ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
9

Den återbetalning av stödet som avsågs genom artikel 2 i beslut TV2 I innebar att TV2 A/S skulle bli insolvent, och därför anmälde Konungariket Danmark den 23 juli 2004 till kommissionen en planerad rekapitalisering av bolaget. Rekapitaliseringen skulle genomföras genom statligt finansierade åtgärder i form av ett kapitaltillskott på 440 miljoner DKK och en omvandling av ett statligt lån på 394 miljoner DKK till kapital. I beslut C(2004) 6 slutlig av den 6 oktober 2004 om statligt stöd nr N 313/2004 om kapitaltillskott till TV2/Danmark A/S (EUT C 2, 2005, s. 172) (nedan kallat beslutet om kapitaltillskott) slog kommissionen fast att ”det kapitaltillskott på 3 miljoner DKK som förutses och omvandlingen av skulden till eget kapital är nödvändiga för att återskapa det kapital som TV2, efter omvandlingen till aktiebolag, har behov av för att fullgöra sitt public service‑uppdrag” (skäl 53 i beslutet om kapitaltillskott). Kommissionen fann följaktligen att ”varje åtgärd i samband med kapitaltillskottet till TV2 [A/S] som innebär statligt stöd är förenlig med den gemensamma marknaden i enlighet med artikel 86.2 EG” (skäl 55 i beslutet om kapitaltillskott). Kommissionen beslutade följaktligen att ”varje form av statlig stöd som kan kopplas till kapitaltillskottet till TV2 [A/S] är förenlig med den gemensamma marknaden i enlighet med artikel 86.2 EG” (skäl 55 i beslutet om kapitaltillskott).
32

I detta fall framgår det av punkt 4 i kommissionens skrivelse av den 1 februari 2012 att GD konkurrens gått med på att ta bort de namn på sökandens kunder som nämnts i skäl 115 i bilglasbeslutet från den offentliggjorda versionen av detta beslut i syfte att skydda identiteten på vissa av bolagets anställda. Tribunalen kan härvidlag inte godta kommissionens uppfattning att den ståndpunkt som uttrycks i skrivelsen av den 1 februari 2012 endast var preliminär och gällde med förbehåll för förhörsombudets slutliga beslut. Såsom angetts i punkt 31 ovan hänskjuts ett ärende nämligen bara till förhörsombudet om företaget motsätter sig det planerade utlämnandet. Om något utlämnande inte är planerat saknas det däremot skäl för att involvera förhörsombudet. I motsats till vad kommissionen har anfört, belyses detta faktum av punkt 9 i dess skrivelse av den 1 februari 2012, där sökandebolaget informerades om att bolaget kunde vända sig till förhörsombudet om det motsatte sig omfattningen av det planerade offentliggörandet (”[s]hould you not agree with the scope of the disclosure as described in this letter …”).
Enligt artikel 7.3 i förordning nr 207/2009 utgör det absoluta registreringshindret i artikel 7.1 b i samma förordning inte hinder för att ett varumärke registreras, om märket till följd av användning har förvärvat särskiljningsförmåga i fråga om de varor för vilka det ansöks om registrering.

I artikel 52.2 i förordning nr 207/2009 föreskrivs vidare att ett gemenskapsvarumärke som har registrerats i strid med artikel 7.1 b i nämnda förordning inte får förklaras ogiltigt om det till följd av användning har förvärvat särskiljningsförmåga efter registreringen för de varor eller tjänster för vilka det är registrerat.

Av bestämmelserna i artikel 165.1 och 165.4 i förordning nr 207/2009 framgår även att bevisningen för förvärvad särskiljningsförmåga till följd av användning endast ska inges med avseende på de stater som var unionsmedlemmar vid det datum då ansökan om registrering av det omtvistade varumärket ingavs.

