FÖRSLAG TILL AVGÖRANDE AV GENERALADVOKAT

ATHANASIOS RANTOS

föredraget den 21 juni 2022 ( 1 )

Mål C‑284/21 P

Europeiska kommissionen

mot

Anthony Braesch,

Trinity Investments DAC,

Bybrook Capital Master Fund LP,

Bybrook Capital Hazelton Master Fund LP,

Bybrook Capital Badminton Fund LP

”Överklagande – Statligt stöd – Stöd till omstrukturering – Banksektorn – Preliminär granskning – Beslut om att förklara ett stöd vara förenligt med den inre marknaden – Upptagande till prövning i sak – Artikel 263 fjärde stycket FEUF – Talerätt – Artikel 108.2 FEUF – Begreppet berörd part – Förordning (EU) 2015/1589 – Artikel 1 h – Begreppet intresserad part”

Inledning

1. Kommissionen har genom sitt överklagande yrkat upphävande av dom meddelad av Europeiska unionens tribunal den 24 februari 2021, Braesch m.fl./kommissionen, ( 2 ) i vilken tribunalen förklarade att en talan om upphävande av Europeiska kommissionens beslut om att inte göra invändningar med stöd av artikel 4.3 i förordning (EU) 2015/1589 ( 3 ), kunde tas upp till prövning i sak. I sistnämnda beslut hade kommissionen efter sin preliminära granskning och på grundval av de åtaganden som erbjudits av de italienska myndigheterna förklarat att ett statligt stöd som Republiken Italien beviljat Banca Monte dei Paschi di Siena (nedan kallad BMPS) var förenligt med den inre marknaden. ( 4 )

2. Detta mål ger domstolen tillfälle att precisera sakprövningsförutsättningarna för att en talan mot ett beslut om att inte göra invändningar mot en åtgärd i form av statligt stöd och, närmare bestämt, förutsättningarna för att de personer som inte är konkurrenter till den som är föremål för denna åtgärd, och heller inte hävdar att de är påverkade av denna på marknaden, ska kunna anses vara ”berörda parter” i den mening som avses i artikel 108.2 FEUF eller som ”intresserade parter” i den mening som avses i artikel 1 h i förordning 2015/1589 ( 5 ) med avseende på åberopande av talerätt mot beslutet.

Bakgrund till tvisten

3. Den förste sökande i första instans är ( 6 ) en företrädare för innehavare av obligationer som benämns ”Floating Rate Equity-Linked Subordinated Hybrid-FRESH” 2008 (nedan kallade FRESH-obligationer) och, de övriga sökande, ( 7 ) är innehavare av dessa obligationer.

4. Dessa obligationer emitterades under år 2008 inom ramen för följande förfarande: – BMPS genomförde en kapitalökning med ett belopp av 950 miljoner euro reserverad för J.P. Morgan Securities Ltd (nedan kallat JPM), som tecknade aktier i BMPS, nämligen ”FRESH-aktierna” och ingick ett nyttjanderättsavtal med BMPS, enligt vilket JPM skulle behålla äganderätten till aktierna medan BMPS hade nyttjanderätt, samt ett avtal om utbyte av bolag (nedan kallade FRESH-avtalen). – JPM erhöll nödvändiga medel för att teckna FRESH-aktierna i Bank of New-York Mellon (Luxemburg), som ersattes av Mitsubishi UFJ Investor Services & Banking SA (Luxembourg) (nedan kallat MUFJ), som emitterade FRESH-obligationerna med stöd av luxemburgsk rätt till ett värde av en miljard euro. – I enlighet med ett utbytesavtal mellan JPM och MUFJ samt ett förvaltningsavtal mellan MUFJ och innehavarna av FRESH-obligationerna, ( 8 ) vilka av sökandena betecknades som FRESH-instrument, överfördes de avgifter som JPM av BMPS uppburit med stöd av FRESH-avtalen till MUFJ och därefter till innehavarna av FRESH-obligationer i form av kuponger.

5. De italienska myndigheterna antog år 2016 lagdekret 237/2016 ( 9 ), varigenom en rättslig ram för likviditetsstöd och förebyggande rekapitalisering upprättades, ( 10 ) och anmälde år 2017 till kommissionen ett stöd till rekapitalisering av BMPS till ett belopp av 5,4 miljarder euro (nedan kallat det omtvistade stödet), ( 11 ) tillsammans med en omstruktureringsplan och åtaganden. ( 12 )

6. I omstruktureringsplanen föreskrevs bland annat åtgärder för bördefördelning, genom vilka det egna kapitalet, hybridkapitalet, efterställda aktier och fordringar skulle bidra till att kompensera de eventuella förluster som BMPS lidit innan det statliga stödet beviljades. Dessa åtgärder medförde ett hävande av FRESH-avtalen.

7. I det omtvistade beslutet, vilket fattades efter det att den preliminära granskningen hade avslutats, fann kommissionen att det omtvistade stödet var förenligt med den inre marknaden i enlighet med artikel 107.3 b FEUF, ( 13 ) med beaktande av bland annat dess meddelande om tillämpning, från och med den 1 augusti 2013, av reglerna om statligt stöd på stödåtgärder till förmån för banker i samband med finanskrisen (bankmeddelande) ( 14 ) och direktiv 2014/59/EU ( 15 ).

8. Vad särskilt gäller det omtvistade stödets förenlighet med bankmeddelandet fann kommissionen bland annat att bördefördelningen för innehavarna av aktier och av efterställd fordran var adekvat, eftersom den begränsade omstruktureringskostnaderna och stödbeloppet till ett minimum, i enlighet med kraven i bankmeddelandet. ( 16 )

Förfarandet vid tribunalen och den överklagade domen

9. Genom ansökan som inkom till domstolens kansli den 5 mars 2018 väckte sökandena talan, med stöd av artikel 263 fjärde stycket FEUF, om ogiltigförklaring av det omtvistade beslutet.

10. Till stöd för sin talan åberopade sökandena fem grunder, av vilka den sista vilade på ett åsidosättande av artikel 108.2 och 108.3 FEUF, artikel 4.3 och 4.4 i förordning 2015/1589 samt av deras processuella rättigheter genom att kommissionen inte hade inlett det formella prövningsförfarandet, trots att det förelåg allvarliga tvivel i fråga om huruvida de åtgärder för bördefördelning som ingick i det omtvistade stödet var förenliga med unionsrätten. ( 17 )

11. Genom särskild handling som inkom till tribunalens kansli den 16 maj 2018 framställde kommissionen en invändning om rättegångshinder med stöd av artikel 130 i tribunalens rättegångsregler. Sökandena inkom med yttranden över denna invändning den 10 juli 2018 och parterna utvecklade sin talan och svarade på tribunalens skriftliga och muntliga frågor vid förhandlingen den 9 juli 2020.

