ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
20

Cour du travail de Bruxelles beslutade mot bakgrund härav att vilandeförklara målet och ställa följande tolkningsfrågor till domstolen: ”1) I ett fall då en medborgare i ett tredjeland (i förevarande fall en algerisk medborgare) sedan mindre än fem år har beviljats uppehållstillstånd i en medlemsstat (i förevarande fall Belgien) för att, utan att det rör sig om äktenskap eller registrerat partnerskap, förenas med en medborgare i en annan medlemsstat (i förevarande fall en fransk medborgare) som vederbörande har ett barn med (barnet är fransk medborgare), ingår denna medborgare i den personkrets som förordning nr 1408/71 är tillämplig på i sin egenskap av familjemedlem till en arbetstagare som är medborgare i en medlemsstat såvitt gäller beviljande, såsom mottagare, av garanterat inkomststöd för familjer för ett annat barn som är medborgare i ett tredjeland (i förevarande fall algerisk medborgare) trots att samboendet med fadern till det barn som är fransk medborgare har upphört under tiden? 2) För det fall fråga 1 ska besvaras nekande önskas svar på följande fråga: Under de omständigheter som beskrivs i den första frågan och med hänsyn till att barnet som är fransk medborgare ingår i hushållet, ska ovannämnda tredjelandsmedborgare eller hennes barn som också är medborgare i tredjeland anses ingå i den personkrets som förordning nr 1408/71 är tillämplig på såsom familjemedlemmar till en arbetstagare som är medborgare i en medlemsstat, såvitt gäller beviljande av garanterat inkomststöd för familjer till barnet som är algerisk medborgare? 3) För de fall fråga 1 och 2 ska besvaras nekande önskas svar på följande fråga: Under de omständigheter som beskrivs i den första frågan har nämnda tredjelandsmedborgare enligt [artiklarna 13.2 och 14] i direktiv 2004/13, jämförda med artikel 12 EG (nu artikel 18 FEUF), rätt till samma behandling i rättsligt avseende som landets medborgare så länge vederbörandes uppehållsrätt inte återkallats? Det vill säga om det är uteslutet för den belgiska staten att uppställa krav på bosättning av viss längd för att bevilja garanterat inkomststöd för familjer när detta villkor inte uppställs för nationella mottagare? 4) För de fall fråga 1, 2 och 3 ska besvaras nekande önskas svar på följande fråga: Under de omständigheter som beskrivs i den första frågan kan nämnda tredjelandsmedborgare, i sin egenskap av mor till en unionsmedborgare, åberopa likabehandlingsprincipen enligt artiklarna 20 och 21 i [stadgan], på så sätt att den belgiska staten inte får uppställa krav på bosättning av viss längd för att bevilja garanterat inkomststöd för familjer till ett annat av hennes barn, som också är medborgare i tredjeland, då ett sådant krav på bosättning av viss längd inte är tillämpligt såvitt gäller barn som är [medborgare i en medlemsstat]?”
43

Eftersom det i det nationella målet har bekräftats att de skattepliktiga tjänstetillhandahållandena verkligen ägt rum, kunde den mervärdesskatt som belöper på dessa tas ut och den betalades lagligen in till skattemyndigheterna. Under dessa omständigheter kan inte principen om skatteneutralitet åberopas för att motivera restitution av mervärdesskatt i en sådan situation som den i det nationella målet. Varje annan tolkning skulle främja situationer som kan medföra hinder för en korrekt uppbörd av mervärdesskatten. Artikel 22 i sjätte direktivet är avsedd att just förhindra uppkomsten av sådana situationer.
Artiklarna 6.1 b och c samt 7 c och e i direktiv 95/46 om skydd för enskilda personer med avseende på behandling av personuppgifter och om det fria flödet av sådana uppgifter ska tolkas så, att de inte utgör hinder för nationell lagstiftning enligt vilken arbetsgivaren är skyldig att medge behöriga nationella arbetsmiljömyndigheter tillgång till arbetstidsregister för omedelbar avläsning, under förutsättning att denna skyldighet är nödvändig för att myndigheterna ska kunna utföra sitt uppdrag att utöva tillsyn över tillämpningen av lagstiftningen om arbetsvillkor, särskilt vad gäller arbetstiden.

