18.

I skälen till förslaget till denna lag anges, beträffande artikel 1.22, ( 9 ) följande: ”Till följd av ändringen av 62a § stycke 1 krävs det tillfälligtvis inte längre, med tillämpning av artikel 18.1 i direktiv 2008/115, att personer som hålls i förvar inför avlägsnande ska inkvarteras i särskilda förvarsanläggningar. Förvar inför avlägsnande får tillfälligt ske i alla förvarsanläggningar och, med upp till 500 platser, i fängelseanläggningar. Det föreskrivs fortfarande att personer som hålls i förvar inför avlägsnande ska hållas avskilda från interner. Den aktuella bestämmelsen om inkvartering av flera medlemmar i samma familj som anges i artikel 62a § stycke 1, tredje och fjärde meningarna, samt kraven i artiklarna 16 och 17 i direktiv 2008/115 är i övrigt fortfarande tillämpliga. Det är vidare nödvändigt att pröva och besvara frågan om huruvida en inkvartering på en fängelseanstalt är godtagbar och laglig, exempelvis när det gäller personer som tillhör en utsatt grupp. Det föreskrivs att de rättsliga myndigheterna i [delstaterna] ska tillhandahålla upp till 500 platser för personer som hålls i förvar inför avlägsnande för att, mot bakgrund av ökningen av antalet platser i förvar inför avlägsnande i fängelseanstalterna i [delstaterna], totalt 1000 platser ska finnas disponibla för förvar inför avlägsnande … Artikel 18.1 i direktiv 2008/115 skapar, för nödsituationer, en möjlighet att avvika från bestämmelsen om separation enligt artikel 16.1 och från det krav på att familjer ska tillhandahållas en separat inkvartering som föreskrivs i artikel 17.2. För närvarande har skyldigheten avseende separation införlivats med den tyska lagstiftningen genom 62a § stycke 1, första och andra meningarna. Kravet beträffande inkvartering för familjer anges i 62a § stycke 1, tredje och fjärde meningarna. Villkoret för att kunna utnyttja den möjlighet till avvikelse som föreskrivs i artikel 18.1 är att ett exceptionellt stort antal tredjelandsmedborgare som har en skyldighet att återvända belastar förvarsanläggningarnas kapacitet eller myndigheternas och domstolarnas personal med en börda som överstiger denna kapacitet. Detta villkor är uppfyllt vad gäller Förbundsrepubliken Tyskland. Den befintliga kapaciteten i Tyskland är (den 27 mars 2019) cirka 487 platser i förvar inför avlägsnande över hela landet. Med anledning av obalansen mellan antalet personer som har en skyldighet att lämna den verkställande staten och antalet platser för förvar inför avlägsnande, föreligger det en tydlig överbelastning på den existerande kapaciteten. Denna belastning som överstiger kapaciteten utgör i realiteten en betydande flaskhals, som hindrar verkställandet av skyldigheten att lämna det verkställande landet. De existerande platserna i förvar inför avlägsnande används redan på bästa möjliga sätt på federal nivå genom en samordning mellan [delstaterna]. Det är vidare en förbättring av förvaltningen av platserna i förvar inför avlägsnande som genomförs av Gemeinsame Zentrum zur Unterstützung der Rückkehr [Gemensamma återvändandestödcentret, Tyskland (nedan kallat ZUR)], som bildades år 2017. Andelen förvarsplatser som upptas, i hela landet, genom ZUR, är ett tiotal procent. Detta innebär i praktiken att ett stort antal ansökningar om placering i förvar inte kan lämnas in, trots att villkoren är uppfyllda. Det var i övrigt oförutsebart att belastningen i denna utsträckning skulle överstiga kapaciteten. Då antalet nyanlända [internationella] skyddssökande hade sjunkit konstant sedan flera år, fram till 2015, hade [delstaterna] under årens lopp anpassat kapaciteten avseende platser för förvar inför avlägsnande till det vid den tidpunkten mindre behovet, genom att minska antalet sådana platser. Till följd av förändringen av situationen under år 2015 och den drastiska ökningen av antalet sökande av [internationellt] skydd, var den främsta skyldigheten för den federala staten och [delstaterna] att skapa kapacitet för att kunna möta personernas behov. Denna skyldighet följer bland annat av [unions]rätten, särskilt av Europaparlamentets och rådets direktiv 2013/33/EU av den 26 juni 2013 om normer för mottagande av personer som ansöker om internationellt skydd (EUT L 180, 2013, s. 96) och Europaparlamentets och rådets direktiv 2011/95/EU av den 13 december 2011 om normer för när tredjelandsmedborgare eller statslösa personer ska anses berättigade till internationellt skydd, för en enhetlig status för flyktingar eller personer som uppfyller kraven för att betecknas som subsidiärt skyddsbehövande, och för innehållet i det beviljade skyddet (EUT L 337, 2011, s. 9), samt därutöver av konventionen för skydd för de mänskliga rättigheterna och de grundläggande friheterna[ ( 10 )]. I denna situation gavs omhändertagandet av nyanlända personer prioritet framför ökningen av förvarskapacitet, i syfte att vid ett senare tillfälle (efter det att asyl- och överklagandeförfarandet avslutats) uppfylla kraven i direktiv 2008/115. Undantagsbestämmelsen i artikel 18 [i detta direktiv] har nämligen just till syfte att i en sådan situation tillåta myndigheterna att i första hand omhänderta nyanlända utan att, medvetet, åsidosätta framtida skyldigheter. Direktiv 2008/115 anger inte enbart krav beträffande villkoren för förvar, utan föreskriver även, i artikel 8.1, en skyldighet för medlemsstaterna att vidta alla nödvändiga åtgärder för att verkställa beslutet om återvändande. Artikel 18 i direktiv 2008/115 har just till syfte att reglera en eventuell konflikt i en exceptionell oförutsebar situation, såsom var fallet år 2015 och under de därefter följande åren. Den ska således tillämpas i detta fall. Efter det att den exceptionella situationen upphört började [delstaterna] omedelbart att utveckla förvarskapaciteten och lyckades öka antalet förvarsplatser till 487 inom hela landet (per den 27 mars 2019). Mot bakgrund av den normala tidsåtgången för genomförandet av projekt avseende byggnad och skapande av förvarsanläggningar inför avlägsnande, har en fullständig överensstämmelse mellan antalet platser i förvar inför avlägsnande och de nuvarande behoven inte ännu uppnåtts. Mot bakgrund av de åtgärder som vidtagits, kan det förväntas att antalet platser i förvar inför avlägsnande möter behoven den 30 juni 2022. Fram till detta datum består den exceptionella situationen och således ska 62a § stycke 1 i dess aktuella lydelse upphävas fram till detta datum. Den nu gällande lagstiftningen ska vid den tidpunkten åter träda i kraft.”