Förslag till avgörande av generaladvokat Saggio föredraget den 10 februari 2000. - Europeiska kommissionen mot Franska republiken. - Fördragsbrott - Underlåtenhet att införliva direktiv 94/33/EG. - Mål C-45/99.



Rättsfallssamling 2000 s. I-03615



Generaladvokatens förslag till avgörande

1 Kommissionen har i ansökan, som inkom till domstolen den 16 februari 1999, anfört att Republiken Frankrike har underlåtit att inom den föreskrivna fristen införliva rådets direktiv 94/33/EG av den 22 juni 1994 om skydd av minderåriga i arbetslivet(1) (nedan kallat direktivet) med den nationella rättsordningen eller i annat fall underlåtit att informera kommissionen om att införlivandeåtgärder vidtagits.

Tillämpliga gemenskapsrättsliga och nationella bestämmelser

2 Direktivet antogs med stöd av artikel 118a i EG-fördraget (artiklarna

117-120 i EG-fördraget har ersatts av artiklarna 136-143 EG) och innehåller bestämmelser avseende minimiskydd av minderåriga i arbetslivet. I artikel 17.1 a och 17.1 c i direktivet stadgas att medlemsstaterna "senast [eller rätteligen före] den 22 juni 1996" skall sätta i kraft de lagar och andra författningar som är nödvändiga för att följa direktivet eller "senast den dagen se till att arbetsmarknadens parter genom kollektivavtal fastställer de nödvändiga bestämmelserna" och att de "genast skall underrätta kommissionen om detta". I artikel 17.2 stadgas att de nationella bestämmelser som innehåller genomförandeåtgärder skall innehålla en hänvisning till direktivet.

3 I den franska arbetsrättsliga lagstiftningen finns ett stort antal bestämmelser rörande det område som behandlas i direktivet. I synnerhet i arbetslagen (artiklarna D 211, L 211-213, L 221, R 234 och R 241) behandlas sådana frågor som omfattas av direktivet, medan lag nr 97-1051 av den 18 november 1997(2) innehåller bestämmelser som är specifika för sjöfartsområdet.

Bakgrund och förfarande

4 Eftersom kommissionen inte hade fått något meddelande från den franska regeringen om åtgärder för införlivande av direktivet med den nationella rättsordningen anmodade den regeringen i fråga i brev av den 16 januari 1997 i enlighet med artikel 169 i EG-fördraget (nu artikel 226 EG) att inkomma med yttrande i frågan. Republiken Frankrike inkom genom sin ständige representant med ett svar daterat den 13 mars 1997. Detta svar befanns inte tillfredsställande av kommissionen, som till följd härav den 12 januari 1998 i enlighet med artikel 169 i EG-fördraget tillställde Republiken Frankrike ett motiverat yttrande. I yttrandet angavs att "Frankrike har underlåtit att uppfylla sina skyldigheter enligt direktivet genom att inte vidta nödvändiga åtgärder för att följa direktivet". Republiken Frankrike uppmanades att inom två månader vidta de åtgärder som var nödvändiga för att följa direktivet. Den franska regeringen besvarade det motiverade yttrandet genom en skrivelse från sin ständige representant, daterad den 13 mars 1998. Även denna skrivelse befanns otillfredsställande av kommissionen.

5 Kommissionen ingav till följd härav den 16 februari 1999 en ansökan i enlighet med artikel 169 andra stycket i EG-fördraget, i vilken yrkades att domstolen skulle:

"a) fastställa att Republiken Frankrike har underlåtit att uppfylla sina skyldigheter enligt EG-fördraget och rådets direktiv 94/33/EG av den 22 juni 1994 om skydd av minderåriga i arbetslivet i första hand genom att underlåta att inom den föreskrivna fristen anta de lagar och andra författningar som är nödvändiga för att följa det ovan nämnda direktivet och i andra hand genom att underlåta att informera kommissionen om att sådana bestämmelser har antagits samt

b) förplikta Republiken Frankrike att ersätta rättegångskostnaderna".

6 I sitt svaromål, som inkom till domstolen den 4 maj 1998, angav Republiken Frankrike inte uttryckligen sin inställning till yrkandena, utan anförde endast att "den franska regeringen så fort som möjligt kommer att till domstolen och kommissionen översända" ett förslag till lag om arbetstider som var under utarbetande av behöriga myndigheter.

Huruvida fördragsbrott föreligger

7 Enligt kommissionen har Republiken Frankrike inte införlivat direktivet i dess helhet med sin rättsordning. Staten har därigenom åsidosatt bestämmelserna i artikel 17.1 a, vari stadgas att tidsfristen för införlivande löper ut den 22 juni 1996, och i annat fall åsidosatt sin skyldighet enligt artikel 17.1 c att underrätta kommissionen om att bestämmelser som innefattar införlivandeåtgärder har antagits.