12. Genom den överklagade domen ogillade tribunalen, utan att fälla avgörande i sak, den invändning om rättegångshinder som framställts av kommissionen. ( 18 ) Tribunalen konstaterade i punkterna 35–41 i domen att sökandena var ”berörda parter” och ”intresserade parter” i den mening som avses i artikel 108.2 FEUF respektive artikel 1 h i förordning 2015/1589 och fann att de, för det första, hade ett berättigat intresse av att få saken prövad ( 19 ) och, för det andra, hade talerätt, eftersom det omtvistade beslutet berörde dem direkt och personligen i deras ställning som ”berörda parter” och ”intresserade parter”. ( 20 )

Förfarandet vid domstolen och parternas yrkanden

13. Genom sitt överklagande har kommissionen yrkat att domstolen ska upphäva den överklagade domen, själv avgöra talan i första instans genom att avvisa den under hänvisning till att den inte kan tas upp till prövning i sak och förplikta sökandena i första instans att ersätta rättegångskostnaderna.

14. Sökandena i första instans och motparterna i överklagandet har yrkat att domstolen ska avvisa överklagandet och förplikta kommissionen att ersätta rättegångskostnaderna.

15. Parterna har också besvarat de frågor som domstolen ställde vid förhandlingen den 7 april 2022.

Bedömning

16. I den överklagade domen slog tribunalen fast att den talan som sökandena väckt i första instans kunde tas upp till prövning i sak, eftersom sökandena hade ett berättigat intresse av att få saken prövad samt talerätt i enlighet med artikel 263 fjärde stycket FEUF. Vad gäller just talerätten ansågs sökandena i första instans ha rätt att ansöka om ogiltigförklaring av det omtvistade beslutet i sin ställning som ”intresserade parter” samt för att tillvarata sina processuella rättigheter i enlighet med artikel 108.2 FEUF och artikel 6.1 i förordning 2015/1589.

17. Till stöd för sitt överklagande anför kommissionen endast en grund, vilken vilar på att tribunalen felaktigt har betecknat sökandena i första instans som ”intresserade parter”.

18. Vid bedömningen av överklagandet kommer jag i huvudsak att i tre punkter ta upp den inbördes kopplingen mellan de argument som framförts av parterna. Först kommer jag att behandla begreppet talerätt för ”intresserade parter” inom unionsrätten med avseende på statligt stöd, för att därpå pröva tillämpningen av begreppet intresserade parter i den överklagade domen, vilket är föremålet i den enda grunden för överklagandet, och slutligen kortfattat behandla kommissionens argument att förfaranden vid nationella domstolar saknar relevans i fråga om talerätt för svarandena.

Talerätt inom unionsrätten i egenskap av ”intresserad part” samt domstolens praxis i fråga om statligt stöd

19. Jag erinrar för det första om att kommissionen i enlighet med artikel 108.3 FEUF utan dröjsmål ska inleda det formella granskningsförfarande som anges i punkt 2 i samma artikel, om den anser att ett stödprojekt inte är förenligt med den inre marknaden. Enligt denna bestämmelse ska kommissionen efter det att detta förfarande har avslutats fatta ett beslut ”efter att ha gett berörda parter tillfälle att yttra sig”.

20. Det föreskrivs i detta sammanhang i artikel 4 i förordning 2015/1589 en preliminär granskning av sådana stödåtgärder, vilken syftar till att kommissionen ska kunna bilda sig en första uppfattning om arten av det statliga stödet inom åtgärderna och om huruvida åtgärderna är förenliga med den inre marknaden. I enlighet med punkt 3 i samma artikel ska kommissionen anta ett beslut om att inte göra invändningar, i den mån åtgärden omfattas av artikel 107.1 i EUF-fördraget och kommissionen finner att den inte föranleder tveksamhet i fråga om sin förenlighet med den inre marknaden. ( 21 )

21. I fråga om, för det andra, huruvida en talan mot ett sådant beslut kan tas upp till prövning framhåller jag för det första att alla fysiska eller juridiska personer, i enlighet med artikel 263 fjärde stycket FEUF, får väcka talan mot en akt som är riktad till dem eller som direkt och personligen berör dem på de villkor som anges i denna artikels första och andra stycke.

22. I enlighet med domstolens fasta praxis ska dessutom varje intresserad part, i den mening som avses i artikel 1 h i förordning 2015/1589, vara direkt och personligen berörd av ett beslut om att inte göra invändningar som fattats i enlighet med artikel 4.3 i förordningen. De personer som omfattas av de processrättsliga skyddsregler som anges artikel 108.2 FEUF och artikel 6.1 i nämnda förordning kan nämligen endast tillvarata dessa om de har möjlighet att vid unionsdomstolen väcka talan mot beslutet att inte göra invändningar. ( 22 )

23. Eftersom det omtvistade beslutet i det aktuella fallet är ett beslut om att inte göra invändningar och sökandena i första instans åberopade ett åsidosättande av sina processuella rättigheter ( 23 ) räcker det med att de styrker att de är intresserade parter för att de ska anses ha talerätt i enlighet med artikel 263 fjärde stycket FEUF.

24. För det tredje framhåller jag att man i artikel 1 h i förordning 2015/1589 med ”intresserad part” särskilt förstår alla personer, företag eller företagssammanslutningar vars intressen eventuellt kan skadas av det beviljade stödet, och särskilt stödmottagaren, konkurrerande företag och branschorganisationer. ( 24 ) Det rör sig således om en obestämd grupp av adressater. ( 25 ) I enlighet med domstolens fasta praxis ska en person, ett företag eller en företagssammanslutning för att betecknas som ”intresserad part” dessutom styrka att det föreligger en risk för att stödet kan få konkret inverkan på dess egen situation eller på situationen för de personer som denna företräder. ( 26 )

25. I det aktuella fallet ingår inte svarandena bland de ”intresserade parter” som uttryckligen anförs som exempel i artikel 1 h i förordning 2015/1589. ( 27 ) Frågan är således huruvida det omtvistade stödet riskerar att få en konkret inverkan på deras situation.

26. Kommissionen gör gällande att domstolen endast har angett att klagande för att anses vara intresserade parter ska styrka att det omtvistade statliga stödet kan ha en konkret inverkan på deras situation ”i samband med konkurrens”, medan svarandena invänder att det, trots att en klagande för att fastställa sin ställning som ”intresserad part” ska styrka att den omtvistade åtgärden har en skadlig inverkan på dennes situation, dock inte krävs att denna inverkan har karaktär av konkurrens.

27. Jag noterar att domstolen upprepade gånger har slagit fast att en konkret inverkan på klagandens situation kan följa av att dennes konkurrensställning har påverkats, även om det inte föreligger ett direkt konkurrensförhållande till den som är föremål för den omtvistade åtgärden, så som fallet var i bland annat domarna 3F/kommissionen ( 28 ) och kommissionen/Kronoply och Kronotex, ( 29 ) vilka har åberopats av kommissionen.

