Förstainstansrättens dom (första avdelningen) av den 10 mars 1992. - Imperial Chemical Industries plc mot Europeiska gemenskapernas kommission. - Mål T-13/89.



Rättsfallssamling 1992 s. II-01021

Svensk specialutgåva s. II-00183

Finsk specialutgåva s. II-00175



Sammanfattning

Parter

Domskäl

Beslut om rättegångskostnader

Domslut



Nyckelord

1. Konkurrens - administrativt förfarande - kommissionens beslut varigenom en överträdelse fastställs - tillåtna bevis

(artikel 85.1 i EEG-fördraget)

2. Konkurrens - administrativt förfarande - iakttagande av rätten till försvar - rätt för dem som omfattas av ett förfarande att bli delgivna förhörsombudets rapport och yttra sig över denna - föreligger inte

3. Konkurrens - konkurrensbegränsande samverkan - avtal mellan företag - begrepp - enighet om det kommande beteendet på marknaden

(artikel 85.1 i EEG-fördraget)

4. Konkurrens - konkurrensbegränsande samverkan - förbud - konkurrensbegränsande samverkan som har verkningar efter det att den formellt har upphört - tillämpning av artikel 85 i fördraget

(artikel 85 i EEG-fördraget)

5. Konkurrens - konkurrensbegränsande samverkan - samordnat förfarande - samordning och samarbete som är oförenliga med varje företags skyldighet att sjävständigt bestämma sitt beteende på marknaden - sammanträden mellan konkurrenter i syfte att utbyta upplysningar som är av avgörande betydelse för utarbetandet av deltagarnas affärsstrategi

(artikel 85.1 i EEG-fördraget)

6. Konkurrens - konkurrensbegränsande samverkan - komplex överträdelse som innehåller delar som utgör avtal och delar som utgör samordnat förfarande - enhetlig karakteristik som "ett avtal och ett samordnat förfarande" - tillåtlighet - betydelse för bevisningen

(artikel 85.1 i EEG-fördraget)

7. Konkurrens - konkurrensbegränsande samverkan -samordnat förfarande - påverkan på handeln mellan medlemsstater - skall bedömas totalt och inte med avseende på var och en av deltagarna

(artikel 85.1 i EEG-fördraget)

8. Institutionernas rättsakter - motivering - skyldighet - räckvidd - beslut om tillämpning av konkurrensreglerna

(artikel 190 i EEG-fördraget)

9. Konkurrens - böter - belopp - fastställelse - kriterier - överträdelsernas svårhetsgrad -bedömningsunderlag - höjning av den allmänna bötesnivån - tillåtlighet - villkor

(artikel 15.2 i rådets förordning nr 17)

10. Institutionernas rättsakter - giltighetspresumtion - bestridande - villkor

Sammanfattning

1. I ett till ett företag riktat beslut enligt artikel 85.1 i fördraget kan gentemot detta företag endast sådana handlingar användas som bevis om vilka det redan vid tiden för meddelandet om anmärkningar och på grund av handlingarnas omnämnande i detta meddelande eller i bilagor till detta framgick att kommissionen avsåg att åberopa dessa handlingar, så att företaget därmed i tid kunde yttra sig över handlingarnas bevisvärde.

2. Rätten till försvar kräver inte att de företag som omfattas av ett förfarande i enlighet med artikel 85.1 i fördraget har möjlighet att yttra sig över förhörsombudets rapport. Iakttagandet av rätten till försvar säkerställs nämligen med tillräcklig rättslig säkerhet, om de olika organ som samverkar vid utarbetandet av det slutgiltiga beslutet har blivit korrekt informerade om de argument som företagen framfört som svar på de anmärkningar som kommissionen delgivit dem och gentemot de bevis som kommissionen lagt fram till stöd för dessa anmärkningar. Förhörsombudets rapport är emellertid en rent intern kommissionshandling som endast har karaktären av ett yttrande och som inte har till syfte att komplettera eller korrigera företagens argument och inte heller att framföra nya anmärkningar eller tillhandahålla nya bevis gentemot företagen.

3. För att det skall föreligga ett avtal i den mening som avses i artikel 85.1 i EEG-fördraget räcker det att de ifrågavarande företagen har uttryckt sin gemensamma vilja att bete sig på ett bestämt sätt på marknaden. Så är fallet när det förelåg enighet mellan flera företag om att uppnå mål i fråga om priser och försäljningsvolymer.

4. Artikel 85 i fördraget är tillämplig på avtal mellan företag som inte längre är i kraft men som fortsätter att ha verkningar efter det att avtalen formellt har upphört att gälla.

5. De kriterier på samordning och samarbete som gör det möjligt att bestämma begreppet samordnat förfarande skall förstås mot bakgrund av grundtanken i fördragets konkurrensregler, enligt vilken varje näringsidkare på ett självständigt sätt skall bestämma vilken affärspolicy han ämnar följa inom den gemensamma marknaden. Detta krav på självständighet utesluter visserligen inte rätten för näringsidkarna att på ett förnuftigt sätt anpassa sig till sina konkurrenters konstaterade eller förväntade beteende. Självständighetskravet hindrar dock bestämt varje sådan direkt eller indirekt kontakt mellan företag som har till syfte eller resultat antingen att påverka en aktuell eller potentiell konkurrents beteende på marknaden eller att orientera en sådan konkurrent om det beteende på marknaden som det ifrågavarande företaget har beslutat sig för - eller överväger - att självt iaktta.

Det utgör ett samordnat förfarande att delta i sammanträden som har till syfte att fastställa mål för priser och försäljningsvolymer och under vilka konkurrenterna utbyter upplysningar om de priser som de avser att tillämpa, om deras lönsamhetströsklar, om de begränsningar i försäljningsvolymerna som de anser vara nödvändiga eller om deras försäljningssiffror, eftersom de deltagande företagen inte kan underlåta att ta hänsyn till de på så sätt meddelade upplysningarna när de bestämmer hur de skall bete sig på marknaden.

6. Artikel 85.1 i fördraget innehåller inte någon särskild karakteristik när det gäller en överträdelse som visserligen är komplex men som ändå utgör en enda överträdelse eftersom den består av ett fortlöpande beteende som karakteriseras av ett enda syfte och som samtidigt innefattar faktiska omständigheter som skall anses som "avtal" och faktiska omständigheter som skall anses som "samordnade förfaranden". En sådan överträdelse kan därför karakteriseras som "ett avtal och ett samordnat förfarande" utan att det samtidigt och kumulativt krävs bevis för att var och en av dessa faktiska omständigheter uppfyller förutsättningarna både för ett avtal och för ett samordnat förfarande.

7. Ett företag skall anses ha deltagit i ett avtal eller ett samordnat förfarande som kan påverka handeln mellan medlemsstater och därmed anses ha överträtt artikel 85.1 i fördraget om beteendet hos de deltagande företagen tillsammans kan leda till ett sådant resultat, oavsett verkan av det förstnämnda företagets individuella deltagande.

8. Enligt artikel 190 i fördraget är kommissionen skyldig att motivera sina beslut och att då ange de faktiska och rättsliga omständigheter som utgör den rättsliga grunden för åtgärden samt de överväganden som fått kommissionen att fatta sitt beslut. Däremot behöver inte kommissionen, när det gäller ett beslut om tillämpning av konkurrensreglerna, behandla samtliga faktiska och rättsliga frågor som varje berörd part har åberopat under det administrativa förfarandet.

9. Vid bedömningen av hur allvarlig en överträdelse är - i syfte att fastställa bötesbeloppet - är kommissionen skyldig att inte bara beakta de särskilda omständigheterna i fallet, utan även det sammanhang inom vilket överträdelsen har begåtts, och se till att dess åtgärder har tillräckligt avskräckade verkan, framför allt vad beträffar sådana överträdelser som är särskilt skadliga för förverkligandet av gemenskapens mål.

Den omständigheten att kommissionen tidigare har tillämpat en viss bötesnivå för vissa slags överträdelser, kan inte frånta den möjligheten att höja denna nivå inom de gränser som anges i förordning nr 17, om detta är nödvändigt för att säkerställa genomförandet av gemenskapens konkurrenspolitik. Kommissionen har i synnerhet rätt att höja bötesnivån för att förstärka böternas avskräckande verkan när en bestämd typ av överträdelser, trots att deras rättsstridighet redan fastställts i inledningen av gemenskapens konkurrenspolitik, fortfarande är relativt vanliga till följd av den vinst som vissa av de berörda företagen kan uppnå genom dem.

10. Eftersom en rättsakt som delgivits och offentliggjorts skall presumeras vara giltig, åligger det den som åberopar bristande formell giltighet eller nullitet hos en rättsakt att tillhandahålla domstolen grunder som gör det möjligt för denna att inte ta hänsyn till den skenbara giltigheten.

FÖRSTAINSTANSRÄTTENS DOM (första avdelningen)

10 mars 1992 [1]

[1] Rättegångsspråk: engelska.

Sammanfattning av domen

Bakgrunden till talan

Parter

Mål T-13/89

Imperial Chemical Industries plc, engelskt bolag med säte i Millbank, London (Förenade kungariket), företrätt av D. Vaughan, QC, V. O. White och R. J. Coles, solicitors, samt D. Anderson, barrister med delgivningsadress i Luxemburg hos advokaten L. H. Dupong, 14a, rue des Bains,

sökande,

mot

Europeiska gemenskapernas kommission, företrädd av juridiske chefsrådgivaren A. McClellan, i egenskap av ombud, biträdd av K. Banks, rättstjänsten, i egenskap av ombud, med delgivningsadress i Luxemburg hos R. Hayder, rättstjänsten, Centre Wagner, Kirchberg,

svarande.

Talan avser ogiltigförklaring av kommissionens beslut av den 23 april 1986 om ett förfarande för tillämpning av artikel 85 i EEG-fördraget (IV/31.149 - Polypropen).

FÖRSTAINSTANSRÄTTEN (första avdelningen)

sammansatt av ordföranden J. L. Cruz Vilaça, samt domarna R. Schintgen, D. A. O. Edward, H. Kirschner, och K. Lenaerts,

generaladvokat: B. Vesterdorf,

justitiesekreterare: H. Jung,

som beaktat det skriftliga förfarandet och vad som förekommit vid den muntliga förhandlingen som ägde rum den 10-15 december 1990,

som hört generaladvokatens förslag till avgörande, framlagt vid sammanträde den 10 juli 1991,

meddelar följande

Domskäl

dom

Bakgrunden till talan

1 Förevarande mål gäller ett beslut av kommissionen genom vilket femton producenter av polypropen ålades böter för överträdelse av artikel 85.1 i EEG-fördraget. Den produkt, polypropen, som är föremål för det angripna beslutet (härefter benämnt "beslutet") är en av de främsta termoplastiska bulkpolymererna. Polypropen säljs av producenterna till företag som förädlar den till hel- eller halvfabrikat. De främsta polypropenproducenterna har ett sortiment med mer än hundra olika kvaliteter som täcker en vid skala av slutanvändningar. De viktigaste baskvaliteterna av polypropen är benämnda fiber, formsprutad homopolymer, formsprutad sampolymer, slagseg sampolymer samt folie. De företag som beslutet riktar sig till är alla betydande producenter av petrokemiska produkter.

2 Den västeuropeiska marknaden för polypropen förses nästan uteslutande med produkter från produktionsenheter i Europa. Före 1977 försörjde följande tio producenter marknaden: Montedison (sedemera Montepolimeri SpA som därefter blev Montedipe SpA), Hoechst AG, Imperial Chemical Industries plc och Shell International Chemical Company Ltd (härefter de "fyra stora") som tillsammans innehade 64 % av marknaden, Enichem Anic SpA i Italien, Rhône-Poulenc SA i Frankrike, Alcudia i Spanien, Chemische Werke Hüls och Basf AG i Tyskland samt Chemie Linz AG i Österrike. Efter utgången av de huvudpatent som innehafts av Montedison uppträdde 1977 sju nya producenter i Västeuropa: Amoco och Hercules Chemicals NV i Belgien, ATO Chimie SA och Solvay et Cie SA i Frankrike, SIR i Italien, DSM NV i Nederländerna och Taqsa i Spanien. Saga Petrokjemi AS & Co., en norsk producent, började sin verksamhet i mitten av 1978 och Petrofina SA 1980. Tillkomsten av nya producenter med en nominell kapacitet på omkring 480 000 ton innebar en väsentlig ökning av produktionskapaciteten i Västeuropa som under flera år inte åtföljdes av någon motsvarande ökning av efterfrågan, vilket fick till följd ett lågt utnyttjande av produktionskapaciteten. Utnyttjandegraden ökade emellertid successivt mellan 1977 och 1983 då den steg från 60 till 90 %. Enligt beslutet förelåg ungefärlig jämvikt mellan utbud och efterfrågan från och med 1982. Under den största delen av referensperioden (1977-1983) karaktäriserades dock polypropenmarknaden, uppgavs det, av antingen dålig lönsamhet eller betydande förluster, särskilt beroende på omfattningen av de fasta kostnaderna och ökningen av priset på råvaran, propen.