8 Den franska regeringen anför att större delen av bestämmelserna i direktivet redan motsvaras av gällande bestämmelser i den nationella rättsordningen(3) och att de nationella bestämmelserna följaktligen endast behöver ändras i begränsad omfattning och endast i den mån de gemenskapsrättsliga bestämmelserna saknar nationell motsvarighet. Regeringen i fråga anför även att den har för avsikt att snarast genomföra lagändringar och att de ändrade bestämmelserna kommer att tillställas domstolen och kommissionen så fort som möjligt.

9 I detta mål fortgår fördragsbrottet fortfarande. Den franska regeringen medger uttryckligen att ett flertal bestämmelser i direktivet tre och ett halvt år efter det att fristen för införlivande av direktivet löpt ut fortfarande saknar motsvarighet i gällande lagstiftning. Som angetts i de skrivelser som Frankrikes ständige representant har tillställt kommissionen den 13 mars 1997 och den 13 mars 1998 gäller detta bestämmelserna om arbete som utförs under skolledighet av ungdomar mellan 14 och 16 år, den dagliga minimiviloperiod som ungdomar mellan 14 och 18 år har rätt till, den viloperiod som minderåriga i arbetslivet har rätt till under varje sjudagarsperiod, obligatorisk rast om 30 minuter per fyra och en halv timmas utfört arbete och direktivets tillämplighet på minderåriga som utför företagsförlagd praktik utan anställningsavtal. Enligt min mening kan det mot bakgrund av ovanstående anses visat att "uppenbart fördragsbrott"(4) föreligger, eftersom dessa bestämmelser inte till någon del har någon motsvarighet i gällande fransk rätt och kommissionen i vart fall inte har underrättats om vidtagande av lämpliga införlivandeåtgärder.

Vad beträffar de gällande bestämmelser som enligt svaranden motsvarar vad som föreskrivs i direktivet kan det tilläggas att enbart det förhållandet att det i en medlemsstats rättsordning redan föreligger bestämmelser som motsvarar dem som föreskrivs i ett direktiv inte undantar staten i fråga från skyldigheten att skapa en rättslig ram som säkerställer att direktivet faktiskt införlivas fullt ut genom att hela det rättsområde som direktivet avser anpassas till det, detta av rättssäkerhetsskäl(5). Inte heller undantar detta förhållande medlemsstaten från skyldigheten att meddela kommissionen om ett eventuellt antagande av bestämmelser.

Dessutom är medlemsstaterna enligt det i målet aktuella direktivet skyldiga att införa en uttrycklig hänvisning till direktivet i de bestämmelser som de i direktivet åläggs att införa. Enligt fast rättspraxis(6) innebär en sådan skyldighet i sig att enbart en redan existerande nationell bestämmelse inte anses vara tillräcklig för att införlivande av direktivet med den nationella rättsordningen skall anses ha skett. Det är utrett att fördragsbrott föreligger även i detta avseende.

Rättegångskostnader

10 Enligt artikel 69.2 i rättegångsreglerna skall tappande part förpliktas att ersätta rättegångskostnaderna, om detta har yrkats. Eftersom kommissionen har yrkat detta föreslår jag att Republiken Frankrike, som enligt min mening bör tappa målet, skall förpliktas att ersätta rättegångskostnaderna.

Förslag till avgörande

11 På grundval av det ovan anförda föreslår jag att domstolen skall meddela följande dom:

1) Republiken Frankrike har underlåtit att uppfylla sina skyldigheter enligt rådets direktiv 94/33/EG av den 22 juni 1994 om skydd av minderåriga i arbetslivet genom att inte inom den föreskrivna fristen anta de bestämmelser som är nödvändiga för att följa direktivet och i vart fall genom att underlåta att underrätta kommissionen om att sådana bestämmelser har antagits.

2) Republiken Frankrike skall ersätta rättegångskostnaderna.

(1) - EGT L 216, s. 12; svensk specialutgåva, område 5, volym 6, s. 138.

(2) - Journal officiel de la République française, 18 november 1997, s. 16723.

(3) - I synnerhet i de i punkt 3 i detta förslag till avgörande nämnda bestämmelserna.

(4) - Dom av den 1 mars 1983 i mål 301/81, kommissionen mot Belgien (REG 1983, s. 467, punkt 18).

(5) - "Bestämmelser i ett direktiv skall genomföras ... på ett sådant tillräckligt tydligt, precist och klart sätt att kravet på rättssäkerhet uppfylls, vilket innebär att ... mottagarna [skall] vara i stånd att känna till den fulla räckvidden av sina rättigheter" (dom av den 4 december 1997 i mål C-207/96, kommissionen mot Italien, REG 1997 s. I-6869, punkt 26).

(6) - Se exempelvis dom av den 27 november 1997 i mål C-137/96, kommissionen mot Tyskland (REG 1997, s. I-6749), punkt 8.