28. På ett mer konkret plan förklarade domstolen i domen i målet 3F/kommissionen inledningsvis att ”[d]et [inte var] uteslutet att en arbetstagarorganisation anses vara berörd part i den mening som avses i artikel 88.2 EG [numera artikel 108.2 FEUF] om den visar att dess egna eller dess medlemmars intressen eventuellt skadas av att stöd beviljas” och därpå att ”[d]enna arbetstagarorganisation [emellertid] ska … styrka att det föreligger en risk för att stödet har konkret inverkan på dess egen situation eller på situationen för det sjöfolk som den företräder”, ( 30 ) utan att domstolen närmare preciserade begreppet konkret inverkan. Med tillämpning av denna princip på det konkreta målet förklarade domstolen bland annat att ”klagandeorganisationen … alltjämt [skulle] styrka att dess egna intressen eventuellt skadas av att stödet beviljas[, vilket var] möjligt för sökanden att göra … genom att visa att den faktiskt [stod] i ett konkurrensförhållande till andra arbetstagarorganisationer som [var] verksamma på samma marknad”. ( 31 )

29. I domen i målet kommissionen/Kronoply och Kronotex framhöll domstolen först den princip som fastslogs i punkt 33 i domen i målet 3F/kommissionen, att ett företag, för att kvalificeras som ett intresserat företag, ”ska … styrka att det föreligger en risk för att stödet har konkret inverkan på dess situation” och tillämpade därpå denna princip på det fallet och konstaterade att tribunalen inte hade gjort sig skyldig till felaktig rättstillämpning när den slog fast att sökandena hade ställning som intresserade parter i den mening som avses i artikel 1 h i förordning nr 659/99 [vilken har ersatts av artikel 1 h i förordning 2015/1589], huvudsakligen på grund av att dessa sökande hade visat att det fanns ett konkurrensförhållande och att deras ställning på marknaden potentiellt hade påverkats av beviljandet av det aktuella stödet. ( 32 )

30. Det framgår visserligen av dessa båda domar att en påverkan på en sökandes ställning på marknaden, vare sig denne är en direkt konkurrent till mottagaren av det förmodade statliga stödet eller ej, är tillräcklig för att sökanden ska betecknas som ”intresserad part”. Det går emellertid inte att mot denna bakgrund dra slutsatsen att sådan påverkan är nödvändig för att denna beteckning ska gälla.

31. Denna tolkning tycks mig för övrigt bekräftas av den senare domen av den 2 september 2021, Ja zum Nürburgring/kommissionen, ( 33 ) i vilken domstolen i enlighet med generaladvokatens förslag, ( 34 ) uttryckligen avvisade kommissionens argument att ställningen som ”intresserad part” förutsätter att det föreligger ett konkurrensförhållande och bland annat slog fast att en enhet som inte är en konkurrent till stödmottagaren klassificeras som ”intresserad part”, förutsatt att det kan styrkas att dess intressen kan påverkas av att stödet beviljas, vilket kräver att det styrks att det föreligger en risk för att stödet har en ”konkret inverkan på dess situation”. ( 35 )

32. Trots att det av denna rättspraxis framgår att ställningen som ”intresserad part” inte med nödvändighet förutsätter en konkret inverkan på sökandens situation i samband med konkurrens, utan i stället förutsätter att det förekommer en konkret inverkan på dennes situation som kan vara av vidare art, krävs det att man fastställer omfattningen av och gränserna för en sådan konkret inverkan.

33. Jag finner att begreppet intresserad part inte för detta ändamål får utsträckas till att omfatta alla parter som kan beklaga att deras materiella situation har försämrats genom en enkel jämförelse mellan hur denna tedde sig före och efter beslutet att inte göra invändningar, utan att beslutet, eller närmare bestämt det statliga stöd som genom detta förklaras förenligt med den inre marknaden, måste vara upphovet till denna situation, vilket skulle kunna medföra införandet av en allmän talerätt (actio popularis). För definitionen av begreppet intresserad part bör man således hänvisa till ett särskilt intresse, nämligen ett intresse som har samband med tillämpningen av bestämmelserna om statligt stöd och därmed med sådant som är av relevans vid bedömningen av stödets förenlighet. ( 36 ) Om man anlägger ett vidare synsätt riskerar man enligt min åsikt att avleda bestämmelserna om statligt stöd i riktning mot andra syften.

34. Förekomst av ett sådant särskilt intresse, det vill säga ett intresse som har samband med bestämmelserna om stöd, skulle enligt min åsikt kunna konstateras om sökanden är (eller riskerar att bli) påverkad av beviljandet av det omtvistade stödet, det vill säga om det stöd som godkänts av kommissionen i beslutet att inte göra invändningar ( 37 ) riskerar att få en konkret inverkan på sökandens situation, ( 38 ) oberoende av varje (faktiskt eller potentiellt) konkurrensförhållande i den mening som avses i artikel 107.1 FEUF till stödmottagaren, eller, i vart fall, i samband med konkurrens. ( 39 )

35. Det förefaller mig härvid ändamålsenligt att åberopa en dom av tribunalen av senare datum, nämligen domen av den 15 september 2021, CAPA m.fl./kommissionen, ( 40 ) i vilken tribunalen inte tillerkände de sökande, vilka bestod av ett kooperativ bildat av fiskare, fiskeföretag eller yrkesfiskare, ställningen som ”intresserade parter”, när de angrep ett beslut om att inte göra invändningar, genom vilket kommissionen hade förklarat att sex franska projekt för vindkraftsparker till havs belägna inom havsområden där fiske bedrivs av de sökande fiskarna var förenliga med den inre marknaden.

36. I det målet hävdade sökandena, som inte har anfört ett direkt konkurrensförhållande till mottagarna av det berörda stödet, att det förelåg en risk för att de omtvistade stöden skulle få konkret inverkan på deras situation, bland annat på grund av de rättsliga begränsningar av sjöfarten som planeras i de områden som berörs av projekten och på grund av projektens potentiellt negativa inverkan på den marina miljön och på fiskeresurserna. ( 41 ) Tribunalen fann emellertid att sökandena inte hade styrkt risken för att stöden skulle ha en konkret inverkan på deras situation, eftersom mekanismen för beviljande av stöden i sak inte hade något samband med de aktuella projektens påstådda inverkan på de sökande fiskarnas verksamhet. ( 42 )

37. Bortsett från mitt förslag till avgörande i det nämnda, och numera överklagade, målet ( 43 ) tycks mig tribunalens dom i det målet bekräfta att unionsdomstolens praxis hittills visserligen i fråga om beteckningen ”intresserad part” är möjligt att hävda en konkret inverkan på en sökandes situation som inte med nödvändighet är förbunden med dennes ställning på marknaden men dock uteslutet att utsträcka denna beteckning till situationer där en inverkan inte har ett direkt samband med det berörda stödet – vilket inbegriper alla relevanta faktorer i fråga om stödets förenlighet med den inre marknaden – och därmed med beslutet att inte göra invändningar mot stödet.