Enligt beslutet (punkt 8) innehade 1983 Montepolimeri SpA 18 % av den europeiska polypropenmarknaden, Imperial Chemical Industries plc, Shell International Chemical Company Ltd och Hoechst AG 11% vardera, Hercules Chemicals NV något mindre än 6%, ATO Chimie SA, BASF AG, DSM NV, Chemische Werke Hüls, Chemie Linz AG, Solvay et Cie SA och Saga Petrokjemi AS & Co. 3-5% vardera samt Petrofina SA omkring 2%. Polypropenhandeln mellan medlemsstaterna var enligt beslutet omfattande, eftersom var och en av producenterna som under denna tid var etablerade i gemenskapen sålde inom alla eller nästan alla medlemsstater.

3 Imperial Chemical Industries plc var en av de producenter som försåg marknaden med sina produkter under 1977 och är en av de "fyra stora". Företagets marknadsandel uppgick till mellan 10,6 och 11,4 %.

4 Den 13 och 14 oktober 1983 genomförde tjänstemän från kommissionen i enlighet med artikel 14.3 i rådets förordning nr 17 av den 6 februari 1962, Första förordningen om tillämpning av fördragets artiklar 85 och 86 (EGT 1962, nr 13, s. 204, fransk version; svensk specialutgåva del 08, volym 01; härefter benämd "förordning nr 17"), samtidiga undersökningar hos följande företag som är producenter av polypropen och förser den gemensamma marknaden med denna produkt:

- ATO Chimie SA, numera Atochem (härefter benämnt "ATO"),

- BASF AG (härefter benämnt "BASF"),

- DSM NV (härefter benämnt "DSM"),

- Hercules Chemicals NV (härefter benämnt "Hercules"),

- Hoechst AG (härefter benämnt "Hoechst"),

- Chemische Werke Hüls (härefter benämnt "Hüls"),

- Imperial Chemical Industries plc (härefter benämnt "ICI"),

- Montepolimeri SpA, numera Montedipe (härefter benämnt "Monte"),

- Shell International Chemical Company Ltd (härefter benämnt "Shell"),

- Solvay et Cie SA (härefter benämnt "Solvay"),

- BP Chimie (härefter benämnt "BP"),

Ingen undersökning genomfördes hos Rhône-Poulenc SA (härefter benämnt "Rhône-Poulenc") eller hos Enichem Anic SpA.

5 Efter undersökningarna riktade kommisssionen en begäran om upplysningar i enlighet med artikel 11 i i förordning nr 17 (härefter benämnd "begäran om upplysningar") inte endast till ovannämnda företag utan även till följande företag:

- Amoco,

- Chemie Linz AG (härefter benämnt "Linz"),

- Saga Petrokjemi AS & Co., som numera ingår i Statoil ("härefter benämnt "Statoil"),

- Petrofina SA (härefter benämnt "Petrofina"),

- Enichem Anic SpA (härefter benämnt "Anic")

Linz, som är ett i Österrike etablerat företag, bestred kommissionens behörighet och vägrade att besvara begäran. I enlighet med artikel 14.2 i ovannämnda förordning genomförde därefter kommissionens tjänstemän undersökningar hos Anic och Saga Petrochemicals UK Ltd, Sagas engelska dotterbolag, samt hos Linz försäljningsagenturer i Förenade kungariket och Förbundsrepubliken Tyskland. Ingen begäran om upplysningar riktades till Rhône-Poulenc.

6 Med ledning av det bevismaterial som erhölls inom ramen för dessa undersökningar och denna begäran om upplysningar kom kommissionen fram till att producenterna mellan 1977 och 1983 i strid med artikel 85 i EEG-fördraget genom en rad prisinitiativ regelbundet fastställt målpriser samt utarbetat ett system för årlig kontroll av försäljningsvolymerna i syfte att mellan sig dela upp den disponbla marknaden enligt överenskomna procentsatser eller volymer. Därför beslöt kommissionen den 30 april 1984 att inleda ett förfarande enligt artikel 3.1 i förordning nr 17. I maj 1984 tillställde kommisssionen de ovannämnda företagen med undantag för Anic och Rhône-Poulenc ett skriftligt meddelande om anmärkningar. Samtliga mottagare svarade skriftligt.

7 Den 24 oktober 1984 sammanträffade det av kommissionen utsedda förhörsombudet med de juridiska rådgivarna till mottagarna av meddelandet om anmärkningar, för att komma överens om vissa procedurregler för det inom ramen för det administrativa förfarandet föreskrivna förhöret, vilket skulle börja den 12 november 1984. Vid detta sammanträde tillkännagav kommissionen dessutom att den, till följd av de argument som framförts av företagen i deras svar på meddelandet om anmärkningar, inom kort skulle sända företagen ytterligare material till komplettering av det bevismaterial angående genomförandet av prisinitiativ som redan delgivits dem. I enlighet därmed sände kommissionen den 31 oktober 1984 till företagens juridiska rådgivare en rad handlingar bestående av kopior av prisinstruktioner från producenterna till dessas försäljningskontor inklusive tabeller med sammanfattningar av dessa handlingar. För att säkerställa skyddet för affärshemligheter förenade kommissionen översändandet av dessa handlingar med vissa villkor.

Särskilt fick handlingarna inte komma till företagens affärsavdelningars kännedom. Flera företags advokater vägrade att acceptera dessa villkor och skickade tillbaka dokumentationen före förhöret.

8 Med anledning av de upplysningar som lämnades i de skriftliga svaren på meddelandet om anmärkningar beslöt kommissionen att utsträcka förfarandet till Anic och Rhône-Poulenc. För detta ändamål sändes till dessa företag den 25 oktober 1984 ett meddelande om anmärkningar liknande det som tillställts de femton andra företagen.

9 En första förhörsperiod ägde rum den 12-20 november 1984, under vilken alla företagen hördes med undantag av Shell (som hade vägrat att delta i något förhör) samt Anic, ICI och Rhône-Poulenc (som ansåg att de inte hade fått tillräcklig möjlighet att förbereda sitt ärende).

10 Under dessa förhör vägrade flera företag att gå in på de frågor som togs upp i den dokumentation som sänts till dem den 31 oktober 1984 och gjorde därvid gällande att kommissionen radikalt hade ändrat inriktning i sin argumentation och att företagen åtminstone borde få tillfälle att avge skriftliga yttranden. Andra företag hävdade att de inte fått tillräckligt med tid att studera ifrågavarande handlingar före förhöret. En gemensam skrivelse med det innehållet avsändes till kommissionen den 28 november 1984 genom advokaterna för BASF, DSM, Hercules, Hoechst, ICI, Linz, Monte, Petrofina och Solvay. I en skrivelse av den 4 december 1984 förklarade Hüls att företaget anslöt sig till denna ståndpunkt.

11 Kommissionen sände därför den 29 mars 1985 en ny serie handlingar till företagen innehållande prisinstruktioner som företagen gett sina försäljningskontor, åtföljda av tabeller över priser och en sammanfattning av bevis beträffande varje prisinitiativ för vilket det fanns handlingar tillgängliga. Kommissionen anmodade företagen att svara såväl skriftligen som under en ny förhörsomgång och meddelade att den upphävde de restriktioner som ursprungligen föreskrivits i fråga om vidarebefordran av handlingar till affärsavdelningarna.

12 I en annan skrivelse daterad samma dag besvarade kommissionen de av advokaterna framförda argumenten enligt vilka kommissionen inte hade gett en precis rättslig definition av den åberopade konkurrensbegränsande samverkan enligt artikel 85.1 i fördraget, och anmodade företagen att skriftligen och muntligen yttra sig till kommissionen.

13 En andra förhörsperiod ägde rum den 8-11 juli 1985 och den 25 juli 1985. Anic, ICI och Rhône-Poulenc yttrade sig vid detta tillfälle och de övriga företagen (med undantag av Shell) kommenterade de frågor som behandlats i kommissionens båda skrivelser av den 29 mars 1985.

14 Ett utkast till förhörsprotokoll åtföljt av relevant dokumentation sändes den 19 november 1985 till ledamöterna i den rådgivande kommittén för kartell- och monopolfrågor (härefter benämnd "den rådgivande kommittén") och den 25 november 1985 till företagen. Den rådgivande kommittén avgav sitt yttrande vid sitt 170:e sammanträde den 5 och 6 december 1985.

15 Vid slutet av detta förfarande fattade kommissionen det omtvistade beslutet av den 23 april 1986, i vilket följande föreskrivs:

"Artikel 1

Anic SpA, ATO Chemie SA (numera Atochem), BASF AG, DSM NV, Hercules Chemicals NV, Hoechst AG, Chemische Werke Hüls (numera Hüls AG), ICI plc, Chemische Werke Linz, Montepolimeri SpA (numera Montedipe), Petrofina SA, Rhône-Poulenc SA, Shell International Chemical Co. Ltd, Solvay & Cie och Saga Petrokjemi AG & Co. (ingår numera i Statoil) har överträtt bestämmelserna i artikel 85.1 i EEG-fördraget genom att

- vad avser Anic från omkring november 1977 till slutet av 1982 eller början av 1983,

- vad avser Rhône-Poulenc från omkring november 1977 till slutet av 1980,

- vad avser Petrofina från 1980 till åtminstone november 1983,

- vad avser Hoechst, ICI, Montepolimeri och Shell från mitten av 1977 till åtminstone november 1983,

- vad avser Hercules, Linz, Saga och Solvay från omkring november 1977 till åtminstone november 1983,

- vad avser ATO från åtminstone 1978 till åtminstone november 1983,

- vad avser BASF, DSM och Hüls från en obestämd tidpunkt mellan 1977 och 1979 till åtminstone november 1983,

delta i ett avtal och ett samordnat förfarande som gick tillbaka till mitten av 1977 och enligt vilka de producenter som förser den gemensamma marknadens territorium med polypropen

a) tog kontakt med varandra och regelbundet träffades (sedan början av 1981 två gånger i månaden) inom ramen för hemliga sammanträden för att diskutera och slå fast sin affärsstrategi,

b) periodiskt fastställde "målpriser" (eller minimipriser) för försäljningen av produkten i var och en av gemenskapens medlemsstater,

c) kom överens om diverse åtgärder för att underlätta genomförandet av sådana målpriser, inklusive (och huvudsakligen) tillfälliga begränsningar av produktionen, utbyte av detaljerade upplysningar om sina leveranser, hållande av lokala sammanträden och från och med slutet av 1982 ett system med "account management" i syfte att genomföra prishöjningar gentemot vissa kunder,

d) företog samtidiga prishöjningar för att genomföra de nämnda målen,

e) delade upp marknaden genom att ge varje producent ett årligt försäljningsmål eller en årlig "försäljningskvot" (1979, 1980 och under åtminstone en del av 1983) eller, i brist på ett slutgiltigt avtal för hela året, genom att kräva att producenterna begränsade sin månatliga försäljning genom hänvisning till en föregående period (1981, 1982).

Artikel 2

De i artikel 1 nämnda företagen skall omedelbart upphöra med ovan angivna överträdelser (om så inte redan skett) och i framtiden inom ramen för sin verksamhet inom polypropensektorn avhålla sig från varje avtal eller samordnat förfarande som kan ha samma eller liknande syfte eller resultat, inklusive varje utbyte av upplysningar av den art som i allmänhet betraktas som affärshemligheter och varigenom deltagarna informeras direkt eller indirekt om andra individuella producenters produktion, leveranser, lagerstorlek, försäljningspriser, kostnader eller investeringsplaner eller som skulle kunna göra det möjligt för dem att övervaka genomförandet av varje uttryckligt eller tyst avtal eller varje samordnat förfarande i fråga om pris eller marknadsuppdelning inom gemenskapen. Varje system för utbyte av allmän information som producenterna kan vara anslutna till (som t.ex. Fides) skall administreras på ett sådant sätt att det utesluter all information som gör det möjligt att identifiera enskilda producenters beteende. Företagen skall särskilt avhålla sig från att sinsemellan utbyta någon ytterligare information rörande konkurrens som inte omfattas av ett sådant system.