(se punkt 45 samt punkt 2 i domslutet)
46

Som svar på dessa argument har Access Info gjort gällande att rådet inte har preciserat vad de specifika egenskaper som påstås känneteckna institutionens beslutsförfarande består i. Vidare var det först i överklagandet som rådet åberopade argumentet om en påstått försvårad möjlighet för medlemsstaternas delegationer att ändra sin ståndpunkt under förfarandets gång. I artikel 4.3 första stycket i förordning nr 1049/2001 nämns under alla omständigheter, såsom tribunalen konstaterade i punkt 76 i den överklagade domen, inte hur långt förhandlingarna framskridit som ett kriterium att beakta för att motivera tillämpningen av undantaget från rätten till tillgång till handlingar. Denna omständighet kan visserligen beaktas vid bedömningen av en risk för att det intresse som skyddas av bestämmelsen ska undergrävas. Identifieringen av de delegationer som lägger fram förslag i ett inledande skede av diskussionerna hindrar emellertid inte att dessa delegationer ändrar uppfattning längre fram. Slutligen har Access Info påpekat att det just är då förfarandet inleds som öppenheten ska vara så stor som möjligt. När diskussionerna väl ägt rum och kompromisser nåtts är öppenhet och offentlig debatt inte längre till gagn.
43

När det gäller de versioner av artikel 6.2 i direktiv 2000/78 som har avfattats på övriga unionsspråk, konstaterar domstolen följande. Fastställandet av åldersgräns för att, när det gäller företags- och yrkesbaserade system för social trygghet, komma i fråga för pensions- eller invaliditetsförmåner nämns uttryckligen i dessa versioner, liksom i den franska språkversionen (se punkt 40 ovan). Exempelvis anges i den spanska språkversionen av bestämmelsen ”la determinación, para los regímenes profesionales de seguridad social, de edades para poder beneficiarse de prestaciones de jubilación o invalidez u optar a las mismas”, i den tyska språkversionen ”bei den betrieblichen Systemen der sozialen Sicherheit die Festsetzung von Altersgrenzen als Voraussetzung für die Mitgliedschaft oder den Bezug von Altersrente oder von Leistungen bei Invalidität”, i den engelska språkversionen ”the fixing for occupational social security schemes of ages for admission or entitlement to retirement or invalidity benefits” och i den polska språkversionen ”ustalanie, dla systemów zabezpieczenia społecznego pracowników, wieku przyznania lub nabycia praw do świadczeń emerytalnych lub inwalidzkich”.
2

Rådets direktiv 89/552/EEG av den 3 oktober 1989 om samordning av vissa bestämmelser som fastställts i medlemsstaternas lagar och andra författningar om utförandet av sändningsverksamhet för television (EGT L 298, s. 23; svensk specialutgåva, område 6, volym 3, s. 3), i dess lydelse enligt Europaparlamentets och rådets direktiv 97/36/EG av den 30 juni 1997 (EGT L 202, s. 60) (nedan kallat direktiv 89/552), innehöll tidigare en artikel 3a, som införts genom sistnämnda direktiv. Artikeln hade följande lydelse: ”1. Varje medlemsstat får vidta åtgärder som är förenliga med gemenskapsrätten för att säkerställa att programföretag inom dess jurisdiktion inte, med utnyttjande av exklusiva rättigheter, sänder evenemang som av den medlemsstaten anses vara av särskild vikt för samhället på ett sådant sätt att en väsentlig del av allmänheten i den medlemsstaten utestängs från möjligheten att följa sådana evenemang genom direktsändning eller tidsförskjuten sändning i fri TV. I sådana fall skall den berörda medlemsstaten upprätta en förteckning över de evenemang, nationella eller icke-nationella, som den anser vara av särskild vikt för samhället. Detta skall göras på ett klart och öppet sätt i rätt och god tid. Den berörda medlemsstaten skall härvid också bestämma om dessa evenemang skall vara tillgängliga helt eller delvis via direktsändning eller, när det är nödvändigt eller lämpligt på grundval av objektiva orsaker i allmänhetens intresse, helt eller delvis via tidsförskjuten sändning. 2. Medlemsstaterna skall omedelbart till kommissionen anmäla alla åtgärder som har vidtagits eller kommer att vidtas enligt punkt 1. Inom en period på tre månader efter anmälan skall kommissionen verifiera att sådana åtgärder är förenliga med gemenskapsrätten och meddela dem till de andra medlemsstaterna. Den skall inhämta yttrande från den kommitté som inrättas i enlighet med artikel 23a. Den skall i Europeiska gemenskapernas officiella tidning skyndsamt offentliggöra de åtgärder som har vidtagits samt minst en gång om året den konsoliderade förteckningen över de åtgärder som har vidtagits av medlemsstaterna. 3. Medlemsstaterna skall ‐ med lämpliga medel och inom ramen för sin lagstiftning ‐ säkerställa att programföretag inom deras jurisdiktion inte utövar de exklusiva rättigheter som förvärvats av dessa programföretag efter den dag då detta direktiv offentliggörs på sådant sätt att en väsentlig del av allmänheten i en annan medlemsstat utestängs från möjligheten att följa evenemang på det sätt som den andra medlemsstaten bestämt i enlighet med föregående punkter helt eller delvis via direktsändning eller när det är nödvändigt eller lämpligt på grundval av objektiva orsaker i allmänhetens intresse, helt eller delvis via tidsförskjuten sändning i fri TV så som den andra medlemsstaten har bestämt i enlighet med punkt 1.”
16

