Förstainstansrättens dom (andra avdelningen) av den 6 oktober 1994. - Tetra Pak International SA mot Europeiska gemenskapernas kommission. - Mål T-83/91.



Rättsfallssamling 1994 s. II-00755

Svensk specialutgåva s. II-00001

Finsk specialutgåva s. II-00001



Sammanfattning

Parter

Domskäl

Beslut om rättegångskostnader

Domslut



Nyckelord

1. Konkurrens - administrativt förfarande - iakttagande av rätten till försvar - förhör - upprättande av protokoll - krav på fullständighet - gränser

(artikel 9.4 i kommissionens förordning nr 99/63)

2. Konkurrens - dominerande ställning - relevant marknad - avgränsning - kriterier

(artikel 86 i EEG-fördraget)

3. Konkurrens - dominerande ställning - relevant marknad - geografisk avgränsning - kriterier

(artikel 86 i EEG-fördraget)

4. Konkurrens - dominerande ställning - begrepp - bedömningskriterier - marknadsandelarnas storlek

(artikel 86 i EEG-fördraget)

5. Konkurrens - dominerande ställning - ett dominerande företags skyldigheter - beteende på en närliggande marknad till den dominerade marknaden - tillämpning av artikel 86 även om dominerande ställning inte föreligger på den närliggande marknaden - villkor

(artikel 86 i EEG-fördraget)

6. Konkurrens - dominerande ställning - missbruk - exklusiva inköpsavtal - kopplingsförbehåll

(artikel 86 i EEG-fördraget)

7. Konkurrens - dominerande ställning - missbruk - företag som skapar hinder för konkurrenternas verksamhet på marknaden för produkter som är avsedda att användas med en maskin som företaget tillverkar - möjlighet att berättiga detta av tekniska skäl eller med hänsyn till produktansvar eller skydd av hälsan - föreligger inte

(artikel 86 i EEG-fördraget)

8. Konkurrens - dominerande ställning - missbruk - tillämpning av priser som är lägre än kostnaderna i syfte att slå ut en konkurrent

(artikel 86 i EEG-fördraget)

9. Konkurrens - dominerande ställning - missbruk - tillämpning av diskriminerande priser

(artikel 86 i EEG-fördraget)

10. Konkurrens - administrativt förfarande - upphörande med överträdelser - kommissionens befogenhet - ålägganden till företagen - möjliga åtgärder

(artikel 3.1 i rådets förordning nr 17)

11. Konkurrens - administrativt förfarande - upphörande med överträdelser - kommissionens befogenhet - ålägganden till företagen - rekommendationer utfärdade under det administrativa förfarandet - ytterligare åtgärder ålagda genom det slutliga beslutet - åsidosättande av principen om berättigade förväntningar - föreligger inte

(artikel 3.1 och 3.3 i rådets förordning nr 17)

12. Konkurrens - böter - belopp - fastställande - rätten att yttra sig - villkor

(artikel 19 i rådets förordning nr 17, artikel 7 i kommissionens förordning nr 99/63)

13. Konkurrens - böter - belopp - fastställande - kriterier - komplex överträdelse - kommissionens skyldighet att dela upp beloppet mellan överträdelsens olika delar - föreligger inte

(artikel 15.2 i rådets förordning nr 17)

14. Konkurrens - gemenskapsbestämmelser - överträdelser - uppsåt - begrepp

(artikel 15.2 i rådets förordning nr 17)

15. Konkurrens - böter - belopp - fastställande - kriterier

(artikel 15.2 i rådets förordning nr 17)

Sammanfattning

1. Upprättandet av ett utförligt protokoll från förhöret med det företag som anklagats för överträdelse av konkurrensreglerna är ett väsentligt formkrav när det visar sig vara nödvändigt för att den rådgivande kommittén för kartell- och monopolfrågor skall kunna yttra sig och för att kommissionen skall kunna anta sitt beslut med full sakkännedom, dvs. utan att vilseledas på någon viktig punkt på grund av fel eller utelämnanden. Detta kan inte anses vara fallet om protokollet bara har utelämnat vissa av de uttalanden som en företrädare för det berörda företaget har gjort, när dessa uttalanden inte innehåller några viktiga nya omständigheter i förhållande till andra påpekanden som gjorts av företrädare för detta företag under förhöret och som tagits till protokollet. I ett sådant fall är utelämnandet inte till skada för företagets rätt till försvar och kan inte ha någon inverkan på utgången av förhörsförfarandet eller på innehållet i det slutliga beslutet. Det kan därför inte leda till att det administrativa förfarandet i sin helhet blir ogiltigt och att det slutliga beslutets lagenlighet därmed kan ifrågasättas.

2. En prövning av om ett företag eventuellt innehar en dominerande ställning på en viss marknad kan bara göras när det väl är fastställt att marknaden för de berörda produkterna verkligen utgör en särskild marknad i förhållande till andra sektorer av den allmänna marknaden. För detta ändamål skall produktmarknaden avgränsas med hänsyn till hela det ekonomiska sammanhanget, så att man kan bedöma det berörda företagets faktiska ekonomiska styrka. För att bedöma om ett företag har möjlighet att i väsentlig omfattning uppträda oberoende i förhållande till sina konkurrenter, kunder och konsumenter, är det nämligen viktigt att först fastställa vilka produkter som, utan att kunna ersätta andra varor, är tillräckligt utbytbara med företagets produkter - inte bara med hänsyn till dessa produkters objektiva egenskaper - som gör att de är särskilt lämpade att tillgodose konstanta behov, utan även med hänsyn till konkurrensförhållandena och till efterfråge- och utbudsmönstret på marknaden.

3. Enligt systematiken i artikel 86 i fördraget skall den geografiska marknaden avgränsas för att fastställa om det berörda företaget innehar en dominerande ställning inom gemenskapen eller inom en väsentlig del av denna. Avgränsningen av den geografiska marknaden skall därför göras utifrån en ekonomisk bedömning. Denna marknad kan således definieras som det område där konkurrensförhållandena för samtliga ekonomiska aktörer är lika eller tillräckligt enhetliga i fråga om de berörda produkterna, utan att det krävs att dessa förhållanden är fullständigt enhetliga.

4. En marknadsandel på cirka 90 % utgör i sig själv, utom i undantagsfall, ett bevis för att en dominerande ställning föreligger. Det är nämligen uppenbart att sådana marknadsandelar ger det berörda företaget en ställning på marknaden som gör det till en oundgänglig handelspartner för de andra aktörerna och ger företaget en för den dominerande ställningen karaktäristisk handlingsfrihet.

5. I artikel 86 i fördraget åläggs ett företag i dominerande ställning på en viss marknad ett särskilt ansvar att inte genom sitt beteende hindra en effektiv och icke snedvriden konkurrens på den gemensamma marknaden. Detta ansvar skall tolkas så att sådana beteenden är förbjudna vilka medför att hinder läggs i vägen för att den på marknaden ännu existerande konkurrensen upprätthålls eller utvecklas på en marknad där konkurrensen redan är försvagad just till följd av detta företags närvaro.

Ett sådant företags beteende kan därför omfattas av artikel 86 och bli föremål för sanktioner genom tillämpning av denna, även när detta beteende förekommer på en annan marknad än den dominerade marknaden, såvitt företaget, på grund av att denna marknad har ett nära samband med den dominerade marknaden och på grund av att företaget har en ledande ställning på den, kan ge uttryck för handlingsfrihet i förhållande till de andra aktörerna på marknaden, vilket även där, och utan att det behöver fastställas att det innehar en dominerande ställning, ger det ett särskilt ansvar att upprätthålla en effektiv och icke snedvriden konkurrens.

6. Om ett företag som innehar en dominerande ställning på en marknad binder köparna av de maskiner som det saluför genom en skyldighet att köpa råvaror till dessa maskiner enbart hos detta företag eller hos en leverantör som det har utsett, föreligger missbruk av dominerande ställning enligt artikel 86 i fördraget. När ett företag som innehar en dominerande ställning direkt eller indirekt binder sina kunder genom en exklusiv inköpsskyldighet, utgör det nämligen missbruk i den mån företaget fråntar kunden möjligheten att välja inköpskälla och hindrar andra producenter från att komma in på marknaden. Det har mindre betydelse att ett sådant kopplingsförbehåll är förenligt med handelsbruket, eftersom ett bruk som kan godtas under normala omständigheter på en konkurrensutsatt marknad, inte kan godtas när det är fråga om en marknad där konkurrensen redan än begränsad.

7. Artikel 86 i fördraget förbjuder ett företag i dominerande ställning som producerar och saluför både maskiner och förbrukningsvaror till dessa att - genom att göra gällande att det är nödvändigt av tekniska skäl, produktansvar eller hänsynstaganden som har att göra med skydd av den allmänna hälsan eller skydd av företagets anseende - själv bestämma att maskinerna och förbrukningsvarorna utgör ett integrerat oupplösligt system och därför måste säljas med kopplingsförbehåll, och därigenom hindra eventuella konkurrenter inom sektorn för dessa förbrukningsvaror att få tillträde till marknaden.

8. Även om det kan accepteras att ett företag i en dominerande ställning under vissa omständigheter säljer med förlust, kan så inte vara fallet när sådan försäljning leder till att konkurrenter slås ut. Gemenskapens konkurrensrätt ger i rimlig utsträckning ett företag i en dominerande ställning rätt att skydda sina affärsintressen, men den ger det inte rätt att handla på ett sätt som syftar just till att förstärka denna dominerande ställning och missbruka den. Artikel 86 i fördraget förbjuder särskilt ett företag i en dominerande ställning att slå ut en konkurrent genom priskonkurrens som inte hör till en konkurrens med prestationer.

Förekomsten av negativa bruttomarginaler eller semibruttomarginaler - som man erhållit genom att från försäljningspriset dra direkta rörliga kostnader eller genomsnittliga rörliga kostnader, dvs. kostnader per producerad enhet - gör att man kan förutsätta att en prispolitik leder till att konkurrenter slås ut. Ett företag i en dominerande ställning har nämligen inget intresse av att tillämpa priser som ligger under de genomsnittliga rörliga kostnaderna (dvs. de kostnader som ändras i förhållande till den producerade mängden), om inte för att slå ut sina konkurrenter för att sedan kunna höja priserna genom att dra fördel av sin monopolsituation, eftersom varje försäljning medför en förlust motsvarande samtliga fasta kostnader (dvs. de kostnader som är konstanta oavsett vilken mängd som produceras) och åtminstone en del av de rörliga kostnaderna per producerad enhet.

Om nettomarginalen är negativ och bruttomarginalen positiv, dvs. om priserna är lägre än de genomsnittliga totala kostnaderna (fasta plus rörliga kostnader), men högre än de genomsnittliga rörliga kostnaderna, måste dessa priser dessutom betraktas som missbruk när de är fastställda inom ramen för en plan som syftar till att slå ut en konkurrent. Varaktigheten av en sådan prispolitik inom ramen för en plan som syftar till att skada en konkurrent är härvid en faktor att ta hänsyn till.

9. Enligt artikel 86 c i fördraget är det förbjudet för ett företag i en dominerande ställning att tillämpa priser som är diskriminerande gentemot köpare i de olika medlemsstaterna. Även om denna bestämmelse inte är till hinder för att ett sådant företag fastställer olika priser i de olika medlemsstaterna, i synnerhet när prisskillnaderna motiveras av skillnader i marknadsföringsvillkoren och intensiteten i konkurrensen, medges det dominerande företaget dock bara i rimlig utsträckning rätt att försvara sina affärsintressen. I synnerhet kan det inte tillämpa artificiella prisskillnader i de olika medlemsstaterna som kan medföra nackdelar för dess kunder och snedvrida konkurrensen som ett led i en konstlad avskärmning av de nationella marknaderna.

10. I och med att ett företag har missbrukat sin dominerande ställning, såväl genom diskriminerande priser eller underpriser som genom trohetsrabatter, handlar kommissionen inom ramen för sin befogenhet - enligt artikel 3.1 i förordning nr 17 - att ålägga berörda företag att upphöra med överträdelserna, när den förbjuder det ifrågavarande företaget att på samtliga marknader där det är underkastat artikel 86 bevilja en del av sina kunder varje form av rabatt eller fördelaktigare villkor utan en objektiv motprestation.

11. Kommissionen åsidosätter inte principen om berättigade förväntningar när den i det slutliga beslutet för att få överträdelsen att upphöra föreskriver vissa ytterligare åtgärder utöver de åtgärder som den redan har rekommenderat under det administrativa förfarandet. Artikel 3.3 i förordning nr 17 ger nämligen bara kommissionen befogenhet att rikta rekommendationer till företagen i syfte att få dem att upphöra med missbruket, innan den med stöd av samma artikel antar ett beslut där överträdelse konstateras. Att det berörda företaget följer sådana rekommendationer kan inte i något fall medföra att den befogenhet begränsas som kommissionen enligt punkt 1 i samma artikel har att i ett beslut föreskriva alla åtgärder som den anser nödvändiga för att få det konstaterade missbruket att upphöra.

