ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
9

I artikel 15 i dataskyddsförordningen, med rubriken ”Den registrerades rätt till tillgång”, föreskrivs följande: ”1. Den registrerade ska ha rätt att av den personuppgiftsansvarige få bekräftelse på huruvida personuppgifter som rör honom eller henne håller på att behandlas och i så fall få tillgång till personuppgifterna och följande information: a) Ändamålen med behandlingen. b) De kategorier av personuppgifter som behandlingen gäller. c) De mottagare eller kategorier av mottagare till vilka personuppgifterna har lämnats eller ska lämnas ut, särskilt mottagare i tredjeländer eller internationella organisationer. d) Om möjligt, den förutsedda period under vilken personuppgifterna kommer att lagras eller, om detta inte är möjligt, de kriterier som används för att fastställa denna period. e) Förekomsten av rätten att av den personuppgiftsansvarige begära rättelse eller radering av personuppgifterna eller begränsningar av behandling av personuppgifter som rör den registrerade eller att invända mot sådan behandling. f) Rätten att inge klagomål till en tillsynsmyndighet. g) Om personuppgifterna inte samlas in från den registrerade, all tillgänglig information om varifrån dessa uppgifter kommer. h) Förekomsten av automatiserat beslutsfattande, inbegripet profilering enligt artikel 22.1 och 22.4, varvid det åtminstone i dessa fall ska lämnas meningsfull information om logiken bakom samt betydelsen och de förutsedda följderna av sådan behandling för den registrerade. 2. Om personuppgifterna överförs till ett tredjeland eller till en internationell organisation, ska den registrerade ha rätt till information om de lämpliga skyddsåtgärder som i enlighet med artikel 46 har vidtagits vid överföringen. 3. Den personuppgiftsansvarige ska förse den registrerade med en kopia av de personuppgifter som är under behandling. För eventuella ytterligare kopior som den registrerade begär får den personuppgiftsansvarige ta ut en rimlig avgift på grundval av de administrativa kostnaderna. Om den registrerade gör begäran i elektronisk form ska informationen tillhandahållas i ett elektroniskt format som är allmänt använt, om den registrerade inte begär något annat. 4. Den rätt till en kopia som avses i punkt 3 ska inte inverka menligt på andras rättigheter och friheter.”
31

Den 12 mars 2020 ingav VS ett överklagande till tillsynsmyndigheten genom vilket han gjorde gällande att distriktsåklagarmyndigheten i Petrich hade åsidosatt bestämmelserna om skydd av personuppgifter. Som första grund gjorde han gällande att den åklagarmyndigheten rättsstridigt hade använt personuppgifterna om honom, vilka hade samlats in medan han ansågs vara brottsoffer, för att lagföra honom i samma förfarande och för samma gärningar. Han gjorde genom sin andra grund gällande att det var rättsstridigt att, såsom samma åklagarmyndighet gjorde, behandla de personuppgifter som hade samlats in inom ramen för de akter som nämns i punkt 28 ovan i samband med den skadeståndstalan som han hade väckt mot åklagarmyndigheten i Republiken Bulgarien. Tillsynsmyndigheten avslog överklagandet genom beslut av den 22 juni 2020.
3

I artikel 9 i förordning 2017/1001, med rubriken ”Rättigheter som är knutna till ett EU-varumärke”, föreskrivs följande: ”1. Registreringen av ett EU-varumärke ger innehavaren en ensamrätt. 2. Utan att det påverkar innehavares rättigheter som förvärvats före ansökningsdagen eller prioritetsdagen för EU-varumärket ska innehavaren av ett EU-varumärke ha rätt att förhindra tredje man som inte har hans medgivande att i näringsverksamhet, för varor eller tjänster, använda ett tecken om a) tecknet är identiskt med EU-varumärket och används för varor eller tjänster som är identiska med dem för vilka EU-varumärket är registrerat, b) tecknet är identiskt med eller liknar EU-varumärket och används för varor eller tjänster som är identiska med eller liknar de varor eller tjänster för vilka EU-varumärket är registrerat, om detta kan leda till förväxling hos allmänheten, inbegripet risken för association mellan tecknet och varumärket, c) tecknet är identiskt med eller liknar EU-varumärket oavsett om det används för varor och tjänster som är identiska med, liknar eller inte liknar dem för vilka EU-varumärket är registrerat, om det senare är känt i unionen och om användningen av tecknet i fråga utan skälig anledning drar otillbörlig fördel av eller är till förfång för EU-varumärkets särskiljningsförmåga eller renommé. 3. Följande handlingar får särskilt förbjudas med stöd av punkt 2: … b) Att utbjuda varor till försäljning, marknadsföra dem eller lagra dem för dessa ändamål eller utbjuda eller tillhandahålla tjänster under tecknet. c) Att importera eller exportera varor under tecknet. …”
14