Ett kännetecken som saknar ursprunglig särskiljningsförmåga men som har förvärvat särskiljningsförmåga för de varor eller tjänster som avses i registreringsansökan till följd av dess användning före ansökan om registrering som gemenskapsvarumärke får registreras med tillämpning av artikel 7.3 i förordning nr 207/2009, eftersom det då inte är fråga om ett varumärke som ”har registrerats i strid med bestämmelserna i artikel 7”. Artikel 52.2 i förordning nr 207/2009 saknar således helt relevans under sådana omständigheter. Denna sistnämnda bestämmelse avser istället varumärken som har registrerats i strid med registreringshindren i artikel 7.1 b–d i förordning nr 207/2009 och som, i avsaknad av en sådan bestämmelse, borde ha förklarats ogiltiga med tillämpning av artikel 52.1 i förordning nr 207/2009. Syftet med artikel 52.2 i förordning nr 207/2009 är just att bibehålla registrering av de varumärken som under tiden, det vill säga efter registreringen, till följd av användning har förvärvat särskiljningsförmåga för de varor eller tjänster för vilka de är registrerade, trots att denna registrering, då den ägde rum, stred mot artikel 7 i förordning nr 207/2009.

(se punkterna 79–82)
157

Detta argument kan inte godtas. Regeln om återkommande brister ska nämligen enligt punkt 2 i dokument AGRI/60637/2006, vars innehåll återges ovan i punkt 33, tillämpas när oegentligheter som har konstaterats under ett regleringsår återkommer under ”en senare period än den period som redan har korrigerats”. Det framgår av denna fras att användningen både på italienska (som är rättegångsspråket i detta mål) och på franska av obestämd istället för bestämd artikel före ”senare period än den period som redan har korrigerats” ska tolkas så att återkommande oegentligheter inte nödvändigtvis måste konstateras under det år som direkt följer på det år under vilket den första finansiella korrigeringen gjordes. Om en så restriktiv tolkning som Republiken Italien har föreslagit tillämpades skulle detta för övrigt innebära att kommissionen måste genomföra årliga kontroller för att eventuellt kunna höja den finansiella korrigeringen med stöd av dokument AGRI/60637/2006.
45

I förevarande fall anser tribunalen att handlingarna i flygfraktsärendet och den fullständiga versionen av flygfraktsbeslutet ingår i unionsinstitutionernas inspektions-, utrednings- och revisonsverksamhet i den mening som avses i artikel 4.2 tredje strecksatsen i förordning nr 1049/2001. Uppgifterna i dessa handlingar har kommissionen antingen samlat in eller utarbetat under en utredning angående tillämpning av artikel 101 FEUF. Syftet med utredningen var att samla in upplysningar och tillräckliga bevis för att vidta åtgärder mot konkreta överträdelser av denna bestämmelse.
18

Under rubriken ”Kvantifiering och återkrav av stödet” angav kommissionen slutligen att det skulle tas hänsyn till att Republiken Grekland gick miste om skatteintäkter från de stödmottagande kasinona på 7,20 euro per inträdesbiljett, det vill säga skillnaden mellan den skatt på 12 euro per inträdesbiljett som de kasinon som tog ut en inträdesavgift på 15 euro betalade till staten och den skatt på 4,80 euro per inträdesbiljett som de kasinon som tog ut en inträdesavgift på 6 euro betalade till staten. Kommissionen ansåg även att det skulle tas hänsyn till de särskilda förhållandena för varje kasino, särskilt för kasinot i Mont Parnès och kasinot på Korfu, på grund av att det verkade som om att dessa kasinon inte hade betalat någon avgift till staten mellan den 21 oktober 1999 och utgången av år 2000, dock med förbehåll för eventuella kompletterande synpunkter som de grekiska myndigheterna skulle kunna komma att lämna. Beträffande beräkningen av de stödbelopp som skulle återkrävas ansåg kommissionen att den inte förfogade över ett tillräckligt bedömningsunderlag för att exakt beräkna dessa belopp. Kommissionen konstaterade således att den kunde nöja sig med att fastställa skyldigheten att återkräva det aktuella stödet och överlåta åt de nationella myndigheterna att beräkna de exakta belopp som ska återkrävas på grundval av den vägledning som kommissionen hade lämnat i sitt beslut. I det avseendet framgår det av skäl 146 i det angripna beslutet att de belopp som ska återkrävas utgörs av skillnaden mellan de 4,80 euro per inträdesbiljett som de kasinon som tog ut en inträdesavgift på 6 euro betalade till staten och av de 12 euro per inträdesbiljett som de kasinon som tog ut en inträdesavgift på 15 euro betalade, det vill säga av ett belopp på 7,20 euro per inträdesbiljett.
80

