstånd för inskrivning i fastighetsboken, vilka utgör nya bestämmelser som införts efter undertecknandet av EES-avtalet den 2 maj 1992?

12. Beslutet inkom till domstolen den 14 maj 1999. Yttranden har lämnats in av Doris Salzmann, kommissionen, den österrikiska regeringen och den spanska regeringen. Muntlig förhandling ägde rum den 14 december 2000 vid vilken Doris Salzmann, kommissionen och den österrikiska regeringen var företrädda.

13. Den spanska regeringen och kommissionen har gjort tungt vägande invändningar angående domstolens behörighet att meddela ett förhandsavgörande till Bezirksgericht. Den österrikiska regeringen har likaså gjort invändningar angående domstolens behörighet att uppta begäran om förhandsavgörande till sakprövning och har utvecklat dessa i sitt svar på domstolens skriftliga frågor. Mot bakgrund härav, skall jag först undersöka det nationella förfarandets beskaffenhet och det hänskjutande organets egenskaper.

IV - Domstolens behörighet

A - Avgivna yttranden

14. Enligt artikel 234 första stycket EG är domstolen behörig att genom ett förhandsavgörande uttala sig rörande tolkningen av fördraget och de rättsakter som beslutas av gemenskapens institutioner. Enligt artikel 234 andra stycket EG får en domstol i en medlemsstat begära att domstolen meddelar ett förhandsavgörande när en sådan fråga uppkommer och den anser att ett beslut i frågan är nödvändigt för att kunna döma i saken.

15. För att ta upp frågan huruvida begäran om förhandsavgörande kan tas upp till sakprövning till diskussion har de parter som yttrat sig i målet åberopat domstolens rättspraxis angående artikel 234 EG. Som bekant följer det av fast rättspraxis att bedömningen huruvida det hänskjutande organet är en domstol i den mening som avses i artikel 234 EG är en rent gemenskapsrättslig fråga. Vid bedömningen av om det hänskjutande organet är en domstol, skall ett flertal omständigheter beaktas, nämligen om organet är upprättat enligt lag, om det är av stadigvarande karaktär, om dess jurisdiktion är av tvingande art, om förfarandet är kontradiktoriskt, om organet tillämpar rättsregler samt om det har en oberoende ställning. Framför allt skall en anhängig tvist avgöras inom ramen för ett förfarande som är avsett att leda till ett avgörande av rättskipningskaraktär.

16. Kommissionen och den spanska regeringen har hävdat att karaktären av den verksamhet som Bezirksgericht Bregenz utövar i detta mål, nämligen att pröva ansökningar om lagfart, visar en stor likhet med den italienska "giurisdizione volontaria" i målet Job Centre. Även i det föreliggande fallet skall den hänskjutande domstolen fatta beslut såsom administrativ myndighet utan att utöva en dömande verksamhet. I likhet med domen i målet Job Centre är Bezirksgericht Bregenz i det föreliggande fallet av dessa skäl inte behörig att be domstolen meddela ett förhandsavgörande.

17. Kommissionens invändning rörande frågan om begäran huruvida förhandsavgörande kan tas upp till sakprövning stöds ytterligare av de särskilda omständigheterna i det föreliggande fallet. Kommissionen har konstaterat att enligt Bezirksgericht Bregenz hänskjutandebeslut har sökanden aldrig begärt tillstånd, såsom fordras enligt nationell rätt, och inget beslut angående detta har fattats. Den berörda myndigheten skulle endast skriftligen ha fastställt att den försäkran som sökanden lämnat inte stod i överensstämmelse med nationell rätt. Dessa uppgifter, jämte det faktum att Doris Salzmann direkt åberopar artikel 73b EG i hennes begäran, har givit kommissionen intrycket att hon snarare avser att erhålla domstolens prövning av tillståndskravet i 8 § GVG än att få den berörda överlåtelsen inskriven i fastighetsregistret.

18. Den österrikiska regeringen har framhållit att förfarandet enligt den österrikiska Bundesgesetz i vissa fall har en kontradiktorisk karaktär. Inte desto mindre är det, mot bakgrund av domen i målet Job Centre, den österrikiska regeringens uppfattning att Bezirksgericht Bregenz i det föreliggande fallet inte kan betraktas som en nationell domstol i den mening som avses i artikel 234 EG.