Artikel 3

Med anledning av den i artikel 1 fastställda överträdelsen åläggs de i detta beslut angivna företagen följande böter:

i) Anic SpA, 750 000 ECU eller 1 103 692 500 ITL i böter,

ii) Atochem, 1 750 000 ECU eller 11 973 325 FRF i böter,

iii) BASF AG, 2 500 000 ECU eller 5 362 225 DEM i böter,

iv) DSM NV, 2 750 000 ECU eller 6 657 640 NLG i böter,

v) Hercules Chemicals NV, 2 750 000 ECU eller 120 569 620 BEF i böter,

vi) Hoechst AG, 9 000 000 ECU eller 19 304 010 DEM i böter,

vii) Hüls AG, 2 750 000 ECU eller 5 898 447,50 DEM i böter,

viii) ICI plc, 10 000 000 ECU eller 6 447 970 GBP i böter,

ix) Chemische Werke Linz, 1 000 000 ECU eller 1 471 590 000 ITL i böter,

x) Montedipe, 11 000 000 ECU eller 16 187 490 000 ITL i böter,

xi) Petrofina SA, 600 000 ECU eller 26 306 100 BEF i böter,

xii) Rhône-Poulenc SA, 500 000 ECU eller 3 420 950 FRF i böter,

xiii) Shell International Chemical Co. Ltd, 9 000 000 ECU eller 5 803 173 GBP i böter,

xiv) Solvay & Cie, 2 500 000 ECU eller 109 608 750 BEF i böter,

xv) Statoil, Den Norske Stats Oljeselskap AS (som numera inbegriper Saga Petrokjemi), 1 000 000 ECU eller 644 797 GBP i böter.

Artiklarna 4 och 5

(inte återgivna)"

16 Den 8 juli 1986 sändes till företagen det slutgiltiga förhörsprotokollet innehållande de av företagen begärda ändringarna, tilläggen och strykningarna.

Förfarandet

17 Under dessa omständigheter har sökanden, genom ansökan som inkom till domstolens kansli den 31 juli 1986, väckt förevarande talan om ogiltigförklaring av beslutet. Tretton av de fjorton övriga företagen till vilka detta beslut är riktat har likaledes väckt talan om ogiltigförklaring (målen T-1/89-T-4/89, T-6/89-T-12/89, T-14/89 och T-15/89).

18 Genom en särskild handling som ingavs samma dag har ICI begärt att domstolen i enlighet med artikel 91 i rättegångsreglerna skall ålägga kommissionen att inge de handlingar som kommissionen vägrat att delge bolaget. Denna begäran avslogs genom domstolens beslut av den 11 december 1986 (mål 212/86 R ICI mot kommissionen, ej publicerat i rättsfallssamlingen).

19 Det skriftliga förfarandet ägde i sin helhet rum vid domstolen.

20 Genom beslut av den 15 november 1989 hänsköt domstolen detta mål och de tretton övriga målen till förstainstansrätten i enlighet med artikel 14 i rådets beslut av den 24 oktober 1988 om upprättandet av Europeiska gemenskapernas förstainstansrätt (härefter benämnt "rådets beslut av den 24 oktober 1988").

21 I enlighet med artikel 2.3 i rådets beslut av den 24 oktober 1988 utsågs en generaladvokat av förstainstansrättens ordförande.

22 Genom skrivelse av den 3 maj 1990 anmodade förstainstansrättens justitiesekreterare parterna att delta i ett informellt sammanträde för att närmare bestämma uppläggningen av det muntliga förfarandet. Detta sammanträde ägde rum den 28 juni 1990.

23 Genom skrivelse av den 9 juli 1990 anmodade förstainstansrättens justitiesekreterare parterna att yttra sig om ett eventuell förening av målen T-1/89-T-4/89 och T-6/89-T-15/89 vad gällde det muntliga förfarandet. Ingen av parterna hade någon invändning på denna punkt.

24 Genom beslut av den 25 september 1990 förenade förstainstansrätten med anledning av sambandet dem emellan ovannämnda mål vad gällde det muntliga förfarandet i enlighet med artikel 43 i rättegångsreglerna för domstolen, vilka regler då gällde i tillämpliga delar för rättegången vid förstainstansrätten enligt artikel 11 tredje stycket i rådets beslut av den 24 oktober 1988.

25 Genom beslut av den 15 november 1990 tog förstainstansrätten ställning till den begäran om konfidentiell behandling som ingivits av sökandena i målen T-2/89, T-3/89, T-9/89, T-11/89, T-12/89 och T-13/89 och biföll denna begäran till en del.

26 Genom skrivelser som inkom till förstainstansrättens kansli mellan den 9 oktober och den 29 november 1990 besvarade parterna de frågor som förstainstansrätten hade ställt till dem i skrivelser från justitiesekreteraren av den 19 juli 1990.

27 Mot bakgrund av svaren på dessa frågor och med anledning av referentens rapport samt efter att ha hört generaladvokaten beslöt förstainstansrätten att inleda det muntliga förfarandet utan föregående bevisupptagning.

28 Parterna höll anföranden och besvarade förstainstansrättens frågor under det muntliga förfarande som ägde rum den 10-15 december 1990.

29 Generaladvokatens avgav sitt förslag till avgörande vid sammanträde den 10 juli 1991.

Parternas yrkanden

30 ICI har yrkat att förstainstansrätten skall

1. ogiltigförklara kommissionens beslut av den 23 april 1986 (IV.31/149 - Polypropen) i den mån det berör ICI,

2. upphäva eller sätta ned de böter som ålagts ICI,

3. om ICI var skyldigt att betala böterna omedelbart utan att kunna uppskjuta betalningen, förplikta kommissionen att till ICI återbetala de erlagda böterna eller en lämplig andel därav med ränta beräknad efter en räntesats som är 1 % högre än den utlåningsränta som fastställs av den bank i Förenade kungariket som anges i artikel 4 i beslutet,

4. förplikta kommissionen att ersätta samtliga rättegångskostnader.

Kommissionen har å sin sida yrkat att förstainstansrätten skall

- ogilla sökandens talan,

- förplikta sökanden att ersätta rättegångskostnaderna.

Saken

31 Förstainstansrätten anser att följande invändningar från sökandens sida skall prövas. För det första invändningarna om att det skett ett åsidosättande av rätten till försvar därigenom att kommissionen underlåtit att till sökanden översända handlingar på vilka den grundade beslutet (1), därigenom att sökanden inte delgavs förhörsombudets rapport (2) och därigenom att kommissionen fattat ett förhastat avgörande på grundval av förutfattade meningar (3). För det andra skall invändningarna om fastställelse av överträdelsen prövas. Dessa invändningar rör dels de faktiska omständigheter som kommissionen kommit fram till (1), dels tillämpningen av artikel 85.1 i EEG-fördraget på dessa omständigheter (2), varvid det har gjorts gällande att kommissionen inte karakteriserade överträdelsen korrekt (A), att kommissionen inte bedömde det konkurrensbegränsande syftet eller det konkurrensbegränsande resultatet korrekt (B) och att kommissionen inte bedömde påverkan på handeln mellan medlemsstater korrekt (C). För det tredje invändningarna om beslutets motivering. För det fjärde invändningarna om fastställelsen av böterna, vilka påståtts vara delvis preskriberade (1) samt oproportionerliga i förhållande till den påstådda överträdelsens varaktighet (2) och svårhetsgrad (3).

Rätten till försvar

1. Underlåtenhet att översända handlingar vid tiden för meddelandet om anmärkningar

32 Sökanden har gjort gällande att kommissionen vid tiden för meddelandet om anmärkningar underlät att till sökanden översända fjorton handlingar eller serier av handlingar som kommissionen grundade sitt beslut på. Kommissionen gjorde det därmed omöjligt för sökanden att yttra sig om innehållet i dessa handlingar. Det gällde handlingar som påträffades hos ATO och som rörde utbyte av upplysningar om de franska producenternas leveranser och tillämpning av kvoter på den franska marknaden under 1979 (punkt 15 h i beslutet), en handling av den 6 september 1977 som enligt uppgift påträffades hos Solvay (punkt 16 näst sista stycket i beslutet), två protokoll från interna sammanträden hos Shell den 5 juli och den 12 september 1979 (punkterna 29 och 31 i beslutet), en intern handling från Solvay där de "uppnådda priserna" för oktober och november 1980 jämfördes med "listpriserna" för januari 1981 (punkt 32 i beslutet), en påminnelse från Solvay till bolagets försäljningskontor av den 17 juli 1981 (punkt 35 i beslutet), en handling från Shell om fastställelse av ett målpris per den 1 november 1981 (punkt 36 första stycket i beslutet), en skrivelse från Hercules som visar att målpriset reviderades nedåt i december 1981 (punkt 36 i beslutet), en intern skrivelse från Hoechst av den 6 juni 1983 där ett minimipris fastställdes från och med den 1 juli samma år och ett telexmeddelande från Linz av den 8 juni 1983 (punkt 49 i beslutet), två handlingar från Shell benämnda "PP W. Europe Pricing" och "Market quality report" (punkt 49 i beslutet), en intern skrivelse från ATO av den 28 september 1983 (punkt 51 i beslutet) och slutligen ett arbetsdokument beträffande första kvartalet 1983 som påträffades hos Shell (punkterna 63 tredje stycket och 64 i beslutet).

33 Kommissionen har gjort gällande att de handlingar som nämns i punkterna 15, 32 och 35 i beslutet gjordes tillgängliga för sökanden under förfarandet för insyn i handlingarna i ärendet. Kommissionen har tillagt att telexmeddelandet från Linz av den 8 juni 1983 delgavs som bilaga Linz H1 till skrivelsen av den 29 mars 1985. I ett mycket begränsat antal fall ansåg kommissionen att handlingarna innehöll känsliga uppgifter om en bestämd producent och lät därför inte övriga producenter få tillgång till dessa handlingar. Avslutningsvis har kommissionen anfört att ingen av de handlingar som sökanden nämnt var under alla omständigheter väsentlig för avgörandet av detta mål, eftersom dessa handlingar antingen inte berörde ICI eller endast bekräftade andra handlingar. Sökanden har för övrigt inte försökt förklara på vilket sätt dess rätt till försvar kunde ha påverkats av det förhållandet att de ifrågavarande handlingarna inte delgavs sökanden.

34 Förstainstansrätten konstaterar att enligt domstolens rättspraxis det viktiga inte är handlingarna som sådana utan de slutsatser som kommissionen har dragit av dessa. Om dessa handlingar inte nämndes i meddelandet om anmärkningar kunde det berörda företaget med rätta anta att de inte hade någon betydelse i ärendet. Genom att inte informera ett företag om att vissa handlingar skulle användas i beslutet, hindrade kommissionen företaget från att i tid ta ställning till dessa handlingars bevisvärde. Härav följer att dessa handlingar inte kan betraktas som giltiga bevis mot företaget. (dom av den 25 oktober 1983 i mål 107/82, AEG Telefunken mot kommissionen, punkt 27, Rec. 1983, s. 3151, och senast dom av den 3 juli 1991 i mål C-62/86, AKZO Chemie mot kommissionen, punkt 21, Rec. 1991, s. I-3359).

35 I förevarande fall kan endast de handlingar som nämns i det allmänna eller särskilda meddelandet om anmärkningar eller i skrivelsen av den 29 mars 1985 eller de handlingar som bifogats dessa dokument utan att där särskilt omnämnas, anses som bevis mot sökanden inom ramen för detta mål. De handlingar som bifogats meddelandena om anmärkningar men inte nämns i dessa kan endast göras gällande mot sökanden i beslutet, om sökanden av meddelandena om anmärkningar rimligtvis kunde sluta sig till vilka slutsatser kommissionen avsåg att dra av handlingarna.

36 Det följer av föregående överväganden att det bland de handlingar som sökanden nämnt endast är telexmeddelandet från Linz av den 8 juni 1983 som kan användas som bevis mot sökanden, eftersom det nämns i skrivelsen av den 29 mars 1985, till vilken det dessutom utgör bilaga Linz H1. De övriga handlingar som sökanden nämnt kan inte anses som bevis mot sökanden inom ramen för detta mål.

37 Frågan om de sistnämnda handlingarna utgör ett oundgängligt stöd för vad kommissionen i beslutet funnit styrkt gentemot sökanden omfattas av förstainstansrättens prövning av om vad kommissionen funnit utrett var välgrundat.

2. Underlåtenhet att delge förhörsombudets rapport

38 Sökanden har gjort gällande att förhörsombudets rapport inte ställdes till sökandens förfogande trots att sökanden gjorde en begäran om detta hos kommissionen. Sökanden har erinrat om att den i enlighet med artikel 91 i rättegångsreglerna begärde att förstainstansrätten skulle förplikta kommissionen att förete denna rapport i vilken förhörsombudet enligt sökanden medgav att det rådde intensiv konkurrrens på marknaden. Sökanden är medveten om att denna begäran avslogs genom domstolens ovannämnda beslut av den 11 december 1986 ICI mot kommissionen, punkterna 5-8, men har ändå anmodat förstainstansrätten att förordna om företeende av denna rapport eller åtminstone sätta sig in i denna på grund av svagheterna hos kommissionens argument i sakfrågan.

39 Kommissionen har med hänvisning till det beslut som domstolen meddelade den 11 december 1986 (punkt 7) med anledning av ICI:s begäran vägrat delge sökanden förhörsombudets rapport. Kommissionen anser att det saknas anledning att upphäva det beslutet.