Arbetstagarna överklagade avgörandet av Court of Appeal (England & Wales) (Civil Division) till Supreme Court of the United Kingdom, som beslutade att ställa vissa frågor till domstolen beträffande tolkningen och verkningarna av direktiv 2001/23. Enligt den domstolen är nämligen den fråga som EU-domstolen besvarat i domen i det ovannämnda målet Werhof inte identisk med den som ska besvaras i det nationella målet.
2

Begäran har framställts i mål mellan, å ena sidan, MA, BT och DA (tre underåriga tredjelandsmedborgare) och, å andra sidan, Secretary of State for the Home Department (nedan kallad Secretary of State). Målen rör Secretary of States beslut att inte pröva de asylansökningar som de underåriga gett in i Förenade kungariket samt att föreslå att de överförs till den medlemsstat där de först lämnat in en asylansökan.
26

Kommissionen har anfört att det yrkade schablonbeloppet, det vill säga 5644,80 euro för varje dag som överträdelsen pågår, har bestämts med tillämpning av de kriterier som föreskrivs i meddelande av den 13 december 2005 om tillämpning av artikel 228 EG (SEK(2005) 1658), i dess uppdaterade lydelse enligt meddelande av den 20 juli 2010, med titeln ”Application of Article 260 of the Treaty on the Functioning of the European Union. Up-dating of data used to calculate lump sum penalty payments to be proposed by the Commission to the Court of Justice in infringement proceedings”(SEK(2010) 923/3) (nedan kallat 2005 års meddelande), vilket har blivit tillämpligt på förfaranden som regleras av artikel 260.2 FEUF genom kommissionens meddelande om tillämpningen av artikel 260.3 FEUF (EUT C 12, 2011, s. 1). Detta dagsbelopp erhålles genom att ett enhetligt grundbelopp på 210 euro multipliceras med koefficienten för fördragsbrottets svårhetsgrad, som fastställts till 8 (på en skala från 1 till 20), och med faktorn ”n”, som är knuten till Republiken Tjeckiens betalningsförmåga, vilken bestämts till 3,36. Det sammanlagda beloppet är enligt kommissionen, 3364891,20 euro för 594 dagars överträdelse. Detta belopp överstiger det lägsta schablonbelopp som fastställts för Republiken Tjeckien i 2005 års meddelande. Republiken Tjeckien ska därför enligt kommissionen betala ett schablonbelopp som bestäms utifrån det dagligen löpande vite som medlemsstaten skulle ha betalat.
38