19. Under den muntliga förhandlingen påpekade även Doris Salzmann att förfarandet har vissa kontradiktoriska drag, men då för att hävda att Bezirksgericht Bregenz i förevarande mål verkligen uppträder som domstol i den mening som avses i artikel 234 EG. Samtidigt har hon anfört att det hänskjutande organet inte är första instans, utan en överklagandeinstans, och att det av det skälet skulle föreligga en rättstvist.

B - Bedömning

20. För den goda ordningens skull vill jag inledningsvis påpeka att behörighetsproblematiken måste särskiljas från frågan huruvida fördragets bestämmelser rörande den fria rörligheten för kapital även är tillämpliga på en rent intern situation, vilken behandlas i den första frågan. Det är enligt min mening inte heller fråga om en hypotetisk eller konstruerad situation, som kommissionen verkar vilja antyda. Hänskjutandebeslutet innehåller tillräckliga överväganden avseende nationell rätt och de faktiska omständigheterna för att domstolen åtminstone skall kunna bedöma de två första frågorna. Frågorna är relevanta därför att det, i det förevarande fallet, verkligen ligger i Doris Salzmanns intresse att få tolkningen av artikel 56 EG säkerställd. Domstolens svar skulle nämligen kunna leda till hon inte skulle behöva något tillstånd vid ansökan om lagfart på grund av att nationell rätt visade sig vara oförenlig med gemenskapsrätten.

21. Vidare har de institutionella krav som ställs på ett hänskjutande organ enligt domstolens rättspraxis inte varit uppe till diskussion. Bezirksgericht är den lokala förstainstansdomstolen i Österrike med befogenheter inom det straffrättsliga och det civilrättsliga området och den har även ett antal särskilda uppgifter. Bezirksgericht är upprättad enligt lag, har en oberoende ställning och utövar sin verksamhet på varaktig basis.

22. Eftersom domstolens omfångsrika rättspraxis avseende begreppet domstol i den mening som avses i artikel 234 EG närmare har avgränsats, behöver denna således inte vidare redogöras för här. Det handlar i det förevarande fallet inte om huruvida det ifrågavarande organet är en domstol, utan huruvida förhandsavgörandet har begärts inom ramen för dömande verksamhet. För att besvara denna fråga kan stöd sökas i domen i målet Job Centre.

23. I målet Job Centre begärde Tribunale civile e penale di Milano att domstolen skulle meddela ett förhandsavgörande. Den nationella domstolen hade tagit emot en begäran om fastställande av bolagsordningen för bolaget Job Centre. Denna anmälan skulle handläggas inom ramen för ett förfarande för så kallad frivillig rättsvård. I överensstämmelse med den italienska civilkoden beslutade den nationella domstolen om inskrivning av bolaget i registret efter att ha konstaterat att bolagsordningen uppfyllde de villkor som uppställs i lagen och efter att ha hört åklagarmyndigheten. I frågan huruvida begäran om förhandsavgörande kunde tas upp till sakprövning har domstolen gjort följande bedömning:

"9. Även om denna bestämmelse [artikel 234 EG] inte innebär att det förfarande under vilket den nationella domaren begär ett förhandsavgörande måste vara kontradiktoriskt ... följer det ändå av artikel [234 EG] att de nationella domstolarna endast har befogenhet att framföra en begäran till domstolen om en tvist är anhängig vid dessa och om de skall fälla avgörande inom ramen för ett förfarande som är avsett att leda till ett beslut med karaktär av dom ...

10. Det är inte fallet vad gäller det förfarande som behandlas här.

11. När den domstol som begärt ett förhandsavgörande fattar ett beslut enligt de tillämpliga nationella reglerna och inom ramen för ett förfarande för giurisdizione volontaria avseende en begäran om fastställelse av ett bolags bolagsordning för registrering av detta, utövar den en verksamhet som inte är dömande och som för övrigt överlåts åt de administrativa myndigheterna i andra medlemsstater. I själva verket handlar domstolen som en administrativ myndighet utan att den samtidigt har att avgöra en tvist. Det är inte förrän den person som genom den nationella lagen är behörig att begära fastställande väcker talan mot ett beslut om avslag på begäran om fastställande och påföljande registrering, som den domstol vid vilken talan har väckts kan anses utöva en dömande verksamhet - i den mening som avses i artikel [234 EG] - som avser ogiltigförklaring av ett beslut som åsidosätter sökandens rättigheter ...."