12. Det föreskrivs uttryckligen i artikel 19.1 i förordning nr 17 och artikel 7.1 i förordning nr 99/63 att de berörda företagen skall ha tillfälle att yttra sig över kommissionens anmärkningar när den avser att ålägga dem böter. Det är således genom sina synpunkter på hur länge överträdelsen pågått, hur allvarlig den är och förutsebarheten av överträdelsens konkurrensbegränsande verkan som de berörda företagen garanteras rätt till försvar gentemot kommissionen vad gäller fastställandet av bötesbeloppet.

13. Kommissionen är inte skyldig att dela upp bötesbeloppet mellan de olika formerna av missbruket för att de berörda företagen skall kunna bedöma om det utdömda bötesbeloppet är skäligt för missbruk av en dominerande ställning och framlägga sitt försvar, och för att gemenskapsdomstolen skall kunna utöva sin prövningsrätt. En sådan uppdelning visar sig omöjlig särskilt när samtliga konstaterade överträdelser ingår i en samlad strategi och därför skall bedömas i sin helhet både vad gäller tillämpningen av artikel 86 i fördraget och fastställandet av bötesbeloppet. Det är tillräckligt att kommissionen anger kriterierna för fastställandet av den totala bötesnivån. Den är inte skyldig att precisera på vilket sätt den har tagit hänsyn till de enskilda faktorer som ingår i dessa kriterier och som har lett till fastställandet av den totala bötesnivån.

14. För att en överträdelse av konkurrensreglerna i fördraget skall kunna anses ha begåtts uppsåtligen räcker det att det ifrågavarande företaget inte kan ha varit ovetande om att dess beteende var konkurrensbegränsande, oavsett om det var medvetet om att det överträdde konkurrensreglerna i fördraget.

15. Vid bedömningen av hur allvarliga de överträdelser av gemenskapens konkurrensregler är som läggs ett företag till last i syfte att fastställa ett rimligt bötesbelopp kan kommissionen ta hänsyn till om vissa överträdelser har pågått särskilt länge, om det har varit fråga om många och olikartade överträdelser som har berört alla eller nästan alla det ifrågavarande företagets produkter och av vilka en del har påverkat alla medlemsstaterna, om överträdelserna har varit särskilt allvarliga och ingått i en uppsåtlig samlad strategi som - genom olika metoder att slå ut konkurrenterna och genom att binda kunderna till sig - har syftat till att på ett konstlat sätt upprätthålla eller förstärka företagets dominerande ställning på marknader där konkurrensen redan var begränsad, om missbrukets inverkan på konkurrensen har varit särskilt skadlig samt vilken fördel som

företaget har haft av sina överträdelser.

Ett bötesbelopp som motsvarar ungefär 2,2 % av den totala omsättningen under ett visst år är därför inte orimligt. Det är nämligen inom ramen för de gränser som fastställs i artikel 15.2 i förordning nr 17 enligt vilka bötesbeloppet får uppgå till 10 % av det berörda företagets omsättning under föregående räkenskapsår.

Parter

Mål T-83/91

Tetra Pak International SA, med säte i Pully (Schweiz), företrätt först av Christopher Bellamy, QC, sedan av John Swift, QC, medlem av advokatsamfundet i England och Wales, advokaterna Michel Waelbroeck och Alexandre Vandencasteele, Bryssel, samt Vivien Rose och först Stephen Morris, sedan Rhodri Thompson, barristers, medlemmar av advokatsamfundet i England och Wales, med delgivningsadress i Luxemburg hos advokaten Ernest Arendt, 8-10, rue Mathias Hardt,

sökande,

mot

Europeiska gemenskapernas kommission, företrädd av Julian Currall, rättstjänsten, i egenskap av ombud, biträdd av Nicholas Forwood, QC, och David Lloyd Jones, barrister, medlem av advokatsamfundet i England och Wales, med delgivningsadress i Luxemburg hos Georgios Kremlis, rättstjänsten, Centre Wagner, Kirchberg,

svarande.

Talan avser ogiltigförklaring av kommissionens beslut 92/163/EEG av den 24 juli 1991 i ett förfarande för tillämpning av artikel 86 i EEG-fördraget (IV/31.043-Tetra Pak II, EGT 1992, L 72, s. 1, fransk version; vid översättningen fanns ingen svensk version att tillgå).

EUROPEISKA GEMENSKAPERNAS FÖRSTAINSTANSRÄTT

(andra avdelningen)

sammansatt av ordföranden J. L. Cruz Vilaça samt domarna C. P. Briët, A. Kalogeropoulos, A. Saggio och J. Biancarelli,

justitiesekreterare: H. Jung,

som beaktat det skriftliga förfarandet och vad som förekommit vid den muntliga förhandlingen den 22 mars 1994,

meddelar följande

Domskäl

dom

I - Faktiska omständigheter och förfarande

1 I beslut 92/163/EEG av den 24 juli 1991 i ett förfarande för tillämpning av artikel 86 i EEG-fördraget (IV/31.043 - Tetra Pak II, EGT 1992, L 72, s. 1, nedan kallat "beslutet") har kommissionen konstaterat att Tetra Pak International SA (nedan kallat "Tetra Pak") innehade en dominerande ställning på marknaderna för aseptiska maskiner och förpackningar avsedda för flytande livsmedel inom Europeiska ekonomiska gemenskapen (nedan kallad "gemenskapen") och att företaget har missbrukat denna ställning i den mening som avses i artikel 86 i EEG-fördraget åtminstone från och med 1976 till och med 1991 både på de aseptiska marknaderna och marknaderna för icke-aseptiska maskiner och förpackningar. Kommissionen ålade företaget böter på 75 miljoner ecu och anmodade företaget att upphöra med de konstaterade överträdelserna.

2 Tetra Pak, med säte i Schweiz, samordnar politiken för en ursprungligen svensk koncern som har blivit världsomspännande. Tetra Pak Gruppen är specialiserad på utrustning som används till förpackning av flytande och halvflytande livsmedel, främst mjölk. Verksamheten utövas både inom aseptisk och icke-aseptisk förpackning. Den består främst i att producera kartongförpackningar och tillverka fyllningsmaskiner enligt koncernens egen teknik.

3 Det framgår av uppgifterna i beslutet att Tetra Pak Gruppens konsoliderade omsättning uppgick till 2,4 miljarder ecu år 1987 och till 3,6 miljarder år 1990. Ungefär 90 % av omsättningen härrör från marknaderna för förpackningar och återstående 10 % på marknaderna för förpackningsmaskiner och dithörande verksamheter. Den del av omsättningen som härrör från gemenskapens territorium uppgår till något mer än 50 %. Inom gemenskapen är Italien ett av de länder, om inte det land, där Tetra Pak är starkast representerat. Den konsoliderade omsättningen för koncernens sju italienska bolag uppgick år 1987 till 204 miljoner ecu.

4 Beslutet ingår i en serie av tre beslut angående Tetra Pak. Det första är beslut 88/501/EEG av den 26 juli 1988 i ett förfarande för tillämpning av artiklarna 85 och 86 i EEG-fördraget (IV/31.043 - Tetra Pak I (BTG-licens), EGT L 272, s. 27, fransk version; vid översättningen fanns ingen svensk version att tillgå, nedan kallat "Tetra Pak I-beslutet"), där kommissionen konstaterade att Tetra Pak när det med hjälp av köpet av Liquipak-koncernen skaffat sig exklusiv patentlicens på en ny teknik för aseptisk förpackning av mjölk kallad "behandling med ultravärme" (nedan kallad "UHT") överträdde artikel 86 i fördraget från och med dagen för förvärvet till och med den dag då ensamrätten upphörde. Mot detta beslut väcktes talan som rätten ogillade i sin dom av den 10 juli 1990, Tetra Pak Rausing mot kommissionen (T 51/89, Rec. s. II-309). Det andra beslutet var beslut 91/535/EEG av den 19 juli 1991, om en koncentrations förenlighet med den gemensamma marknaden (mål nr IV/M068 - Tetra Pak/Alfa-Laval, EGT L 290, s. 35, fransk version; vid översättningen fanns ingen svensk version att tillgå), i vilket kommissionen på grundval av artikel 8.2 i rådets förordning (EEG) nr 4064/89 av den 21 december 1989 om kontroll av företagskoncentrationer (ändrad version offentliggjord i EGT 1990, L 257, s. 13, fransk version; svensk specialutgåva, annex, s. 16) förklarade Tetra Paks förvärv av Alfa-Laval AB förenligt med den gemensamma marknaden.

5 Vad gäller de produkter som avses i förevarande fall framgår det av de siffror som anges i beslutet (punkt 6) att 90 % av kartongförpackningarna år 1983 användes till förpackning av mjölk och andra flytande mjölkprodukter. Enligt samma källa uppgick denna andel år 1987 till cirka 79 %, varav 72 % till förpackning av mjölk. Ungefär 16 % av förpackningarna användes då till fruktjuice. De andra produkterna (vin, mineralvatten, tomatbaserade produkter, soppor, såser och barnmat) stod bara för 5 % av användningen.

6 Vad gäller förpackningen av mjölk skall det noteras att mjölk huvudsakligen säljs i pastöriserad form (färsk mjölk) eller efter behandling med ultravärme under aseptiska förhållanden som gör det möjligt att uppnå en hållbarhetstid på flera månader utanför kyl (UHT-mjölk). Vad beträffar den "steriliserade" mjölken framgår det av beslutet att den bara täcker en relativt marginell del av marknaden inom gemenskapen.

7 Inom den aseptiska sektorn producerar Tetra Pak det så kallade Tetra Brik systemet avsett för förpackning av bl.a. UHT-mjölk. Enligt de upplysningar som sökanden har lämnat lanserades utrustningen på marknaden i Tyskland år 1968 och i de andra europeiska länderna från och med 1970. Med denna metod levereras förpackningsmaterialet till kunden i rullar som görs aseptiska i förpackningsmaskinen genom nedsänkning i ett väteperoxidbad, varefter förpackningarna formas omkring vätskan medan denna strömmar i en aseptisk miljö. Inom samma sektor har Tetra Pak en enda konkurrent, bolaget PKL, som kontrolleras av det schweiziska bolaget SIG (Société industrielle générale) och som också producerar ett aseptiskt förpackningssystem i förpackningar i Tetra Brik format, kallade "Combiblocs". Till skillnad från Tetra Paks kontinuerliga förpackningsteknik, formas dessa förpackningar innan fyllningen sker. Av tekniska skäl, och på grund av att tillverkarna av aseptiska maskiner även levererar det förpackningsmaterial som skall användas i deras egna maskiner, är kunskapen om aseptisk fyllningsteknik nyckeln till tillträde både till marknaden för maskiner och till marknaden för aseptiska förpackningar.

8 Icke-aseptisk förpackning, i synnerhet av färsk pastöriserad mjölk, ställer däremot inte samma krav på sterilisering och kräver följaktligen en mindre sofistikerad utrustning. På marknaden för icke-aseptiska förpackningar använde Tetra Pak till en början och använder fortfarande förpackningar i Tetra Brik format, men dess främsta produkt på denna marknad är nu en förpackning med en topp formad som en takås, "Gable Top" format, kallad "Tetra Rex". Denna förpackning är en direkt konkurrent till Pure-Pak förpackningen som produceras av den norska koncernen Elopak (nedan kallad "Elopak").

9 Tetra Pak tillverkar sina egna icke-aseptiska förpackningsmaskiner. I likhet med Elopak och PKL säljer Tetra Pak även då och då maskiner som tillverkas av ett tiotal småproducenter, varav de främsta är Nimco, Cherry Burrel och Shikoku.

10 Det framgår av handlingarna i akten att Tetra Pak har tagit patent på den grundteknologi som företaget har utvecklat i fråga om maskiner, förpackningar och framställningssätt, liksom de ändringar som senare har gjorts av dessa produkter och vissa tekniska detaljer, såsom vikningen av förpackningen. De senaste patenten för skydd av aseptiska Tetra Brik förpackningar, som utvecklades under sextiotalet, kommer att löpa ut i början av 2000-talet (punkt 22 i beslutet). Enligt samstämmiga uppgifter från parterna har Tetra Pak inte beviljat någon tillverkningslicens för sina förpackningar inom gemenskapen.

11 Det framgår även av beslutet att, med undantag av de återförsäljare som arbetar för Liquipak, som övertagits av Tetra Pak, svarar Tetra Paks dotterbolag för hela försäljningen av Tetra Paks maskiner och förpackningar inom gemenskapen (punkt 21).