Den 17 mars 2016 ingick X och den tyska skattemyndigheten, under medverkan av Y, en uppgörelse i vilken man kom fram till att en del av betalningarna från X till Y under den omtvistade perioden, uppgående till 400000 euro per år och totalt 1,6 miljoner euro, felaktigt hade bokförts som driftskostnader.
18

Enligt fast rättspraxis ankommer det på EU-domstolen att – för att pröva sin egen behörighet – undersöka de omständigheter under vilka den nationella domstolen har framställt sin begäran om förhandsavgörande (dom av den 15 juli 2021, The Departement for Communities in Northern Ireland, C‑709/20, EU:C:2021:602, punkt 45 och där angiven rättspraxis).
–

The Chief Appeals Officer, The Social Welfare Appeals Office, The Minister for Employment Affairs och The Minister for Social Protection, genom M. Browne, A. Joyce, J. Quaney, samtliga i egenskap av ombud, biträdda av K. Binchy, barrister, och C. Donnelly, SC,
8

Artikel 20, som är den enda bestämmelsen i kapitel III i direktiv 2013/33, har rubriken ”Inskränkning eller indragning av materiella mottagningsvillkor”. Den artikeln har följande lydelse: ”1. Medlemsstaterna får inskränka eller i vederbörligen motiverade undantagsfall dra in materiella mottagningsvillkor om en sökande a) lämnar den bostadsort som fastställts av den behöriga myndigheten utan att meddela denna eller om begärt tillstånd inte har erhållits, eller b) underlåter att uppfylla sin anmälningsplikt eller att följa uppmaningar att tillhandahålla information eller komma till en personlig intervju angående asylförfarandet under en rimlig period som fastställs i nationell rätt, eller c) har lämnat in en efterföljande ansökan som avses i artikel 2 q i [Europaparlamentets och rådets] direktiv 2013/32/EU [av den 26 juni 2013 om gemensamma förfaranden för att bevilja och återkalla internationellt skydd (EUT L 180, 2013, s. 60)]. I fall enligt a och b ovan ska det, om den sökande spåras upp eller frivilligt anmäler sig till den behöriga myndigheten, fattas ett motiverat beslut baserat på orsakerna till försvinnandet angående återinförande av vissa av de, eller alla, materiella mottagningsvillkor som inskränkts eller dragits in. 2. Medlemsstaterna får också inskränka materiella mottagningsvillkor när de kan fastställa att sökanden utan giltigt skäl inte har lämnat in en ansökan om internationellt skydd så snart det varit praktiskt möjligt efter ankomsten till den medlemsstaten. 3. Medlemsstaterna får inskränka eller dra in materiella mottagningsvillkor om en sökande har undanhållit ekonomiska tillgångar och därför utan rätt fått del av materiella mottagningsvillkor. 4. Medlemsstaterna får fastställa sanktioner för allvarliga brott mot de regler som gäller för förläggningarna samt för grovt våldsamt uppträdande. 5. Beslut om inskränkning eller indragning av materiella mottagningsvillkor eller om sanktioner i enlighet med punkterna 1, 2, 3 och 4 i denna artikel ska fattas på individuell, objektiv och opartisk grund och innefatta en motivering. Beslut ska grundas på den berörda personens speciella situation, särskilt när det gäller personer som omfattas av artikel 21, med beaktande av proportionalitetsprincipen. Medlemsstaterna ska under alla omständigheter säkerställa tillträde till sjukvård i enlighet med artikel 19 och säkerställa värdiga levnadsvillkor för alla sökande. 6. Medlemsstaterna ska se till att materiella mottagningsvillkor inte inskränks eller dras in förrän ett beslut har fattats i enlighet med punkt 5.”
38