24. Av domstolens överväganden drar jag slutsatsen att den önskar göra en tydlig åtskillnad mellan domstolar som avgör tvister och domstolar som i egenskap av administrativa myndigheter eller på annat sätt prövar en särskild administrativ angelägenhet i rättslig form, det vill säga med de garantier som följer av ett verkligt rättsligt förfarande.

25. I domen i målet Victoria Film har de principer som angivits i domen i målet Job Centre bekräftats, trots att förhandsavgörandet i detta mål inte begärdes av en dömande instans, utan av en nämnd. Domstolen förklarade att den inte var behörig att besvara de frågor som ställts av en svensk skatterättsnämnd, till vilken ett bolag ansökte om ett förhandsbesked i en taxeringfråga, eftersom nämnden inte hade som uppgift att avgöra en tvist och således inte kunde anses utöva någon dömande verksamhet. Det förelåg särskilda omständigheter, som skulle kunna läggas till grund för att nämnden skulle kunna betraktas som en domstol, nämligen dess oberoende ställning och behörighet att med tillämpning av rättsregler fatta beslut av bindande karaktär. Domstolen ansåg, emellertid, att nämnden, liksom Tribunale civile e penale i domen i målet Job Centre, i grund och botten utförde uppgifter av administrativ karaktär. Vidare bedömde domstolen även den omständigheten att den verksamhet som nämnden utövar överlåts åt administrativa myndigheter (skatteförvaltningen) i andra medlemsstater och att det är först när den skattskyldige överklagar ett förhandsbeslut som den domstol vid vilken målet då anhängiggörs kan anses utöva en dömande verksamhet i den mening som avses i artikel 234 EG.

26. Om vi återgår till det föreliggande målet och jämför det med situationen i domen i målet Job Centre, är det min uppfattning att det inte råder något tvivel om likheterna mellan de hänskjutande organens nationella förfaranden och arbetssätt.

27. För det första kan det fastställas att ett i lag upprättat dömande organ i båda fallen utövar en särskild verksamhet i första instans, nämligen att skriva in ett bolag respektive en överlåtelse av fast egendom i ett register. Trots att registreringen medför civilrättsliga följder, rör det sig i båda fallen om en verksamhet av tydligt administrativ karaktär.

28. En andra likhet gäller erhållande av lagfart avseende fast egendom. På andra platser inom unionen är det vanligtvis inte domstolarna, utan de administrativa myndigheter, halvstatliga organ eller notarius publicus som utövar tillsyn över att överlåtelser och registreringar av fast egendom sker på ett korrekt sätt.

29. För det tredje fattar Bezirksgericht, liksom Tribunale civile e penale, ett beslut enligt de tillämpliga kriterier som fastlagts enligt lag. Ingen av domstolarna kan ex officio fatta beslut angående inskrivningen. Bezirksgericht bedömer de inkomna handlingarna och beslutar med dessa som grund om och på vilket sätt som en registrering kan äga rum. I princip hörs varken köparen och/eller säljaren, vilket förstärker intrycket av att verksamheten är av icke-dömande karaktär. Det är inte heller fråga om en tvist mellan köparen och säljaren av fastigheten. På sin höjd kan man tala om en meningsskiljaktighet mellan Doris Salzmann och Bezirksgericht Bregenz, som i förevarande fall uppträder som administrativ myndighet för den österrikiska staten, och som har vägrat att registrera en överlåtelse av fast egendom. Detta kan jämföras med vilken administrativ myndighet som helst då den avslår en begäran om tillstånd.

30. För det fjärde har domstolen i domen i målet Job Centre värdesatt sökandens möjlighet att överklaga när begäran om registrering avslås. En sådan möjlighet föreligger även i förevarande fall. Om Bezirksgericht Bregenz skulle avslå begäran om inskrivning av överlåtelsen kan Doris Salzmann överklaga till både en andra och en tredje instans.

31. Redan på grund av det föregående är jag övertygad om att Bezirksgericht Bregenz inte utövar dömande verksamhet då den handlar i egenskap av Grundbuchsgericht. Den är alltså ingen nationell domstol i den mening som avses i artikel 234 EG, som är behörig att begära att domstolen skall meddela ett förhandsavgörande. Det är därvid inte relevant att Bezirksgericht för övrigt uppfyller de institutionella villkor som formulerats i rättspraxis, och som ett dömande organ måste uppfylla för att vara behörig att begära ett förhandsavgörande.

