ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
65.

Fastän detta sista uttalande klart framgår av ordalagen i den specifika mekanismen i dess engelska version (”… a patent … for a medicinal product filed in a Member State at the time when …”), ( 39 ) skulle jag ändå kort vilja beröra ordalydelsen i fråga. Den ursprungliga tyska versionen av vissa av anslutningsakterna som används av den hänskjutande domstolen använde nämligen inte termen ”ansökte” utan ”registrerade”. Om den avgörande tidpunkten var dagen för registrering snarare än dagen för inlämnandet av ansökan kan detta tyda på att ändringar i lagstiftningen i de nya medlemsstaterna som träder i kraft efter det att en ansökan gjorts i den gamla medlemsstaten men innan patentet registrerats där kunde vara relevanta och medföra en skyldighet för patentinnehavaren att använda dessa nya lagar. Enligt denna hypotes skulle en underlåtenhet att använda nämnda möjlighet göra det uteslutet för patentinnehavaren att med framgång åberopa den specifika mekanismen.
72.

Med avseende på att mindre detaljhandelsbutiker inte omfattas av skatten kan det konstateras att det enligt vad TRIMCA utvisar endast är butiker med en minsta försäljningsyta på 2000 m2 som ska belastas med skatten (se ovan punkt 24 om detta gränsvärde). Bakgrunden är att det är först från denna storlek som en viss ekonomisk kapacitet (med ett starkt schablonmässigt synsätt) kan antas föreligga (se artikel 15 TRIMCA). Under normala marknadsvillkor och även enligt den spanska regionala lagstiftarens vilja beskattas inte mindre detaljhandelsbutiker (under gränsvärdet på 2000 m2 sammanlagd yta som följer av artikel 34 TRIMCA). Följaktligen minskas inte heller några kostnader som normalt belastar dessa företags budget. Inte heller större detaljhandelsbutiker behöver bära några kostnader för de första 2000 m2 av deras försäljningsyta. I denna utsträckning brister det åter i uppfyllelse av kravet på olika behandling (se om detta ovan punkterna 28 och 29) och kravet på en ekonomisk fördel som mindre detaljhandelsbutiker inte skulle erhålla under normala marknadsvillkor.
11.

Romano Pisciotti var föremål för beslut om häktning och åtal från United States District Court for the Southern District of Florida in Fort Lauderdale (federala distriktsdomstolen för delstaten Floridas södra distrikt i Fort Lauderdale) av den 26 augusti 2010. Han anklagades för att ha deltagit i en arbetsgrupp med säljare som var anställda hos företag som tillverkade marina oljeslangar, som agerade konkurrensbegränsande genom att dela upp marknaden för försäljning av dessa slangar från år 1999 till slutet av år 2006 i Florida (Förenta staterna) och på andra ställen.
22.

Mohamed Barkan, hans fru och deras tre barn (Barkan m.fl.) köpte också en flygresa som bestod av två flygningar, från Melilla (Spanien) till Frankfurt am Main (Tyskland) via Madrid (Spanien). Transportavtalet ingicks med Iberia Líneas Aéreas de España (nedan kallat Iberia). Den första flygningen, från Melilla till Madrid, utfördes av Air Nostrum och den andra flygningen, från Madrid till Frankfurt am Main, utfördes av Iberia. Avgången från Melilla till Madrid var försenad, vilket medförde att passagerarna missade sitt anslutningsflyg och anlände till den slutliga destinationsorten (Frankfurt am Main) med fyra timmars försening.
13.