Genom fråga 11 a ombads sökanden att ge in alla uppgifter som rör P.L:s och H.M:s roll, funktion och ansvar sedan år 2001 samt uppgifter om den person som dessa rapporterade till direkt och slutligen om den eller de personer som dessa ger eller gav instruktioner till. Genom fråga 11 b ombads sökanden att ge in en förteckning över samtliga möten och andra skriftliga eller muntliga kontakter rörande cement och cementprodukter som ägt rum mellan å ena sidan P.L. (för åren 2003–2009) respektive H.M. (för åren 2006–2008) och å andra sidan tillverkare av cement och cementprodukter eller deras företrädare i Tyskland. I denna del ombads sökanden bland annat att ange datumen för mötena och namnen på de inbjudna och deltagarna, att nämna namnet på den person och det företag som organiserade mötet eller mötena eller som begärde att de skulle hållas samt att ange namn, roll, funktion och ansvar avseende de övriga anställda hos sökanden som deltog i dessa möten under åren 2001–2010. Genom fråga 11 c ombads sökanden slutligen att lämna alla handlingar rörande ovannämnda kontakter och möten, däribland e-postmeddelanden, dagordningar, mötesprotokoll, resehandlingar, anteckningar och rapporter eller promemorior.
Domstolsförfarande – Rättsakter som under rättegången upphäver och ersätter de angripna rättsakterna – Begäran under rättegången om att ogiltighetsyrkandena ska justeras – Frist för att ge in en sådan ansökan – Den tidpunkt då fristen börjar löpa – Den dag då den nya rättsakten delgavs de berörda

(Artikel 263 sjätte stycket FEUF, rådets beslut 2011/515/Gusp, 2011/782/Gusp, 2012/739/Gusp, 2013/185/Gusp och 2013/255/Gusp, rådets förordningar nr 843/2011, 36/2012 och 363/2013)
85

Enligt artikel 84.1 i rättegångsreglerna är det endast tillåtet att åberopa nya grunder under förutsättning att de grundas på rättsliga och faktiska omständigheter som framkommit under förfarandet. Det framgår av rättspraxis att detta villkor a fortiori styr varje ändring av yrkandena och att det, i avsaknad av rättsliga och faktiska omständigheter som framkommit under den skriftliga delen av förfarandet, endast är yrkandena i ansökan som kan beaktas (dom av den 13 september 2013, Berliner Institut für Vergleichende Sozialforschung/kommissionen, T‑73/08, ej publicerad, EU:T:2013:433, punkt 43, och dom av den 24 oktober 2018, Epsilon International/kommissionen, T‑477/16, ej publicerad, EU:T:2018:714, punkt 46).
180

Även om det framgår av dom Britannia Alloys & Chemicals/kommissionen, ovan punkt 166 (EU:C:2007:326, punkt 32), att kommissionen vid beräkningen av den övre gränsen för böterna enligt artikel 23.2 i förordning nr 1/2003 i princip ska beakta det berörda företagets omsättning under det senaste hela verksamhetsåret vid tidpunkten för beslutet om åläggande av böter, följer det emellertid av sammanhanget och de syften som eftersträvas med den lagstiftning som nämnda bestämmelse ingår i, att när omsättningen för det räkenskapsår som föregår antagandet av kommissionens beslut inte motsvarar ett helt verksamhetsår med normal ekonomisk verksamhet under en tolvmånadersperiod och således inte ger någon användbar vägledning om det berörda företagets faktiska ekonomiska situation och vilket bötesbelopp som företaget skäligen ska åläggas, kan nämnda omsättning inte beaktas vid fastställandet av den övre gränsen för böterna. Under sistnämnda förhållande, som endast äger rum under särskilda förutsättningar, är kommissionen skyldig att hänföra sig till det senaste hela räkenskapsår under vilket företaget har bedrivit normal ekonomisk verksamhet för att fastställa den övre gränsen för böterna (dom av den 12 december 2012, 1. garantovaná/kommissionen, T‑392/09, EU:T:2012:674, punkt 86, som fastställts efter överklagande genom dom av den 15 maj 2014, 1. garantovaná/kommissionen, C‑90/13 P, EU:C:2014:326).
213