38. Sammanfattningsvis förefaller det mig som att beteckningen ”intresserad part” kräver bevis för att det föreligger en konkret inverkan på situationen för denna part samt att inverkan är förbunden med tillämpningen av bestämmelserna om statligt stöd, och närmare bestämt om beviljande av ett statligt stöd. Med andra ord kan sökanden betecknas som ”intresserad part” om det stöd som godkänts genom beslutet att inte göra invändningar är upphovet till att sökanden påverkas.

39. Enligt min åsikt innehåller det omtvistade beslutet betydelsefulla indikationer härför. När det av detta framgår att kommissionen, vid bedömningen av förenligheten hos ett statligt stöd, har beaktat intressena hos vissa parter, eller stödets effekter för andra parter (vilket är fallet i fråga om åtaganden), bidrar nämligen denna omständighet till att ringa in en begränsad personkrets vars intressen påverkas av beslutet. ( 44 )

Beteckningen av sökandena i första instans som ”intresserade parter”

40. Genom sin enda grund kritiserar kommissionen i sak tribunalen för att ha funnit att sökandena hade talerätt i enlighet med artikel 263 fjärde stycket FEUF mot det omtvistade beslutet genom att beteckna dem som ”intresserade parter” enbart på grund av den ekonomiska förlust som de uppgett sig ha lidit i sin egenskap av innehavare av FRESH-obligationer på grund av de åtgärder i fråga om bördefördelning som Republiken Italien tillämpat på BMPS efterställda fordringsägare. Tribunalen skulle sålunda ha tillämpat en alltför vid tolkning av begreppet intresserad part och inbegripit inte endast sådana enheter för vilka ett statligt stöd kunde ha konkurrenshämmande effekter utan även enheter som bestrider andra aspekter av stödet, vilka helt saknar koppling till konkurrens.

41. I den överklagade domen fann tribunalen att det omtvistade beslutet direkt och personligen berörde sökandena, eftersom dessa var ”intresserade parter” ( 45 ) samt att dessa hade gjort gällande ett åsidosättande av sina processuella rättigheter. ( 46 ) Tribunalen, som inte betecknade sökandena som faktiska eller potentiella konkurrenter till mottagaren av det omtvistade stödet och förklarade inte heller att det omtvistade beslutet riskerade att få en konkret inverkan på deras situation ”i samband med konkurrens”, fann i sak att stödet riskerade att få en sådan konkret inverkan på grund av att de italienska myndigheternas åtaganden – och särskilt den omstruktureringsplan som var upphovet till den påstådda ekonomiska förlusten – utgjorde en integrerad del av stödet och som sådant hade behandlats vid kommissionens bedömning av om det var förenligt med den inre marknaden. Därutöver fann tribunalen att det saknade betydelse att sökandena inte i sig hade bestridit åtgärdernas förenlighet med den inre marknaden. ( 47 )

42. Den främsta svårigheten i detta mål ligger i att sökandena i första instans inte var påverkade av de berörda åtgärderna, det vill säga av likviditetsstödet till och rekapitaliseringen av BMPS, utan i stället av de åtgärder i fråga om den bördefördelning som i går bland de åtaganden som de italienska myndigheterna gjort för att det omtvistade stödet skulle godkännas, och som utgör ett åtgärdspaket som anmälts av dessa myndigheter och godkänts av kommissionen.

43. Med hänsyn till den rättspraxis som tagits upp i punkterna 22–37 i förevarande förslag till avgörande anser jag emellertid att tribunalen inte har gjort sig skyldig till felaktig rättstillämpning genom att slå fast att de omständigheter som angetts var tillräckliga för att beteckna sökandena som ”intresserade parter”.

44. Hävandet av FRESH-avtalen, som innebär utebliven betalning för de kuponger som är knutna till de FRESH-obligationer som sökandena innehar, är till att börja med nämligen en följd av de italienska myndigheternas beslut om bördefördelning mellan BMPS efterställda aktieägare och fordringsägare inom omstruktureringsplanen för denna bank. Det stämmer dock också att sökandena, så som kommissionen gör gällande, i princip inte har bestritt de berörda åtgärdernas förenlighet med den inre marknaden.

45. Som tribunalen har angett ( 48 ) kan dock inte de berörda åtgärderna och åtagandena åtskiljas, med tanke på att de utgör ett villkor för förklaringen att stödet är förenligt med den inre marknaden. ( 49 ) Det framgår nämligen av punkterna 41, 43 och 44 i bankmeddelandet att en rättvis bördefördelning, vilket enligt meddelandet utgör ett villkor för beviljandet av statligt stöd, innebär att förluster i första hand ska absorberas av eget kapital och därefter, i princip, genom tillskott från efterställda fordringsägare. ( 50 )

46. Man kan således inte, så som kommissionen, anse att åtgärderna för bördefördelning inom omstruktureringsplanen för BMPS vidtogs oberoende av det statliga stödet och var något som de italienska myndigheterna fritt hade valt. Jag erinrar om att åtgärderna i fråga om bördefördelning nämligen utgjorde en integrerad del inom det omtvistade stödet, så som detta hade anmälts av de italienska myndigheterna och godkänts av kommissionen, samt att dessa hade haft en viktig roll för bedömningen av att åtgärderna var förenliga med den inre marknaden. ( 51 )

47. I motsats till vad kommissionen hävdar tycks det mig därmed inte som att åtgärderna i fråga om bördefördelning bara utgjorde ”faktiska antaganden” inom ramen för kommissionens godkännande utan snarare ett villkor som kommissionen uppställde i bankmeddelandet för att det anmälda stödet skulle anses förenligt med den inre marknaden. ( 52 )

48. Vad närmare bestämt gäller kommissionens argument att överensstämmelsen med meddelandet med bestämmelserna om bördefördelning var tillräcklig men inte nödvändig för att kommissionen skulle förklara det omtvistade stödet förenligt med den inre marknaden och att det står medlemsstaterna fritt att inte erbjuda kommissionen de åtgärder för bördefördelning som anges i meddelandet om det finns andra förslag, måste det konstateras att man svårligen kan föreställa sig vilka ”andra förslag” eller ”individualiserade” åtgärder, så som anförts av kommissionen, som skulle kunna ersätta den centrala principen om bördefördelning, vilken har en fundamental roll inom det system som infördes genom meddelandet för tillämpning av artikel 107.3 b FEUF. Detta gäller än mer under de omständigheter som rådde i det aktuella fallet, eftersom både de italienska myndigheternas intervention och kommissionens godkännande var ytterst brådskande för att undvika att BMPS.

49. Slutligen är det också riktigt att sökandena, i likhet med vad kommissionen framhållit i andra hand, inte själva innehar FRESH-aktier (emitterade av BMPS och tecknade av JPM) och inte är parter i FRESH-avtalen (som ingicks mellan BMPS och JPM), vilka hävdes till följd av åtgärderna i fråga om bördefördelning, utan innehar FRESH-obligationer (emitterade av MUFJ för att bevilja JPM de medel som var nödvändiga för tecknandet av FRESH-aktierna).