I avsnitt 2.1 (”Rekommendationer för användning av registrerade beteckningar”) i riktlinjerna föreskrivs följande: ”1. Enligt kommissionen kan en beteckning registrerad som SUB eller SGB legitimt anges i ett livsmedels ingrediensförteckning. 2. Dessutom anser kommissionen att en beteckning registrerad som SUB eller SGB kan nämnas inom, eller i anslutning till, produktbeskrivningen för ett livsmedel som innehåller en ursprungsbetecknad produkt, liksom i livsmedlets märkning, presentation och reklam, när följande villkor uppfyllts. – Livsmedlet i fråga ska lämpligtvis inte innehålla någon ”jämförbar ingrediens”, det vill säga ingen annan ingrediens som helt eller delvis kan ersätta en vara som fått beteckningen SUB eller SGB. Som illustrerande och icke begränsande exempel på benämningen ”jämförbar ingrediens” anser kommissionen att en grönmögelost (ibland kallad ädelost) skulle vara jämförbar med ”Roquefort”. – Dessutom måste denna ingrediens användas i tillräckligt stor mängd för att ge livsmedlet i fråga en utmärkande karaktär. Med tanke på hur olika de potentiella fallen är, kan dock kommissionen inte föreslå en generellt tillämpbar minimiprocentsats. Till exempel skulle inblandning av en mycket liten mängd av en krydda med beteckningen SUB eller SGB i ett livsmedel eventuellt kunna räcka för att ge livsmedlet i fråga en utmärkande karaktär. Däremot skulle införandet av en mycket liten mängd kött med beteckningen SUB eller SGB i ett livsmedel inte i sig vara tillräcklig för att ge livsmedlet en utmärkande karaktär. – Slutligen måste procentandelen av en ingrediens som betecknas som SUB eller SGB i idealfallet anges inom, eller i omedelbar anslutning till, livsmedlets varubeteckning eller åtminstone i ingrediensförteckningen i direkt anslutning till ingrediensen i fråga.”
5.

Detta är den ståndpunkt som Secretary of State for the Home Department (inrikesministern, Förenade kungariket) har intagit i det aktuella målet och som försvaras av Förenade kungariket.
7.

Bolaget B Plus Giocolegale Ltd, nu Global Starnet Ltd (nedan kallat Global Starnet), har tilldelats koncession från AAMS för genomförande och drift av nätverket för lagligt onlinespel. Bolaget deltog i det program som inrättades enligt lagstiftningsdekret nr 39/2009 där koncessionshavare fick möjlighet att genomföra försök med och sedan införa vissa spelsystem. Deltagande i försöksprogrammet gav koncessionshavarna rätt att erhålla förlängning av koncessionerna.
19.

I artikel 30 i tullkodexen anges följande: ”1. Om tullvärdet inte kan fastställas enligt artikel 29, skall det fastställas genom att punkt 2 a, b, c och d genomgås i ordningsföljd fram till det första stycke enligt vilket det kan fastställas om inte annat följer av förbehållet att ordningen för tillämpning av c och d skall kastas om på deklarantens begäran. Det är endast när tullvärdet inte kan fastställas enligt ett visst stycke som bestämmelserna i nästa stycke, enligt den ordning som fastställs i denna punkt, kan tillämpas. 2. Det tullvärde som fastställs enligt denna artikel skall vara a) transaktionsvärdet på identiska varor som sålts för export till gemenskapen och exporterats vid samma eller nästan samma tidpunkt som de varor som skall värderas, b) transaktionsvärdet på liknande varor som sålts för export till gemenskapen och exporterats vid samma eller nästan samma tidpunkt som de varor som skall värderas, c) det värde som grundas på det styckepris för vilket de importerade varorna eller identiska eller liknande importerade varor säljs inom gemenskapen i den största sammanlagda kvantiteten till personer som inte är närstående säljarna, d) det beräknade värde som består av summan av – kostnaden för eller värdet av material och tillverkning eller annan bearbetning som använts vid framställningen av de importerade varorna, – ett belopp för vinst och allmänna omkostnader som är lika med det som vanligen återfinns vid försäljning av varor av samma klass eller slag som de varor som är under värdering och som tillverkats i exportlandet för export till gemenskapen, – kostnaden för eller värdet på de poster som avses i artikel 32.1 e. …”
6.

Under rubriken ”Regler om utnyttjande av avdragsrätten” anges följande i artikel 18: ”1. För att utnyttja sin avdragsrätt skall den skattskyldiga personen: a) för avdrag enligt artikel 17.2 a inneha en faktura, upprättad i enlighet med artikel 22.3, b) för avdrag enligt artikel 17.2 b inneha en importhandling som anger att han är mottagare eller importör och som anger, eller medger beräkning av, skatteuttaget, c) för avdrag enligt artikel 17.2 c iaktta de regler och förfaranden som har fastställts av varje medlemsstat, d) iaktta de regler och förfaranden som fastställts av varje medlemsstat när han som kund skall betala skatt i enlighet med artikel 21.1. 2. Den skattskyldiga personen skall göra avdraget genom att från det totala mervärdesskattebeloppet för en given skatteperiod subtrahera det totala skattebelopp för vilket avdragsrätt har inträtt under samma period och som kan utnyttjas enligt bestämmelserna i punkt 1. … 3. Medlemsstaterna skall fastställa regler som kan ge rätt till avdrag som inte gjorts i enlighet med bestämmelserna i punkterna 1 och 2. 4. Om tillåtna avdrag för en viss period överstiger skatt att betala kan medlemsstaterna antingen göra en återbetalning eller föra över det överskjutande beloppet till nästa period enligt villkor som de skall bestämma. …”
1.