12 Under referensperioden var olika standardavtal för försäljning och uthyrning av maskiner samt leverans av förpackningsmaterial i kraft mellan Tetra Pak och dess kunder i de olika medlemsstaterna i gemenskapen. Innehållet i de avtalsklausuler som påverkar konkurrensen har återgivits på följande sätt i punkterna 24-45 i beslutet:

"2.1 Försäljningsvillkor för Tetra Pak utrustning (bilaga 2.1)

24) Det finns standardavtal i följande fem länder: Förenade kungariket, Grekland, Irland, Italien och Spanien. För varje avtalsklausul anges det eller de berörda länderna inom parentes.

2.1.1. Utrustningens sammansättning

25) Tetra Pak förbehåller sig i Italien full rätt att kontrollera den sålda utrustningens sammansättning och förbjuder köparen

i) att förse maskinen med extra tillbehör (Italien),

ii) att ändra maskinen, lägga till eller ta bort delar (Italien),

iii) att flytta maskinen (Italien).

2.1.2 Drift och underhåll av utrustningen

26) Fem avtalsklausuler angående drift och underhåll av utrustningen syftar till att garantera Tetra Pak ensamrätt och kontrollrätt på följande områden:

iv) Ensamrätt på underhåll och reparationer (alla länder utom Spanien).

v) Ensamrätt på leverans av reservdelar (alla länder utom Spanien).

vi) Rätt att gratis genomföra assistans, utbildning, underhåll och teknisk uppdatering som inte begärts av kunden (Italien).

vii) Prissättning efter en degressiv skala (till minus 40 % av en månatlig grundavgift) av en del av kostnaderna för assistans, underhåll och teknisk uppdatering i förhållande till antal använda förpackningar på alla Tetra Pak maskiner av samma slag (Italien).

viii) Skyldighet att informera Tetra Pak om alla tekniska förbättringar eller ändringar av utrustningen och att förbehålla Tetra Pak äganderätten till dessa (Italien).

2.1.3. Förpackningarna

27) Fyra avtalsklausuler angående förpackningarna syftar även till att garantera Tetra Pak ensamrätt och kontrollrätt över denna produkt:

ix) Skyldighet att använda enbart Tetra Paks förpackningsmaterial på maskinerna (alla länder).

x) Skyldighet att köpa förpackningsmaterial uteslutande från Tetra Pak eller från en av Tetra Pak utsedd leverantör (alla länder).

xi) Skyldighet att informera Tetra Pak om alla tekniska förbättringar eller ändringar av förpackningarna och att förbehålla Tetra Pak äganderätten till dessa (Italien).

xii) Rätt att kontrollera den text som skall påföras förpackningarna (Italien).

2.1.4. Kontroller

28) Två klausuler avser mer speciellt kontrollen av att köparen iakttar sina avtalsenliga skyldigheter:

xiii) Skyldighet för köparen att lämna månatliga rapporter (Italien).

xiv) Rätt för Tetra Pak att utan förvarning göra inspektioner (Italien).

2.1.5. Överlåtelse av äganderätten till utrustningen eller av nyttjanderätten

29) Två avtalsklausuler begränsar rätten till återförsäljning eller överlåtelse:

xv) Skyldighet att inhämta Tetra Paks medgivande till att sälja eller överlåta nyttjanderätten till utrustningen (Italien), återförsäljning förenad med villkor (Spanien) och återköpsrätt till ett i förväg fastställt fast pris förbehållen Tetra Pak (alla länder). Överträdelse av denna klausul kan medföra en särskild straffavgift (Förenade kungariket, Grekland, Irland).

xvi) Skyldighet att se till att tredje man som köper utrustningen övertar den första köparens skyldigheter (Italien, Spanien).

2.1.6 Garanti

30) xvii) Garantin på den sålda utrustningen gäller bara under förutsättning att alla avtalsklausuler iakttas (Italien) eller åtminstone att enbart Tetra Paks förpackningsmaterial används (de andra länderna).

2.2. Hyresvillkor för Tetra Pak utrustning (bilaga 2.2)

31) Det finns standardhyresavtal i alla länder i gemenskapen utom Grekland och Spanien.

De flesta klausulerna i försäljningsavtalen återfinns i tillämpliga delar i hyresavtalen. Andra villkor gäller speciellt förhyrning, men de strävar alltid mot samma mål, dvs. en maximal förstärkning av banden mellan Tetra Pak och kunden.

2.2.1. Utrustningens sammansättning

32) Här återfinns klausulerna i, ii och iii (i för Italien, ii för alla länder, iii för Frankrike, Förenade kungariket, Irland, Italien och Portugal).

xviii) I en tilläggsklausul förpliktas hyrestagaren dessutom att uteslutande använda Tetra Paks lådor, ytteremballage och/eller transportbehållare för förpackningar (Belgien, Italien, Luxemburg, Nederländerna och Tyskland) eller att vid lika villkor prioritera Tetra Pak vid inköp (Danmark och Frankrike).

2.2.2. Drift och underhåll av utrustningen

33) Här återfinns klausulerna iv och v (alla länder) om ensamrätt.

Här återfinns även klausul viii som ger Tetra Pak äganderätten till de förbättringar som användaren eventuellt genomför (Belgien, Italien, Luxemburg, Nederländerna och Tyskland), eller åtminstone förpliktar hyrestagaren att ge Tetra Pak licens att använda förbättringen (Danmark, Frankrike, Förenade kungariket, Irland och Portugal).

2.2.3. Förpackningarna

34) Här återfinns samma klausuler ix (alla länder) och x (Italien) om exklusiv inköpsskyldighet, klausul xi som ger Tetra Pak äganderätten till förbättringar (Danmark och Italien), eller åtminstone licens att använda dessa (Frankrike, Förenade kungariket, Irland och Portugal) och klausul xii som ger Tetra Pak rätt att kontrollera den text eller de varumärken som kunden önskar påföra förpackningarna (Förenade kungariket, Grekland, Italien, Nederländerna, Portugal, Spanien och Tyskland).

2.2.4. Kontroller

35) Liksom vid försäljning skall hyrestagaren lämna månatliga rapporter (klausul xiii - alla länder), annars faktureras ett schablonbelopp (Belgien, Luxemburg och Nederländerna), och tillåta inspektion av de lokaler där utrustningen är installerad (klausul xiv - alla länder) utan förvarning (alla länder utom Danmark, Förenade kungariket, Irland, Portugal och Tyskland).

xix) Enligt en annan klausul är det tillåtet att - när som helst (Danmark och Frankrike) -undersöka hyrestagarens räkenskaper (alla länder) och (beroende på land) fakturor, korrespondens eller varje annat dokument som krävs för att kontrollera antalet använda förpackningar.

2.2.5. Överlåtelse av hyresavtal, andrahandsuthyrning, överlåtelse av nyttjanderätt eller nyttjande för tredje mans räkning

36) Vid försäljning kan all ytterligare överlåtelse av äganderätten göras endast på mycket restriktiva villkor.

xx) I hyresavtalens bestämmelser utesluts likaså överlåtelse av hyresavtal, andrahandsuthyrning (alla länder) eller beställningsarbete för tredje mans räkning (Italien).

2.2.6. Garanti

37) Här är ordalydelsen inte så uttrycklig som i försäljningsavtalen. Garantin knyts till efterlevanden av Tetra Paks "anvisningar" i fråga om "underhåll" och "god hantering" av utrustningen (alla länder). Orden "anvisningar", "underhåll" och "god hantering" är dock tillräckligt breda för att de skall tolkas som att de åtminstone omfattar kravet på att uteslutande använda Tetra Paks reservdelar, reparations- och underhållstjänster samt förpackningsutrustning. Denna tolkning har bekräftats av Tetra Paks skriftliga och muntliga svar på meddelandet om anmärkningar.

2.2.7. Fastställande av hyra och betalningsvillkor

38) Hyran omfattar följande delar (alla länder):

a) xxi) En "grundavgift" som skall erläggas när maskinen ställs till hyrestagarens förfogande. Denna avgift behöver inte vara lägre än försäljningspriset för samma maskiner och uppgår faktiskt till nästan hela summan av innevarande och framtida hyresbelopp (mer än 98 % i vissa fall).

b) En årshyra som skall betalas i förskott kvartalsvis.

c) xxii) En månatlig produktionsavgift på ett belopp som minskar med antalet använda förpackningar på alla Tetra Pak maskiner av samma slag. Denna avgift ersätter den degressiva prissättningen - av motsvarande värde - av en del av underhållskostnaderna i händelse av försäljning (se klausul vii). I vissa länder (Frankrike, Portugal och Tyskland) skall en särskild straffavgift erläggas om betalning inte sker inom fastställd tid.

2.2.8. Hyresavtalets varaktighet

39) Hyresavtalets varaktighet och villkor för uppsägning varierar från medlemsstat till medlemsstat.

xxiii) Kortaste varaktighet för hyresavtalet varierar från tre år (Danmark, Förenade kungariket, Irland och Portugal) till nio år (Italien).

2.2.9. Klausulen om straffavgift

40) xxiv) Förutom sedvanliga skadestånd förbehåller sig Tetra Pak rätten att påföra hyrestagare som åsidosätter vilken som helst av de avtalsenliga skyldigheterna en straffavgift till ett belopp som inom en övre gräns fastställs skönsmässigt av Tetra Pak i förhållande till hur allvarligt fallet är (Italien).

2.3. Leveransvillkoren för förpackningsmaterialet (bilaga 2.3)

41) Det finns standardleveransavtal i Förenade kungariket, Grekland, Irland, Italien och Spanien. De är obligatoriska när kunden inte hyr, utan köper en maskin.

2.3.1. Exklusiv inköpsskyldighet

42) xxv) Köparen förbinder sig att göra sina inköp uteslutande hos Tetra Pak av allt förpackningsmaterial som används till en eller flera bestämda Tetra Pak maskiner (alla länder) och till alla andra Tetra Pak maskiner som köps in senare (Italien).

2.3.2. Avtalets löptid

43) xxvi) Avtalet ingås för en första period av nio år och kan förlängas med en period av ytterligare fem år (Italien) eller för den period som köparen är i besittning av maskinen (Förenade kungariket, Grekland, Irland och Spanien).

2.3.3. Fastställande av priser

44) xxvii) Förpackningsmaterialet levereras till de priser som gäller vid beställningen. Det finns inget utjämnings- eller indexeringssystem (alla länder).

2.3.4. Märkningen

45) Här återfinns också Tetra Paks inspektionsklausul (klausul xii) beträffande den text eller de varumärken som kunden önskar påföra förpackningarna."

13 Vad närmare bestämt gäller utbudsstrukturen inom aseptiska system för kartongförpackning av flytande livsmedel i gemenskapen framgår det av beslutet att den är så gott som monopolistisk i och med att Tetra Pak vid tiden för beslutet innehade 90-95 % av denna sektor (punkt 12). År 1985 innehade Tetra Pak cirka 89 % av marknaden för aseptiska förpackningar och 92 % av marknaden för aseptiska maskiner inom samma område (bilagorna 1.1 och 1.2 till beslutet). Den enda egentliga konkurrenten på denna marknad, PKL, innehade så gott som samtliga resterande marknadsandelar, dvs. 5-10 %.

14 Den icke-aseptiska sektorn är mer öppen men den är likväl oligopolistisk. När beslutet antogs innehade Tetra Pak 50-55 % av denna sektor i gemenskapen (punkt 13 i beslutet). År 1985 innehade Tetra Pak cirka 48 % av marknaden för icke-aseptiska förpackningar och 52 % av marknaden för icke-aseptiska maskiner på de nuvarande tolv medlemsstaternas territorium (bilagorna 1.1 och 1.2 till beslutet). Elopak för sin del innehade 1985 cirka 27 % av marknaden för icke-aseptiska maskiner och förpackningar, åtföljt av PKL, som innehade cirka 11 % av denna marknad. Elopak var enbart återförsäljare på marknaden för aseptiska maskiner, innan de 1987 köpte upp divisionen "förpackningsmaskiner" av Ex-Cell-O. Resterande 12 % av marknaden för icke-aseptiska förpackningar var då uppdelad på tre bolag, vars marknad var fortsatt koncentrerad till ett eller flera länder, Schouw Packing (Danmark, ca 7 %, som till 50 % kontrollerades av Elopak), Mono-Emballage/Scalpak (Frankrike/Nederländerna, ca 2,5 %) och Van Mierlo (Belgien, ca 0,5 %). Dessa bolag tillverkade sina egna förpackningar, i regel på licens (Ex-Cell-O, som övertogs av Elopak 1987, Nimco, Sealright, m.fl.). På maskinmarknaden fungerade de bara som återförsäljare. De ca 13 % av marknaden för icke-aseptiska maskiner i gemenskapen som inte innehades av Tetra Pak, Elopak och PKL var uppdelade mellan ett tiotal småproducenter, främst Nimco (USA, ca 4 %), Cherry Burrel (USA, ca 2,5 %) och Shikoku (Japan, ca 1 %).