40 Förstainstansrätten anser att rätten till försvar inte kräver att de företag som omfattas av ett förfarande i enlighet med artikel 85.1 i EEG-fördraget har möjlighet att yttra sig över förhörsombudets rapport, vilken utgör ett rent internt kommissionsdokument. Härvidlag har domstolen funnit att rapporten för kommissionen har karaktären av ett yttrande, att kommissionen på intet sätt är skyldig att rätta sig efter rapporten och att under dessa omständigheter rapporten inte är någon avgörande faktor som gemenskapsdomstolen skall ta hänsyn till vid sin prövning (ovannämnda beslut av den 11 december 1986 i målet 212/86 R, punkterna 5-8). Iakttagandet av rätten till försvar säkerställs nämligen med tillräcklig rättslig säkerhet, om de olika organ som samverkar vid utarbetandet av det slutgiltiga beslutet har blivit korrekt informerade om de argument som företagen framfört som svar på de anmärkningar som kommissionen delgivit dem och gentemot de bevis som kommissionen lagt fram till stöd för dessa anmärkningar (dom av den 9 november 1983 i målet 322/81, Rec. 1983 s. 3461, punkt 7).

41 Härvidlag skall det framhållas att förhörsombudets rapport inte har till syfte att komplettera eller korrigera företagens argument och inte heller att framföra nya anmärkningar eller tillhandahålla nya bevis gentemot företagen, utan rapportens syfte är att ge uttryck för uppfattningen hos en tjänsteman vid kommissionen när denna skall anta ett beslut. Härav följer dels att företagen inte med stöd av rätten till försvar kan kräva att förhörsombudets rapport delges dem så att de kan yttra sig över denna (se domstolens dom av den 17 januari 1984 i förenade målen 43/82 och 63/82, VBVB och VBBB mot kommissionen, Rec. 1984 s. 19, punkt 25), dels att förstainstansrätten saknar anledning att förplikta kommissionen att förete rapporten.

42 Sökandens invändning kan därför inte godtas.

3. Förhastat avgörande och förutfattade meningar

43 Sökanden har gjort gällande att kommisssionen underlät att uppfylla de skyldigheter som åläggs den enligt domstolens rättspraxis och kommissionens egen praxis (dom av den 21 februari 1984 i målet 86/82 Hasselblad mot kommissionen, Rec. 1984 s. 883, förslag till avgörande, s. 914 och 915, samt punkt 45 i Kommissionens femtonde rapport om konkurrenspolitiken) genom att kommissionen inte behandlade ärendet fördomsfritt och genom att den fattade ett förhastat avgörande, även om den i viss mån mildrade sin inställning till följd av de yttranden som ICI ingav och förhöret med ICI. Detta förhastade avgörande föranledde kommission att fastslå att överträdelserna var "synnerligen allvarliga", att ålägga sådana höga böter och att, i strid med förhörsombudets uppfattning, vägra medge att det rådde intensiv konkurrens på marknaden under den aktuella perioden och att marknaden, och särskilt priserna, inte påverkades alls av de eventuella överenskommelser som ingåtts mellan producenterna. Kommissionen visade således att den var fast besluten att inte låta sina förutfattade meningar påverkas av de stora antalet vittnesmål, undersökningar och expertutlåtanden.

44 Kommissionen har anfört att man inte kan kritisera den för att ha fattat ett förhastat avgörande, eftersom ståndpunkten i beslutet är berättigad, och att kommissionen kom fram till denna ståndpunkt efter att ha beaktat parternas argument. Kommissionen blev i förevarande fall övertygad av den omfattande bevisningen som inte kan förenas med sökandens argument att det rådde "intensiv konkurrens".

45 Förstainstansrätten finner att frågan om huruvida kommisssionen fattade ett förhastat avgörande på grundval av förutfattade meningar inte kan särskiljas från frågan om huruvida de faktiska omständigheter som kommissionen kommit fram till i beslutet får stöd av de bevis som den har framlagt. Eftersom det här rör sig om en sakfråga som hänger samman med fastställelsen av överträdelsen skall den prövas senare i samband med övriga därmed sammanhängande frågor.

Fastställelse av överträdelsen

46 Enligt beslutet (punkt 80 första stycket) deltog de polypropenproducenter som levererade till gemenskapen från 1977 i ett helt komplex av planer, arrangemang och åtgärder som beslöts inom ramen för ett system med regelbundna sammanträden och ständiga kontakter. I beslutet (punkt 80 andra stycket) tilläggs att producenternas övergripande plan var att mötas för att träffa uttryckliga avtal om särskilda frågor.

47 Under dessa förhållanden skall det först prövas om kommissionen har styrkt de av den anförda faktiska omständigheterna rörande avtalet om minimipriser och sammanträdet i "European Association for Textile Polyolefins" (härefter benämnt "EATP") den 22 november 1977 (A), systemet med regelbundna sammanträden (B), prisinitiativen (C), åtgärder för att underlätta genomförandet av prisintiativen (D) och fastställelsen av avsättningsmål och kvoter (E). Därvid skall den angripna rättsakten (a) och parternas argument (b) först redovisas och sedan bedömas (c). Därefter skall tillämpningen av artikel 85.1 i EEG-fördraget på dessa faktiska omständigheter prövas.

1. De faktiska omständigheterna

A - Avtalet om minimipriser och EATP:s sammanträde den 22 november 1977

a) Den angripna rättsakten

48 I beslutet (punkt 16 första, andra och tredje styckena; se också punkt 67 första stycket) anges att de etablerade producenterna under 1977, efter det att sju nya polypropenproducenter framträtt i Västeuropa, inledde överläggningar med varandra för att försöka undvika ett betydande prisfall med åtföljande förluster. Inom ramen för dessa överläggningar tog de viktigaste producenterna Monte, Hoechst. ICI och Shell initiativet till ett "avtal om minimipriser" som skulle träda i kraft den 1 augusti 1977. Det ursprungliga avtalet omfattade inte någon volymkontroll men om avtalet visade sig vara framgångsrikt var det avsikten att kvantitativa begränsningar skulle införas för 1978. Detta avtal skulle gälla under en första period om fyra månader och avtalets närmare bestämmelser meddelades de övriga producenterna, däribland Hercules, vars försäljningsdirektör antecknade att minimipriserna för huvudkvaliteterna i de enskilda medlemsstaterna var baserade på ett marknadspris för fiberkvalitet på 1,25 DEM/kg.

49 Enligt beslutet (punkt 16 femte stycket) medgav ICI och Shell att de haft kontakt med andra producenter för att studera sätten att hejda prisfallet. Enligt ICI är det möjligt att man föreslog en prisnivå som priserna inte fick gå under. ICI och Shell bekräftade att överläggningen inte var begränsad till de "fyra stora". Det var inte möjligt att få några närmare detaljer om hur avtalet rörande minimipriser fungerade. Men i november 1977, då fiberpriset förefaller ha fallit till runt 1,00 DEM/kg, meddelade Monte sin avsikt att höja det till 1,30 DEM/kg från och med den 1 december. Den 25 november rapporterade fackpressen att de tre andra stora stödde detta initiativ och hade för avsikt att företa liknande höjningar, vilka skulle träda i kraft samma dag eller senare i december.

50 Enligt beslutet (punkt 17 först och andra styckena) var det ungefär vid denna tid som systemet med regelbundna sammanträden för polypropenproducenterna började. ICI hävdade att inget sammanträde ägde rum före december 1977 men medgav att producenterna redan dessförinnan hade haft kontakt sinsemellan, troligen per telefon och när det fanns behov. Shell medgav att det var möjligt att ledande företrädare för Shell "i eller omkring november 1977 diskuterade priser med Monte och att Monte omnämnde möjligheten att höja priserna och inhämtade (Shells) reaktion på denna möjlighet". I beslutet (punkt 17 tredje stycket) anges att även om det inte fanns något direkt bevis för att gruppsammanträden ägde rum före december 1977 för att fastställa priserna, hade producenterna redan vid sammanträden i maj och november 1977 inom en branschorganisation för kunder, EATP, informerat om det behov av en gemensam åtgärd för att höja prisnivåerna som man kommit till insikt om. Redan i maj 1977 hade Hercules understrukit att initiativet borde komma från "de traditionella marknadsledarna", medan Hoechst hade förklarat att priserna enligt Hoechsts uppfattning behövde höjas med 30-40%.

51 I detta sammanhang läggs i beslutet (punkterna 17 fjärde stycket, 78 tredje stycket och 104 andra stycket) sökanden, liksom Hercules, Hoechst, Linz, Rhône-Poulenc, Saga och Solvay, till last att ha förklarat att sökanden stödde Montes tillkännagivande i en artikel, som publicerades i fackpressen (European Chemical News, härefter benämnd "ECN") den 18 november 1977, av sin avsikt att från och med den 1 december höja fiberpriset till 1,30 DEM/kg. Av de olika uttalanden som gjordes vid EATP-sammanträdet den 22 november 1977 framgick det enligt sammanträdesprotokollet att det av Monte fastställda priset på 1,30 DEM/kg hade antagits av de andra producenterna som "målpris" för hela sektorn.

b) Parternas argument

52 Sökanden har anfört att det visserligen förekom telefonkontakter mellan producenterna under 1977 men att dessa kontakter inte ledde till ett verkligt avtal, eftersom om så hade varit fallet skulle parterna ha försökt genomföra det. I förevarande fall hade dessa kontakter emellertid inte någon inverkan på marknaden, eftersom minimipriset inte uppnåddes. Den handling som kommissionen stöder sig på i detta hänseende, dvs. en handskriven anteckning av Hercules försäljningsdirektör (bilaga 2 till det allmänna meddelandet om anmärkningar, härefter benämnt "allmänt meddelande om anmärkningar, bilaga"), är oklar.

53 Sökanden har vidare anfört att EATP-sammanträdena inte på något sätt kunde ha utgjort ramen för genomförandet av detta avtal, eftersom sammanträdena ägde rum på begäran av industrikunder som bland annat önskade få upplysningar om den förväntade prisutvecklingen och att det därför är absurt att betrakta dem som ett forum där producenterna kunde visa upp en enad front för sina kunder.

54 Kommissionen har anfört att dess slutsats att ett avtal om minimipriser hade ingåtts mellan de "fyra stora" redan 1977 baseras på en handskriven anteckning av Hercules försäljningsdirektör. Att detta avtal existerar bekräftas av ett flertal uppgifter i handlingarna i ärendet. Detta bekräftas för det första av Shells och ICI:s svar på meddelandet om anmärkningar, i vilka de medgav att producenterna hade kontakt med varandra för att kunna bestämma hur de skulle hejda prisfallet och, vad beträffar ICI, att minimiprisnvåer "kan ha föreslagits", för det andra av att Monte i ECN tillkännagav en prishöjning som förde upp priserna till en nivå som låg nära minimiprisnivån (allmänt meddelande om anmärkningar, bilaga 3) och för det tredje av det stöd som de tre övriga "stora" och sex andra producenter samtidigt gav denna prishöjning under EATP-sammanträdet den 22 november 1977 (allmänt meddelande om anmärkningar, bilaga 6).

c) Förstainstansrätttens bedömning

55 Det skall först prövas om sökanden stod bakom det avtal om minimipriser som kommissionen har påstått ingicks i mitten av 1977 och därefter om sökanden deltog i fastställelsen av ett målpris på 1,30 DEM/kg per den 1 december 1977.

56 Vad beträffar den första frågan finner förstainstansrätten att sökanden i sitt svar på meddelandet om anmärkningar medgav att i mitten av 1977

"The producers were faced with the inevitable prospect of heavy losses. In the light of this, producers may well have made contact with each other to see what could be done to halt the slide in prices and suggested a price level below which prices should not be allowed to fall if the burden of losses was to be stemmed. This would almost certainly have been done by telephone discussions between producers since there were not then in existence the various meetings of producers of the kind that started at the end of 1977...".

("stod producenterna inför ett oundvikligt hot om betydande förluster. Mot den bakgrunden är det fullt möjligt att de kontaktade varandra för att undersöka vad som kunde göras för att hejda prisfallet och att de föreslog en minimiprisnivå under vilken priserna inte fick gå om man skulle hålla förlusterna nere. Detta skedde säkerligen genom telefonsamtal mellan producenterna, eftersom det vid den tiden inte ägde rum några producentsammanträden av den typ som började i slutet av 1977...")

Förstainstansrätten finner även att sökanden har förnekat att dessa överläggningar ledde till ett avtal som var begränsat till de "fyra stora":

"The ICI employees are certain that there was no agreement or arrangement between the four named producers in mid-1977 to the exclusion of the other producers. If there had been discussions on 'floor prices' at that time as the note (of Hercules) appears to suggest then it is most unlikely that any such discussions would have been confined only to the four main producers but would also have included most of the polypropylene producers."

("ICI:s anställda är säkra på att det i mitten av 1977 inte fanns något avtal eller arrangemang mellan de fyra ovannämnda producenterna som uteslöt de övriga producenterna. Om det hade förekommit några överläggningar om minimipriser vid den tiden, som anteckningen (från Hercules) förefaller antyda, är det högst osannolikt att sådana överläggningar skulle ha begränsats till endast de fyra huvudproducenterna, utan de skulle även ha omfattat de flesta polypropenproducenterna.")