The Tea Board har yrkat att domstolen ska upphäva delar av de domar som meddelades av Europeiska unionens tribunal den 2 oktober 2015 i målen The Tea Board/harmoniseringskontoret – Delta Lingerie (Darjeeling) (T-624/13, EU:T:2015:743); The Tea Board/harmoniseringskontoret – Delta Lingerie (Darjeeling collection de lingerie) (T-625/13, ej publicerad, EU:T:2015:742); The Tea Board/harmoniseringskontoret – Delta Lingerie (DARJEELING collection de lingerie) (T-626/13, ej publicerad, EU:T:2015:741), och The Tea Board/harmoniseringskontoret – Delta Lingerie (Darjeeling) (T-627/13, ej publicerad, EU:T:2015:740) (nedan gemensamt kallade de överklagade domarna). Genom dessa domar ogillade tribunalen delvis The Tea Boards överklaganden med yrkande om ogiltigförklaring av de beslut som hade fattats av andra överklagandenämnden vid Kontoret för harmonisering inom den inre marknaden (varumärken och mönster) (harmoniseringskontoret) den 11 och den 17 september 2013 (R 1387/2012–2, R 1501/2012–2, R 1502/2012–2 och R1504/2012–2) (nedan kallade de omtvistade besluten) om invändningsförfaranden mellan The Tea Board och Delta Lingerie. Dessa domar är även föremål för fyra anslutningsöverklaganden som har ingetts av Delta Lingerie.
11.

Under jourtid måste Rudy Matzak vara nåbar och, om nödvändigt, anmäla sig på brandstationen så fort som möjligt och under alla omständigheter inom högst åtta minuter under normala förhållanden. ( 9 ) Den hänskjutande domstolen har anmärkt att detta innebär att brandmannen i praktiken måste bo i närheten av brandstationen och att brandmannens aktiviteter under jourtiden begränsas i motsvarande mån.
12.

De flesta av intrången i Hummels varumärke uppges ha skett i Tyskland. I Tyskland kan man beställa varor på nätet via Nike Retails webbplats eller genom oberoende distributörer som inte ingår i Nike-koncernen och som själva beställer produkterna från Nike Retail. Dessutom tillhandahåller Nike Deutschland GmbH (nedan kallad Nike Deutschland) tjänster före och efter köpet. Detta företag säljer inte Nike-produkter, men bedriver kundtjänst per telefon eller via e-post när kunderna beställer produkterna och förmedlar också avtal mellan distributörer och Nike Retail. När det gäller tjänster efter köpet handlägger Nike Deutschland frågor om byten och reklamationer och stödjer distributörerna vid marknadsföring och genomförande av avtalen.
134.

Mot bakgrund av det ovan anförda föreslår jag att domstolen beslutar enligt följande: 1) Överklagandet i mål C‑377/15 P avvisas. 2) Den dom som Europeiska unionens tribunal meddelade den 29 april 2015, Changshu City Standard Parts Factory och Ningbo Jinding Fastener/rådet (T‑558/12 och T‑559/12, EU:T:2015:237), upphävs. 3) Rådets genomförandeförordning (EU) nr 924/2012 av den 4 oktober 2012 om ändring av förordning (EG) nr 91/2009 ogiltigförklaras, i den del den avser Changshu City Standard Parts Factory och Ningbo Jinding Fastener Co. Ltd 4) Europeiska unionens råd ska ersätta de kostnader som uppkommit för Changshu City Standard Parts Factory och Ningbo Jinding Fastener Co. Ltd i mål C‑376/15 P och vid tribunalen. 5) Europeiska kommissionen ska bära sina rättegångskostnader i mål C‑376/15 P. 6) Changshu City Standard Parts Factory och Ningbo Jinding Fastener Co. Ltd ska bära rättegångskostnaderna i mål C‑377/15 P.
11.