För det första saknas grund för kommissionens argument att sökanden inte uppfyllde sin skyldighet att samarbeta när den bestridde bevisvärdet av Ideal Standards redogörelse för AFICS möte den 25 februari 2004 och den handling som företaget hade lämnat in till stöd för redogörelsen. Sökanden ifrågasatte nämligen bara att den bevisning som Ideal Standard hade lämnat in i syfte att styrka förekomsten av en överträdelse med avseende på sanitetsporslin i Frankrike år 2004 var tillräcklig. Sökanden inkom därmed bara med bevisning som syftade till att styrka att de upplysningar som den själv hade lämnat in i samband med ansökan om nedsättning av böter hade ett betydande mervärde.
101

Dessa villkor varierar i förhållande till hur användarna betalar: — Vid betalning med kontanter eller betalkort löses beloppen in av den koncessionshavare som driver berörd betalstation, och denne överför dem genast till CAV (för betalstationen Venedig-Padova, som drivs av CAV, är det fråga om en internöverföring inom CAV). — Vid betalning med elektroniska vägtullsystem (telepass) eller förbetalda kort (Viacard), vilka system sköts av företaget Telepass SpA, som kontrolleras av Autostrade per l’Italia, löses beloppen in av Telepass och överförs därefter till CAV.
När det gäller begreppet ”föregående räkenskapsår” i den mening som avses i artikel 23.2 andra stycket i förordning nr 1/2003 avser detta i princip det senaste hela verksamhetsåret för det berörda företaget vid tidpunkten för beslutet. tillämpningen av den övre gränsen på 10 procent förutsätter dels att kommissionen har tillgång till uppgifter om omsättningen för det räkenskapsår som föregår den dag då beslutet antas, dels att dessa uppgifter motsvarar ett helt räkenskapsår med normal ekonomisk verksamhet under en tolvmånadersperiod.

Kommissionen vid beräkningen av den övre gränsen för böterna enligt artikel 23.2 i förordning nr 1/2003 i princip ska beakta det berörda företagets omsättning under det senaste hela verksamhetsåret vid tidpunkten för beslutet om åläggande av böter, följer det emellertid av sammanhanget och de syften som eftersträvas med den lagstiftning som nämnda bestämmelse ingår i, att när omsättningen för det räkenskapsår som föregår antagandet av kommissionens beslut inte motsvarar ett helt verksamhetsår med normal ekonomisk verksamhet under en tolvmånadersperiod och således inte ger någon användbar vägledning om det berörda företagets faktiska ekonomiska situation och vilket bötesbelopp som företaget skäligen ska åläggas, kan nämnda omsättning inte beaktas vid fastställandet av den övre gränsen för böterna. Under sistnämnda förhållande, som endast äger rum under särskilda förutsättningar, är kommissionen skyldig att hänföra sig till det senaste hela räkenskapsår under vilket företaget har bedrivit normal ekonomisk verksamhet för att fastställa den övre gränsen för böterna.

Med hänsyn till att den normala verksamheten i ett holdingbolag består i att förvärva företagsandelar, att förvalta dem, att uppbära avkastningen och att avyttra dessa andelar, är det förhållandet att ett bolag av detta slag bibehöll en begränsad finansiell reserv och en mycket låg omsättning inte tillräckligt som avgörande bevis på en normal ekonomisk verksamhet i nämnda bolag.

(se punkterna 178–180 och 185)
Mål T‑362/10

Vtesse Networks Ltd

mot

Europeiska kommissionen

”Statligt stöd — Stöd för utbyggnaden av senaste generationens bredbandsnät i regionen Cornwall and Isles of Scilly — Beslut varigenom stödet förklaras förenligt med den inre marknaden — Artikel 107.3 c FEUF — Talan om ogiltigförklaring — Konkurrensställningen har inte påverkats väsentligt — Talerätt — Intresserade parters processuella rättigheter — Talan avvisas delvis — Tveksamheter som motiverar inledandet av det formella granskningsförfarandet föreligger inte”

