Vid överträdelse av konkurrensreglerna, när ett moderbolag äger hela eller nästan hela aktiekapitalet i sitt dotterbolag under den överträdelseperiod som lagts det till last, kan kommissionen göra gällande presumtionen om utövande av ett avgörande inflytande. Nämnda presumtion kan inte motbevisas enbart genom att visa att det är dotterbolaget som styr specifika delar av affärspolicyn utan att motta några direktiv i det avseendet. Dotterbolagets självständighet kan således inte fastställas enbart utifrån den omständigheten att det kan visas att det självständigt styr specifika delar av affärspolicyn rörande försäljningen av de produkter som omfattas av överträdelsen.

Vad beträffar fastställandet av ”föregående räkenskapsår”, i den mening som avses i artikel 23.2 i förordning nr 1/2003, är kommissionen, i situationer då det saknas uppgift om att ett företag har upphört med sin affärsverksamhet eller har manipulerat sin omsättning för att undgå höga böter, skyldig att fastställa den övre gränsen för böterna i förhållande till den senaste omsättning som återspeglar ett helt år med ekonomisk verksamhet. Kommissionen kan då inte skönsmässigt tillämpa den övre gränsen på 10 procent på ett tidigare räkenskapsår än det som föregår beslutet. Kommissionen kan inte annat än i undantagsfall hänföra sig till ett sådant tidigare räkenskapsår, till exempel när det berörda företaget inte har haft någon omsättning under det räkenskapsår som föregår kommissionens beslut. Dessutom har den inte ens i ett sådant fall något stort utrymme för skönsmässig bedömning i fråga om vilket räkenskapsår som ska läggas till grund för beräkningen av den övre gränsen för böterna. Den är nämligen skyldig att hänföra sig till det senaste hela räkenskapsår under vilket företaget har bedrivit normal ekonomisk verksamhet.

Kommissionen är, vid beräkningen av den övre gränsen för böterna, i princip är skyldig att beakta det berörda företagets omsättning under det senaste hela räkenskapsår som föregick beslutet att ålägga böter. Det följer emellertid av sammanhanget och de mål som eftersträvas med de föreskrifter som nämnda bestämmelse ingår i att när omsättningen under det räkenskapsår som föregick kommissionens beslut inte motsvarar ett helt räkenskapsår med normal ekonomisk verksamhet under en tolvmånadersperiod och därför inte ger någon användbar vägledning om det berörda företagets faktiska ekonomiska situation och en lämplig nivå för de böter som företaget bör åläggas, kan inte denna omsättning beaktas i syfte att fastställa den övre gränsen för böterna. I ett sådant fall, vilket enbart uppkommer under exceptionella omständigheter, är kommissionen vid beräkningen av den övre gränsen för böterna skyldig att hänvisa till det senaste hela räkenskapsår under vilket företaget har bedrivit normal ekonomisk verksamhet.

Hänvisningen till ”ett helt räkenskapsår med normal ekonomisk verksamhet” syftar nämligen till att se till att kommissionen inte beaktar ett räkenskapsår under vilket det berörda företaget varit på väg att avsluta sina affärer, även om all ekonomisk verksamhet ännu inte skulle ha upphört, och mer allmänt, ett räkenskapsår under vilket det berörda företagets verksamhet på marknaden inte motsvarade en ekonomisk verksamhet under normala villkor. Det faktum att omsättningen eller vinsten under ett visst räkenskapsår är klart lägre, eller högre, än tidigare räkenskapsår innebär däremot inte i sig att räkenskapsåret i fråga inte utgör ett helt räkenskapsår med normal ekonomisk verksamhet.

(se punkterna 265–268)