Domstolen påpekar inledningsvis att det av fast rättspraxis följer att enligt det förfarande för samarbete mellan nationella domstolar och EU‑domstolen som införts genom artikel 267 FEUF ankommer det på EU-domstolen att ge den nationella domstolen ett användbart svar, som gör det möjligt för den domstolen att avgöra det mål som den ska pröva. I detta syfte kan EU-domstolen behöva omformulera de frågor som hänskjutits (dom av den 15 juli 2021, The Department for Communities in Northern Ireland, C‑709/20, EU:C:2021:602, punkt 61 och där angiven rättspraxis).
25

I 344 § i nämnda lag föreskrivs följande: ”1) En ansökan enligt 342 § 1 ska under alla omständigheter innehålla följande: 1. Uppgift om det berörda upphandlingsförfarandet och det särskilt överklagbara beslut som angrips. 2. Uppgift om den upphandlande myndigheten, sökanden och, i förekommande fall, den upphandlande enheten, inklusive e-postadress. 3. En redogörelse för relevanta omständigheter, däribland intresset av att ingå avtal, och särskilt, om talan förs mot tilldelningsbeslutet, namnet på den anbudsgivare som tilldelats kontraktet. 4. Uppgift om den påstådda skada som sökanden har lidit eller riskerar att lida. 5. Uppgift om de rättigheter som sökanden påstår har åsidosatts (angivande av klagopunkter) och de skäl som ligger till grund för påståendet om rättsstridighet. 6. Yrkande om upphävande av det särskilt överklagbara beslut som angrips. 7. De upplysningar som är nödvändiga för att bedöma huruvida ansökan har lämnats in i rätt tid. 2) Ansökan ska avvisas i sin helhet 1. om den inte avser ett särskilt överklagbart beslut, eller 2. om den inte har lämnats in inom den frist som anges i 343 §, eller 3. om ansökningsavgiften inte har betalats på ett korrekt sätt trots ett föreläggande att avhjälpa bristen. 3) Om en ansökan enligt 342 § 1 lämnas in efter kontraktstilldelningen eller återkallandet av upphandlingen, ska Bundesverwaltungsgericht [(Federala förvaltningsdomstolen)] behandla den som en ansökan om fastställelse av rättsstridighet enligt 353 § 1, under förutsättning att sökanden inte kunde ha kännedom om kontraktstilldelningen eller återkallandet av upphandlingen och att ansökan lämnades in inom den frist som anges i 354 § 2. Sökanden ska på begäran av Bundesverwaltungsgericht [(Federala förvaltningsdomstolen)], inom en rimlig frist som den bestämmer, närmare ange vilken form av fastställelse av rättsstridighet enligt 353 § 1 som ansökan avser. Om sökanden inte har ansökt om något beslut enligt 353 § 1 vid utgången av nämnda frist ska ansökan avvisas.”
3

Första till och med sjunde skälet i direktiv 87/357 har följande lydelse: ”Flera medlemsstater har författningar eller andra bestämmelser som gäller vissa produkter som, på grund av sina yttre egenskaper, kan förväxlas med andra produkter och härigenom utgöra en risk för konsumenternas hälsa och säkerhet. Dessa bestämmelser är emellertid olika i fråga om innehåll, omfattning och tillämpning. I vissa medlemsstater gäller bestämmelserna alla produkter som liknar matvaror fastän de inte är det, medan bestämmelserna i andra medlemsstater gäller produkter som lätt kan förväxlas med matvaror, särskilt konfekt och sötsaker. Denna situation skapar betydande hinder för den fria cirkulationen av varor och olika konkurrensvillkor inom gemenskapen utan att för den skull säkerställa ett effektivt konsumentskydd, särskilt vad gäller barn. Sådana hinder för upprättandet av en väl fungerande gemensam marknad måste undanröjas och ett godtagbart skydd för konsumenterna säkerställas i enlighet med rådets resolution av den 14 april l975, resp. den 19 maj 1981 om det första [(EGT C 92, 1975, s. 1)] och det andra [(EGT C 133, 1981, s. 1)] konsumentpolitiska handlingsprogrammet samt rådets resolution av den 23 juni 1986 om ny satsning på konsumentskyddsområdet [(EGT C 167, 1986, s. 1)]. Skyddet av konsumenternas hälsa och säkerhet bör ligga på samma nivå i de olika medlemsstaterna. Det är därför nödvändigt att förbjuda marknadsföring och import liksom produktion och export av produkter som kan förväxlas med matvaror och därmed utgör en risk för konsumenternas hälsa och säkerhet. Åtgärder bör vidtas så att tillsyn utförs av de behöriga myndigheterna i medlemsstaterna. Farliga produkter måste återkallas från marknaden enligt de principer som uttrycks i rådsresolutionerna om konsumentskydd.
12