Artikel 3 i förordningen har rubriken ”Exekutionstitlar som skall intygas vara europeiska exekutionstitlar”. I punkt 1 i den artikeln föreskrivs följande: ”Denna förordning skall tillämpas på domar, förlikningar som ingåtts inför domstol och officiella handlingar avseende obestridda fordringar. En fordran skall anses som obestridd, om a) gäldenären uttryckligen har godkänt den genom att medge den eller genom en förlikning som godkänts av domstolen eller som ingåtts inför domstolen under förfarandet, eller b) gäldenären aldrig har bestritt den i enlighet med relevanta processuella krav i ursprungsmedlemsstatens lagstiftning under domstolsförfarandet, c) gäldenären först har bestritt fordran under domstolsförfarandet men därefter inte har inställt sig personligen eller företrätts av ombud vid domstolsförhandlingen avseende denna fordran, under förutsättning att ett sådant handlande innebär ett tyst godtagande av fordran eller av de förhållanden som görs gällande av borgenären enligt ursprungsmedlemsstatens lagstiftning, d) gäldenären uttryckligen har godkänt den i en officiell handling.”
17.

Artikel 6 i avdelning I, med rubriken ”Principer om uppgifternas kvalitet”, i kapitel II i direktiv 95/46 har följande lydelse: ”1. Medlemsstaterna skall föreskriva att personuppgifter: a) skall behandlas på ett korrekt och lagligt sätt, b) skall samlas in för särskilda, uttryckligt angivna och berättigade ändamål; senare behandling får inte ske på ett sätt som är oförenligt med dessa ändamål. Senare behandling av uppgifter för historiska, statistiska eller vetenskapliga ändamål skall inte anses oförenlig med dessa ändamål förutsatt att medlemsstaterna beslutar om lämpliga skyddsåtgärder, c) skall vara adekvata och relevanta och inte får omfatta mer än vad som är nödvändigt med hänsyn till de ändamål för vilka de har samlats in och för vilka de senare behandlas, d) skall vara riktiga och, om nödvändigt, aktuella. Alla rimliga åtgärder måste vidtas för att säkerställa att personuppgifter som är felaktiga eller ofullständiga i förhållande till de ändamål för vilka de samlades in eller för vilka de senare behandlas, utplånas eller rättas, e) förvaras på ett sätt som förhindrar identifiering av den registrerade under en längre tid än vad som är nödvändigt för de ändamål för vilka uppgifterna samlades in eller för vilka de senare behandlades. Medlemsstaterna skall vidta lämpliga skyddsåtgärder för de personuppgifter som lagras under längre perioder för historiska, statistiska eller vetenskapliga ändamål. 2. Det åligger den registeransvarige att säkerställa att punkt 1 efterlevs.”
6.

Artikel 3, som har rubriken ”Definitioner”, har följande lydelse: ”1. I detta direktiv avses med a) arbetstagare: en person som i den berörda medlemsstaten i egenskap av arbetstagare är skyddad enligt nationell arbetsrätt, b) bemanningsföretag: varje fysisk eller juridisk person som i enlighet med nationell lagstiftning ingår anställningskontrakt eller inleder anställningsförhållanden med arbetstagare i syfte att hyra ut dessa till kundföretag för tillfälligt arbete i dessa företag under deras kontroll och ledning, c) arbetstagare som hyrs ut av bemanningsföretag: en arbetstagare som har ett anställningskontrakt med eller anställningsförhållande hos ett bemanningsföretag, i syfte att hyras ut till ett kundföretag för att tillfälligt arbeta under dess kontroll och ledning, … 2. Detta direktiv ska inte påverka tillämpningen av nationell lagstiftning när det gäller definitionerna av lön, anställningskontrakt, anställningsförhållande eller arbetstagare. …”
214.

Telefónica har visserligen gjort gällande att de inte har hänvisat till nämnda rättspraxis i deras interventionsinlaga, men det kan konstateras att de inte har gjort en detaljerad invändning om missuppfattning. Under dessa förhållanden och i den mån tribunalen inte hade intresse av att pröva en dom som kunde ifrågasätta dess egna slutsatser ex officio utgår jag från att hänvisningen till rättspraxis gjordes av Telefónica under förfarandet i förstainstansrätten, såsom tribunalen har anfört.
46.