32. Emellertid måste ännu ett antal punkter närmare undersökas.

33. Till en början skall det undersökas om förfarandet innehåller kontradiktoriska moment. Doris Salzmann har hänvisat till försäkran av den 5 november 1998 som inte erkänts av Landeskommission därför att en annan försäkran fordrades. Doris Salzmann och den österrikiska regeringen har dessutom anfört den möjlighet som Grundbuchsgericht enligt Grundbuchsgesetz har att i särskilda fall ställa frågor till parterna.

34. Denna omständighet kan emellertid inte i förevarande fall kvalificera Bezirksgericht som ett dömande organ i den mening som avses i artikel 234 EG. Inom ramen för ett administrativt förfarande avseende registrering av ett särskilt rättsförhållande är det normalt så att om inte alla erforderliga handlingar ingivits till den första instansen, ger den administrativa myndigheten ändå sökanden möjligheten att lämna in de handlingar som saknas. Argumentet att förfarandet får en kontradiktorisk karaktär på grund av att parterna i påvisbara undantagsfall får höras är inte tillräckligt i sig. Domstolen har därför inte ansett kravet på ett kontradiktoriskt förfarande avgörande för behörigheten att begära ett förhandsavgörande. I förevarande fall förändrar inte eventuella kontradiktoriska drag inskrivningsförfarandets administrativa karaktär.

35. Jag lägger större vikt vid Doris Salzmanns argument att Bezirksgericht inte är ett organ i första instans, utan en överklagandeinstans. Bezirksgericht skulle i hänskjutandebeslutet ha angivit att den utgör överklagandeinstans. Tidigare har nämligen Landeskommission och Rechtspfleger fattat ett beslut som gått Doris Salzmann emot, ett beslut som hon, enligt egen utsago, har överklagat till Bezirksgericht Bregenz. På grund av detta skulle det enligt henne verkligen vara fråga om en rättslig tvist som dessutom redan har prövats i andra instans.

36. Inte desto mindre kan inte heller detta argument godtas. I hänskjutandebeslutet saknas uppgift om att Bezirksgericht skulle vara en överklagandeinstans. Tvärtom har denna tydligt uppgivit att den enligt Grundbuchsgesetz i egenskap av Grundbuchsgericht måste pröva Doris Salzmanns begäran. Bezirksgericht har, med andra ord, framställt en begäran om förhandsavgörande inom ramen för ett inskrivningsförfarande. För fullständighetens skull går jag ändå in på Doris Salzmanns påståenden.

37. Doris Salzmanns påstående att Bezirksgericht skulle utgöra överklagandeinstans i förhållande till Landeskommissions beslut att vägra erkänna den av Doris Salzmann själv uppställda försäkran, är fullständigt oriktigt. Det beslutet hade Doris Salzmann i enlighet med 13 § GVG kunnat överklaga till Unabhängige Verwaltungssenat, en oberoende administrativ myndighet, för omprövning av Landeskommissions bedömning. Bezirksgericht Bregenz är i egenskap av Grundbuchsgericht inte behörig att handlägga överklaganden av beslut som fattats av Landeskommission. Då den handlar såsom administrativ myndighet vid registrering av transaktioner avseende fast egendom får den inte pröva annat än att de i lagen uppställda villkoren för en registrering är uppfyllda. Bezirksgericht borde ha avslagit Doris Salzmanns begäran om registrering då det enligt lag erforderliga tillståndet saknades.

38. Även Doris Salzmanns påstående att Bezirksgericht i förevarande mål skulle utgöra överklagandeinstans i förhållande till ett beslut av Rechtspfleger att avslå en begäran om inskrivning saknar grund. Doris Salzmann ingav en begäran om inskrivning av den berörda transaktionen till Bezirksgericht. Vid denna rätt skedde prövningen inte av en domare, utan av en Rechtspfleger. En Rechtspfleger är en domstolstjänsteman som skall utföra särskilda i lag föreskrivna uppgifter som i huvudsak är av formell karaktär. Rechtspflegers befogenheter är angivna i Rechtspflegersgesetz. Denna tjänsteman handhar civilrättsliga angelägenheter som inkommer till Bezirksgericht i första instans, såsom exekution av domar, insolvensmål, mål rörande inskrivning i handelsregister, kvarlåtenskap och registrering av skepp och fast egendom. Därmed underlättar Rechtspfleger betydligt domarnas arbetsbörda. Det gäller särskilt de relativt enkla uppgifter som ofta i andra medlemsstater utförs av icke-dömande organ och andra tjänstemän än domstolstjänstemän. Det är i det närmaste i onödan som jag härmed tillägger att när den nationella domstolen handlar inom ramen för sin administrativa verksamhet, såsom är fallet vid registrering av fast egendom, vilket även gäller Rechtspfleger som uppdragits att utföra dess uppgifter, handlar den i egenskap av administrativ myndighet.