57 Mot bakgrund av dessa omständigheter skall en prövning ske av den anteckning av Hercules försäljningsdirektör (allmänt meddelande om anmärkningar, bilaga 2), vari kommissionen ser ett uttryck för en enighet mellan de "fyra stora". Anteckningen har följande lydelse:

"Major producers have made agreement (Mont., Hoechst, Shell, ICI) 1. No tonnage control; 2. System floor prices - DOM less for importers; 3. Floor prices from July 1. definitely Aug. 1st when present contracts expire; 4. Importers restrict to 20% for 1000 tonnes; 5. Floor prices for 4 month period only - alternative is for existing; 6. Com(panies) to meet Oct. to review progress; 7. Subject (of the) scheme working - Tonnage restrictions would operate next year."

("Huvudproducenterna (Mont., Hoechst, Shell, ICI) har kommit överens om följande punkter: 1. ingen kvantitativ kontroll; 2. minimiprissystem för DOM (inhemska producenter) med undantag av importörer; 3. minimipriser från och med den 1 juli eller senast den 1 augusti när löpande avtal utlöper; 4. importörerna begränsar till 20% för 1000 ton; 5. minimipriser endast under en fyramånadersperiod - alternativ till bestående; 6. bolagen bör träffas i oktober för att gå igenom vilka framsteg som gjorts; 7. föremål för gällande system - tillämpning av de kvantitativa begränsningarna från och med nästa år.") (Sedan följer en prislista för tre polypropenkvaliteter i fyra nationella valutor, med bland annat 1,25 DEM/kg för fiber).

58 Eftersom sökanden inte särskilt har förnekat att det ingicks ett avtal om minimipriser, utan endast att detta begränsades till de "fyra stora", och inte har framlagt något bevis som kan vederlägga de slutsatser som kommissionen drog av anteckningen av Hercules försäljningsdirektör och eftersom sökanden har medgett att producenterna vid denna tid diskuterade prisnivåer som priserna inte fick gå under, finner förstainstansrätten att flera producenter, däribland sökanden, enades om att fastställa minimipriser, utan att det behöver fastställas om andra producenter än de "fyra stora" anslöt sig till dessa priser.

59 Den omständigheten att de avtalade minimipriserna inte kunde uppnås talar inte mot att sökanden deltog i avtalet om minimipriser, eftersom förstainstansrätten anser att den omständigheten, även om den anses fastställd, på sin höjd skulle bevisa att minimipriserna inte genomfördes. I beslutet (punkt 16 sista stycket) görs ingalunda gällande att minimipriserna uppnåddes, utan fastslås däremot att fiberpriset i november 1977 föll till runt 1,00 DEM/kg.

60 Den andra frågan som härefter skall prövas är om de uttalanden som sökanden och andra producenter gjorde vid EATP-sammanträdet den 27 maj 1977 ger uttryck för en enighet mellan producenterna om ett målpris på 1,30 DEM/kg per den 1 december 1977 mot bakgrund av att det förekom kontakter mellan vissa producenter under 1977 och att vissa av dem fastställde målpriser.

61 Förstainstansrätten finner att så är fallet. Det skall framhållas att sökanden vid EATP-sammanträdet den 27 maj 1977, efter det att Hercules föreslagit att de traditionella "marknadsledarna" borde bringa ordning i kaoset på marknaden, uttalade att ICI "would give every support to such a move providing through all this that they could see a reasonable return for themselves in the future" ("skulle ge sitt fulla stöd till en sådan åtgärd under förutsättning att ICI genom allt detta kunde förvänta sig en skälig vinst i framtiden", allmänt meddelande om anmärkningar, bilaga 5). I mitten av 1977 fastställdes ett minimipris på 1,25 DEM/kg, åtminstone av de "fyra stora", och Hercules underrättades härom. Vid EATP-sammanträdet den 22 november 1977 påpekade sökanden:

"We will seek every opportunity to increase our polymer prices and do earnestly request your support in this. The announcement by Montedison last Friday in European Chemical News shows that there is an upward movement in prices already and we support Montedison in this. I do not have specific details of what we propose but we will be informing our customers very shortly. Our aim longer term is for DM 1,60 per kilo" (allmänt meddelande om anmärkningar, bilaga 6)

("Vi kommer att utnyttja varje tillfälle att höja våra polymerpriser och vi ber formellt om ert stöd i detta avseende. Montedisons tillkännagivande förra fredagen i European Chemical News visar att priserna redan stiger och vi stöder Montedison därvidlag. Jag känner inte till de närmare detaljerna i vårt förslag men vi kommer att informera våra kunder snarast. Vårt långsiktiga mål är 1,60 DEM/kg.")

Under sammanträdet den 26 maj 1978 utvärderade producenterna resultatet av det föregående sammanträdet och sökanden uttalade:

"ICI is very disappointed that the price levels and stability discussed in Paris (le 22 novembre 1977) have not been achieved, because I think they would have been beneficial to the industry as a whole." (allmänt meddelande om anmärkningar, bilaga 7)

("ICI är mycket besviket över att de prisnivåer och den stabilitet som diskuterades i Paris (den 22 november 1977) inte har uppnåtts. Jag tror nämligen att de hade varit till nytta för hela industrin.")

62 Kundernas personliga närvaro vid de olika EATP-sammanträdena försvagar inte de ovanstående fastställelserna, eftersom de utttalanden som gjordes under sammanträdena hade till syfte att övertyga kunderna om att det var nödvändigt att låta priserna stiga och att de tillkännagivna höjningarna var oundvikliga.

63 Av det anförda följer att kommissionen har styrkt dels att sökanden var en av de producenter som enades om minimipriser i mitten av 1977, dels att sökanden i förlängningen därav gjorde uttalanden vid EATP-sammanträdet den 22 november 1977 som även de gav uttryck för enighet mellan sökanden och andra producenter om att fastställa ett målpris på 1,30 DEM/kg per den 1 december 1977.

B - Systemet med regelbundna sammanträden

a) Den angripna rättsakten

64 I beslutet (punkt 17) anges att systemet med regelbundna sammanträden för polypropenproducenter började omkring slutet av november 1977. Enligt beslutet hävdade ICI att inget sammanträde ägde rum före december 1977 (dvs. efter Montes tillkännagivande) men medgav att producenterna redan dessförinnan hade haft kontakt sinsemellan.

65 Enligt beslutet (punkt 18 första stycket) ägde minst sex sammanträden rum under 1978 mellan höga chefer med ansvar för polypropensektorn hos vissa producenter ("chefer"). Detta system kompletterades snart med sammanträden på lägre nivå mellan chefer med inriktning på marknadsföring ("experter", här hänvisas till ICI:s svar på begäran om upplysningar enligt artikel 11 i förordning nr 17, allmänt meddelande om anmärkningar, bilaga 8). I beslutet läggs sökanden till last att regelbundet ha närvarat vid dessa sammanträden till och med september 1983 och för att ha lett sammanträdena från och med mitten av 1982, ett ansvar som sökanden åtog sig på villkor att producenterna gjorde mer beslutsamma insatser för att höja priserna före årets slut (punkt 18 tredje stycket och 19 andra stycket).

66 I beslutet (punkt 21) hävdas att syftet med de regelbundna sammanträdena särskilt var att fastställa mål för priser och försäljningsvolymer samt att övervaka att producenterna iakttog dessa mål.

67 Enligt beslutet (punkt 68, andra och tredje styckena) började de "fyra stora" i slutet av 1982 att hålla möten med ett begränsat antal deltagare dagen före varje "chef"-sammanträde. Dessa "förmöten" utgjorde ett lämpligt forum för de fyra stora producenterna för att komma överens om en gemensam ståndpunkt före plenarsammanträdet, i syfte att främja steg i riktning mot en prisstabilitet genom att visa upp en enad front. ICI medgav att de ämnen som diskuterades under förmötena var desamma som behandlades under de efterföljande "chef"-sammanträdena. Shell förnekade däremot att mötena mellan de "fyra stora" på något sätt förberedde plenarsammanträdena eller att de tjänade till att klargöra en gemensam ståndpunkt före det efterföljande sammanträdet. I beslutet fastslås emellertid att protokollen från vissa av dessa sammanträden (oktober 1982 och maj 1983) vederlägger detta påstående av Shell.

b) Parternas argument

68 Sökanden har inte bestritt att sökanden deltog i de sammanträden som kommissionen har påstått ägde rum men sökanden anser att kommisssionen överdriver deras betydelse. Sökanden har angivit att sammanträdena var fåtaliga och oregelbundna och att sammanträdesprotokollens bevisvärde är tvivelaktigt, eftersom dessa kompletterades efter sammanträdena med personliga anmärkningar och jämförelser.

69 När det gäller syftet med sammanträdena har sökanden understrukit att dessa endast undantagsvis ledde till ett verkligt avtal och att det under alla omständigheter saknades det åtagande som är nödvändigt för att genomföra ett sådant avtal. Dessutom var avtalen osystematiska och initiativen i fråga om priser och försäljningsvolymer var slumpartade. Slutligen har sökanden gjort gällande att överläggningarna även hade andra syften än meningsutbyten om priser och volymer, såsom undersökningen av marknaden med hjälp av Fidessystemet, vilket kommissionen inte har nämnt.

70 Sökanden har gjort gällande att kommissionen överskattar den roll sökanden spelade i egenskap av ordförande för dessa sammanträden efter mitten av 1982, eftersom sökandens till synes aktiva roll endast var en rent administrativ uppgift som inte medförde något särskilt ansvar. Sökanden har tillagt att kommissionen även överdriver betydelsen av en del av sammanträdena mellan de "fyra stora".

71 Kommissionen har å sin sida hävdat att ICI:s deltagande i sammanträdena i den konkurrensbegränsande samverkan framgår av ICI:s svar på begäran om upplysningar (allmänt meddelande om anmärkningar, bilaga 8), som i bilaga 1 återger alla de "chef"- och "expert"-sammanträden i vilka ICI deltog (sammanlagt 54 sammanträden hölls mellan januari 1980 och september 1983). Härtill kommer sammanträdet den 26 och 27 september 1979, i vilket ICI i sitt svar medgav att det deltog, samt ett sammanträde den 10 mars 1982 från vilket kommissionen har ett protokoll upprättat av Hercules (allmänt meddelande om anmärkningar, bilaga 23) och påstår sig ha ett protokoll upprättat av ICI.

72 Kommissionen har anfört att protokollen från de sammanträden som hölls från den 13 maj till den 2 december 1982 (allmänt meddelande om anmärkningar, bilagorna 24-26 och 28-33) visar att sammanträdena utgjorde ett permanent forum där producenterna kunde samtala och ingå avtal med varandra, att sammanträdena organiserades långt i förväg, att producenterna var tvungna att hålla sig till de åtgärder som överenskommits och att sammanträdena ingick i ett fortgående system.

73 Kommissionen har gjort gällande att protokollen från sammanträdena den 20 augusti, den 6 oktober, den 2 november och den 21 december 1982 samt en intern anteckning från ICI (allmänt meddelande om anmärkningar, bilagorna 28, 31, 32, 34 och 35) bevisar att ICI hade en ledande roll under dessa sammanträden och i den konkurrensbegränsande samverkan.

74 Kommissionen har med hänvisning till punkterna 67 och 68 i beslutet anfört att ICI som medlem i de "fyra storas klubb" bär ett särskilt ansvar för de begångna överträdelserna. ICI:s roll i den egenskapen framgår av ett stort antal handlingar (allmänt meddelande om anmärkningar, bilagorna 8, 9, 19, 64, 87, 94-100) varav de flesta återger överläggningarna mellan de "fyra stora".

c) Förstainstansrättens bedömning

75 Förstainstansrätten finner att sökanden inte har bestritt att sökanden deltog i de sammanträden som kommissionen i beslutet har påstått hölls. Sökanden har emellertid bestritt dessa sammanträdens betydelse och syfte.

76 Förstainstansrätten anser i detta avseende att kommissionen med rätta fann, på grundval av de upplysningar som sökanden lämnade i sitt svar på begäran om upplysningar (allmänt meddelande om anmärkningar, bilaga 8) och som bekräftades av ett stort antal sammanträdesprotokoll (se allmänt meddelande om anmärkningar, bilagorna 12, 17 och 23-34), att syftet med sammanträdena särskilt var att fastställa mål för priser och försäljningsvolymer. I detta svar heter det således:

"Generally speaking however, the concept of recommending 'Target Prices' was developed during the early meetings which took place in 1978"; " 'Target Prices' for the basic grade of each principal category of propylene as proposed by producers from time to time since 1 January 1979 are set forth in Schedule...";

och:

"A number of proposals for the volume of individual producers were discussed at meetings."

("Rent allmänt utarbetades idén med att rekommendera 'målpriser' under de första sammanträdena som ägde rum 1978"; "De 'målpriser' som producenterna regelbundet föreslagit sedan den 1 januari 1979 för baskvaliteterna av alla de viktigaste polypropensorterna anges i bilagan...")

och:

"ett antal förslag beträffande de olika producenternas försäljningsvolymer diskuterades under sammanträdena").