När det gäller skyldigheten att ex officio pröva huruvida avtalsvillkor är oskäliga, ( 18 ) fann domstolen inledningsvis att de nationella domstolarna hade möjlighet att göra en sådan prövning. ( 19 ) Den slog senare fast att de nationella domstolarna är skyldiga att – så snart som de har tillgång till sådana uppgifter om de rättsliga och faktiska omständigheterna som är nödvändiga i detta hänseende – ex officio pröva huruvida ett avtalsvillkor som omfattas av direktivets tillämpningsområde är oskäligt och därigenom kompensera obalansen mellan konsumenten och näringsidkaren. ( 20 ) Domstolen har således omvandlat de nationella domstolarnas möjlighet att ex officio pröva huruvida avtalsvillkor är oskäliga till en skyldighet för dem att göra detta. Denna utveckling innebär att den roll som unionsrätten tilldelar de nationella domstolarna på konsumentskyddsområdet inte ”begränsas … till att enbart avse en möjlighet att ta ställning till huruvida ett avtalsvillkor är oskäligt, utan [även] innefattar … en skyldighet att ex officio pröva denna fråga”. ( 21 )
92.

I detta avseende har den italienska regeringen i sitt skriftliga yttrande uppgett att den omtvistade åtgärden begränsas till att ge ADM en avtalsrättslig befogenhet, som inte på något sätt innebär en skyldighet att begära att tillgångar som utgör ett system för administration och upptagande av spelinsatser ska upplåtas utan ersättning och som, under alla omständigheter, inte får utövas godtyckligt. När den italienska regeringen tillfrågades om detta under förhandlingen uppgav den att den inte kunde lämna fler upplysningar om under vilka omständigheter ADM kan välja att vidta den omtvistade åtgärden, eftersom åtgärden aldrig har tillämpats.
21.

Den 1 september 2011 åkte ett dragfordon med släpvagn, i Mannheim-området (Tyskland), när det svängde på en smal väg, av vägen och välte, vilket orsakade skada till ett belopp på 2247,45 euro (LTL 7760,02). Polistjänstemän i Cochem (Tyskland) fastställde att dragfordonets förare var ansvarig för den skada som orsakats under olyckan. Vid tidpunkten för olyckan omfattades ägarens eller den behörige användarens civilrättsliga ansvar av försäkringsbolaget ERGO SE:s (nedan kallat ERGO) obligatoriska ansvarsförsäkring, medan släpvagnen var försäkrad av en filial av If P&C Insurance AS (nedan kallad If P&C). Republiken Litauen är den vanliga platsen för båda försäkringsbolagens verksamhet. ERGO betalade ersättning för den skada som uppkommit till följd av olyckan. Bolaget väckte därefter talan i Litauen och yrkade att If P&C skulle hållas solidariskt ansvarigt för den skada som hade uppkommit.
12.

Av undersökningen framgick vidare att en majoritet av de resebyråer som tillämpade en rabattnivå på över 3 procent före den 27 augusti 2009 därefter satte ned rabattnivån till 3 procent. Flera resebyråer hade emellertid erbjudit en lägre rabattnivå redan före den 27 augusti 2009 och de fortsatte att tillämpa denna lägre nivå. Vissa resebyråer erbjöd inte sina tjänster via E-TURAS före den 27 augusti 2009. Vissa andra av de berörda resebyråerna sålde inte en enda resa via E-TURAS under undersökningsperioden.
34.

Det utrymme som medlemsstaterna har beviljats ska emellertid tolkas mot bakgrund av artikel 47 i stadgan och principerna i rättspraxis. I detta sammanhang erinrar kommissionen om att Europeiska domstolen för de mänskliga rättigheterna har betonat att för att ett rättsmedel mot ett beslut om avlägsnande då det föreligger risk för åsidosättande av artikel 3 i Europeiska konventionen om de mänskliga rättigheterna (Europakonventionen) ska vara effektivt, ska det i princip ha suspensiv verkan, även om denna verkan under vissa omständigheter inte behöver vara automatisk, det vill säga föreskriven i lag, utan kan beslutas av den behöriga domstolen. Denna rättspraxis har enligt kommissionen införlivats i artikel 46 i direktiv 2013/32 varför kommissionen föreslår att artikel 39 i direktiv 2005/85 ska tolkas i överensstämmelse med denna bestämmelse. Detta innebär att medlemsstaterna får föreskriva att ett överklagande av ett beslut att inte pröva en efterföljande asylansökan inte ska ha suspensiv verkan, under förutsättning att det inte medför en risk för avlägsnande, vilket ska kunna prövas av en domstol på begäran av den berörda personen eller ex officio, varvid personen ska ges rätt att stanna kvar i medlemsstaten i avvaktan på resultatet av prövningen.
16.