Medan för övrigt formuleringen i artikel 4.4 andra stycket i sjätte direktivet utan större språkliga förändringar överfördes till de flesta språkversioner av artikel 11 i mervärdesskattedirektivet, tillades i den engelska språkversionen ordet ”any” (alla), varför den relevanta passusen i den bestämmelsen lyder enligt följande: ”each Member State may regard as a single taxable person any persons established in the territory of that Member State” (varje medlemsstat får anse sådana personer som är etablerade i medlemsstaten som en enda beskattningsbar person).
9

Efter ett upphandlingsförfarande inom det sjunde ramprogrammet för forskning och teknisk utveckling inbjöd kommissionen [Planet], i en skrivelse av den 18 april 2008, att inleda förhandlingar, i syfte att fastställa de definitiva villkoren i en bidragsöverenskommelse angående dess erbjudande om att ta på sig rollen som koordinator i konsortiet för projektet ”Advancing knowledge – intensive entrepreneurship and innovation for growth and social well-being in Europe” (nedan kallat AEGIS-projektet). I kommissionens skrivelse angavs att ett eventuellt bidrag från kommissionen högst kunde uppgå till 3 300 000 euro och att förhandlingarna måste ha avslutats före den 30 juni 2008.
1

Frucona Košice a.s. (nedan kallat klagandebolaget) har yrkat att domstolen ska upphäva den dom som meddelades av Europeiska unionens tribunal den 7 december 2010 i mål T-11/07, Frucona Košice mot kommissionen (REU 2010, s. II-5453) (nedan kallad den överklagade domen). Genom denna dom ogillade tribunalen klagandebolagets talan om ogiltigförklaring av kommissionens beslut 2007/254/EG av den 7 juni 2006 om det statliga stöd C 25/2005 (ex NN 21/2005) som Slovakien har genomfört till förmån för Frucona Košice a.s. (EUT L 112, 2007, s. 14) (nedan kallat det omtvistade beslutet).
10

Artikel 9 i förordning nr 1768/95, med rubriken ”Information från bearbetningsföretaget”, har följande lydelse: ”1. Den information som bearbetningsföretaget skall tillhandahålla rättsinnehavaren enligt artikel 14.3 sjätte strecksatsen i [förordning nr 2100/94] kan fastställas i ett avtal mellan rättsinnehavaren och det berörda bearbetningsföretaget. 2. Då ett sådant avtal inte har ingåtts eller inte är lämpligt, skall bearbetningsföretaget, utan att det påverkar informationskraven enligt annan gemenskapslagstiftning eller lagstiftning i medlemsstaterna, på begäran av rättsinnehavaren vara förpliktad att lämna nödvändig information till rättsinnehavaren. Följande uppgifter skall anses som nödvändiga: a) Bearbetarens namn och hemvist samt företagets namn och adress. b) Upplysning om bearbetningsföretaget har tillhandahållit tjänster för att bearbeta skördeprodukten av en eller flera sorter som tillhör rättsinnehavaren till utsäde, då sorten eller sorterna hade deklarerats eller på annat sätt varit kända för bearbetningsföretaget. c) Om bearbetningsföretaget har tillhandahållit en sådan tjänst, mängden av skördeprodukten av den eller de lämpliga sorter som har bearbetats till utsäde och den totala framställda mängden från denna bearbetning. d) Datum och platser för den under c angivna bearbetningen. e) Namn och adress på den person eller de personer till vilka han har tillhandahållit de under punkt c angivna bearbetningstjänsterna samt respektive mängder. 3. De upplysningar som anges under 2 b–e skall avse innevarande regleringsår och ett eller flera av de tre föregående regleringsår för vilka rättsinnehavaren inte tidigare har begärt information i enlighet med bestämmelserna i punkt 4 eller 5. Det första regleringsår för vilket informationen skall lämnas skall vara det år under vilket den första av dessa begäran om information gjordes med hänsyn till den sort eller de sorter och det bearbetningsföretag som är aktuella. 4. Bestämmelserna i artikel 8.4 skall tillämpas i tillämpliga delar. ...”
45