15 Inom kartongförpackning av färska flytande livsmedel är alltså Elopak Tetra Paks främsta konkurrent. Dess verksamhet omfattar ännu inte den aseptiska sektorn. Det framgår av beslutet (punkt 3) att förhållandet mellan Tetra Paks och Elopaks omsättning 1987 kunde uppskattas till 7,5:1. Elopak är verksamt i Italien genom ett dotterbolag, Elopak Italia (Milano). Enligt beslutet har detta dotterbolag ingen produktion på platsen utan importerar sina förpackningar från andra dotterbolag inom koncernen.

16 Den 27 september 1983 ingav Elopak Italia ett klagomål till kommissionen mot Tetra Pak Italiana och de därtill knutna bolagen i Italien. Koncernen ansåg att Tetra Pak under de gångna åren hade försökt minska Elopaks konkurrenskraft i Italien genom affärsmetoder som de ansåg vara missbruk i den mening som avses i artikel 86. Dessa metoder bestod enligt Elopak huvudsakligen i försäljning av Tetra Rex förpackningar till underpriser, illojala villkor för leverans av fyllningsmaskiner till dessa förpackningar och i vissa fall försäljning av denna utrustning till motsvarande underpriser. Vidare påtalade Elopak förfaranden som syftade till att utestänga koncernen från vissa reklammedier.

17 Den 16 december 1988 beslutade kommissionen att inleda ett förfarande i detta ärende. Ett meddelande om anmärkningar skickades till Tetra Pak i en skrivelse av den 20 december 1988. Ett förhör hölls den 21 och 22 september 1989.

18 Efter diskussioner med kommissionen angående de punkter som fortfarande var omtvistade efter förhöret förband sig Tetra Pak i ett brev till kommissionen den 1 februari 1991 (bilaga 7 till beslutet), till vilket nya standardavtal bifogades (bilaga 3 till ansökan), att ge upp sitt system med exklusiv inköpsskyldighet och kopplingsförbehåll och följaktligen ändra sina standardavtal. Kommissionen godtog dessa åtaganden och ansåg i punkt 180 i beslutet att de gällde genomförandet av åläggandena i beslutets artikel 3 tredje stycket, punkterna 1, 4 och 5, som återges nedan i punkt 21.

19 Kommissionen konstaterade i artikel 1 i beslutet följande: "Genom att utnyttja sin dominerande ställning på de så kallade aseptiska marknaderna för maskiner och kartongförpackningar avsedda för flytande livsmedel har Tetra Pak åtminstone sedan 1976 överträtt bestämmelserna i artikel 86 i EEG-fördraget, både på dessa aseptiska marknader och på de närliggande och nära förbundna marknaderna för icke-aseptiska maskiner och förpackningar, genom en rad olika metoder som syftade till att sätta konkurrensen ur spel och/eller att dra största möjliga fördel av den uppnådda ställningen till nackdel för användarna."

20 Enligt beslutet har överträdelserna sammanfattningsvis huvudsakligen bestått i:

"1) En saluföringspolitik som har lett till en påtaglig begränsning av utbudet och en avskärmning av de nationella marknaderna inom EEG.

2) Användarna av Tetra Paks produkter i samtliga medlemsstater har påtvingats ett flertal avtalsklausuler - som anges i punkterna i-xxvii - vars huvudsakliga syfte är att otillbörligen knyta dessa användare till Tetra Pak och på ett konstlat sätt sätta den potentiella konkurrensen ur spel.

3) En prissättning av förpackningarna som har visat sig diskriminerande mellan användare i olika medlemsstater och som, åtminstone i Italien, slår ut konkurrenterna.

4) En prissättning av maskinerna som har visat sig

- innebära diskriminering mellan användare i olika medlemsstater,

- innebära diskriminering även mellan användare i samma land, åtminstone i Italien

och

- innebära utslagning av konkurrenterna, åtminstone i Italien och Förenade kungariket.

5) Diverse enskilda metoder som syftar till att, åtminstone i Italien, slå ut konkurrenterna och/eller deras teknologi på vissa marknader."

21 Kommissionen har i artikel 3 i beslutet anmodat sökanden att upphöra med de konstaterade överträdelserna, om den inte redan hade gjort det, genom att i synnerhet anta följande åtgärder:

"1) Tetra Pak skall ändra eller i tillämpliga fall upphäva de klausuler som anges i punkterna i-xxvii i avtalen för försäljning och uthyrning av maskiner och i leveransavtalen för förpackningsmaterial, så att det av kommissionen påvisade missbruket upphör. Dessa nya avtal skall översändas till kommissionen.

2) Tetra Pak skall upphäva sådana skillnader mellan de priser som företaget tillämpar på sina produkter i de olika medlemsstaterna som inte är resultatet av de särskilda marknadsvillkoren. Varje kund skall i gemenskapen kunna göra inköp hos vilket som helst av Tetra Paks dotterbolag och till de priser som tillämpas av detta.

3) Tetra Pak skall avstå från att tillämpa såväl underpriser som diskriminerande priser och ingen kund skall beviljas någon form av rabatt på produkterna eller fördelaktigare betalningsvillkor som inte motiveras av en objektiv motprestation. För förpackningarna skall rabatterna således bara avse kvantitetsrabatter per beställning och de skall inte kunna ackumuleras för förpackningar av olika slag.

4) Tetra Pak får inte vägra att verkställa beställningar enligt gällande prisvillkor från företag med motiveringen att dessa inte är slutliga användare av Tetra Paks produkter.

5) Tetra Pak skall meddela kunden - köpare eller hyrestagare av en maskin - de specifikationer som emballeringskartongen skall uppfylla för att kunna användas på Tetra Paks maskiner."

22 Mot bakgrund av dessa omständigheter har Tetra Pak genom en ansökan som inkom till rättens kansli den 18 november 1991 begärt att beslutet skall ogiltigförklaras. På grundval av referentens rapport har rätten beslutat att inleda den muntliga förhandlingen utan föregående åtgärder för bevisupptagning. Inom ramen för de åtgärder för processledning som anges i artikel 64 i rättegångsreglerna har parterna inbjudits att framlägga vissa handlingar och att svara skriftligt på ett visst antal frågor före domstolsförhandlingen. Den muntliga förhandlingen ägde rum den 22 mars 1994.

II - Parternas yrkanden

23 Sökanden har vid förstainstansrätten yrkat att

- kommissionens beslut av den 24 juli 1991 skall ogiltigförklaras,

- artikel 1 och/eller artikel 2 och/eller artikel 3 och/eller artikel 4 i beslutet skall ogiltigförklaras helt eller delvis under alla omständigheter,

- de böter som åläggs i artikel 2 skall upphävas eller sättas ner under alla omständigheter,

- kommissionen skall förpliktas att ersätta rättegångskostnaderna, och

- kommissionen skall förpliktas att ersätta Tetra Paks samtliga kostnader för att ställa garanti för betalning av böterna.

Svaranden har vid förstainstansrätten yrkat att:

- talan skall ogillas, och

- sökanden skall förpliktas att ersätta rättegångskostnaderna.

III - Yrkandet om ogiltigförklaring av beslutet

24 Till stöd för sitt yrkande om ogiltigförklaring har sökanden åberopat följande fyra grunder: Principen om god förvaltningssed har åsidosatts, förhörsprotokollet har inte översänts till företaget, sökanden har inte överträtt artikel 86 i fördraget och kommissionen har missbrukat sin rätt att utfärda ålägganden.

Den första grunden om åsidosättande av principen om god förvaltningssed

Kortfattad redogörelse för parternas argument

25 Sökanden har hävdat att kommissionen under det administrativa förfarandet har handlat olämpligt och inkonsekvent. Företaget har gjort gällande att om syftet med ett administrativt förfarande är att förbereda ett beslut om konstaterande av en överträdelse skall detta förfarande även ge "de berörda företagen möjlighet att anpassa de klandrade metoderna till reglerna i fördraget" (domstolens dom av den 8 november 1983, IAZ m.fl. mot kommissionen, i mål 96/82-102/82, 104/82, 105/82, 108/82 och 110/82, Rec. s. 3369, punkt 15).

26 I förevarande fall har sökanden anfört att företaget under hela det administrativa förfarandet har visat sin vilja att i framtiden rätta sig efter konkurrensreglerna i fördraget. Kommissionen har brustit i sin skyldighet att bistå företaget i dessa ansträngningar. Den har hela tiden ändrat ställning i fråga om vad som skulle ligga till grund för en lösning, och oupphörligen tagit upp nya punkter och återkommit till problem som redan var lösta, varigenom den i det oändliga förhalat slutandet av en överenskommelse. Mot bakgrund av kommissionens beteende hade sökanden emellertid berättigade förväntningar om att det skulle vara möjligt att nå fram till en överenskommelse innan beslutet antogs om företaget böjde sig för kommissionens krav.

27 Under dessa omständigheter har sökanden hävdat att kommissionen har svikit dess berättigade förväntningar och åsidosatt rätten till försvar genom att vägra erkänna att företaget helt frivilligt hade upphört med överträdelserna och genom att ge det ålägganden som gick långt utöver vad som hade överenskommits under förhandlingarna. Sökanden drar slutsatsen att kommissionen därmed har åsidosatt principen om god förvaltningssed och att beslutet bör ogiltigförklaras eller, i andra hand, att de åtgärder för att få överträdelserna att upphöra som åläggs företaget i beslutet bör upphävas eller begränsas.

28 Kommissionen anser inte att den har brutit mot principen om god förvaltningssed. Den har framhållit att om sökanden verkligen hade önskat ändra de klandrade metoderna frivilligt, skulle företaget inte ha väntat med det under de sex år som förundersökningen tog och de två och ett halvt år som det administrativa förfarandet varade.

29 Vad gäller sökandens berättigade förväntningar har kommissionen påpekat att ingen kan ha berättigade förväntningar om att undgå följderna av sina begångna handlingar enbart genom att ändra sitt uppträdande för framtiden. Kommissionen har i varje fall inte givit sökanden anledning att tro detta, vilket sökanden för övrigt inte har bestritt.

Rättens bedömning

30 Det skall först framhållas att kommissionens långa utredning av ärendet, från det att klagomålet ingavs år 1983 tills dess att förfarandet inleddes och meddelandet om anmärkningarna tillställts företaget år 1988, i förevarande fall inte kan anses utgöra ett åsidosättande av principen om god förvaltningssed med tanke på den omfattande och svåra undersökningen, som avsåg Tetra Paks hela affärspolicy under en osedvanligt lång tidsperiod.

31 Det skall dessutom noteras att, trots att ett klagomål hade ingivits redan 1983, förfarandet hade inletts den 9 december 1988 och meddelandet om anmärkningarna hade tillställts Tetra Pak i brev av den 20 december 1988, förband sig inte företaget att ge upp sitt system med exklusiv inköpsskyldighet och kopplingsförbehåll förrän i början av år 1991, i sitt brev till kommissionen av den 1 februari 1991 (bilaga 7 till beslutet), till vilket de nya standardavtalen bifogades (bilaga 3 till ansökan). Under dessa omständigheter anser inte rätten att sökanden kan anmärka på kommissionen för att ha åsidosatt principen om god förvaltningssed.

32 Den första grunden kan därför inte godtas.

Den andra grunden om att förhörsprotokollet inte har översänts till företaget

Kortfattad redogörelse för parternas argument

33 Sökanden har hävdat att det utkast till protokoll från förhöret som förelades den rådgivande kommittén för kartell- och monopolfrågor (nedan kallad "rådgivande kommittén") var så ofullständigt och bristfälligt att kommittén inte kunde yttra sig med full sakkännedom. Visserligen lämnade sökanden en lista med rättelser men dessa rörde endast punkter av mindre betydelse och sökanden hade inte möjlighet att täcka de väsentliga luckorna i utkastet.

34 Sökanden har närmare bestämt påstått att man inte hade protokollfört det uttalande, i vilket Tetra Pak Italianas verkställande direktör, Severi, redogjorde för vilken verkan på företaget det förslag hade enligt vilket alla bolagen i Tetra Pak Gruppen skulle förpliktas att offentliggöra prislistor som de skulle vara skyldiga att följa. Det rörde sig om ett allvarligt utelämnande, så till vida som det handlade om de väsentligaste frågorna som togs upp i beslutets ålägganden i syfte att få överträdelsen att upphöra.

35 Kommissionen anser för sin del att det översändes ett utförligt utkast till protokoll från förhöret som gjorde det möjligt för den rådgivande kommittén att yttra sig med full sakkännedom. Den har i synnerhet bestritt att Severi ingrep angående förpliktelsen att offentliggöra prislistor. Dessutom framfördes Severis argument flera gånger under det administrativa förfarandet och förekom i utkastet till protokoll från förhöret.