I artikel 2.7 i grundförordningen föreskrivs följande för att fastställa normalvärdet vid antidumpningsförfaranden: ”a) I fråga om import från länder utan marknadsekonomi, ( 8 ) skall normalvärdet bestämmas på grundval av priset eller det konstruerade värdet i ett tredje land med marknadsekonomi eller priset från ett sådant tredje land till andra länder, inbegripet gemenskapen, eller om detta inte är möjligt, på någon annan skälig grund, … … b) I fråga om antidumpningsundersökningar rörande import från … länder som inte är marknadsekonomier men som är medlemmar i WTO den dag då undersökningen inleds skall normalvärdet bestämmas i enlighet med punkterna 1–6,[ ( 9 )] om det på grundval av korrekt underbyggda ansökningar från en eller flera tillverkare som omfattas av undersökningen och i enlighet med de kriterier och förfaranden som anges i punkt c visas att marknadsekonomiska förhållanden råder för tillverkaren eller tillverkarna i samband med produktion och försäljning av den berörda likadana produkten. Om så inte är fallet skall de regler som anges i punkt a tillämpas. c) Ett krav enligt punkt b måste … innehålla tillräcklig bevisning att tillverkarna är verksamma under marknadsmässiga förhållanden …”
47.

Jag kommer inte att följa kommissionens resonemang. Det skulle nämligen vara alltför begränsande att betrakta överklagandet av ett strafföreläggande som ett sätt att komma i åtnjutande av rätten till tolkning under en förhandling. Dels har rätten till tolkning, såsom den skyddas genom direktiv 2010/64, ett mycket vidare tillämpningsområde än enbart domstolsförhandlingar, dels är domstolsförhandlingen, tvärtemot vad kommissionen verkar anse, inte det enda skede under vilket det är möjligt att säkerställa att förfarandet går rättvist till. De processrättsliga skyddsreglerna gäller under hela det straffrättsliga förfarandets gång. Eftersom överklagandet till fullo är ett skede i förfarandet, anser jag det vara inadekvat att se det som ett sätt att komma i åtnjutande av rätten till försvar vid förhandlingen och inte så att överklagandet i sig är ett sätt för försvaret att utöva de rättigheter som det åtnjuter under hela förfarandets gång.
68.

I praktiken bör en ansökan om förlängd frist lämnas in tillsammans med minskningsplanen. Enligt VOC-direktivet krävs visserligen inte uttryckligen att operatören lämnar in planen, men alla befintliga anläggningar ska enligt artikel 4.2 antingen ha registrerats eller erhållit tillstånd. Enligt artikel 4.3 ska de behöriga myndigheterna dessutom underrättas om tillämpningen av en minskningsplan. För övrigt ska undantag från den plan som anges som exempel i punkt 2 andra stycket i bilaga IIB ”tillåtas” av myndigheterna och det ska styrkas att planen är likvärdig. Enligt artikel 9.1 andra strecksatsen ska operatören påvisa att anläggningen följer kraven i minskningsplanen. Detta kan enbart styrkas om utöver uppgifter om utsläppen enligt artikel 8 även själva planen lämnas in.
91.

Det finns under alla omständigheter skäl att framhålla att tribunalen i punkt 59 i den överklagade domen konstaterade att de aktuella periodiska rapporterna inte innehöll någon månadsvis redovisning av antalet timmar per anställd som ägnats åt projektet utan endast utgjorde kvartalssammanställningar av det sammanlagda antalet arbetstimmar som klaganden bokfört på varje del av projektet. Följaktligen fann tribunalen att de inte uppfyllde de formella kraven i artikel 14.1 a tredje stycket i de allmänna villkoren och att de under alla omständigheter inte kunde ersätta närvarolistorna materiellt.