I detta avseende kan det inledningsvis konstateras att domstolen inte kan godta Belgiens regerings argument att en person som Déborah Prete, särskilt på grund av att hon bor nära gränsen till den medlemsstat där hon har studerat, skulle ha lättare att ta sig in på arbetsmarknaden i denna stat, till vilken hon enligt Belgiens regering har en anknytning. För det första påpekar domstolen att de kunskaper som en studerande skaffar sig under sina studier i allmänhet inte är avsedda för en viss geografisk arbetsmarknad (se, för ett liknande resonemang, dom av den 15 mars 2005 i mål C-209/03, Bidar, REG 2005, s. I-2119, punkt 58). För det andra konstaterar domstolen att de omständigheter som Belgiens regering sålunda har åberopat för att motivera att den berörda personen skulle ha en anknytning till den franska arbetsmarknaden, i vilket fall som helst inte är ägnade att utesluta att en sådan anknytning också uppstår till den belgiska arbetsmarknaden under sådana omständigheter som dem som föreligger i det nationella målet.
2

Begäran har framställts i ett mål mellan Philips Electronics UK Ltd (nedan kallat Philips Electronics UK) och Commissioners for Her Majesty’s Revenue & Customs angående tillämpningen av lagstiftningen om koncernavdrag som medges vissa bolag i ett konsortium.
21

I detta sammanhang påpekar domstolen att det också finns riktlinjer som kommissionens avdelningar utarbetat tillsammans med de behöriga myndigheterna i medlemsstaterna och som avser avgränsningen mellan direktiv 76/768 om kosmetiska produkter och direktiv 2001/83 om läkemedel (Guidance Document on the demarcation between the Cosmetic Products Directive 76/768 and the Medicinal Products Directive 2001/83 as agreed between the Commission Services and the competent authorities of Member States) (nedan kallade riktlinjerna avseende avgränsningen mellan direktivet om kosmetiska produkter och direktivet om läkemedel). I dessa riktlinjer definieras begreppet ”farmakologisk verkan” på samma sätt som begreppet ”farmakologiska medel” i riktlinjerna avseende medicintekniska produkter.
17

Vid en kontroll av RK:s inköp och leveranser, kom skattemyndigheten till slutsatsen att bolaget inte hade något lager av akaciatimmer och att den mängd som hade köpts in under år 2007 inte var tillräcklig för att täcka de leveranser som Mahagében fakturerats för. Trots att båda avtalsparter under kontrollförfarandet hävdade att de inte hade behållit följesedlarna överlämnade Mahagében senare till skattemyndigheten kopior på 22 följesedlar som bevis för att de aktuella transaktionerna hade ägt rum.
35

Domstolen erinrar inledningsvis om att avdragssystemet har till syfte att säkerställa att den mervärdesskatt som näringsidkaren ska betala eller har betalat inom ramen för all sin ekonomiska verksamhet inte till någon del ska belasta honom själv. Det gemensamma mervärdesskattesystemet garanterar följaktligen en fullständig neutralitet beträffande skattebördan för all ekonomisk verksamhet, oavsett syfte och resultat, under förutsättning att verksamheten i princip är mervärdesskattepliktig i sig (se, bland annat, dom av den 14 februari 1985 i mål 268/83, Rompelman, REG 1985, s. 655, punkt 19, svensk specialutgåva, volym 8, s. 83, och av den 16 februari 2012 i mål C-118/11, Eon Aset Menidjmunt, REU 2012, punkt 43).
Nyckelord

Sammanfattning

Nyckelord Harmonisering av skattelagstiftning – Gemensamt system för mervärdesskatt – Tillhandahållande av tjänster – Identifiering av vem som är tillhandahållare respektive mottagare av tjänster – Möjlighet att avvika från bestämmelser i avtal vid ett helt konstlat upplägg vars enda syfte är att uppnå en skattefördel – Bedömning av den nationella domstolen (Rådets direktiv 77/388, artiklarna 2 led 1 och 6.1) Sammanfattning Avtalsvillkoren, även om de utgör en omständighet som ska beaktas, är inte av avgörande betydelse vid fastställandet av vem som är tillhandahållare och mottagare i en transaktion om ”tillhandahållande av tjänster” i den mening som avses i artiklarna 2 led 1 och 6.1 i rådets sjätte direktiv 77/388 om harmonisering av medlemsstaternas lagstiftning rörande omsättningskatter. De får bland annat lämnas utan avseende om det visar sig att de inte återspeglar den ekonomiska och affärsmässiga verkligheten utan utgör ett helt konstlat upplägg, utan ekonomisk förankring, som har utformats med det enda syftet att uppnå en skattefördel, vilket det ankommer på den nationella domstolen att avgöra. (se punkt 52 samt domslutet)