Sammanfattning – Tribunalens dom (nionde avdelningen) av den 5 november 2014

Domstolsförfarande – Ansökan genom vilken talan väckts – Formkrav – Fastställelse av föremålet för tvisten – Kortfattad framställning av grunderna för talan (Domstolens stadga, artikel 21 första stycket och artikel 53 första stycket, tribunalens rättegångsregler, artikel 44.1 c) Domstolsförfarande – Intervention – Invändning om rättegångshinder som inte framställts av svaranden – Avvisning – Rättegångshinder som inte kan avhjälpas – Rättens prövning ex officio (Domstolens stadga, artikel 40 fjärde stycket och artikel 53, tribunalens rättegångsregler, artikel 113) Talan om ogiltigförklaring – Fysiska eller juridiska personer – Rättsakter som berör dem direkt och personligen – Kommissionens beslut att förklara ett statligt stöd förenligt med den inre marknaden utan att inleda det formella granskningsförfarandet – Den omständigheten att ett konkurrerande företag väckt talan styrker inte att dess ställning på marknaden väsentligen påverkas – Avvisning (Artikel 108.2 FEUF och 263 fjärde stycket FEUF) Talan om ogiltigförklaring – Fysiska eller juridiska personer – Rättsakter som berör dem direkt och personligen – Kommissionens beslut att förklara ett statligt stöd förenligt med den inre marknaden utan att inleda det formella granskningsförfarandet – Talan som väckts av berörda parter i den mening som avses i artikel 108.2 FEUF – Talan som väcks i syfte att tillvarata de berörda parternas processuella rättigheter – Upptagande till sakprövning – Grunder som kan åberopas – Bevisbörda (Artikel 108.2 FEUF och 263 fjärde stycket FEUF, rådets förordning nr 659/1999, artiklarna 1 h, 4.3 och 6.1) Domstolsförfarande – Åberopande av nya grunder under rättegången – Villkor – Utvidgning av en tidigare åberopad grund som har ett nära samband med denna (Tribunalens rättegångsregler artikel 48.2) Stöd som ges av en medlemsstat – Kommissionens undersökning – Administrativt förfarande – Kommissionens skyldighet att bereda berörda parter tillfälle att yttra sig – Rätt för andra berörda parter än den aktuella medlemsstaten att delta i det administrativa förfarandet på ett lämpligt sätt – Gränser (Artikel 108.2 FEUF)
2

Sökanden, Soliver NV (nedan kallat Soliver), är en mindre glastillverkare, som är verksam bland annat i bilsektorn. Saint-Gobain Glass France SA, Saint-Gobain Sekurit Deutschland GmbH & Co. KG och Saint-Gobain Sekurit France SAS (nedan tillsammans kallade Saint-Gobain), som också väckte talan om ogiltigförklaring av det angripna beslutet (mål T‑56/09), är verksamma inom tillverkning, förädling och distribution av material, däribland bilglas. De är helägda dotterbolag till Compagnie de Saint-Gobain SA (nedan kallat Compagnie), som också har väckt talan om ogiltigförklaring av samma beslut (mål T‑73/09). Pilkington Group Ltd består bland annat av bolagen Pilkington Automotive Ltd, Pilkington Automotive Deutschland GmbH, Pilkington Holding GmbH och Pilkington Italia SpA (nedan tillsammans kallade Pilkington). Pilkington som också väckte talan om ogiltigförklaring av det angripna beslutet (mål T‑72/09) är en av världens största tillverkare av glas och produkter till fönster, särskilt i bilsektorn.
3

Bolaget Pollo Tropical, Inc., vars rättigheter har övertagits av sökanden, Carrols Corp., gav den 21 oktober 1994 in två registreringsansökningar till OEPM, varav den ena avsåg ordmärke nr 1927280, POLLO TROPICAL, och den andra avsåg figurmärke nr 1927282, Pollo Tropical CHICKEN ON THE GRILL. Till stöd för sina ansökningar åberopade Pollo Tropical, Inc. nedanstående amerikanska varumärke, som det hade ansökts om den 25 april 1994 och som registrerats under referensen US 74516740 den 19 augusti 1997:
24

Den 27 oktober 2008 omvandlades lagdekret nr 134 till lag nr 166, Conversione in legge, con modificazioni, del decreto-legge 28 augusto 2008, n° 134, recante disposizioni urgenti in materia di ristrutturazione di grandi imprese in crisi (lag nr 166 om omvandling till lag, med ändringar, av lagdekret nr 134) (GURI nr 252, av den 27 oktober 2008, s 4).
1