39. Enligt Rechtspflegergesetz handlar Rechtspfleger med stöd av ett begränsat mandat som utan vidare kan återkallas av domstolen. Rechtspfleger är skyldig att följa domstolens instruktioner. Denna har även befogenheten att, för det fall det skulle anses nödvändigt, överlåta prövningen av de mål som handläggs av Rechtspfleger på en domare. I ett antal fall är Rechtspfleger till och med tvungen att föredra mål för en domare.

40. I förevarande fall har Rechtspfleger med stöd av tillämplig nationell rätt inte beviljat Doris Salzmanns begäran om inskrivning av den korrekt utförda transaktionen i fast egendom. Enligt Rechtspflegergesetz kan varje beslut som fattas av Rechtspfleger ändras av Bezirksgericht. Mot Rechtspflegers beslut har Doris Salzmann använt sig av det enda i lag föreskrivna rättsmedel hon förfogar över, nämligen överklagande genom Rekurs till Bezirksgericht. Rechtspflegerfunktionens karaktär medför att man mot dennes beslut måste begära omprövning vid domstolen under vars ansvar Rechtspfleger handlar.

41. Enligt denna tolkning utgör Doris Salzmanns överklagande genom Rekurs till Bezirksgericht i förevarande fall ett förvaltningsrättsligt överklagande. Vid handläggningen av detta överklagande prövar domaren huruvida Rechtspfleger, som står under dess ansvar, har handlat korrekt vid utövandet av den administrativa verksamhet som uppdragits åt honom. I enlighet med 11 § RPG och 122 § GBG kan Bezirksgericht fatta två olika beslut rörande Doris Salzmanns Rekurs. Om denna finner att begäran om inskrivning uppfyller kraven enligt Grundbuchsgesetz kan den utföra den av Doris Salzmann begärda förvaltningshandlingen. Om denna domstol emellertid gör bedömningen att överklagandet inte kan bifallas på grundval av de invändningar som Doris Salzmann har anfört mot det beslut som fattats av Rechtspfleger skall den hänvisa överklagandet till en högre instans, i förevarande fall Landesgericht, för vidare behandling.

42. Av dessa förvaltningsrättsliga bestämmelser framgår med all tydlighet att Rekurs mot ett beslut fattat av Rechtspfleger vid den instans där han är verksam har karaktären av en begäran om omprövning. Det är endast i det fall då hänvisning görs till Landesgericht som Rekurs vid denna domstolsprövning får karaktären av ett förvaltningsrättsligt överklagande. Av detta följer att Doris Salzmanns påstående att Bezirksgericht i förevarande fall skulle pröva överklaganden av beslut fattade av Rechtspfleger inte är riktigt.

43. Av de skäl som har angetts ovan utövar Bezirksgericht, i egenskap av Grundbuchsgericht, en icke-dömande administrativ verksamhet. Detta gäller såväl i de fall då Bezirksgericht själv fattar beslut angående inskrivning av transaktioner avseende fast egendom som i de fall då den utövar kontroll över sådana beslut som fattats av Rechtspfleger, vilken är underställd dennas ansvar. De frågor som har ställts till domstolen i det förevarande målet har alltså inte ställts av en nationell domstol i den mening som avses i artikel 234 EG. Domstolen är inte behörig att meddela ett förhandsavgörande. Detta hindrar naturligtvis inte att den nationella domstol som har att pröva ett eventuellt överklagande av det beslut som har fattats av Bezirksgericht Bregenz i sin egenskap av domstol har rätt att vända sig till domstolen för ett förhandsavgörande.

V - Förslag till avgörande

44. Med hänsyn till det föregående föreslår jag att Europeiska gemenskapernas domstol skall fastställa att den inte är behörig att svara på de frågor som ställts av Bezirksgericht Bregenz genom beslut om begäran om förhandsavgörande av den 29 december 1998.