Avdelning II i denna förordning, med rubriken ”Programplanering”, innehåller bland annat artikel 6 i förordningen, med rubriken ”Landsbygdsprogram”, som har följande lydelse: ”1. Den verksamhet i medlemsstaterna som Ejflu är involverad i ska genomföras via landsbygdsprogram. Genom dessa program ska en strategi som möter unionens prioriteringar för landsbygdsutveckling genomföras genom ett antal åtgärder som anges i avdelning III. Stöd från Ejflu ska sökas för att uppnå de mål för landsbygdsutveckling som ingår i unionens prioriteringar. 2. En medlemsstat får lämna in antingen ett samlat program för hela territoriet eller en uppsättning regionala program. Alternativt, i vederbörligen motiverade fall, får den lämna in ett nationellt program och en uppsättning regionala program. … 3. Medlemsstater med regionala program får också lägga fram en nationell ram för godkännande … med inslag som är gemensamma för dessa program utan ett separat budgetanslag. Nationella ramar för medlemsstater med regionala program får också innehålla en tabell med en sammanfattning, per region och per år, av det totala Ejflu-bidraget till den berörda medlemsstaten för hela programperioden.”
49

Den omständigheten att innehavaren inte kan åberopa sin varumärkesrätt för att motsätta sig saluföring under sitt varumärke av varor som har paketerats om av en importör medför emellertid att importören tillerkänns en viss rätt som, under normala omständigheter, är förbehållen innehavaren själv. I innehavarens intresse i egenskap av ägare av varumärket och för att skydda innehavaren mot alla former av missbruk bör följaktligen denna rätt enbart medges om importören i fråga även iakttar vissa andra krav (se, för ett liknande resonemang, dom av den 28 juli 2011, Orifarm m.fl., C‑400/09 och C‑207/10, EU:C:2011:519, punkt 26 och där angiven rättspraxis).
41

I detta avseende erinrar domstolen om att det framgår av fast rättspraxis att enligt det förfarande för samarbete mellan nationella domstolar och EU-domstolen som införts genom artikel 267 FEUF ankommer det uteslutande på den nationella domstolen, vid vilken målet anhängiggjorts och vilken har ansvaret för det rättsliga avgörandet, att mot bakgrund av de särskilda omständigheterna i målet bedöma såväl om ett förhandsavgörande är nödvändigt för att döma i saken som relevansen av de frågor som ställs till EU-domstolen. Följaktligen är EU-domstolen i princip skyldig att meddela ett förhandsavgörande när de frågor som ställts av den nationella domstolen avser tolkningen av en unionsbestämmelse (se, dom av den 15 juli 2021, The Department for Communities in Northern Ireland, C‑709/20, EU:C:2021:602, punkt 54 och där angiven rättspraxis).
3

I artikel 16.1 c i rådets förordning (EG) nr 343/2003 av den 18 februari 2003 om kriterier och mekanismer för att avgöra vilken medlemsstat som har ansvaret för att pröva en asylansökan som en medborgare i tredjeland har gett in i någon medlemsstat (EUT L 50, 2003, s. 1) föreskrevs följande: ”Den medlemsstat som enligt kriterierna i denna förordning har ansvaret för att pröva en asylansökan skall vara skyldig att … på de villkor som anges i artikel 20 återta en asylsökande vars ansökan är under prövning och som utan tillstånd befinner sig i en annan medlemsstat.”
8