50. Med tanke på det ömsesidiga beroendet mellan de olika avtalsband som låg till grund för FRESH-instrumenten kunde emellertid hävandet av FRESH-avtalen, i likhet med vad tribunalen slog fast i den överklagade domen, vålla sökandena i första instans en ekonomisk förlust, med tanke på utebliven betalning för de kuponger som var kopplade till FRESH-obligationerna, och antagandet av det omtvistade beslutet riskerade därmed att få en konkret inverkan på deras situation. Det tycks mig således inte som att det omtvistade stödet, så som detta anmälts av de italienska myndigheterna och förklarats förenligt med den inre marknaden genom det omtvistade beslutet, är till skada för sökandena, om man inbegriper de åtaganden som ingåtts av de italienska myndigheterna inför förklaringen om överensstämmelse med den inre marknaden. ( 53 )

51. Slutligen anser jag att beslutet av den 26 mars 2014, Adorisio m.fl./kommissionen ( 54 ) och dom av den 19 december 2019, BPC Lux 2 m.fl./kommissionen, ( 55 ) vilka har åberopats av kommissionen, inte medför någon ändring av denna bedömning. ( 56 ) I beslutet Adorisio m.fl./kommissionen slog tribunalen nämligen fast att innehavare av efterställda obligationer i en bank som exproprierats i samband med en nationalisering av densamma saknade intresse av att få saken prövad med avseende på ett beslut av kommissionen att inte göra invändningar mot de två stödåtgärder som anmälts i samband med nationaliseringen, ( 57 ) en bedömning som inte är relevant för tolkningen av det annorlunda villkoret talerätt. ( 58 ) I domen i målet BPC Lux 2 m.fl./kommissionen fann tribunalen att innehavarna av efterställda obligationer i en bank, vars värde hade minskat till följd av att banken var föremål för ett resolutionsförfarande inte hade talerätt mot ett beslut av kommissionen att inte göra invändningar avseende en stödåtgärd som anmälts i samband med resolutionsförfarandet ( 59 ) I denna dom konstaterade nämligen tribunalen att värdeminskningen av de berörda obligationerna berodde på de nationella myndigheternas beslut om resolutionsförfarande för banken – för vilket det med tanke på denna banks finansiella underskott inte fanns något alternativ – och inte på beviljandet av det omtvistade stödet, i motsats till förevarande mål, där hävandet av FRESH-avtalen är en följd av de åtgärder i fråga om bördefördelning som utgör en integrerad del av det omtvistade stöd som har anmälts och godkänts.

52. Sammanfattningsvis tycks det mig som att kommissionen inte har styrkt att tribunalen gjorde sig skyldig till felaktig rättstillämpning när den avvisade kommissionens invändning om rättegångshinder och förklarade att talan kunde tas upp till prövning.

Avsaknad av relevans för förfaranden vid nationella domstolar i fråga om talerätt för svarandena

53. Utan att åberopa en separat grund anför kommissionen att det förhållandet att svarandena har inlett ett förfarande vid de luxemburgska domstolarna mot BMPS frånträde av FRESH-avtalen inte innebär att de kan anses vara ”intresserade parter” och inte ger dem talerätt mot det angripna beslutet. Dessa förfaranden är relevanta endast för prövningen av svarandenas berättigade intresse av att få saken prövad, ett krav som är skilt från kravet om talerätt, som är föremålet för förevarande överklagande.

54. Det räcker härvid med att påpeka att tribunalen inte har tillmätt dessa förfaranden någon betydelse vad gäller svarandenas ställning som intresserade parter i den mening som avses i artikel 108.2 FEUF och artikel 1 h i förordning 2015/1589.

55. Nämnda argument saknar således relevans i det aktuella fallet och är därmed verkningslöst.

Rättegångskostnader

56. I enlighet med artikel 184.2 i rättegångsreglerna ska domstolen när ett överklagande avvisas eller ogillas besluta om rättegångskostnaderna. I enlighet med artikel 138.1 i rättegångsreglerna, som i enlighet med artikel 184.1 i dessa är tillämplig på mål om överklagande, ska tappande part förpliktas att ersätta rättegångskostnaderna, om detta har yrkats.

57. Eftersom kommissionen har tappat målet föreslår jag att den ska förpliktas att ersätta rättegångskostnaderna.

Förslag till avgörande

58. Av ovan anförda skäl föreslår jag att domstolen ska – ogilla överklagandet, – förplikta Europeiska kommissionen att bära sina egna rättegångskostnader och ersätta svarandenas rättegångskostnader.

( 1 ) Originalspråk: franska.

( 2 ) T‑161/18, nedan kallad ”den överklagade domen”, EU:T:2021:102.

( 3 ) Rådets förordning av den 13 juli 2015 om genomförandebestämmelser för artikel 108 [FEUF] (EUT L 248, 2015, s. 9).

( 4 ) Beslut C(2017) 4690 final av den 4 juli 2017 om statligt stöd SA.47677 (2017/N) – Italien, nytt stöd och modifierad omstruktureringsplan för Banca Monte dei Paschi di Siena (nedan kallat det omtvistade beslutet).

( 5 ) Såsom jag kommer att förklara sammanfaller enligt domstolens fasta rättspraxis begreppet berörda parter i den mening som avses i artikel 108.2 FEUF med begreppet intresserad part, i den mening som avses i artikel 1 h i förordning 2015/1589 (se fotnot 24 i förevarande förslag till avgörande). När det fortsättningsvis i förevarande förslag till avgörande inte är nödvändigt att göra åtskillnad mellan dessa båda begrepp kommer jag överlag att använda formuleringen ”intresserad(e) part(er)”.

( 6 ) Anthony Braesch.

( 7 ) Trinity Investments DAC, Bybrook Capital Master Fund LP, Bybrook Capital Hazelton Master Fund LP och Bybrook Capital Badminton Fund LP.

( 8 ) Dessa båda avtal omfattas av luxemburgsk rätt.

( 9 ) Decreto-legge n. 237 – Disposizioni urgenti per la tutela del risparmio nel settore creditizio (lagdekret nr 237 om brådskande åtgärder inom kreditväsendet till skydd för sparande) av den 23 december 2016 (GURI nr 299 av den 23 december 2016), som omvandlades till lag och även ändrades genom legge di conversione (omvandlingslag) av den 17 februari 2017 (GURI nr 43 av den 21 februari 2017).

( 10 ) Denna intervention från den italienska lagstiftarens sida följde på ett stresstest som Europeiska bankmyndigheten (EBA) genomförde på europeisk nivå år 2016, vilket visade att BMPS saknade eget kapital under det mest ogynnsamma scenariot Dessförinnan hade ett stöd till omstrukturering grundat på en omstruktureringsplan och åtaganden, vilket beviljats BMPS av Italien, redan godkänts av kommissionen under år 2013 och hade fullt ut återbetalats av BMPS under år 2015.