Rättens bedömning

36 Det skall först påpekas att det anges i artikel 1 i kommissionens förordning nr 99/63/EEG av den 25 juli 1963 om sådana förhör som avses i artikel 19.1 och 19.2 i rådets förordning nr 17 (EGT 1963, 127, s. 2268, fransk version; svensk specialutgåva del 08, volym 01) att kommissionen skall hålla ett förhör med det berörda företaget innan den samråder med den rådgivande kommittén för kartell- och monopolfrågor. När det gäller det muntliga förhöret anges vidare i artikel 9.4 i samma förordning att det väsentliga innehållet i de yttranden som avges av varje person som hörs skall antecknas i ett protokoll som skall läsas och godkännas av honom.

37 Upprättandet av ett utförligt förhörsprotokoll utgör ett väsentligt formkrav när det i ett givet fall visar sig nödvändigt för att den rådgivande kommittén i kartell- och monopolfrågor skall kunna yttra sig och för att kommissionen skall kunna anta sitt beslut med full sakkännedom, dvs. utan att vilseledas på någon viktig punkt på grund av fel eller utelämnanden. Detta kan inte anses vara fallet om protokollet bara har utelämnat vissa av de uttalanden som en företrädare för det berörda företaget har gjort, när dessa uttalanden inte innehåller några viktiga nya omständigheter i förhållande till andra påpekanden som gjorts av företrädare för detta företag under förhöret och som tagits till protokollet. I ett sådant fall är utelämnandet nämligen inte till skada för det berörda företagets försvar och kan inte ha någon inverkan på utgången av förhörsförfarandet eller på innehållet i det slutgiltiga beslutet. Det kan därför inte leda till att det administrativa förfarandet i sin helhet blir ogiltigt och att det slutgiltiga beslutets lagenlighet därmed kan ifrågasättas.

38 I föreliggande fall skall det noteras att de enda luckor i förhörsprotokollet som sökanden har påpekat och som kommissionen bestritt gäller ett uttalande av en av dess företrädare som i huvudsak gäller ett förslag från kommissionen att alla Tetra Paks nationella dotterbolag skulle förpliktas att offentliggöra en prislista för såväl maskiner som förpackningar. Vad beträffar detta framgår det emellertid av genomgången av förhörsprotokollet att sökandens argumentation angående dessa prislistor i vilket fall som helst har beskrivits utförligt av en av sökandens rådgivare och antecknats i protokollet.

39 Härav följer att det av sökanden påstådda utelämnandet inte i något fall har skadat dess rätt till försvar och följaktligen inte kan leda till att det administrativa förfarandet blir ogiltigt.

40 Den andra grunden kan därför inte godtas.

Den tredje grunden om att sökanden inte har överträtt artikel 86 i fördraget

41 Denna grund omfattar två delar. Sökanden har först gjort gällande att företaget inte innehar en dominerande ställning på den gemensamma marknaden eller en väsentlig del av denna. Företaget har därefter hävdat att det beteende som klandras i beslutet inte är ett uttryck för missbruk i den mening som avses i artikel 86 i fördraget.

I - Förekomsten av en dominerande ställning

42 Sökanden anser inte att företaget innehar en dominerande ställning i den mening som avses i artikel 86 i fördraget. För det första har sökanden inte godtagit den definition av produktmarknaden som görs i beslutet (A). För det andra har sökanden kritiserat definitionen av den geografiska marknaden (B). För det tredje har sökanden vidhållit att företaget inte innehar en dominerande ställning på de aseptiska marknaderna och bestrider under alla omständigheter att artikel 86 skall tillämpas på de närliggande icke-aseptiska marknaderna (C).

A - Produktmarknaden

43 I beslutet avgränsas fyra relevanta produktmarknader: maskinmarknaden för aseptisk kartongförpackning av flytande livsmedel och motsvarande marknad för förpackningar (nedan kallade "aseptiska marknader") samt maskinmarknaden för icke-aseptisk kartongförpackning av flytande livsmedel och motsvarande marknad för förpackningar (nedan kallade "icke aseptiska marknader", punkterna 9, 11 och 92-97, med hänvisning till punkterna 29-39 i Tetra Pak I-beslutet). Sökanden anser för sin del att den relevanta marknaden är "komplex" och omfattar samtliga förpackningssystem för flytande livsmedelsprodukter.

44 Det skall följaktligen undersökas om de aseptiska marknaderna och de icke-aseptiska marknaderna utgör särskilda marknader, både i förhållande till varandra och i förhållande till de förpackningssystem som använder andra material (1). Vidare finns det anledning att undersöka om maskiner och förpackningar utgör särskilda marknader, vilket sökanden bestritt (2).

1. De aseptiska marknaderna och de icke-aseptiska marknaderna som använder kartong utgör inte särskilda marknader

Kortfattad redogörelse för parternas argumentation

45 Sökanden har inledningsvis framhållit att de aseptiska förpackningssystemen för produkter som inte är UHT-behandlade inte omfattas av beslutet. Kommissionen har felaktigt likställt konkurrenssituationen inom å ena sidan aseptiska system som används för förpackning av produkter som inte är UHT-behandlade, exempelvis fruktjuicer, för vilka det finns många förpackningssystem som kan ersätta aseptiska förpackningar, och å andra sidan aseptiska system som används för förpackning av mjölk med lång hållbarhet, som kräver UHT-behandling. Detta fel härrör från punkt 14 i Tetra Pak I-beslutet, där det anges att "inom EEG är fruktjuice med lång hållbarhet för det mesta UHT-behandlad och förpackad under aseptiska förhållanden". De aseptiska marknaderna har därför i punkt 11 i beslutet avgränsats som marknaderna för maskiner och kartongförpackningar avsedda för "UHT-behandlade flytande livsmedel".

46 För att vederlägga den definition av de relevanta produktmarknaderna som gjorts i beslutet har sökanden hävdat att kommissionen särskilt borde ha undersökt om de olika förpackningssystem som finns på marknaden är tillräckligt utbytbara, för varje kategori av flytande livsmedel med särskilda förpackningsbehov.

47 Sökanden har härav dragit den slutsatsen att den definition av de relevanta marknaderna som gjorts i beslutet är för vid, både inom den aseptiska och den icke-aseptiska sektorn, i och med att den omfattar maskiner och kartongförpackningar som används för andra flytande livsmedelsprodukter än mjölk, utan att marknaden för förpackningssystem på det produktområdet analyserats i tillräcklig grad. Kommissionen har här bara överfört de slutsatser som den dragit i fråga om förpackning av mjölk.

48 Sökanden har härav även dragit den slutsatsen att definitionen av de ovannämnda fyra relevanta marknaderna är för snäv, i och med att marknaderna för aseptiska förpackningssystem avskiljs från marknaderna för icke-aseptiska system och marknaderna för system som använder kartong avskiljs från marknaderna för system som använder andra material. Sökanden har hävdat att det inom marknaden för förpackningssystem för flytande livsmedel finns olika marknader beroende på vilket slags produkter som skall förpackas. Dessa marknader är mer omfattande än de marknader som avgränsas i beslutet.

49 I det sammanhanget har sökanden anmärkt på kommissionen för att den har tillämpat kriteriet fullständig "utbytbarhet" kortsiktigt på det slutliga förbrukningsstadiet i stället för tillräcklig utbytbarhet långsiktigt på förpackningsstadiet.

50 Sökanden har särskilt understrukit att kommissionen har fastställt de relevanta marknaderna uteslutande med hänvisning till konsumenternas efterfrågan. Efterfrågan skapas emellertid inte av konsumenterna, utan av detaljisterna och förpackningsföretagen, både vad gäller innehållet, dvs. den färska eller långtidshållbara produkten, och förpackningen. Under dessa omständigheter skulle små prisskillnader på de produkter som Tetra Pak offererar kunna vara avgörande, i den mån valet av förpackning utgör den största delen av de kostnader som förpackningsföretaget råder över. I förevarande fall har kommissionen inte genomfört någon undersökning bland Tetra Paks kunder om de olika förpackningsformernas utbytbarhet, i motsats till det tillvägagångssätt den valde bl.a. i ovannämnda ärende Tetra Pak/Alfa-Laval.

51 Enligt sökanden kan man med en korrekt användning av kriteriet tillräcklig "utbytbarhet" för det första konstatera att de olika aseptiska eller icke-aseptiska system som använder kartong eller andra material är tillräckligt utbytbara när det gäller förpackning av andra flytande livsmedel än mjölk. Under dessa omständigheter kan inget av kommissionens tre huvudargument i fråga om mjölksektorn, nämligen 1) att enbart aseptisk kartongförpackning är lämplig för UHT-mjölk, 2) att UHT-behandlad mjölk har särskilda egenskaper vad gäller smak och hållbarhet och förknippas med en viss sorts förpackning och 3) att konsumenterna inte betraktar de olika mjölksorterna och de förpackningar som förknippas med dem som helt utbytbara, överföras på fruktjuice och andra produkter än mjölkprodukter.

52 För det andra är även de olika systemen för förpackning av andra flytande mjölkprodukter än mjölk tillräckligt utbytbara. För en del av dessa produkter, som grädde, skiljer inte konsumenten mellan färska, långtidshållbara och steriliserade produkter. För det tredje vad gäller pastöriserad mjölk är icke-aseptiska kartongförpackningar tillräckligt utbytbara med glas- eller plastflaskor och plastpåsar.

53 För det fjärde är aseptiska kartongförpackningar inom mjölksektorn i allmänhet tillräckligt utbytbara med andra förpackningsformer, både aseptiska och icke-aseptiska. Denna utbytbarhet förstärks genom att konsumenterna blir medvetna om förpackningens miljöpåverkan och genom ett regelverk som syftar till att gynna returförpackningar. Dessutom har förpackningsmarknaden blivit köparnas marknad. Den omständigheten att pastöriserad mjölk och UHT-behandlad mjölk inte är helt utbytbara på konsumentnivån betyder inte, tvärtemot vad kommissionen påstått, att den påstådda monopolist som erbjuder ett aseptiskt förpackningssystem med framgång kan höja priset till sina kunder, utan att löpa risken att dessa byter till ett icke-aseptiskt system för förpackning av mjölk som är välkänt på marknaden. Dessutom utgör nya system för aseptisk förpackning i plast- eller glasflaskor verkliga hot som substitut. I Frankrike till exempel har Tetra Paks största kunder, Candia och Lactel, installerat förpackningslinjer för UHT-mjölk i plastflaskor och på så sätt erövrat mer än 5 % av marknaden sedan 1987. Sedan dess har den aseptiska Tetra Brik förlorat 30 % av den franska marknaden för lättmjölk (som utgör 10 % av UHT-mjölken totalt). I Tyskland har det system för aseptisk förpackning i returglas, som Bosch och SEN lanserat, sålts i stort antal under den senaste tiden. Aseptiska plastpåsar har saluförts med framgång i Spanien och i Förenade kungariket säljs UHT-mjölk på plåtburkar.

54 Efter att ha behandlat frågan om utbytbarhet på efterfrågesidan har Tetra Pak även kort tagit upp det kompletterande kriteriet utbytbarhet på utbudssidan. Företaget har påpekat att ett företag som verkar på närliggande marknader och som inte för tillfället producerar system för aseptisk kartongförpackning lätt skulle kunna få tillgång till de aseptiska marknaderna.

55 Kommissionen har bestritt sökandens samtliga argument angående definitionen av produktmarknaden. Den har först klargjort att definitionen av de aseptiska marknaderna i punkt 11 i beslutet även omfattar system som används till förpackning av fruktjuice, så till vida som den åsyftar den teknologi som kännetecknar de särskilda systemen för förpackning av UHT-behandlade produkter, utan hänsyn till användningen. Denna definition påverkas inte av hänvisningen till "UHT-behandlad" fruktjuice i punkt 14 i Tetra Pak I-beslutet, som kommissionen erkänner är oriktig.

56 Kommissionen har tillbakavisat anmärkningen om att definitionen av de aseptiska marknaderna skulle vara för vid, i och med att den även omfattar system för förpackning av andra produkter än mjölkprodukter. Den har i huvudsak hävdat att det ur ekonomisk synvinkel inte var nödvändigt att göra en särskild analys av den sektorn, eftersom mjölk utgör den dominerande sektorn.

57 Kommissionen anser dessutom att de fyra marknader som definieras i beslutet verkligen utgör särskilda marknader. Den har för det första erinrat om att korspriselasticiteten för förpackningsföretagens efterfrågan, som gör det möjligt att avgränsa marknaderna för förpackningssystemen, beror på korspriselasticiteten på marknaderna för slutprodukterna.

58 Under dessa omständigheter har kommissionen i huvudsak gjort gällande att för förpackningsföretagen var inte de aseptiska kartongförpackningarna tillräckligt utbytbara med de icke-aseptiska förpackningarna, på grund av att det inte förelåg fullständig utbytbarhet mellan UHT-mjölk och pastöriserad mjölk i det slutliga konsumtionsledet. Dessutom har kommissionen påstått att det inte fanns några aseptiska förpackningssystem som använde andra material och som var tillräckligt utbytbara med aseptisk kartongförpackning under referensperioden, med hänsyn till de särskilda kännetecken dessa produkter hade i användarnas ögon och på grund av att de aseptiska kartongförpackningarna i praktiken var den enda formen av förpackning som användes för UHT-mjölk under tiden 1976-1987.