Artikel 45b i nämnda lag har följande lydelse: ”1. En ansökan om EU-uppehållstillstånd för varaktigt bosatta ska avslås när utlänningen, omedelbart före det att ansökan lämnades in, a. har tillfällig uppehållsrätt i form av ett tidsbegränsat uppehållstillstånd enligt artikel 14, b. har en formellt begränsad uppehållsrätt, c. uppehåller sig i landet med stöd av en särskild, privilegierad ställning, d. uppehåller sig i landet med stöd av ett sådant tidsbegränsat uppehållstillstånd som avses i artikel 28 och som inte beviljats med stöd av artikel 29.1 a eller b, e. uppehåller sig i landet med stöd av ett sådant tidsbegränsat uppehållstillstånd som avses i artikel 28 och som beviljats med stöd av artikel 29.2, hos en utlänning som har ett sådant uppehållstillstånd som avses i artikel 28 och som inte beviljats med stöd av artikel 29.1 a eller b. 2. Utan att det påverkar tillämpningen av punkt 1 ska en ansökan om EU-uppehållstillstånd för varaktigt bosatta avslås endast om utlänningen a. inte under fem år utan avbrott och omedelbart före inlämnandet av ansökan lagligen uppehållit sig i landet i den mening som avses i artikel 8, med beaktande av punkt 3, b. under den period som avses i a har varit bosatt utanför Nederländerna antingen under minst sex på varandra följande månader eller under sammanlagt minst tio månader, c. inte självständigt och varaktigt, på egen hand eller tillsammans med den familjemedlem som utlänningen bor hos, har tillräckliga försörjningsmedel, d. genom lagakraftvunnen dom har dömts för brott för vilket det föreskrivs minst tre års fängelse, eller ålagts en sådan påföljd som föreskrivs i artikel 37 a i Wetboek van Strafrecht [(strafflagen)], e. utgör en fara för nationell säkerhet, f. inte har en tillräcklig sjukförsäkring för sig själv och för de familjemedlemmar för vilka utlänningen har försörjningsansvar, eller g. inte har fått godkänt resultat på ett sådant prov som avses i artikel 7.1 a i Wet inburgering [(lagen om medborgarintegration av den 30 november 2006)] eller inte har ett sådant utbildnings-, examens- eller annat behörighetsdokument som avses i artikel 5.1 c i denna lag. 3. Vid beräkningen av den period som avses i punkt 2 a ska inte hänsyn tas till vistelse i den mening som avses i punkt 1 eller vistelse i den mening som avses i punkt 2 b, med undantag för vistelse för studier eller yrkesutbildning, som ska beaktas till hälften av vistelsens längd. 4. Bestämmelser om tillämpningen av punkterna 1 och 2 får fastställas genom eller med stöd av föreskrifter.”
15

A, som är finsk medborgare, ansökte hos Valvira, med stöd av ett Postgraduate Diploma in Solution Focused Therapy (påbyggnadsexamen avseende ”lösningscentrerad terapi”, nedan kallad den aktuella utbildningen), som utfärdades den 27 november 2017 av University of the West of England, Förenade kungariket (nedan kallat UWE), om rätt att få använda yrkestiteln psykoterapeut, som är en skyddad yrkestitel enligt den finska lagstiftningen.
2

Begäran har framställts i ett mål mellan å ena sidan BPC Lux 2 Sàrl, BPC UKI LP, Bennett Offshore Restructuring Fund Inc., Bennett Restructuring Fund LP, Queen Street Limited, BTG Pactual Global Emerging Markets and Macro Master Fund LP, BTG Pactual Absolute Return II Master Fund LP, CSS LLC, Beltway Strategic Opportunities Fund LP, EJF Debt Opportunities Master Fund LP, TP Lux HoldCo Sàrl, VR Global Partners LP, CenturyLink Inc. Defined Benefit Master Trust, City of New York Group Trust, Dignity Health, GoldenTree Asset Management Lux Sàrl, GoldenTree High Yield Value Fund Offshore 110 Two Ltd, San Bernardino County Employees Retirement Association och EJF DO Fund (Cayman) LP (nedan gemensamt kallade BPC Lux 2 m.fl.) samt Massa Insolvente da Espírito Santo Financial Group SA (nedan kallat Massa Insolvente) och å andra sidan Banco de Portugal, Banco Espírito Santo SA (nedan kallat BES) och Novo Banco SA. Målet gäller det beslut som Banco de Portugal fattade den 3 augusti 2014 om resolution av BES.
15