Mål C-653/11

Her Majesty’s Commissioners of Revenue and Customs

mot

Paul Newey

(begäran om förhandsavgörande från Upper Tribunal (Tax and Chancery Chamber))

”Begäran om förhandsavgörande — Sjätte mervärdesskattedirektivet — Artiklarna 2 led 1 och 6.1 — Begreppet tillhandahållande av tjänster — Tillhandahållande av reklamtjänster och låneförmedlingstjänster — Undantag från skatteplikt — Transaktionernas ekonomiska och affärsmässiga verklighet — Förfarandemissbruk — Transaktioner vilkas enda syfte är att uppnå en skattefördel”

Sammanfattning – Domstolens dom (tredje avdelningen) av den 20 juni 2013

Harmonisering av skattelagstiftning – Gemensamt system för mervärdesskatt – Tillhandahållande av tjänster – Identifiering av vem som är tillhandahållare respektive mottagare av tjänster – Möjlighet att avvika från bestämmelser i avtal vid ett helt konstlat upplägg vars enda syfte är att uppnå en skattefördel – Bedömning av den nationella domstolen

(Rådets direktiv 77/388, artiklarna 2 led 1 och 6.1)

Avtalsvillkoren, även om de utgör en omständighet som ska beaktas, är inte av avgörande betydelse vid fastställandet av vem som är tillhandahållare och mottagare i en transaktion om ”tillhandahållande av tjänster” i den mening som avses i artiklarna 2 led 1 och 6.1 i rådets sjätte direktiv 77/388 om harmonisering av medlemsstaternas lagstiftning rörande omsättningskatter. De får bland annat lämnas utan avseende om det visar sig att de inte återspeglar den ekonomiska och affärsmässiga verkligheten utan utgör ett helt konstlat upplägg, utan ekonomisk förankring, som har utformats med det enda syftet att uppnå en skattefördel, vilket det ankommer på den nationella domstolen att avgöra.

(se punkt 52 samt domslutet)
En medlemsstat underlåter att uppfylla sina skyldigheter enligt direktiv 92/12 om allmänna regler för punktskattepliktiga varor och om innehav, flyttning och övervakning av sådana varor, särskilt artiklarna 8 och 9, om den tillämpar ett rent kvantitativt kriterium vid bedömningen av huruvida enskildas innehav av tillverkad tobak från en annan medlemsstat har kommersiellt ändamål samt genom att tillämpa detta kriterium per fordon (och inte per person) och på hela innehavet av tobaksvaror sammanlagt.

Artikel 9.2 i direktivet innehåller ett antal kriterier för att fastställa om varor innehas för kommersiella ändamål. Som framgår av själva lydelsen av artikel 9.2 första stycket, ska medlemsstaterna när de fastställer om varorna innehas för kommersiella ändamål ta hänsyn till ett flertal omständigheter, där varornas kvantitet bara är en av många faktorer. Vad gäller kvantiteten får medlemsstaterna enligt artikel 9.2 andra stycket fastställa referensnivåer, uteslutande till ledning för bevisningen. Detta innebär att artikel 9.2 i direktivet inte tillåter att medlemsstaterna fastställer att varor innehas för kommersiella ändamål baserat enbart på en rent kvantitativ maximigräns för varorna.

Att direktivet uttryckligen fastställer minimigränser för ett antal olika kategorier av tobaksvaror innebär att medlemsstaterna får fastställa viktbaserade maximigränser för innehav av tobaksvaror endast på villkor att samtliga de angivna minimigränserna iakttas.

Eftersom artikel 9.2 i direktivet syftar till att precisera under vilka villkor punktskatt kan påföras innehavaren av varorna i den mening som avses i artikel 9.1 andra stycket i direktivet, måste minimigränserna i artikel 9.2 andra stycket i direktivet anses avse just innehavaren av varorna, det vill säga tillämpas per person.

(se punkterna 16, 17, 22, 23 och 30 samt domslutet)