77 Vad beträffar sammanträdesprotokollens bevisvärde med avseende på sammanträdenas syfte skall det anmärkas att innehållet i dessa protokoll bekräftas av olika handlingar, såsom ett antal tabeller med de olika producenternas försäljningsvolymer, varav en del påträffades hos sökanden, och prisinstruktioner som i fråga om belopp och datum för ikraftträdande i hög grad överensstämmer med de målpriser som nämns i ovannämnda sammanträdesprotokollen. Dessutom bekräftar svaren från de olika producenterna på kommissionens begäran om upplysningar på det hela taget innehållet i de ovannämnda protokollen.

78 Följaktligen kunde kommissionen utgå ifrån att de sammanträdesprotokoll som påträffades hos ICI på ett någorlunda objektivt sätt återgav innehållet i dessa sammanträden som leddes av olika anställda hos ICI vilket ökade kravet på dessa att på ett riktigt sätt informera de anställda hos ICI som inte deltog i vissa sammanträden om innehållet i dessa genom att upprätta mötesprotokoll.

79 Vad beträffar det förhållandet att det till sammanträdesprotokollen bifogats personliga anmärkningar och jämförelser skall det anmärkas att dessa, om de anses fastställda, måste ha gjorts i anslutning till sammanträdena och inte ändrade innehållet i dessa. I synnerhet måste de jämförelser som gjordes i vissa sammanträdesprotokoll, såsom dem från sammanträdena som hölls från september till november 1982 (allmänt meddelande om anmärkningar, bilaga 30-32), om de lades till i efterhand, ha baserats på siffror som lämnades av de andra producenterna antingen under eller utanför sammanträdena.

80 Härtill kommer att omnämnandet i ICI:s svar på begäran om upplysningar att det - utöver "chef"-sammanträdena - organiserades sammanträden för marknadsförings-"experter" från slutet av 1978 eller början av 1979, visar att överläggningarna om fastställelse av mål för priser och försäljningsvolymer blev allt konkretare och exaktare, medan "cheferna" 1978 hade inskränkt sig till att utveckla själva begreppet målpriser.

81 Utöver de ovan återgivna avsnitten anförs följande i ICI:s svar på begäran om upplysningar: "Only 'Bosses' and 'Experts' meetings came to be held on a monthly basis" ("Endast "chef- och "expert"-sammanträdena ägde rum på månadsbasis). Av det svaret och av sammanträdenas identiska karaktär och syfte drog kommissionen med rätta slutsatsen att dessa ingick i ett system med regelbundna sammanträden.

82 Den särskilda roll som sökanden spelade i sammanträdena från och med augusti 1982 framgår för det första av protokollet från det första sammanträdet som leddes av sökanden (allmänt meddelande om anmärkningar, bilaga 28) där följande anförs:

"This was the first 'bosses' meeting under the new arrangements. It was stressed that acceptance of responsability for leading the group was conditional on seeing real progress on prices before the end of the year. The ground rules were:

a) Apart from the well known exceptions all companies should participate.

b) The level of participation had to be right i. e. individuals had to be capable of committing their companies.

c) Companies had to give the highest priority to making progress by making available the right amount of effort/time.

d) Accept + agree a control system on market shares to be ready for use by the beginning of 1983.

In order to overcome the current lack of trust and confidence it was stressed that companies should only commit themselves when they knew they could deliver. If after agreeing to a particular course of action a company found the consequences too onerous they should at least wait to the next meeting/call for an extraordinary meeting before abandoning the planned action."

("Detta var det första 'chef'-sammanträdet enligt det nya systemet. Det betonades att ansvarsåtagandet för att leda gruppen var betingat av att det hade gjorts verkliga framsteg i prishänseende före årets slut. De grundläggande reglerna var följande:

a) Bortsett från välkända undantag skulle alla bolag delta.

b) Nivån på deltagarna skulle vara rätt, dvs. representanterna skulle vara behöriga att ingå bindande åtaganden för sina bolag.

c) Bolagen skulle ge högsta prioritet åt framåtskridande genom att göra de insatser och avsätta den tid som erfordrades.

d) Godkänna och komma överens om ett system för kontroll av marknadsandelar som skulle vara klart att användas i början av 1983.

Det betonades att bolagen för övervinna den nuvarande bristen på tillit och förtroende skulle ingå bindande åtaganden endast om de var säkra på att kunna uppfylla sina åtaganden. Om ett bolag efter att ha gått med på ett handlingssätt fann följderna alltför kostsamma, skulle bolaget åtminstone vänta till nästa sammanträde eller kalla till ett extra sammanträde innan bolaget övergav det planerade handlingssättet.")

83 Sökanden tog som sammanträdesordförande ett stort antal initiativ, särskilt i fråga om fastställelse av mål för försäljningsvolymer. Detta var särskilt fallet i december 1982 när sökanden inledde bilaterala överläggningar med olika producenter (allmänt meddelande om anmärkningar, bilagorna 74-84) i syfte att fastställa kvoter för 1983 och på grundval härav upprättade en sammanställning (allmänt meddelande om anmärkningar, bilagorna 85-87) och föreslog kvotplaner (allmänt meddelande om anmärkningar, bilagorna 70-84).

84 Vad avser den särskilda roll som de "fyra stora" spelade i systemet med sammanträden skall det framhållas att ICI inte har bestritt att sammanträden mellan de "fyra stora" ägde rum den 15 juni 1981, i Hoechsts frånvaro, den 13 oktober och den 20 december 1982, den 12 januari, den 15 februari, den 13 april, den 19 maj och den 22 augusti 1983 (beslutet, tabell 5, samt allmänt meddelande om anmärkningar, bilaga 64).

85 Från och med december 1982 ägde dessa sammanträden mellan de "fyra stora" rum dagen före "chef"-sammanträdena och hade till syfte att fastställa vilka åtgärder de "fyra stora" tillsammans kunde vidta för att höja priserna, såsom framgår av en skriftlig sammanfattning av en anställd hos ICI för att informera en av dennes kollegor om vad som hade ägt rum vid ett förmöte den 19 maj 1983 i vilket de "fyra stora" deltog (allmänt meddelande om anmärkningar, bilaga 101). I denna sammanfattning nämns ett förslag som skulle läggas fram vid "chef"-sammanträdet den 20 maj. I sitt svar på begäran om upplysningar anförde ICI följande rörande denna sammanfattning:

"A meeting of the 'Big Four' which had taken place on 19 May 1983 immediately prior to a 'Bosses' meeting held on 20 May. The 'Big Four Pre-meeting' took place in Barcelona ... the outcome of the meeting was a proposal for a 'Target Price' for rafia of DM 1.85/kg with effects from 1 July 1983."

("Ett sammanträde mellan de 'fyra stora' som hade ägt rum den 19 maj 1983 omedelbart före ett 'chef'-sammanträde som hölls den 20 maj. 'De fyra storas förmöte' ägde rum i Barcelona ... resultatet av det sammanträdet var ett förslag till 'målpris' på 1,85 DM/kg för fiber med verkan från och med den 1 juli 1983.")

Det skall vidare anmärkas att det i protokollet från "expert"-sammanträdet den 1 juni 1983 (allmänt meddelande om anmärkningar, bilaga 40) anförs följande:

"Those present reaffirmed commitments to the 1.85 move to be achieved by 1st July. Shell was reported to have committed themselves to the move and would lead publicly in ECN."

("Deltagarna bekräftade på nytt sitt fulla stöd till målet 1,85, som bör uppnås den 1 juli. Det uppgavs att Shell förpliktat sig till detta steg och offentligt skulle gå i spetsen i ECN.")

I ovannämnda skriftliga sammanfattning heter det att "Shell to lead - ECN article 2 weeks. ICI informed " ("Shell skall gå i spetsen - artikel i ECN om två veckor. ICI informerat").

86 Av det anförda följer att kommissionen har styrkt att sökanden regelbundet deltog i samtliga de regelbundna sammanträden för polypropenproducenter som kommissionen har påstått hölls mellan december 1977 och september 1983, att dessa sammanträden särskilt hade till syfte att fastställa mål för priser och försäljningsvolymer, att sökanden ledde dessa sammanträden från och med augusti 1982 och att dessa sammanträden ingick i ett system.

C - Prisinitiativen

a) Den angripna rättsakten

87 Enligt beslutet (punkterna 28-51), genomfördes ett system för fastställelse av målpriser genom prisinitiativ, varav sex har kunnat identifieras. Det första initiativet pågick från juli till december 1979, det andra från januari till maj 1981, det tredje från augusti till december 1981, det fjärde från juni till juli 1982, det femte från september till november 1982 och det sjätte från juli till november 1983.

88 Vad beträffar det första av dessa prisinitiativ har kommissionen anmärkt (punkt 29 i beslutet) att den inte har några uppgifter om sammanträdena eller prisinitiativen under den första delen av 1979. I protokollet från ett sammanträde den 26 och 27 september 1979 anges emellertid att ett initiativ hade planerats på grundval av ett pris för fiberkvalitet på 1,90 DEM/kg från och med den 1 juli och på 2,05 DEM/kg från och med den 1 september. Kommissionen innehade prisinstruktioner från vissa producenter, däribland ICI, av vilka det framgår att dessa producenter hade gett sina försäljningskontor order om att tillämpa denna prisnivå eller dess motsvarighet i nationell valuta från och med den 1 september, i de flesta fall innan den planerade prishöjningen tillkännagavs i fackpressen (punkt 30 i beslutet).

89 På grund av svårigheterna att höja priserna beslöt producenterna emellertid vid sammanträdet den 26 och 27 september 1979 att flytta fram den planerade dagen för att nå prismålet med flera månader, till den 1 december 1979, eftersom den nya planen gick ut på att under hela oktober "upprätthålla" de nivåer som redan uppnåtts med möjlighet till en mellanliggande höjning i november till 1,90 eller 1,95 DEM/kg (punkt 31 första och andra styckena i beslutet).

90 Vad beträffar det andra prisinitiativet heter det i beslutet (punkt 32), även om inga protokoll från sammanträdena 1980 påträffades, att producenterna sammanträdde minst sju gånger detta år (hänvisning görs till tabell 3 i beslutet). I början av året meddelades det i fackpressen att producenterna var positiva till en kraftig prisstegring under 1980. Emellertid skedde en betydande nedgång i marknadspriserna till en nivå av 1,20 DEM/kg, och till och med ännu lägre, innan de började stabilisera sig någon gång i september. Prisinstruktionerna från vissa producenter (DSM, Hoechst, Linz, Monte, Saga och ICI) visade att man i syfte att återställa prisnivån fastställt mål för perioden december 1980-januari 1981 på grundval av 1,50 DEM/kg för fiber, 1,70 DEM/kg för homopolymer och 1,95-2,00 DEM/kg för sampolymer. En intern handling från Solvay innehöll en tabell i vilken de "uppnådda priserna" för oktober och november 1980 jämfördes med "listpriserna" för januari 1981 på 1,50/1,70/2,00 DEM/kg. Det var från början tänkt att dessa prisnivåer skulle tillämpas från och med den 1 december 1980 (ett sammanträde hölls i Zürich den 13-15 oktober) men detta initiativ flyttades fram till den 1 januari 1981.

91 I beslutet (punkt 33) framhålls vidare att ICI deltog i två sammanträden i januari 1981 vid vilka det beslöts att det var nödvändigt att företa den prishöjning som hade fastställts i december 1980 och som skulle träda i kraft den 1 februari 1981 på grundval av ett pris på 1,75 DEM/kg för fiber i två etapper: Målet kvarstod vid 1,75 DEM/kg för februari och ett mål på 2,00 DEM/kg skulle införas "utan undantag" den 1 mars. En tabell över målpriserna för sex huvudkvaliteter upprättades i sex nationella valutor, vilken tabell skulle träda i kraft den 1 februari och den 1 mars 1981.

92 I beslutet (punkt 34) anförs det att planen att höja priset till 2.00 DEM/kg den 1 mars emellertid inte förefaller ha lyckats. Producenterna skruvade ned sina förväntningar och hoppades nå nivån 1,75 DEM/kg i mars. Ett "expert"-sammanträde, från vilket det inte finns något protokoll, hölls i Amsterdam den 25 mars 1981, men omedelbart efter detta gav åtminstone BASF, DSM, ICI, Monte och sökanden instruktioner om att från och med den 1 maj höja målpriserna (eller "listpriserna") till en nivå motsvarande 2,15 DEM/kg för fiber. Hoechst gav samma instruktioner för den 1 maj, men ungefär fyra veckor efter de övriga. Vissa producenter gav sina försäljningskontor ett visst handlingsutrymme genom att tillåta dem att tillämpa "minimipriser" eller "absoluta bottenpriser" som låg något under de de överenskomna målen. Under första delen av 1981 steg priserna avsevärt, men trots att producenterna energiskt stödde höjningen den 1 maj höll inte denna utveckling i sig. Mot mitten av året räknade producenterna med att priserna antingen skulle stabiliseras eller till och med sjunka något, eftersom efterfrågan gick tillbaka under sommaren.