( 11 ) Detta stöd utgjordes av två stödåtgärder till förmån för BMPS (nedan kallade de berörda åtgärderna). Den första var ett likviditetsstöd till ett belopp av femton miljarder euro i form av statliga garantier för skulder med bästa förmånsrätt och den andra ett stöd till en förebyggande rekapitalisering av BMPS till ett belopp av 5,4 miljarder euro, som nämns i punkt 5 i förevarande förslag till avgörande.

( 12 ) Denna anmälan följde på en ansökan om ett statligt undantagsstöd i form av en förebyggande rekapitalisering i enlighet med lagdekret 237/2016, vilken ingetts av BMPS till följd av att dess försök att samla in nytt privat kapital hade misslyckats. Dessförinnan hade kommissionen, alltjämt under år 2016, till följd av Europeiska centralbankens (ECB) förklaring av den 23 december 2016, enligt vilken BMPS var solvent, tillfälligt godkänt ett individuellt likviditetsstöd till ett belopp av femton miljarder euro för BMPS på grundval av de åtaganden som erbjudits av de italienska myndigheterna, vilka hade åtagit sig att inom två månader från det att garantierna beviljades inkomma med en omstruktureringsplan, om inte stödet återbetalades inom samma frist.

( 13 ) I enlighet med denna bestämmelse kan bland annat stöd för att avhjälpa en allvarlig störning i en medlemsstats ekonomi anses vara förenliga med den inre marknaden.

( 14 ) EUT C 216, 2013, s. 1 (nedan kallat bankmeddelandet).

( 15 ) Europaparlamentets och rådets direktiv av den 15 maj 2014 om inrättande av en ram för återhämtning och resolution av kreditinstitut och värdepappersföretag och om ändring av rådets direktiv 82/891/EEG och Europaparlamentets och rådets direktiv 2001/24/EG, 2002/47/EG, 2004/25/EG, 2005/56/EG, 2007/36/EG, 2011/35/EU, 2012/30/EU och 2013/36/EU samt Europaparlamentets och rådets förordningar (EU) nr 1093/2010 och (EU) nr 648/2012 (EUT L 173, 2014, s. 190). Kommissionen ansåg att de villkor under vilka stödåtgärderna hade beviljats var förenliga med det undantag som anges i artikel 32.4 d i direktivet.

( 16 ) Kommissionen förklarade vidare att omstruktureringsplanen var ägnad att återställa BMPS långfristiga lönsamhet samt innehöll tillräckliga åtgärder för bördefördelning och tillräckliga garantier för att begränsa den otillbörliga snedvridningen av konkurrensen. Kommissionen påpekade även att det var säkerställt att omstruktureringsplanens genomförande övervakades på ett tillfredsställande sätt.

( 17 ) De fyra första grunderna vilade på följande: Den första grunden vilade på ett åsidosättande av artiklarna 18 och 21 i Europaparlamentets och rådets förordning (EU) nr 806/2014 av den 15 juli 2014 om fastställande av enhetliga regler och ett enhetligt förfarande för resolution av kreditinstitut och vissa värdepappersföretag inom ramen för en gemensam resolutionsmekanism och en gemensam resolutionsfond och om ändring av förordning (EU) nr 1093/2010 (EUT L 225, 2014, s. 1) samt på att beslutet inte var tillräckligt motiverat. Den andra grunden vilade på att kommissionen rättsstridigt skulle ha hävt FRESH-avtalen. Den tredje grunden vilade på att det omtvistade beslutet var diskriminerande gentemot innehavarna av FRESH‑obligationer, och den fjärde grunden vilade på att kommissionen genom att godkänna att åtgärder för bördefördelning tillämpades på FRESH-instrumenten skulle ha åsidosatt de rättigheter som tillkommer innehavare av FRESH-obligationer.

( 18 ) Genom meddelande av dom avseende upptagande till prövning av talan har tribunalen uppenbarligen avsett att ge sitt avgörande en principiell räckvidd.

( 19 ) Den överklagade domen, punkterna 43–55.

( 20 ) Den överklagade domen, punkterna 56–63.

( 21 ) I enlighet med artikel 4.4 i förordning 2015/1589 ska kommissionen däremot, om den efter en preliminär granskning finner att en anmäld åtgärd föranleder tveksamhet i fråga om dess förenlighet med den inre marknaden, besluta att inleda det formella granskningsförfarandet. I enlighet med artikel 6.1 i förordningen ska den berörda medlemsstaten och andra berörda parter i beslutet uppmanas att lämna sina synpunkter inom en föreskriven tidsfrist.

( 22 ) Se, för ett liknande resonemang, dom av den 24 maj 2011, kommissionen/Kronoply och Kronotex (C‑83/09 P, nedan kallad domen i målet kommissionen/Kronoply och Kronotex, EU:C:2011:341, punkt 47 samt där angiven rättspraxis). Domstolen har förklarat att när en sökande yrkar ogiltigförklaring av ett beslut om att inte göra invändningar ifrågasätts framför allt det faktum att kommissionen har fattat beslut i fråga om det aktuella stödet utan att inleda ett formellt granskningsförfarande, vilket innebär att sökandens processuella rättigheter åsidosätts (se, för ett liknande resonemang, domen i målet kommissionen/Kronoply och Kronotex, punkt 59). Om sökanden däremot ifrågasätter det beslut som innehåller själva bedömningen av stödet är enbart den omständigheten att sökanden kan anses berörd i den mening som avses i artikel 108.2 FEUF inte tillräcklig för att talan ska kunna tas upp till prövning. Sökanden måste alltså visa att denne åtnjuter en särskild ställning i den mening som avses i dom av den 15 juli 1963, Plaumann/kommissionen (25/62, EU:C:1963:17), i vilken det förklaras att andra personer än dem som ett beslut är riktat till endast kan göra anspråk på att vara personligen berörda om beslutet angår dem på grund av vissa egenskaper som är utmärkande för dem eller på grund av en faktisk situation som särskiljer dem i förhållande till alla andra personer och därigenom försätter dem i en ställning som motsvarar den som gäller för en person som ett sådant beslut är riktat till (se, för ett liknande resonemang, bland annat dom av den 2 september 2021, Ja zum Nürburgring/kommissionen, C‑647/19 P, EU:C:2021:666, punkt 32 och där angiven rättspraxis). I fråga om utvecklingen av rättspraxis avseende upptagande till prövning av tredje parts talan mot ett beslut om att inte göra invändningar, se bland annat Nehl, H. P., ”Direct Actions and Judicial Review before the Union Courts”, State Aid Law of the European Union, Oxford, 2016, s. 419.

( 23 ) Inom ramen för deras femte grund i första instans.