59 Såväl inom sektorn för pastöriserad mjölk som UHT-mjölk är konsumenternas nyligen konstaterade övergång från en förpackningsform till en annan ett uttryck för "strukturella tendenser", som har samband med yttre faktorer, såsom utvecklingen av konsumenternas preferenser i riktning mot vissa förpackningar av miljöskäl. Efterfrågan påverkas därför inte av små men betydelsefulla variationer i priserna på de olika förpackningsformerna.

Rättens bedömning

60 Innan rätten prövar om den definition av de fyra aseptiska och icke-aseptiska marknaderna som görs i beslutet är välgrundad, skall det närmare klargöras vad denna definition innehåller inom den aseptiska sektorn.

61 Tvärtemot vad sökanden har påstått innefattar beslutet i de två ovannämnda aseptiska marknaderna samtliga aseptiska maskiner och kartongförpackningar, antingen de används för förpackning av UHT-mjölk eller förpackning under aseptiska förhållanden av flytande livsmedel som inte kräver UHT-behandling, t.ex. fruktjuice. De aseptiska marknaderna är nämligen i punkt 11 i beslutet uttryckligen definierade som "a) en marknad för maskiner som har en teknik för sterilisering av förpackningarna och som under aseptiska förhållanden kan förpacka flytande UHT-behandlade livsmedel och b) motsvarande marknad för emballeringskartong." Härav följer uppenbarligen att dessa marknader bestäms uteslutande utifrån de tekniska egenskaper som kännetecknar maskinerna och förpackningsmaterialet för UHT-behandlade produkter, så att de maskiner och de förpackningsmaterial som har dessa egenskaper även används till aseptisk förpackning av produkter som inte har behandlats enligt denna metod. Denna tolkning bekräftas i artikel 1 i beslutet, där det bara konstateras att en dominerande ställning föreligger på de "så kallade aseptiska marknaderna för maskiner och förpackningar avsedda för flytande livsmedel", utan att på något sätt hänvisa till hur denna utrustning används.

62 Det ankommer därför på rätten att undersöka om de fyra marknader som avgränsats på detta sätt i beslutet verkligen utgjorde särskilda marknader i förhållande till andra sektorer av den allmänna marknaden för förpackningssystem avsedda för flytande livsmedelsprodukter.

63 För detta ändamål skall det först påpekas att produktmarknaden enligt väl fastställd rättspraxis skall avgränsas med hänsyn till hela det ekonomiska sammanhanget, så att man kan bedöma det berörda företagets faktiska ekonomiska styrka. För att bedöma om ett företag har möjlighet att i väsentlig omfattning uppträda oberoende i förhållande till sina konkurrenter, kunder och konsumenter, är det nämligen viktigt att först fastställa vilka produkter som, utan att kunna ersätta andra produkter, är tillräckligt utbytbara med företagets produkter, inte bara med hänsyn till dessa produkters objektiva egenskaper, som gör att de är särskilt lämpade att tillgodose konstanta behov, utan även med hänsyn till konkurrensförhållandena och till efterfråge- och utbudsmönstret på marknaden (se domstolens dom av den 9 november 1983, Michelin mot kommissionen, i mål 322/81, Rec. s. 3461, punkt 37).

64 "Utbytbarheten" mellan aseptiska och icke-aseptiska förpackningssystem och mellan de system som använder kartong och de som använder andra material skall i föreliggande fall bedömas med hänsyn till de samlade konkurrensvillkoren på den allmänna marknaden för förpackningssystem avsedda för flytande livsmedelsprodukter. Härav följer att, under de särskilda förhållandena i förevarande fall, skulle sökandens uppfattning - enligt vilken den allmänna marknaden delas upp i olika delmarknader alltefter som förpackningssystemen används för förpackning av mjölk, andra mjölkprodukter än mjölk eller andra produkter än mjölkprodukter, på grundval av vad som kännetecknar förpackningen av dessa olika produktkategorier, vilket visar sig i att det eventuellt kan finnas olika utbytesutrustningar - leda till en uppdelning av marknaden som inte återspeglar den ekonomiska verkligheten. Både aseptiska och icke-aseptiska maskiner och förpackningar kännetecknas nämligen av ett jämförbart utbuds- och efterfrågemönster, oavsett vad de används till, eftersom alla tillhör samma verksamhetsområde, dvs. förpackning av flytande livsmedelsprodukter. Antingen de används till förpackning av mjölk eller andra produkter, har de aseptiska och icke-aseptiska maskinerna och förpackningarna inte enbart samma produktionsegenskaper; de tillgodoser även samma ekonomiska behov. En inte obetydlig andel av Tetra Paks kunder verkar dessutom både inom mjölksektorn och fruktjuicesektorn, vilket sökanden har medgett. I dessa hänseenden skiljer sig därför denna tvist från de antaganden som görs i dom av den 13 februari 1979, Hoffmann-La Roche mot kommissionen (85/76, Rec. s. 461), som sökanden har åberopat och i vilken domstolen först ställde sig frågan om det kunde finnas två särskilda marknader för en och samma produkt, som, till skillnad från detta fall, hade två användningsområden inom helt åtskilda verksamhetsområden, det ena avseende "bio-nutritiv" användning och det andra för "teknologiska" ändamål (punkterna 28 och 29). Det är vidare viktigt att notera att de maskiner och förpackningar av samma slag som produceras av Tetra Pak, enligt båda parternas samstämmiga uppgifter, var föremål för samma prissättning, antingen de var avsedda för förpackning av mjölk eller andra produkter, vilket bekräftar att de tillhör en och samma marknad. I motsats till vad sökanden har hävdat finns det därför ingen anledning att fastställa att det för förpackningssystem av samma slag finns särskilda delmarknader, beroende på om de används till förpackning av den ena eller andra produktkategorin.

65 Vid prövning av om de fyra marknader som avgränsas i beslutet verkligen utgjorde särskilda marknader under referensperioden skall det, som kommissionen har hävdat, fastställas närmare vilka produkter som var tillräckligt utbytbara med de aseptiska och icke-aseptiska maskinerna och förpackningarna inom den dominerande mjölksektorn. I den mån systemen för kartongförpackning huvudsakligen användes till förpackning av mjölk, var ett eventuellt innehav av en dominerande ställning på detta område tillräckligt för att i förekommande fall fastställa att en dominerande ställning förelåg på hela marknaden. En sådan eventuellt dominerande ställning kunde inte, som sökanden påstått, ifrågasättas på grund av att det fanns utbytbar utrustning inom sektorn för förpackning av andra produkter än mjölk, eftersom dessa bara stod för en mycket begränsad andel av samtliga produkter som förpackades i kartongförpackningar under den period som avses i beslutet. Det framgår tydligt av uppgifterna i beslutet (punkt 6) att sektorn för förpackning av mjölk är dominerande; 72 % av de system som använder kartong användes år 1987 till förpackning av mjölk och bara 7 % till förpackning av andra mjölkprodukter, vilket sökanden inte har bestritt. Enligt samma källa användes år 1983 90 % av dessa system till förpackning av mjölk och andra mjölkprodukter. Denna dominans var ännu påtagligare särskilt i fråga om de system som Tetra Pak saluför. Det framgår av de tabeller som detta företag framlade som svar på en skriftlig fråga från rätten att 96 % av dess produktion av aseptiska system inom gemenskapen var avsedda för förpackning av mjölk 1976, 81 % 1981, 70 % 1987 och 67 % 1991. Dessa siffror visar att den största delen av Tetra Paks aseptiska förpackningar användes till förpackning av mjölk under referensperioden. Vad gäller icke-aseptiska förpackningar har de, enligt samma källa, till 100 % använts till förpackning av mjölk till och med 1980 och därefter till 99 %. På dessa grunder kunde kommissionen med rätta anse att det inte var nödvändigt att göra en särskild analys av sektorn för förpackning av andra produkter än mjölk.

66 Vad gäller förpackning av mjölk skall det framhållas att kommissionen i förevarande fall med rätta har baserat sig på kriteriet tillräcklig utbytbarhet i fråga om de olika systemen för förpackning av flytande livsmedel, som det har fastställts av domstolen (se bl.a. domarna av den 21 februari 1973, Europemballage och Continental Can mot kommissionen, i mål 6/72, Rec. s. 215, punkt 32, och ovannämnda dom Hoffmann-La Roche mot kommissionen, punkt 28, tredje stycket). Det är även i överensstämmelse med rättspraxis (se domstolens dom av den 6 mars 1974, Istituto Chemioterapico Italiano och Commercial Solvents mot kommissionen, i mål 6/73 och 7/73, Rec. s. 223, punkt 19-22) som kommissionen har använt kriteriet tillräcklig utbytbarhet för produkter i själva förpackningsledet, som utgör den marknad för mellanprodukter där Tetra Paks ställning skall bedömas, och inte för slutprodukter, i detta fall förpackade flytande livsmedelsprodukter.

67 Vid bedömning av förpackningssystemens utbytbarhet i förpackningsledet var kommissionen tvungen att ta hänsyn till återverkningarna av efterfrågan från konsumenterna på efterfrågan i mellanledet från förpackningsföretagen. Den konstaterade att förpackningsföretagen bara kunde påverka konsumenternas vanor i fråga om val av förpackningssätt för produkten genom säljfrämjande åtgärder och reklam i en långvarig och kostsam process, som sträcker sig över flera år, vilket Tetra Pak uttryckligen har erkänt i sitt svar på meddelandet om anmärkningar. Under dessa omständigheter kan inte de olika förpackningsslagen betraktas som "tillräckligt" utbytbara i förpackningsledet, oavsett förpackningsföretagens förhandlingsförmåga i övrigt, såsom sökanden har anfört.

68 Det var därför uteslutande för att bedöma vilken verkan som efterfrågan i slutledet hade på förpackningsföretagens efterfrågan i mellanledet som kommissionen hänvisade till att det saknades fullständig utbytbarhet, vilket enbart gällde de förpackade produkterna och inte förpackningssystemen. Kommissionen har nämligen med rätta ansett att, på grund av förpackningskostnadens låga andel av försäljningspriset för mjölk, "skulle små men betydelsefulla variationer i de relativa priserna på de olika förpackningarna inte vara tillräckliga för att ge upphov till att de olika typer av mjölk som de associeras med byttes ut, eftersom de inte är fullständigt utbytbara" (se slutet av punkt 32 i Tetra Pak I-beslutet). Härav följer att sökandens invändningar, att kommissionen har baserat sig på antagandet att konkurrensen var fullständig och fastställt de relevanta marknaderna uteslutande med hänvisning till konsumenternas efterfrågan, måste lämnas utan avseende.

69 Under dessa omständigheter konstaterar rätten för det första att kommissionen med rätta har fastslagit att maskiner för aseptisk kartongförpackning och maskiner för icke-aseptisk förpackning, oavsett använt material, inte var tillräckligt utbytbara under referensperioden. På efterfrågesidan åtskiljs de aseptiska systemen genom sina utmärkande egenskaper, som uppfyller konsumenternas särskilda behov och preferenser i fråga om hållbarhet och smak. Övergången från förpackning av UHT-mjölk till färsk mjölk gjorde det dessutom nödvändigt att införa ett distributionssystem som kunde garantera att mjölken hela tiden förvaras i nedkyld miljö. På utbudssidan förutsatte framställningen av maskiner för kartongförpackning av UHT-mjölk under aseptiska förhållanden en komplex teknologi, som bara Tetra Pak och dess konkurrent PKL hade lyckats utveckla och sätta i drift under den period som undersöks i beslutet. Härav följer att de producenter av icke-aseptiska maskiner för kartongförpackning som verkade på den marknad som låg närmast den relevanta marknaden för aseptiska maskiner inte var i stånd att komma in på den aseptiska marknaden genom att göra vissa anpassningar av sina maskiner till marknaden för aseptiska maskiner.

70 Aseptiska kartongförpackningar utgjorde även en särskild marknad i förhållande till icke-aseptiska förpackningar. Vad gäller efterfrågan i mellanledet från förpackningsföretagen var aseptiska kartongförpackningar inte tillräckligt utbytbara med icke-aseptiska förpackningar, kartongförpackningar inbegripna, av samma skäl som redan omnämnts i föregående punkt rörande maskiner. Vad gäller utbudssidan framgår det av handlingarna att producenterna av icke-aseptiska kartongförpackningar, trots att det inte fanns några oöverstigliga tekniska hinder, under omständigheterna i förevarande fall inte var i stånd att anpassa sig till framställning av aseptiska kartongförpackningar. I detta hänseende visar det faktum att det bara fanns en enda konkurrent till Tetra Pak, PKL, som under referensperioden endast innehade 10 % av marknaden för aseptiska kartongförpackningar, att konkurrensvillkoren var sådana att det i praktiken inte fanns någon möjlighet för producenter av icke-aseptiska kartongförpackningar att komma in på marknaden för aseptiska kartongförpackningar, särskilt i avsaknad av maskiner för aseptisk fyllning.