93 Vad beträffar det tredje prisinitiativet uppges det i beslutet (punkt 35) att Shell och ICI i juni 1981 redan hade planerat ett ytterligare prisinitiativ för september/oktober 1981, när det stod klart prisstegringen under de tre första kvartalen hade avtagit. Shell, ICI och Monte träffades den 15 juni 1981 för att diskutera vilka metoder som kunde användas för att höja priserna på marknaden. Några dagar efter detta sammanträde gav både ICI och Shell instruktion till sina försäljningskontor att förbereda marknaden på en betydande höjning i september baserad på ett nytt pris på 2,30 DEM/kg för fiber. Solvay påminde också den 17 juli 1981 sitt försäljningskontor för Benelux-länderna om att de skulle förvarna kunderna om en betydande prishöjning med verkan från och med den 1 september, vars belopp skulle beslutas under den sista veckan i juli då ett "expert"-sammanträde var utsatt till den 28 juli 1981.

Vid det sammanträdet reviderades förmodligen den ursprungliga planen om ett pris på 2,30 DEM/kg i september 1981 medan nivån för augusti återfördes till 2,00 DEM/kg för fiber. Septemberpriset skulle ligga på 2,20 DEM/kg. I en handskriven anteckning som påträffades hos Hercules och som var daterad den 29 juli 1981 (dvs. dagen efter det sammanträde i vilket Hercules troligen inte deltog) nämns dessa priser och betecknas som "officiella" priser för augusti och september och det hänvisas i förtäckta ordalag till informationskällan. Ytterligare sammanträden ägde rum i Genève den 4 augusti och i Wien den 21 augusti 1981. Efter dessa sammanträden lämnade producenterna nya instruktioner om att tillämpa ett pris på 2,30 DEM/kg från och med den 1 oktober. BASF, DSM, Hoechst, ICI, Monte och Shell gav nästan identiska instruktioner om att dessa priser skulle tillämpas i september och oktober.

94 Enligt beslutet (punkt 36) hade man nu för avsikt att under september och oktober 1981 höja priserna till ett "baspris" på 2,20-2,30 DEM/kg för fiber. Det anges i en handling från Shell att man ursprungligen hade diskuterat att den 1 november höja priset ytterligare till 2,50 DEM/kg men övergett dessa planer. Rapporter från de olika producenterna visade att priserna steg under september och att initiativet fortsatte i oktober 1981 varvid de priser som uppnåddes på marknaden låg runt 2,00-2,10 DEM/kg för fiber. Det framgår av en anteckning från Hercules att i december 1981 målet på 2,30 DEM/kg reviderades nedåt till den mer realistiska nivån 2,15 DEM/kg, men att "tack vare allas beslutsamhet priserna nådde upp till 2,05 DEM/kg, dvs. det närmaste man någonsin kommit de offentliggjorda (sic!) målpriserna". Vid utgången av 1981 talades det i fackpressen om priser på polypropenmarknaden på 1,95-2,10 DEM/kg för fiber, dvs. priser som låg ca 0,20 DEM under producenternas mål. Kapacitetsutnyttjandet sades uppgå till 80 %, en procentsats som bedömdes som "sund".

95 Det fjärde prisinitiativet för juni-juli 1982 ägde rum i samband med att det på marknaden skedde en återgång till balans mellan utbud och efterfrågan. Detta initiativ beslöts vid producentsammanträdet den 13 maj 1982, i vilket ICI deltog och under vilket en detaljerad tabell över prismålen för den 1 juni utarbetades för olika polypropenkvaliteter i olika nationella valutor (2,00 DEM/kg för fiber, punkterna 37-39 första stycket i beslutet).

96 Sammanträdet den 13 maj 1982 följdes av prisinstruktioner från ATO, BASF, Hoechst, Hercules, Hüls, ICI, Linz, Monte och Shell som bortsett från några smärre undantag motsvarade de målpriser som fastställdes vid sammanträdet (punkt 39 andra stycket i beslutet). Vid sammanträdet den 9 juni 1982 kunde producenterna endast tillkännage blygsamma höjningar.

97 Enligt beslutet (punkt 40) deltog sökanden också i det femte prisinitiativet för september-oktober 1982 som beslöts vid sammanträdet den 20 och 21 juli 1982 och syftade till att uppnå ett pris på 2,00 DEM/kg den 1 september och 2,10 DEM/kg den 1 oktober.

FORTS. AV DOMSKÄL UNDER DOK.NR: 689A0013.1

98 Vid sammanträdet den 20 augusti 1982 övertog ICI ordförandeskapet från Monte och man försökte vid detta tillfälle förmå producenterna att avge ytterligare försäkringar om deras "åtagande" att företa en betydande prishöjning i slutet av året och komma överens om ett kontrollsysytem för kvoter som skulle vara klart att användas i början av 1983. Det var med anledning av detta som en hög chef från ICI:s division för petrokemikalier och plaster i tur och ordning besökte var och en av de övriga producenterna. Dessa besök var föremål för en förberedande anteckning med rubriken "syftet med besöken" som påträffades hos ICI och som innehöll ett antal frågor som skulle ställas till de övriga producenterna beträffande deras åtagande i förhållande till det initiativ som skulle träda i kraft den 1 september.

99 Efter sammanträdena den 20 augusti och den 2 september 1982 gav ATO, DSM, Hercules, Hoechst, Hüls, ICI, Linz, Monte och Shell prisinstruktioner i enlighet med det prismål som fastställdes vid dessa sammanträden (punkt 43 i beslutet).

100 Enligt beslutet (punkt 44) gjorde man på sammanträdet den 21 september 1982, i vilket sökanden deltog, en genomgång av de åtgärder som vidtagits för att nå det tidigare fastställda målet, och företagen gav sitt allmänna stöd till ett förslag att höja priset till 2,10 DEM/kg för november och december 1982. Denna höjning bekräftades vid sammanträdet den 6 oktober 1982.

101 Efter sammanträdet den 6 oktober 1982 gav BASF, DSM, Hercules, Hoechst, Hüls, Linz, Monte, Shell och Saga prisinstruktioner i enlighet med den beslutade höjningen ( punkt 44 andra stycket i beslutet).

102 I likhet med ATO, BASF, DSM, Hercules, Hoechst, Hüls, Linz, Monte och Saga överlämnade sökanden till kommissionen prisinstruktioner för sina lokala försäljningskontor. Dessa överensstämde sinsemellan, inte enbart i fråga om belopp och tidsfrister utan även i fråga om den målpristabell som var fogad till ICI:s protokoll från "expert"-sammanträdet den 2 september 1982 (punkt 45 andra stycket i beslutet).

103 Sammanträdet i december 1982 ledde enligt beslutet (punkt 46 andra stycket) till ett avtal om att den prisnivå som planerades för november-december skulle införas i slutet av januari 1983.

104 Enligt beslutet (punkt 47) deltog sökanden slutligen i det sjätte prisinitiativet i juli-november 1983. Vid sammanträdet den 3 maj 1983 kom man överens om att producenterna skulle försöka tillämpa ett prismål på 2,00 DEM/kg i juni 1983. Vid sammanträdet den 20 maj 1983 flyttades emellertid det tidigare fastställda målet fram till september och ett mellanliggande mål fastställdes till den 1 juli (1,85 DEM/kg). Därefter, vid ett sammanträde den 1 juni 1983, bekräftade de närvarande producenterna att de var fast beslutna att tillämpa prishöjningen till 1,85 DEM/kg. Vid detta tillfälle kom man överens om att Shell skulle ta initiativet offentligt i ECN.

105 Enligt beslutet (punkt 49) gav ICI, DSM, BASF, Hoechst, Linz, Shell, Hercules, ATO, Petrofina och Solvay efter sammanträdet den 20 maj 1983 instruktioner till sina försäljningskontor om att från och med den 1 juli tillämpa en pristabell som baserade sig på 1,85 DEM/kg för fiber. I beslutet anförs vidare att de prisinstruktioner som påträffats hos ATO och Petrofina är ofullständiga men att de bekräftar att dessa producenter höjde sin prisnivå, vilket i Petrofinas och Solvays fall skedde med en viss försening. I beslutet fastslås att det således är bevisat att samtliga producenter som deltagit i sammanträdena eller förpliktat sig att stödja det nya målet på 1,85 DEM/kg gett instruktioner i syfte att tillämpa de nya priset, med undantag av Hüls där kommissionen inte återfunnit några instruktioner för juli 1983.

106 Vidare anförs det i beslutet (punkt 50) att ytterligare sammanträden ägde rum den 16 juni, den 6 och 21 juli, den 10 och 23 augusti samt den 5, 15 och 29 september 1983 i vilka samtliga ordinarie deltagare deltog. I slutet av juli och i början av augusti 1983 lämnade BASF, DSM, Hercules, Hoechst, Hüls, ICI, Linz, Solvay, Monte och Saga sina olika nationella försäljningskontor prisinstruktioner som skulle tillämpas från och med den 1 september på grundval av ett pris på 2,00 DEM/kg för fiber, medan det i ett internt meddelande från Shell av den 11 augusti angående dess priser i Förenade kungariket angavs att dess dotterbolag i Förenade kungariket höll på att "sälja in" grundpriser som skulle träda i kraft den 1 september och som motsvarade de mål som fastställts av de övriga producenterna. Vid månadens utgång gav emellertid Shell sitt försäljningskontor i Förenade kungariket instruktioner om att vänta med att genomföra höjningen fullt ut till dess att de övriga producenterna hade uppnått den önskade grundnivån. I beslutet förklaras att dessa instruktioner bortsett från några smärre undantag var identiska för varje kvalitet och för varje valuta.

107 Enligt beslutet (punkt 50 sista stycket) framgår det av de prisinstruktioner som påträffades hos producenterna att det vid ett senare tillfälle beslöts att september månads prishöjning skulle följas upp med ytterligare etapper på grundval av ett pris på 2,10 DEM/kg för fiber den 1 oktober med en höjning till 2,25 DEM/kg den 1 november. I beslutet (punkt 51 första stycket) framhålls dessutom att BASF, Hoechst, Hüls, ICI, Linz, Monte och Solvay samtliga gav sina försäljningskontor instruktioner med identiska priser för oktober och november, medan Hercules till en början fastställde något lägre priser.

108 I beslutet (punkt 51 tredje stycket) anförs att en intern anteckning av den 28 september 1983 som påträffades hos ATO innehöll en tabell med rubriken "Rappel du prix de cota (sic)" med för olika länder gällande priser i september och oktober för de tre viktigaste kvaliteterna av polypropen, vilka priser överensstämde med de som tillämpades av BASF, DSM, Hoechst, Hüls, ICL, Linz, Monte och Solvay. Vid den undersökning som genomfördes hos ATO i oktober 1983 bekräftade företrädarna för företaget att dessa priser hade meddelats försäljningskontoren.

109 Enligt beslutet (punkt 105 fjärde stycket) varade överträdelsen, oavsett när det sista sammanträdet ägde rum, till och med november 1983, eftersom avtalet hade rättsverkningar åtminstone fram till den tidpunkten. November var nämligen den sista månaden för vilken det är känt att målpriser avtalades och prisinstruktioner lämnades.

110 Slutligen konstateras det i beslutet (punkt 51 sista stycket) att enligt fackpressen polypropenpriserna vid slutet av 1983 hade stabiliserats, varvid ett marknadspris för fiber på 2,08-2,15 DEM/kg uppnåddes (jämfört med det angivna målet 2,25 DEM/kg).

b) Parternas argument

111 Sökanden har inte bestritt att sökanden deltog i något av prisinintiativen men har emellertid bestritt ett antal av kommissionens påståenden i beslutet beträffande prisinstruktionerna, sambandet mellan prisinitiativen och systemet med sammanträden samt utvecklingen av de faktiska priserna i förhållande till målpriserna.

112 Vad beträffar förhållandet mellan målpriser och prisinstruktioner anser sökanden att kommissionen på ett konstlat sätt har bundit de "mål" som meddelades försäljningskontoren till de målpriser som ibland fastställdes under producentsammanträden. Det saknas stöd i de faktiska omständigheterna för kommissionens påståenden att prisinstruktionerna var enhetliga och samtidiga och att de tidsperioder som kommissionen valt ut för att visa detta var representativa. Kommissionens påståenden motsägs av en utförlig analys av dess egna tabeller, vilken analys visar att kommissionen gjorde ett urval bland instruktionerna och ibland hänvisade till instruktioner som lämnats före sammanträdena.