( 24 ) För fullständigheten skull vill jag ange att begreppet intresserad part, som definieras i artikel 1 h i förordning 2015/1589, återger begreppet berörda parter i enlighet med artikel 108.2 FEUF, så som framgår av domstolens praxis (se, för ett liknande resonemang, dom av den 2 september 2021, Ja zum Nürburgring/kommissionen, C‑647/19 P, EU:C:2021:666, punkt 56 och där angiven rättspraxis). Enligt den praxis som gällde före ikraftträdandet av rådets förordning (EG) nr 659/99 av den 22 mars 1999 om tillämpningsföreskrifter för artikel 93 EG (EGT L 83, 1999, s. 1) (föregångaren till förordning 2015/1589) var nämligen de ”berörda parter” som avsågs i artikel 93.2 EG (numera artikel 108.2 FEUF) som i enlighet med artikel 173 fjärde stycket i EG-fördraget (numera artikel 263 fjärde stycket FEUF) kan väcka en ogiltighetstalan som varande direkt och personligen berörda personer, företag eller sammanslutningar vars intressen eventuellt kunde skadas av det beviljade stödet, det vill säga särskilt konkurrerande företag och branschorganisationer (se, bland annat, dom av den 14 november 1984, Intermills/kommissionen, 323/82, EU:C:1984:345, punkt 16, och dom av den 2 april 1998, kommissionen/Sytraval och Brink’s France, C‑367/95 P, EU:C:1998:154, punkt 41).

( 25 ) Se, för ett liknande resonemang, dom av den 14 november 1984, Intermills/kommissionen (323/82, EU:C:1984:345, punkt 16), samt domen i målet kommissionen/Kronoply och Kronotex, punkt 63.

( 26 ) Se, för ett liknande resonemang, bland annat dom av den 9 juli 2009, 3F/kommissionen (C‑319/07 P, nedan kallad domen i målet 3F/kommissionen, EU:C:2009:435, punkt 33), samt domen i målet kommissionen/Kronoply och Kronotex, punkt 65.

( 27 ) I denna bestämmelse hänvisas ”framför allt” till de personkategorier som anges, nämligen stödmottagaren, konkurrerande företag och branschorganisationer.

( 28 ) I detta mål var klaganden en arbetstagarorganisation som förhandlade om de villkor på vilka arbetskraft tillhandahölls företagen och som gjorde gällande att stödåtgärder som i huvudsak syftade till att gynna sjöfolk anställda på fartyg som var registrerade i det danska internationella fartygsregistret kunde påverka dess konkurrensställning i förhållande till andra arbetstagarorganisationer för sjöfolk vars medlemmar omfattades av åtgärderna.

( 29 ) I detta mål var klagandena företag som köpte samma råvara som stödmottagaren, nämligen industrivirke, och som gjorde gällande att det statliga stöd som beviljats stödmottagaren kunde påverka deras konkurrensställning på marknaden för industrivirke.

( 30 ) Dom i målet 3F/kommissionen, punkt 33.

( 31 ) Dom i målet 3F/kommissionen, punkt 59. Det är dock inte säkert att domstolen i detta moment har hänvisat till ”konkurrensställning” i den bemärkelse som kommissionen har angett, det vill säga en verklig konkurrens på den inre marknaden i den mening som avses i artikel 107.1 FEUF.

( 32 ) Dom i målet kommissionen/Kronoply och Kronotex, punkterna 65–71.

( 33 ) C‑647/19 P, EU:C:2021:666.

( 34 ) Se förslag till avgörande av generaladvokaten Pitruzzella i målet Ja zum Nürburgring/kommissionen (C‑647/19 P, EU:C:2021:347, punkterna 30 och 31, och där angiven rättspraxis).

( 35 ) Se dom av den 2 september 2021, Ja zum Nürburgring/kommissionen (C‑647/19 P, EU:C:2021:666, punkt 57 och där angiven rättspraxis). Det förefaller mig heller inte som att domstolens slutsats på denna punkt, så som kommissionen gör gällande, motiveras av att sökandena i det aktuella fallet kunde anses vara potentiella konkurrenter till mottagaren av det omtvistade stödet. Visserligen framhöll domstolen i den domen, så som tribunalen gjorde i den överklagade domen, att sökanden var en sammanslutning vars syfte (allmänintresse) var oförenligt med stödmottagarens syfte (maximal vinst). Enligt min åsikt avsåg inte domstolen att stödja sin bedömning på ett potentiellt konkurrensförhållande utan i stället att motivera den omständigheten att beviljandet av stödet till den berörda mottagaren skulle kunna ”påverka” sökandens och dess medlemmars ”intressen” (inte nödvändigtvis ekonomiska, i fråga om en sammanslutning som har ett allmänintresse) (punkterna 66 och 67 i domen). I alla händelser slog domstolen i punkt 57 i samma dom (som följer lydelsen i punkt 30 i förslaget till avgörande av generaladvokaten Pitruzzella i målet Ja zum Nürburgring/kommissionen, C‑647/19 P, EU:C:2021:347), fast att en enhet som inte är en konkurrent till stödmottagaren kan klassificeras som ”berörd part” förutsatt att denna styrker att det föreligger en risk för att stödet har konkret inverkan på dess situation, utan att domstolen närmare preciserade begreppet konkret inverkan. Likaledes förklarade generaladvokaten i punkt 31 i sitt förslag till avgörande tydligt att ”egenskapen ’berörd part’ inte nödvändigt förutsätter att det föreligger ett konkurrensförhållande” och utesluter helt en felaktig rättstillämpning från tribunalens sida när denna betecknade sökanden som ”intresserad part”, varvid denna även hade konstaterat att sökanden ”inte på något sätt var verksam på de marknader som berördes av de aktuella åtgärderna”.

( 36 ) Det är för övrigt detta förhållande som ger mening åt de uppgifter och argument som denna part eventuellt skulle kunna tillföra under det formella granskningsförfarandet.

( 37 ) Vilket således inte endast inbegriper statliga stöd i egentlig bemärkelse utan även allt som har relevans för om ett stöd ska förklaras förenligt med den inre marknaden.

( 38 ) Se, för ett liknande resonemang, dom av den 2 september 2021, Ja zum Nürburgring/kommissionen (C‑647/19 P, EU:C:2021:666, punkt 57).