Sökanden, Shenzhen Taiden Industrial Co. Ltd, är innehavare av en gemenskapsformgivning som har registrerats som nummer 214/903-0001 (nedan kallad den omtvistade gemenskapsformgivningen). Registreringsansökan lämnades in den 11 augusti 2004 och sökanden åberopar prioritet för den från den 22 april 2004. Den omtvistade formgivningen, som är avsedd för att användas på ”kommunikationsutrustning”, återges nedan: 1.1 1.2 1.3 1.4 1.5 1.6 1.7
2

I dom av den 7 maj 2008 avslog Court of Appeal (England and Wales) (domstol i andra instans (England och Wales), Förenade kungariket) (nedan kallad Court of Appeal), den begäran om prövningstillstånd som Secretary of State for the Home Department (inrikesministern, Förenade kungariket) (nedan kallad Home Secretary) hade ingett avseende det beslut som Proscribed Organisations Appeal Commission (kommission som prövar överklaganden beträffande förbjudna organisationer, Förenade kungariket) (nedan kallad POAC) fattade den 30 november 2007. I sistnämnda beslut biföll denna instans ett överklagande av Home Secretarys beslut av den 1 september 2006, att inte häva förbudet avseende People’s Mojahedin Organization of Iran (nedan kallad sökanden eller PMOI), i egenskap av organisation som deltar i terrorism och ålade Home Secretary att förelägga Förenade kungarikets parlament ett förslag till beslut (Order), varigenom sökanden avlägsnas från förteckningen över förbjudna organisationer i Förenade kungariket enligt Terrorism Act 2000 (2000 års terroristlag).
31

Den 10 juli 2007 lade kommissionen fram en informationshandling med de grundläggande omständigheter och överväganden som kommissionen avsåg lägga till grund för ett förslag att avsluta översynen av de aktuella antidumpningsåtgärderna (nedan kallad informationshandlingen från juli 2007). Kommissionen konstaterade i denna informationshandling bland annat att de fyra gemenskapsproducenterna skulle räknas in i gemenskapens sammanlagda tillverkning i den mening som avses i artikel 4.1 i grundförordningen. Kommissionen angav vidare att kraven vad gäller stöd för en begäran om översyn enligt artikel 5.4 i grundförordningen ska vara uppfyllda såväl när denna lämnas in som under undersökningens gång. Kommissionen konstaterade vidare att begäran i förevarande fall hade stöd hos en majoritet av gemenskapsproducenterna när den lämnades in men att stödet ändrats under tiden som undersökningen pågick. Kommissionen konstaterade att den sammanlagda tillverkningen bland de tillverkare som motsatte sig begäran numera utgjorde lite mer än 50 procent av den sammanlagda tillverkningen i gemenskapen och att antidumpningsåtgärderna därför skulle upphävas och översynen avslutas.
224

Sökandena i mål T‑145/07 har gjort gällande att höjningen av utgångsbeloppet för böterna med 10 procent per år, med anledning av hur länge överträdelsen i Tyskland pågick, är oproportionerlig. Under mer än hälften av den period som åtgärderna omfattade, avsåg nämligen diskussionerna enbart rulltrappor och kunde således endast påverka en marknad där försäljningen uppgick till 70 miljoner euro år 2003 (skäl 82 i det angripna beslutet). Vidare hade Otis endast en begränsad marknadsandel under mer än hälften av den period som åtgärderna omfattade och hade en svagare ställning än Kone och ThyssenKrupp på marknaden för rulltrappor. Kommissionen borde därför ha gjort en justering när den fastställde rulltrappornas andel av utgångsbeloppet, genom att beakta den relativa ställningen för vart och ett av de bolag som var inblandade i de åtgärder som avsåg rulltrappor, såsom den gjorde i Schindlers fall (skäl 676 i det angripna beslutet).
14

De som hade inkommit med det klagomål som låg till grund för att antidumpningsförfarandet inletts inkom genom en skrivelse av den 2 mars 2007 med sina synpunkter på handlingen med allmänna slutliga uppgifter av den 20 februari 2007. De gjorde gällande dels att sökanden inte uppfyller kriteriet i artikel 2.7 c första stycket andra strecksatsen i grundförordningen, dels att sista meningen i artikel 2.7 c i grundförordningen under alla omständigheter utgör hinder för att en gemenskapsinstitution under ett pågående förfarande ändrar ett beslut om marknadsekonomisk status.