I artikel 10 i förordning nr 2201/2003 föreskrivs följande: ”Vid fall av olovligt bortförande eller kvarhållande av ett barn skall domstolarna i den medlemsstat där barnet hade hemvist omedelbart före det olovliga bortförandet eller kvarhållandet behålla sin behörighet tills barnet har fått hemvist i en annan medlemsstat, och a) varje person, institution eller annat organ som har vårdnad om barnet har godtagit bortförandet eller kvarhållandet, eller b) barnet har varit bosatt i denna andra medlemsstat i minst ett år efter det att den person, den institution eller det organ av annat slag som har vårdnad om barnet har fått eller borde ha fått kännedom om var barnet befinner sig och barnet har funnit sig till rätta i sin nya miljö och något av följande villkor uppfylls: i) Ingen begäran om återlämnande har lämnats in till de behöriga myndigheterna i den medlemsstat dit barnet har bortförts eller där barnet kvarhålls inom ett år efter det att den som har vårdnad om barnet har fått eller borde ha fått kännedom om var barnet befinner sig. ii) En begäran om återlämnande som lämnats in av den som har vårdnad om barnet har återkallats, och ingen ny begäran har lämnats in inom den tidsfrist som avses i led i. iii) Ett ärende vid domstolen i den medlemsstat där barnet hade hemvist omedelbart före det olovliga bortförandet eller kvarhållandet har avslutats i enlighet med artikel 11.7. iv) En dom i vårdnadsfrågan som inte medför att barnet skall återlämnas har meddelats av domstol i den medlemsstat där barnet hade hemvist omedelbart före det olovliga bortförandet eller kvarhållandet.”
28

EU-domstolen gör i denna del följande bedömning. Det följer av fast rättspraxis att det, inom ramen för det samarbete mellan EU-domstolen och de nationella domstolarna som införts genom artikel 267 FEUF, uteslutande ankommer på den nationella domstolen, vid vilken målet anhängiggjorts och vilken har ansvaret för det rättsliga avgörandet, att mot bakgrund av de särskilda omständigheterna i målet bedöma såväl om ett förhandsavgörande är nödvändigt för att döma i saken som relevansen av de frågor som ställs till EU-domstolen. EU-domstolen är följaktligen i princip skyldig att meddela ett förhandsavgörande när de frågor som ställts avser tolkningen av unionsrätten (dom av den 4 december 2018, Minister for Justice and Equality och Commissioner of An Garda Síochána, C‑378/17, EU:C:2018:979, punkt 26 och där angiven rättspraxis).
10

Genom artikel 13 i direktiv 82/76 fogades en bilaga till direktiv 75/363, med rubriken ”Karakteristiska egenskaper för specialistutbildning på heltid och deltid”. I denna bilaga föreskrevs följande: ”1. Specialistutbildning på heltid Denna utbildning skall äga rum i vissa bestämda befattningar som godkänts av den behöriga myndigheten. Den förutsätter medverkan i all medicinsk verksamhet på den avdelning där utbildningen äger rum, inklusive jourtjänstgöring, så att den blivande specialistläkaren ägnar all sin yrkesverksamhet åt denna praktiska och teoretiska utbildning under hela arbetsveckan och under hela året på de villkor som fastställs av de behöriga myndigheterna. Dessa tjänster skall följaktligen avlönas med lämpligt belopp. Utbildningen får avbrytas av vissa skäl, t.ex. militärtjänstgöring, förflyttningar, havandeskap eller sjukdom. Den samlade utbildningstiden får inte reduceras på grund av sådana avbrott. 2. Specialistutbildning på deltid Villkoren är desamma som för utbildningen på heltid med den enda skillnaden att den medicinska verksamheten får begränsas till minst hälften av den tid som fastställts i punkt 1 andra stycket. De behöriga myndigheterna skall se till att den samlade specialistutbildningen på deltid motsvarar utbildningen på heltid såväl när det gäller längden som kvaliteten. Skälig ersättning skall följaktligen utgå för denna utbildning på deltid.”