( 39 ) Eftersom denna punkt hittills inte har klarlagts inom domstolens praxis skulle det enligt min mening visserligen vara möjligt att godkänna kommissionens tolkning att endast en inverkan i samband med konkurrens är relevant för bedömningen av om en sökande har talerätt, eftersom det syfte som eftersträvas med bestämmelserna om statligt stöd (och som ligger till grund för kommissionens behörighet på området) i sak är att upprätthålla konkurrensen och eftersom ställningen som ”intresserad part” bara är ett särskilt uttryck för kriteriet att direkt och personligen vara berörd i enlighet med artikel 263 FEUF. Denna tolkning skulle emellertid enligt min åsikt medföra en alltför restriktiv tillämpning av villkoren för upptagande till prövning av talan mot ett beslut om att inte göra invändningar. Att förbinda begreppet påverkan, vilket har införts genom domstolens praxis och som införlivats med unionsrätten i artikel 1 h i förordning 2015/1589, med förekomst av en inverkan på sökandens situation i samband med konkurrens tycks mig för övrigt faktiskt innebära ett bevis på en påverkan på konkurrensen i den mening som avses i artikel 107.1 FEUF (även om det här rör sig om en annan marknad än den som berörs av det påstådda statliga stödet), något som oberoende av sin komplexitet skulle kunna gå längre än vad som krävs (och som är tillräckligt) för att pröva om en talan kan tas upp till prövning i sak och i viss utsträckning föregripa bedömningen av om denna är grundad (åtminstone i fråga om marknadseffekterna av det påstådda stödet).

( 40 ) T‑777/19, EU:T:2021:588, målet har överklagats.

( 41 ) Se dom av den 15 september 2021, CAPA m.fl./kommissionen (T‑777/19, EU:T:2021:588, punkt 53).

( 42 ) Se dom av den 15 september 2021, CAPA m.fl./kommissionen (T‑777/19, EU:T:2021:588, punkterna 97 och 101). Tribunalen ansåg att den inverkan som åberopades av sökandena var en naturlig följd dels av de franska myndigheternas beslut att genomföra dessa projekt i de berörda områdena inom ramen för deras politik för utnyttjande av energiresurser, dels av regleringen av det maritima offentliga rummet och de tekniska åtgärder som är tillämpliga på dessa projekt.

( 43 ) Mål C‑742/21, CAPA m.fl./kommissionen, vilket tilldelats mig i min befattning som generaladvokat.

( 44 ) Att vid undersökningen av om ett stöd är förenligt med den inre marknaden beakta de situationer som behandlas i det omtvistade beslutet för en bedömning av om en talan mot beslutet kan tas upp till prövning i sak gör för övrigt, enligt min åsikt, att man kan undvika ett vidgande av personkretsen avseende vilka som är berörda på sådant sätt att en allmän talerätt (actio popularis) införs.

( 45 ) Den överklagade domen, punkt 63.

( 46 ) Den överklagade domen, punkterna 60–62.

( 47 ) Den överklagade domen, punkterna 40 och 41.

( 48 ) Se den överklagade domen, punkt 40.

( 49 ) Man bör enligt min åsikt avvisa den tolkning som framförts av svarandena, att de endast var påverkade av den del av det omtvistade beslutet som gällde omstruktureringsplanen. I detta beslut fattade kommissionen nämligen inget separat beslut om omstruktureringsplanen utan uttalade sig endast om huruvida det omtvistade stödet var förenligt med den inre marknaden, sådant som det anmälts av de italienska myndigheterna, med beaktande av alla inslag i åtgärderna, inbegripet omstruktureringsplan och de åtgärder i fråga om bördefördelning som ingick i denna plan.

( 50 ) Se även dom av den 19 juli 2016, Kotnik m.fl. (C‑526/14, EU:C:2016:570, punkt 42).

( 51 ) På grund av formuleringen av det omtvistade beslutet (särskilt punkterna 101–110) anser jag nämligen att kommission åtminstone har ansett att åtgärderna för bördefördelning är mycket viktiga, för att inte säga avgörande, för förklaringen att det omtvistade stödet var förenligt med den inre marknaden. Man kan för övrigt fråga sig huruvida en eventuell kontroll av vilken inverkan som dessa åtgärder i fråga om bördefördelning har på huruvida det stöd som anmälts till kommissionen är förenligt med den inre marknaden inte ska omfattas av bedömningen (i sak) av om stödet är förenligt utan i stället av den med nödvändighet mer ytliga bedömningen av om prövningen av talan kan tas upp till prövning i sak.

( 52 ) Det är här oväsentligt att det omtvistade beslutet inte var ett ”villkorligt beslut” i den mening som avses i artikel 9.4 i förordning 2015/1589 och att de berörda åtagandena genom detta inte formellt ålades och gjordes tvingande.

( 53 ) Se bland annat punkterna 37 och 39 i den överklagade domen.

( 54 ) T‑321/13, ej publicerat, EU:T:2014:175.

( 55 ) T‑812/14 RENV, ej publicerad, EU:T:2019:885.

( 56 ) För övrigt har inte denna dom, och heller inte beslutet, överklagats.

( 57 ) Jag vill framhålla att kommissionen i sitt överklagande i förevarande mål inte har upprepat det argument som vilade på att sökandena i första instans saknade berättigat intresse av att få saken prövad.

( 58 ) I alla händelser förefaller det mig som att det mål som gav upphov till detta beslut i grunden skiljer sig från förevarande mål genom att sökandena i första instans, vilka var innehavare av efterställda bankobligationer, besvärade sig över expropriering av nämnda obligationer i samband med att banken nationaliserades av Konungariket Nederländerna jämsides med att två åtgärder avseende statligt stöd för samma bank tillkännagavs. I detta fall fann tribunalen på grundval av en mycket koncis motivering att kommissionen vid prövningen av det omtvistade stödets förenlighet enbart hade betraktat exproprieringen som en viktig del i kontexten och inte som villkor för åtgärdernas förenlighet med den inre marknaden (se beslut av den 26 mars 2014, Adorisio m.fl./kommissionen, T‑321/13, ej publicerat, EU:T:2014:175, punkt 25). Trots att tribunalen, så som kommissionen gör gällande, för övrigt också framhöll att sökandena saknade talerätt på grund av att det saknades ett konkurrensförhållande mellan dem och mottagaren av det omtvistade stödet (se beslut av den 26 mars 2014, Adorisio m.fl./kommissionen, T‑321/13, ej publicerat, EU:T:2014:175, punkterna 44–48), gjorde den detta inom prövningen av ett argument som lagts fram av samma sökande, vilket innebar att några av sökandena också var konkurrenter till stödmottagarna (se beslut av den 26 mars 2014, Adorisio m.fl./kommissionen, T‑321/13, ej publicerat, EU:T:2014:175, punkt 37).

( 59 ) På ett mer konkret plan innebar det berörda resolutionsförfarandet att det inrättades ett tillfälligt kreditinstitut (brobanken), till vilket den berörda bankens sunda affärsverksamhet överfördes, varvid förluster som hänförde sig till övriga tillgångar och skulder skulle ligga kvar som en så kallad avvecklingsenhet, och det ingick bland de åtaganden som de nationella myndigheterna anmälde till kommissionen bland annat att inga tillgångar hos innehavare av efterställda fordringar fick överföras till brobanken (se dom av en 19 december 2019, BPC Lux 2 m.fl./kommissionen, T‑812/14 RENV, ej publicerad, EU:T:2019:885, punkterna 7–14).