71 För det andra konstaterar rätten att aseptiska maskiner och kartongförpackningar under referensperioden inte var tillräckligt utbytbara med system för aseptisk förpackning där andra material används. Enligt uppgifterna i handlingarna, som inte bestritts av sökanden, fanns det inte någon sådan utbytbar utrustning, med undantag för att det i slutet av den berörda perioden kom ut system för aseptisk förpackning i plastflaskor, returglas och påsar på marknaden i Frankrike, Tyskland resp. Spanien. Var och en av dessa nya produkter infördes dock bara i ett land och stod dessutom bara för en marginell andel av marknaden för förpackning av UHT-mjölk. Enligt de upplysningar som sökanden lämnat har denna andel sedan år 1987 bara uppgått till 5 % av marknaden i Frankrike. I gemenskapen som helhet förpackades all UHT-mjölk i kartongförpackningar år 1976. Det framgår av de synpunkter som sökanden framlagt som svar på meddelandet om anmärkningar att ungefär 97,7 % av UHT-mjölken kartongförpackades år 1987. I slutet av referensperioden, dvs. år 1991, stod kartongförpackningarna fortfarande för 97 % av marknaden för förpackning av UHT-mjölk och återstående 3 % upptogs av plastförpackningar, vilket sökanden uppgav som svar på en skriftlig fråga från rätten. Den marginella marknadsandel som således upptogs av aseptiska förpackningar i andra material är tillräcklig för att det skall kunna fastslås att dessa förpackningar inte ens under de sista åren av den period som omfattas av beslutet kunde anses vara tillräckligt utbytbara med de aseptiska system som använde kartong (se ovannämnda dom Istituto Chemioterapico Italiano och Commercial Solvents mot kommissionen, punkt 15).

72 Rätten anser för det tredje att icke-aseptiska maskiner och kartongförpackningar utgjorde särskilda marknader i förhållande till icke-aseptiska förpackningssystem där andra material än kartong används. I detta hänseende har det redan fastslagits (se punkterna 67 och 68 ovan) att bara en nästan fullständig utbytbarhet i efterfrågan från konsumenterna skulle ha fått förpackningsföretagen att anse att förpackningsutrustningen - i detta fall icke-aseptiska kartongförpackningar, glas- eller plastflaskor och påsar - var lätt utbytbar, på grund av förpackningskostnadens marginella andel av priset på mjölken. I Förenade kungariket var emellertid inte denna förpackningsform utbytbar med kartongförpackningar för konsumenterna, med hänsyn till dess mycket annorlunda fysiska egenskaper och ett distributionssystem med leverans vid dörren av pastöriserad mjölk på glasflaskor. De miljöhänsyn som får en del av konsumenterna att föredra vissa typer av förpackningar, som returglas, innebar inte heller att dessa förpackningars utbytbarhet med kartongförpackningar gynnades. De konsumenter som var medvetna om dessa faktorer ansåg inte att dessa förpackningar var utbytbara med kartongförpackningar. Detsamma gäller de konsumenter som tvärtom fäste vikt vid en viss bekvämlighet genom att använda produkter i kartongförpackningar. Vad gäller plastflaskor och plastpåsar skall det noteras att de bara fanns på marknaden i de länder där konsumenterna accepterade denna förpackningstyp, i synnerhet Frankrike och Tyskland, enligt uppgifter i beslutet som inte bestritts av sökanden. Enligt samma källor användes dessa förpackningar dessutom bara till ungefär en tredjedel av den pastöriserade mjölken i Frankrike och till 20 % i Tyskland. Härav följer att dessa produkter i praktiken inte var tillräckligt utbytbara med icke-aseptiska kartongförpackningar i gemenskapen som helhet under den period som omfattas av beslutet.

73 Undersökningen av marknaderna inom mjölkförpackningssektorn visar således att de fyra relevanta marknader som avgränsas i beslutet verkligen utgjorde särskilda marknader.

74 Rätten konstaterar dessutom att undersökningen av de olika förpackningssystemens utbytbarhet inom fruktjuicesektorn, som var den mest betydande bland andra flytande livsmedel än mjölk, visar att det inte heller inom denna sektor förelåg tillräcklig utbytbarhet varken mellan de aseptiska och icke-aseptiska systemen eller mellan de system som använder kartong och de som använder andra material.

75 I detta hänseende skall det först framhållas att marknaden för kartongförpackning av fruktjuice under referensperioden dominerades av aseptiska system. År 1987 var 91 % av de kartongförpackningar som användes till fruktjuice aseptiska. Denna fördelning var oförändrad fram till 1991, då andelen aseptiska kartongförpackningar uppgick till 93 % av samtliga kartongförpackningar, enligt vad som framgår av Tetra Paks svar på en skriftlig fråga från rätten. Den marginella andel icke-aseptiska kartongförpackningar som användes till fruktjuice visar att dessa i praktiken var i mycket liten grad utbytbara med aseptiska kartongförpackningar, vilket har bekräftats över flera år.

76 Aseptiska maskiner och kartongförpackningar för fruktjuice var inte heller tillräckligt utbytbara med utrustningar som använder andra material. Det skall i det sammanhanget noteras att de tabeller som Tetra Pak har framlagt som svar på en skriftlig fråga från rätten visar att de två stora konkurrerande förpackningstyperna på fruktjuiceområdet under referensperioden var glasflaskor och kartongförpackningar. Det framgår i synnerhet av dessa tabeller att mer än 76 % av fruktjuicen (volymmässigt) 1976 förpackades i glasflaskor, 9 % i kartongförpackningar och 6 % i plastflaskor inom gemenskapen. Andelen kartongförpackningar uppgick till ungefär 50 % av marknaden 1987 och till 46 % 1991. Andelen glasflaskor ökade från 30 till 39 % mellan dessa två år och andelen plastflaskor var fortsatt obetydlig och minskade från ungefär 13 % till 11 %.

77 Kartongförpackningar och glasflaskor kunde inte anses vara tillräckligt utbytbara, med hänsyn till deras mycket olika egenskaper såväl i fråga om utformning, vikt och lagringsform som pris. I synnerhet vid en prisjämförelse framgår det av de båda parternas samstämmiga svar på en skriftlig fråga från rätten att den totala förpackningskostnaden för fruktjuice på engångsglas för förpackningsföretaget är klart högre (ca 75 %) än för aseptisk kartongförpackning.

78 Med hänsyn till det ovan anförda följer att kommissionen i tillräcklig grad har motiverat att marknaderna för aseptiska maskiner och kartongförpackningar, liksom marknaderna för icke-aseptiska maskiner och kartongförpackningar, utgjorde fristående marknader i förhållande till den allmänna marknaden för system avsedda för förpackning av flytande livsmedel.

2. Marknaderna för maskiner och marknaderna för kartongförpackningar hör oupplösligt ihop

Kortfattad redogörelse för parternas argument

79 Sökanden har gjort gällande att den relevanta marknaden skall definieras som den samlade marknaden för förpackningssystem och omfatta både maskiner för förpackning av flytande livsmedel och själva förpackningarna. Sökanden har hävdat att det finns ett naturligt och kommersiellt samband mellan maskiner och förpackningsmaterial av det slag som avses i artikel 86 d i fördraget. Ett åtskiljande av fyllningsmaskiner och aseptiskt förpackningsmaterial skulle kunna medföra allvarliga risker för den allmänna hälsan och allvarliga konsekvenser för Tetra Paks kunder.

80 Kommissionen har inte tagit någon hänsyn till uttalandena från de av Tetra Paks konkurrenter som bekräftar sökandens argument och har inte lämnat något bevis för att separat leverans av maskiner och förpackningsmaterial skulle motsvara vare sig förpackningsföretagens önskan att ha tillgång till oberoende leverantörer av förpackningsmaterial eller dessa leverantörers egen önskan.

81 Kommissionen har för sin del bestritt det samband mellan maskiner och förpackningsmaterial som sökanden har åberopat. Den har gjort gällande att i enlighet med artikel 86 i fördraget får inte en tillverkare av en sammansatt produkt förhindra tredje man från att producera förbrukningsvaror som är avsedda att användas i dess maskiner.

Rättens bedömning

82 Det skall först framhållas att, i motsats till vad sökanden påstått, visar en undersökning av rådande handelsbruk inte att maskiner avsedda för förpackning av en produkt hör oupplösligt ihop med förpackningsmaterialet. Det finns nämligen sedan länge oberoende producenter som är specialiserade på tillverkning av icke-aseptiskt förpackningsmaterial av kartong att användas i maskiner som produceras av andra företag och som inte själva producerar maskiner. Det framgår särskilt av beslutet (punkt 16) att Elopak, som bildades 1957, ända till 1987 uteslutande producerade förpackningsmaterial av kartong och tillhörande material, bl.a. hanteringsutrustning, vilket sökanden inte har bestritt. Enligt samma källa (punkt 13), som sökanden inte har bestritt, delades 1985 ungefär 12 % av sektorn för icke-aseptiskt förpackningsmaterial av kartong mellan tre bolag som tillverkade sitt eget förpackningsmaterial, i regel på licens, och som för maskinernas vidkommande bara fungerade som distributörer. Under dessa omständigheter finns det ingen anledning att anse att kopplingsförbehåll vid försäljning av maskiner och förpackningsmaterial var i överensstämmelse med rådande handelsbruk, eftersom det inte var regel inom den icke-aseptiska sektorn och eftersom det inom den aseptiska sektorn bara fanns två producenter, nämligen Tetra Pak och PKL.

83 För övrigt kan sökandens argument angående kraven på skydd av den allmänna hälsan och företagets och dess kunders intresse inte godtas. Det är nämligen inte producenterna av komplett utrustning som, för att tillgodose krav av allmänt intresse, skall bestämma om sådana förbrukningsprodukter som förpackningsmaterial utgör ett integrerat oupplösligt system tillsammans med de maskiner i vilka de är avsedda att användas. Enligt fast rättspraxis och i avsaknad av tvingande normer och allmänna regler är varje oberoende producent med avseende på gemenskapens konkurrensrätt fullständigt fri att tillverka förbrukningsprodukter avsedda att användas i maskiner som tillverkas av andra, om han inte därvid kränker en konkurrents immateriella rättigheter (se förstainstansrättens dom av den 12 december 1991, Hilti mot kommissionen, i mål T-30/89, Rec. s. II-1439, punkt 68, och domstolens dom av den 2 mars 1994, Hilti mot kommissionen, i mål C-53/92 P, Rec. s. I-667, punkt 11-16).

84 Oavsett hur komplex den aseptiska förpackningsprocessen är i förevarande fall, kan skyddet av den allmänna hälsan tillgodoses på annat sätt, bl.a. genom att användarna av maskinerna underrättas om vilka tekniska egenskaper förpackningsmaterialet skall ha för att vara förenligt med dessa maskiner, utan att tillverkarnas industriella och kommersiella äganderätt kränks. Även om man, som sökanden har hävdat, antar att maskiner och förpackningsmaterial av olika fabrikat inte kan användas tillsammans utan att systemets egenskaper påverkas, borde detta kunna avhjälpas genom lämpliga lagar och författningar och inte genom normer som ensidigt antas av producenterna och som innebär att oberoende producenters huvudverksamhet omöjliggörs.

85 Härav följer att sökandens ståndpunkt att marknaderna för maskiner avsedda för förpackning av en produkt och marknaderna för emballeringskartong hör oupplösligt ihop följaktligen inte kan godtas.

B - Den relevanta geografiska marknaden

Kortfattad redogörelse för parternas argument

86 Sökanden har bestritt att den relevanta geografiska marknaden omfattar hela gemenskapens territorium. Sökanden har hemställt om att de olika medlemsstaterna skall utgöra separata marknader för de berörda produkterna, eftersom de objektiva konkurrensvillkoren inte är desamma för alla ekonomiska aktörer i hela gemenskapen.

FORTS. AV DOMSKÄL UNDER DOK.NR: 691A0083.1

87 Sökanden har gjort gällande att det i varje medlemsstat finns lokala marknader där självständiga dotterbolag såväl till Tetra Pak som till andra producenter bedriver verksamhet. Dessutom skiljer sig konsumenternas efterfrågan på förpackade flytande livsmedel mellan de olika medlemsstaterna. I synnerhet borde marknaderna i nordvästra Europa, dvs. Danmark, Förenade kungariket, Irland och Nederländerna, ha undersökts separat, eftersom konsumtionen av UHT-mjölk i dessa länder är obetydlig. För övrigt har sökanden påstått att prisskillnaderna på maskiner och förpackningar mellan medlemsstaterna visar att gemenskapen inte utgör den relevanta geografiska marknaden.