113 Sökanden har i detta avseende först klagat över att kommissionen godtyckligt valde ut fyra månader i perioden januari 1982 till september 1983 för att kunna bevisa att ICI:s prisinstruktioner överensstämde med de andra producenternas prisinstruktioner. Om man betraktar de sexton månader i denna period för vilka det föreligger prisinstruktioner, överensstämde dessa endast under fyra månader om hänsyn inte tas till de rabatter som lämnades och endast under en månad om hänsyn tas till rabatterna.

114 Sökanden har även bestritt att de olika producenternas prisinstruktioner gavs samtidigt. Sökanden har anfört att det under 1982 ofta förflöt flera veckor mellan den första prisinstruktionen från en producent och den sista instruktionen (mellan tre och åtta veckor). Detsamma gäller prisinstruktionerna för juli och september 1983. Enligt kommissionen gavs dessutom såväl 1982 som 1983 vissa prisinstruktioner före de sammanträden vid vilka man fastställt de målpriser som producenterna skulle genomföra. Således gav två producenter (BASF och DSM) den 3 maj 1982 instruktioner om att höja priset för fiber till 1,85 DEM/kg från och med den 1 juni 1982, dvs. före sammanträdet den 13 maj 1982 vid vilket detta målpris påstås ha blivit fastställt. På samma sätt gav fem producenter instruktioner om att höja priset till 1,85 DEM/kg den 1 juli 1983, före sammanträdet den 1 juni 1983 vid vilket detta målpris fastställdes.

115 Sökanden har också bestritt att prisinstruktionerna från de olika producenterna var enhetliga. Således har sökanden anfört att kommissionen i sin analys av prisinstruktionerna för juni 1982 underlät att ta hänsyn till avvikande prisinstruktioner från DSM och Hercules och för juli 1983 till prisinstruktioner från Hercules och Shell. Dessutom underlät kommissionen att ta hänsyn till att vissa av de prisinstruktioner som motsvarade målpriserna senare ändrades genom nya instruktioner som avvek såväl från de övriga producenternas prisinstruktioner som från målpriserna.

116 Sökanden har vidare gjort gällande att kommissionen bland de prisinstruktioner som den använde för sin jämförelse godtyckligt tog ömsom listpriset ömsom minimipriset genom att systematiskt välja det pris som motsvarade målpriset. Detta var fallet med de instruktioner som Monte och Hercules gav för juli 1983 och de som BP gav för september 1983.

117 Sökanden har avslutningsvis framhållit att kommissionen inte har tagit hänsyn till att vissa prisinstruktioner från DSM och Hercules gav försäljningskontoren ett betydande utrymme för skönsmässig bedömning eller att ICI:s system för fastställelse av priser var sådant att ICI:s prisinstruktioner endast var vägledande och föremål för överläggningar beroende på marknadsutvecklingen.

118 Sökanden har vidare anfört att även om kommissionen hade fastställt att det förelåg en hög grad av enhetlighet mellan prisinstruktionerna, måste kommissionen fortfarande bevisa, vilket den inte har gjort, att denna enhetlighet berodde på ett samförstånd i fråga om målpriser och inte på en medveten och normal prisparallellitet på en oligopolistisk marknad. Under alla omständigheter kan det förhållandet att det fanns ett samband mellan målpriserna och producenternas prisinstruktioner inte utgöra bevis vare sig för ett genomförande av den konkurrensbegränsande samverkan eller för dennas inverkan på marknaden, givetvis med undantag för det fall det samtidigt genom lika övertygande bevisning fastställs att det fanns ett samband mellan prisinstruktionerna och de erhållna priserna.

119 Vad beträffar sambandet mellan prisinstruktionerna och de erhållna priserna har sökanden anmärkt att prisinstruktionerna inte påverkade de priser som erhölls på marknaden, särskilt på grund av sökandens interna prisbildningssystem och därför att prisinstruktionerna endast sällan meddelades kunderna. Skillnaderna mellan prisinstruktionerna och de erhållna priserna berodde inte på rabatter utan på en självständig prispolitik. Kommissionen, som för övrigt förefaller ha medgett att det saknas samband mellan prisinstruktionerna och de erhållna priserna (punkt 74 i beslutet), borde ha dragit den slutsatsen att de kritiserade åtgärderna inte hade någon verkan på priserna eller på konkurrensen.

120 Vad beträffar förhållandet mellan målpriserna och de uppnådda priserna har sökanden gjort gällande att det var stor skillnad mellan målpriserna och de priser som sökanden uppnådde, vilket särskilt framgår av en granskning utförd av en oberoende revisionsbyrå, Coopers & Lybrand (härefter benämnd "Coopers & Lybrands granskning") samt en ekonometrisk undersökning som genomfördes av professor Budd. Den sistnämnde förklarade särskilt att orsakssambandet var raka motsatsen till det av kommisssionen påstådda sambandet: "målen" bekräftade endast redan konstaterade prisförändringar men hade ingen inverkan på senare prisförändringar. Kommissionen har naturligtvis bestritt dessa förklaringar men enligt sökanden har den gjort det på ett vagt och ytligt sätt som avslöjar kommissionens bristande insikt i ekonomiska frågor.

121 Enligt sökanden beror prisnivåerna på ett stort antal variabler och prisrörelserna för den ifrågavarande perioden kan förklaras på ett tillfredsställande sätt genom bland annat obalansen mellan utbud och efterfrågan, förändringar i råvarupriserna och den allmänna ekonomiska omgivningen, vilket framgår av professor Budds undersökning och vittnesmålet från Freeman, ICI:s "chefsekonom". Detta förhållande medgavs av kommissionen (punkt 73 i beslutet) men står i strid med punkt 90 i beslutet där det anförs att den konkurrensbegränsande samverkan hade betydande verkningar.

122 Sökanden har vidare anfört att kommissionen genom att välja ut vissa "initiativ" som sträckte sig över en period på 26 månader (i jämförelse med perioden på 77 månader i den påstådda konkurrensbegränsande samverkan) kan bortse från perioder under vilka skillnaderna mellan "målen" och de erhållna priserna var ännu mer uppenbara.

123 Slutligen har sökanden invänt mot att det togs hänsyn till perioden efter det sista sammanträdet, eftersom sökanden upphörde med eventuella överträdelser så snart kommissionens undersökning påbörjades.

124 Kommissionen har å sin sida hävdat att producenterna försökte fastställa faktiska försäljningspriser och att de verkligen fastställde mål för försäljningspriser, även om deras bemödanden inte alltid lyckades.

125 Enligt kommissionen visar sammanträdesprotokollen (allmänt meddelande om anmärkningar, bilagorna 17, 24, 27-30, 33 och 38) att målpriserna tog sig uttryck i konkreta avtal mellan producenterna, att dessa avtal var avsedda att tillämpas och att det allmänt förväntades att de skulle tillämpas, särskilt genom att utöva påtryckningar på mindre samarbetsvilliga producenter.

126 Kommissionen anser att det fanns ett samband mellan de målpriser som genomfördes i form av prisinstruktioner till försäljningskontoren och de målpriser som diskuterades vid sammanträdena. Argumentet att det endast rörde sig om en tillfällighet (dvs. att prisinstruktionerna var resultatet av enskilda beslut fattade av varje producent) är inte trovärdigt och bekräftas inte av handlingarna i målet.

127 Enligt kommisssionens uppfattning är ekonometriska undersökningar otillräckliga i förhållande till skriftliga bevis. De kan endast användas för att fastställa att prisparallellism inte kan tillskrivas ett hemligt samförstånd när det saknas bevis för ett sådant samförstånd, vilket inte är fallet här, eftersom det föreligger ett stort antal protokoll från producenternas sammanträden.

128 Kommissionen har beträffande prisinitiativet för januari-maj 1981 särskilt framhållit att protokollet från sammanträdena i januari 1981 (allmänt meddelande om anmärkningar, bilaga 17) bevisar att prisavtal för februari och mars ingicks vid dessa sammanträden, eftersom det i det protokollet bland annat anförs följande:

"It was generally agreed that a step change in prices was needed and that ... the industry should be aiming for a minimum of DM 2.00/kg"

("Samtliga deltagare var eniga om att en gradvis förändring behövdes i prishänseende och att ... industrin skulle sikta mot ett minimum på 2,00 DEM/kg")

Kommissionen har tillagt att denna handling är betecknande för den mycket konkreta karaktären hos de beslut som fattades under sammanträdena och för viljan att tillämpa dem, vilket i sig bekräftas av de olika producenternas samstämmiga prisinstruktioner (bilaga 9 till det särskilda meddelande om anmärkningar som tillställdes ICI, härefter benämnt "bilaga till särskilt meddelande om anmärkningar, ICI", allmänt meddelande om anmärkningar, bilaga 19, bilaga C till skrivelse av den 29 mars 1985).

129 Kommissionen anser också att ICI:s deltagande i prisinitiativet för juni-juli 1982 bevisas av protokollen från sammanträdena den 13 maj 1982 (allmänt meddelande om anmärkningar, bilaga 24) och den 9 juni 1982 (allmänt meddelande om anmärkningar, bilaga 25). Enligt dessa handlingar fastställdes ett målpris på 2,00 DEM/kg per den 1 juni 1982 som genomfördes genom prisinstruktioner från ett stort antal producenter (bilaga F till skrivelse av den 29 mars 1985).

130 Enligt kommissionen bevisar protokollen från de sammanträden som hölls mellan den 21 juli 1982 och den 21 december 1982 (allmänt meddelande om anmärkningar, bilaga 26-34) att ICI deltog i prisinitiativet för september-december 1982 som omfattade fastställelse av en rad målpriser och deras genomförande genom samstämmiga prisinstruktioner från flertalet producenter (bilaga 12 till särskilt meddelande om anmärkningar, ICI, bilaga G till skrivelse av den 29 mars 1985).

131 Kommissionen har anfört att ICI:s deltagande i prisinitiativet för juli-november 1983 framgår dels av protokollen från de sammanträden som hölls den 3 maj 1983 och den 1 juni 1983 (allmänt meddelande om anmärkningar, bilaga 38 och 40), där det anges att målpriser fastställdes för maj, juni och juli 1983, och dels av prisinstruktioner som gavs efter sammanträdena av flertalet producenter och som avsåg perioden från juli till november 1983 (bilagorna H och I till skrivelse av den 29 mars 1985, allmänt meddelande om anmärkningar, bilaga 42-51).

132 Kommissionen har anfört att även om det bevisades att det saknades samband mellan prisinstruktionerna och de priser som uppnåddes på marknaden skulle detta sakna betydelse för överträdelsen, eftersom artikel 85 i EEG-fördraget förbjuder konkurrensbegränsande samverkan som syftar till att snedvrida konkurrensen oavsett vilken verkan den har. Kommisssionen har emellertid hävdat att målpriserna utgjorde grund för förhandlingar med kunderna och att de erhållna priserna utvecklades parallellt med målpriserna. Kommissionen har medgett, som den gjorde i beslutet (punkt 74), att målpriserna inte alltid uppnåddes, även om skillnaden mellan målpriserna och de faktiska priserna har överdrivits av sökanden. Kommissionen har gjort gällande att påvisandet av producenternas överträdelse av artikel 85 inte är beroende av att det bevisas att deras rättsstridiga beteende ledde till det eftersträvade resultatet.

133 Kommissionen har gjort gällande att ICI:s argument att sambandet mellan målpriserna och de erhållna priserna endast bestod i den omständigheten att de erhållna priserna påverkade målpriserna - och inte tvärtom - är konstlat och strider mot sunt förnuft. Klara bevis från tiden för de påtalade omständigheterna visar däremot att producenterna använde sina målpriser för att "driva upp" marknadspriserna (allmänt meddelande om anmärkningar, bilaga 22, 24, 31, 36, 39 samt allmänt meddelande om anmärkningar, bilaga 26, 28, 29 och 38). Sådana bevis kan inte motsägas av en ekonometrisk undersökning som utförts i efterhand.

134 Enligt kommissionen är det felaktigt att påstå att alla förändringar i polypropenpriset som konstaterades under den relevanta perioden kan förklaras på ett tillfredställande sätt av normala marknadsfaktorer. Detta påstående, som enbart grundar sig på teoretiska ekonomiska analyser, motsägs av handlingarna och de faktiska omständigheterna i målet.

135 Kommissionen anser slutligen att den med rätta ansåg att överträdelsen fortsatt även efter sammanträdenas upphörande, eftersom överträdelsens verkningar fortsatte efter sammanträdena vilket framgår av de olika producenternas samstämmiga prisinstruktioner för perioden fram till november 1983 (bilaga 1 till skrivelse av den 29 mars 1985).

c) Förstainstansrättens bedömning

136 Förstainstansrätten finner att protokollen från polypropenproducenternas regelbundna sammanträden visar att de producenter som deltog i dessa sammanträden kom överens om de i beslutet omtalade prisinintiativen. I protokollet från sammanträdet den 13 maj 1982 (allmänt meddelande om anmärkningar, bilaga 24 ) heter det:

"everyone felt that there was a very good opportunity to get a price rise through before the holidays + after some debate settled on DEM 2.00 from 1st June (UK 14th June). Individua