88 Sökanden har vidare hävdat att Grekland, Portugal och Spanien bör undantas från den relevanta geografiska marknaden under tiden före deras anslutning till Europeiska gemenskaperna. Efter Spaniens anslutning borde detta land undantas från den relevanta marknaden på grund av de tullmurar som fortfarande var i kraft under en övergångsperiod.

89 Kommissionen för sin del anser att den geografiska marknaden omfattar hela gemenskapen. Den har i huvudsak påstått att alla berörda typer av förpackningar och maskiner förekommer i betydande utsträckning i samtliga medlemsstater och att transportkostnaderna är obetydliga såväl för maskiner som förpackningsmaterial. Den anser vidare att de prisskillnader som enligt sökanden finns mellan medlemsstaterna förklaras av att det föreligger en sorts monopolsituation eller en avskärmning av marknaderna.

90 Kommissionen har anfört att de medlemsstater som anslöt sig till Europeiska gemenskaperna under referensperioden är undantagna från den geografiska marknaden och från alla överträdelser som har konstaterats före deras anslutning. De tullmurar för import som fortfarande var i kraft i Spanien efter dess anslutning medförde inte någon "diskriminering" mellan producenterna av maskiner och förpackningsmaterial, eftersom ingen av dessa var etablerad i Spanien.

Rättens bedömning

91 Rätten vill inledningsvis erinra om att den geografiska marknaden enligt systematiken i artikel 86 i fördraget skall avgränsas för att fastställa om det berörda företaget innehar en dominerande ställning inom gemenskapen eller inom en väsentlig del av denna. Avgränsningen av den geografiska marknaden skall därför, liksom produktmarknaden, göras utifrån en ekonomisk bedömning. Den geografiska marknaden kan således definieras som det område där konkurrensförhållandena för samtliga ekonomiska aktörer är lika i fråga om just de berörda produkterna. Kommissionen har härvid med rätta konstaterat att det inte alls är nödvändigt att de objektiva konkurrensvillkoren mellan de ekonomiska aktörerna är fullständigt enhetliga. Det räcker att de är "lika" eller "tillräckligt enhetliga" (domstolens dom av den 14 februari 1978, United Brands mot kommissionen, i mål 27/76, Rec. s. 207, punkt 44, se även punkterna 11 och 53).

92 Det skall följaktligen undersökas om de olika faktorer som sökanden åberopat skapar objektiva konkurrensförhållanden inom gemenskapen som är oenhetliga. I detta hänseende anser rätten, i motsats till vad sökanden hävdat, att den omständigheten att det genom nationella dotterbolag har etablerats stora producenter av förpackningssystem i varje medlemsstat och att mejerierna brukar göra sina inköp lokalt inte är tillräcklig för att fastslå att konkurrensvillkoren är specifika för varje medlemsstat. I synnerhet när det gäller Tetra Paks policy kan man av situationen i förevarande fall tvärtom sluta sig till att de ovan beskrivna omständigheterna mer förklaras av det berörda företagets strategi att avskärma marknaderna än av förekomsten av lokala marknader som kännetecknas av objektivt sett olika konkurrensförhållanden. Även om de olika avtal som binder Tetra Pak till kunderna skiljer sig åt genom ett avsevärt antal tilläggsklausuler som varierar mellan staterna, kvarstår dock det faktum att de olika dotterbolagens affärspolicy ingick i en av moderbolaget samordnad affärsstrategi, vilket omvittnas av att klausul ix om kopplingsförbehåll och en klausul om exklusiva inköp i Tetra Paks lokala dotterbolag förekommer i de avtal som ingåtts med mejerierna i samtliga medlemsstater, vilket sökanden inte bestritt. Det finns dessutom direkta bevis, t.ex. de i beslutet (punkt 71-83) omnämnda brev och telexmeddelanden som utväxlats mellan Tetra Pak Gruppen och Tetra Pak Italiana och som lagts till handlingarna i akten, som bekräftar att Tetra Paks affärspolicy fastställdes på koncernnivå.

93 I detta hänseende skiljer sig förevarande fall därför från omständigheterna i målet Michelin mot kommissionen, som sökanden har åberopat och där domstolen fann att den oberoende affärspolicy som fördes av de nederländska dotterbolagen till de världsomspännande bildäcksfabrikanterna anpassades till de särskilda förhållanden som rådde på varje marknad och att man därför kunde sluta sig till att det förelåg en nationell marknad på vilken konkurrensvillkoren var tillräckligt lika (punkt 26 i domen).

94 I förevarande fall har kommissionen på tre viktiga grunder med rätta avgränsat en enda geografisk marknad som omfattar hela gemenskapen. För det första fanns det, som denna institution understryker utan att motsägas av sökanden, en stadig och icke obetydlig efterfrågan - även om den var olika stor i de olika medlemsstaterna - på alla de berörda produkterna i hela gemenskapen under den period som omfattas av beslutet. För det andra hade kunderna enligt samma källor teknisk möjlighet att skaffa sig maskiner eller förpackningsmaterial i andra medlemsstater, eftersom lokala distributionsenheter bara var nödvändiga för installation, underhåll och reparation av maskinerna. För det tredje möjliggjorde de mycket låga transportkostnaderna för förpackningsmaterial och maskiner ett lätt och snabbt handelsutbyte mellan medlemsstaterna, vilket sökanden inte har bestritt. Det framgår av beslutet att det tack vare de obetydliga transportkostnaderna inte fanns några ekonomiska importhinder för maskinerna, vilket bekräftas i synnerhet av att det i gemenskapen saluförs maskiner som producerats i USA av Nimco eller Cherry Burrel och i Japan av Shikoku.

95 I detta hänseende kan inte vissa konsumtionsmönster i sig motivera en särskild geografisk marknad som enligt sökanden skulle bestå av länderna i nordvästra Europa. De påstådda skillnaderna i fråga om konsumenternas smak i fråga om typ av mjölk eller förpackningens form återverkade enbart på de relevanta produktmarknadernas totala storlek i varje medlemsstat och hade inte någon betydelse för de konkurrensförhållanden som inom dessa marknader rådde mellan tillverkarna av dessa speciella produkter. De var sinsemellan utsatta för konkurrensvillkor som var lika för alla i hela gemenskapen.

96 Prisskillnaderna mellan medlemsstaterna, som likaledes åberopats av sökanden, kunde inte heller utgöra något indicium på oenhetliga objektiva konkurrensvillkor, utan var under ovan beskrivna omständigheter snarare indicium på en konstlad avskärmning av marknaderna.

97 Vad gäller de stater som anslöt sig till Europeiska gemenskaperna under referensperioden är det klart att de inte kunde omfattas av den relevanta geografiska marknaden förrän efter anslutningen, vilket också följdriktigt framgår av själva beslutet och vilket kommissionen har bekräftat inför rätten. Svaranden har dessutom med rätta ansett att upprätthållandet av importtullmurar i Spanien under övergångsperioden inte medförde oenhetliga konkurrensförhållanden för de olika producenterna av förpackningssystem i gemenskapen, eftersom - enligt de uppgifter som tillhandahållits av kommissionen och som inte bestritts av sökanden - ingen av dem var etablerad i Spanien och därmed på grund av denna medlemsstats rättigheter befann sig i en särskilt gynnsam situation jämfört med de konkurrenter som var etablerade i de andra medlemsstaterna.

98 Härav följer att den relevanta geografiska marknaden i förevarande fall omfattar hela gemenskapen. Den sträckte sig därför över nio medlemsstater t.o.m. den 31 december 1980, tio t.o.m. den 31 december 1985 och tolv fr.o.m. den 1 januari 1986.

99 Av det ovan anförda följer att kommissionens definition av de relevanta marknaderna inte är baserad på en uppenbart oriktig bedömning, vare sig vad gäller produktmarknaderna eller den geografiska marknaden.

C- Tetra Paks ställning på de relevanta marknaderna och tillämpningen av artikel 86 i fördraget

Kortfattad redogörelse för parternas argument

100 Sökanden har hävdat att företaget inte innehar en dominerande ställning. Sökanden anser för övrigt att även om företaget innehade en sådan ställning på de aseptiska marknaderna, skulle inte artikel 86 vara tillämplig på affärsmetoder som utövas på de icke-aseptiska marknaderna, som är närliggande men åtskilda från de påstått dominerade aseptiska marknaderna.

101 Sökanden har för det första påtalat att kommissionen vid bedömningen av företagets ställning på de aseptiska marknaderna har lagt överdriven vikt vid marknadsandelarna, utan att ta hänsyn till "motvikten" från dess främsta kunder och konkurrensen från innovationer. Sökanden har i detta hänseende åberopat domen United Brands mot kommissionen (punkterna 109 och 110), där domstolen har fastslagit att en marknadsandel på 40 % inte i sig innebär att man utan vidare kan dra slutsatsen att det föreligger en dominerande ställning på den relevanta produktmarknaden.

102 Sökanden har även understrukit att företaget innehar en framstående plats, men inte en dominerande ställning, på de icke-aseptiska marknaderna, vilket kommissionen för övrigt har medgivit i beslutet. Sökanden har därför bestritt att artikel 86 tillämpas på den icke-aseptiska sektorn. Företaget har gjort gällande att kommissionens ståndpunkt, enligt vilken ett missbruk i den mening som avses i denna artikel under vissa förhållanden kan utövas på marknader som är åtskilda men närliggande i förhållande till de marknader där en dominerande ställning har etablerats, står i ett motsatsförhållande till själva grundvalen för det särskilda ansvar som åligger ett företag i en dominerande ställning och som motiveras av den försvagade konkurrensstrukturen på den dominerade marknaden. Domstolen har för övrigt i ovannämnda dom Michelin mot kommissionen fastslagit att ett företag som inte innehar en dominerande ställning på en viss marknad inte kan missbruka sin ställning på den marknaden.

103 I föreliggande fall har sökanden framhållit att de klandrade affärsmetoderna på de icke-aseptiska marknaderna varken har satts i verket eller haft konkurrensbegränsande verkningar på de påstått dominerade aseptiska marknaderna, i motsats till den situation som domstolen prövade i sina ovannämnda domar Istituto Chemioterapico Italiano och Commercial Solvents mot kommissionen av den 3 oktober 1985, CBEM (311/84, Rec. s. 3261), och av den 3 juli 1991, AKZO mot kommissionen (C-62/86, Rec. s. I-3359), som åberopas i beslutet. Till skillnad från förevarande fall har det missbruk som konstateras i ovannämnda mål alltid utövats på den dominerade marknaden, även om det hade konkurrenshämmande verkningar på närliggande marknader, som i målen Istituto Chemioterapico Italiano och Commercial Solvents mot kommissionen och CBEM.

104 Kommissionen har i förevarande fall inte heller fastslagit att det finns ett orsakssamband mellan det påstådda missbruket inom den icke-aseptiska sektorn och Tetra Paks dominerande ställning inom den aseptiska sektorn. Sökanden har i synnerhet bestritt kommissionens påstående att de vinster som gjorts inom den aseptiska sektorn skulle ha gjort det möjligt för företaget att tillämpa underpriser eller diskriminerande priser på icke-aseptiska maskiner och förpackningsmaterial. Sökanden har även bestritt varje samband mellan företagets dominerande ställning inom den aseptiska sektorn och dess påstått oskäliga avtalsvillkor inom den icke-aseptiska sektorn. Dessa villkor motiveras av nödvändigheten att säkerställa att förpackningssystemen fungerar väl och de har förekommit i leveransavtal för icke-aseptiska maskiner långt innan de aseptiska utrustningarna utvecklades.

105 Kommissionen för sin del anser att det faktum att sökanden innehar minst 90 % av marknaderna för aseptiska maskiner och förpackningar obestridligen är bevis för att det föreligger en dominerande ställning på de aseptiska marknaderna.

106 På de icke-aseptiska marknaderna konstateras det inte i beslutet att det föreligger en dominerande ställning, vilket kommissionen bekräftade under sammanträdet. Kommissionen har ändå i punkt 104 andra stycket understrukit att de marknadsandelar som Tetra Pak innehar inom den icke-aseptiska sektorn skulle ha varit tillräckliga för att fastslå att en dominerande ställning föreligger på dessa icke-aseptiska marknader betraktade var och en för sig. Med hänsyn till Tetra Paks dominerande ställning på de aseptiska marknaderna och sambandet mellan dessa marknader och de icke-aseptiska marknaderna är kommissionen dock av den meningen att även de handlingar som begåtts inom den icke-aseptiska sektorn omfattas av artikel 86 och att "det därför inte finns någon anledning att framlägga en särskild bevisning av att Tetra Pak innehar en dominerande ställning på de icke-aseptiska marknaderna betraktade var och en för sig" (punkt 104 fjärde stycket i beslutet).

107 Kommissionen har gjort gäl