FÖRSLAG TILL AVGÖRANDE AV GENERALADVOKAT

ELEANOR SHARPSTON

föredraget den 30 maj 2013 ( 1 )

Mål C‑50/12 P

Kendrion NV

mot

Europeiska kommissionen

”Överklagande — Konkurrens — Konkurrensbegränsande samverkan — Sektorn för industrisäckar av plast — Böter — Tribunalens åsidosättande av den grundläggande rätten till en rättvis rättegång inom skälig tid”

Förord

1. Den 16 november 2011 avkunnade tribunalen tre separata domar ( 2 ) i vilka den ogillade separata yrkanden om ogiltigförklaring av kommissionens beslut i ärende COMP/38354 – Industrisäckar. ( 3 ) I nämnda beslut slog kommissionen fast att det hade skett en allvarlig och långvarig överträdelse av dåvarande artikel 81 EG (nu artikel 101 FEUF) och den ålade ett antal dotterbolag och deras respektive moderbolag höga böter. Förevarande mål avser ett av överklagandena av tribunalens domar. ( 4 )

2. Dessa överklaganden aktualiserar inte bara nya konkurrensrättsliga frågor utan innehåller även anmärkningar om att tribunalen underlät att fatta ett avgörande inom skälig tid i de mål som var anhängiga vid den. Av det skälet står det klart att det ankommer på domstolen att försöka behandla överklagandena skyndsamt. För att tillgodose detta krav och samtidigt respektera behovet av att avsätta skälig tid för översättning, har jag delat upp de frågor som jag ska behandla mellan de tre förslagen till avgörande på följande sätt.

3. De centrala lagbestämmelserna, tillsammans med en beskrivning av kartellen, förfarandet som utmynnade i kommissionens beslut och de ålagda böterna, finns i punkterna 6–34 i mitt förslag till avgörande i målet Gascogne Sack Deutschland. ( 5 ) På grund av att de frågor som aktualiseras i varje överklagande skiljer sig något åt vad beträffar under vilka omständigheter moderbolag eventuellt ska anses ansvariga för sina helägda dotterbolags handlande, diskuteras denna fråga i alla tre förslagen till avgörande. Min bedömning av de frågor som uppkommit genom påståendet att tribunalen underlät att inom skälig tid fatta ett avgörande (i synnerhet kriterierna för att avgöra huruvida det har förekommit orimligt dröjsmål och de eventuella rättsmedel som kan stå till buds om så har skett) finns i punkterna 70–150 i mitt förslag till avgörande i målet Groupe Gascogne. ( 6 ) En prövning av de detaljerade argument som varje klagande har anfört avseende (exempelvis) frågan huruvida motiveringen i tribunalens domar är tillräcklig återfinns givetvis i respektive förslag till avgörande som avser varje enskilt överklagande. ( 7 )

Inledning

4. Kendrion NV (nedan kallat Kendrion) och dess före detta dotterbolag Fardem Packaging BV (nedan kallat Fardem) är två av de 25 företag som beslutet var riktat till. Kendrion (då känt som Schuttersveld) köpte Fardem den 8 juni 1995, genom att förvärva 100 procent av Fardems aktiekapital. År 2003 lämnade Fardem Kendrion-koncernen, då det köptes ut av anställda vid Fardem.

5. Fardem medgav att det hade deltagit i kartellen. Kendrion förnekade att det utövade ett avgörande inflytande eller kontroll över Fardems beteende. Kommissionen godtog inte Kendrions argument. Kommissionen höll Kendrion solidariskt ansvarigt för dotterbolagets verksamhet från och med den 8 juni 1995 till och med den 26 juni 2002.

6. Den fråga som aktualiseras i förevarande mål om överklagande avser begreppet företag i den mening som avses i konkurrensreglerna och specifikt principen att moderbolag är ansvariga för överträdelser som deras helägda dotterbolag har begått. ( 8 ) Identiteten på företaget har betydande följder för fastställandet av det bötesbelopp som åläggs, i synnerhet med avseende på tillämpningen av det tak på 10 procent av omsättningen (nedan kallat 10-procentstaket) som föreskrivs i artikel 23.2 i förordning nr 1/2003. ( 9 ) Genomförandet av denna bestämmelse ger upphov till svåra frågor, när det företag som begick överträdelsen inte existerar i samma form vid den tidpunkt då den övre gränsen för böterna beräknas.

7. Frågan huruvida det förekom oskäligt dröjsmål vid avgörandet av målet vid tribunalen har också väckts.

Beslutet

Inledning

8. Det är nödvändigt att definiera det företag som hålls ansvarigt för en överträdelse av artikel 101 FEUF genom att identifiera en eller flera juridiska personer som företräder det aktuella företaget. Enligt fast rättspraxis kan ett dotterbolags beteende tillskrivas moderbolaget, i synnerhet då dotterbolaget inte självständigt bestämmer sin affärspolicy. Under sådana omständigheter utgör ett moderbolag och ett dotterbolag ett och samma företag i den mening som avses i artikel 101 FEUF. Kommissionen kan besluta att ålägga moderbolaget böter utan att det krävs att moderbolaget personligen har deltagit i överträdelsen. Då ett moderbolag äger 100 procent av aktiekapitalet föreligger det en presumtion för att det kan utöva ett avgörande inflytande över sitt dotterbolag, och det föreligger en motbevisbar presumtion för att moderbolaget faktiskt utövar ett sådant inflytande (nedan kallad presumtionen om avgörande inflytande).

Identifieringen av företaget

9. I skälen 577–583 i beslutet angav kommissionen de principer som den tillämpade vid identifieringen av de företag som beslutet var riktat till. Efter att ha erinrat om de presumtioner som jag nyss har beskrivit, förklarade kommissionen i skäl 582 att när ett företag har överträtt artikel 101 FEUF och därefter säljer det dotterbolag som faktiskt deltog i de konkurrensbegränsande förfarandena och självt drar sig tillbaka från den aktuella marknaden, fortsätter moderbolaget att vara ansvarigt för den aktuella överträdelsen. ( 10 )

10. I skäl 584 angavs det att kommissionen tillämpade detta synsätt från fall till fall på vart och ett av de berörda företagen. Kommissionen gjorde därvid åtskillnad mellan de moderbolag vars deltagande i överträdelsen var uppenbart och de moderbolag som beslutet var riktat till på grund av att de ansågs solidariskt ansvariga för dotterbolagens konkurrensbegränsande beteende.

Böterna

11. I beslutet fastställdes utgångsbeloppet för Fardems böter till 20 miljoner euro. ( 11 ) Kommissionen tillämpade därefter en procentuell höjning med 200 procent av detta belopp, vilket återspeglar den långa period på 20 år och 5 månader från och med den 6 januari 1982 till och med den 26 juni 2002 under vilken Fardem deltog i kartellen. Detta ger ett belopp på 40 miljoner euro. När detta belopp adderas med 20 miljoner euro blir summan 60 miljoner euro. ( 12 )

12. I skäl 782 anges följande: ”För flera av de bolag som hålls ansvariga i egenskap av moderbolag ska det beaktas att deras ansvar avser en kortare period …: — Kendrion N.V. (med avseende på Fardem Packaging): från och med den 8 juni 1995 till och med den 26 juni 2002, det vill säga en period på 7 år. …”

13. I beslutet anges inte uttryckligen vad utgångsbeloppet för Kendrions böter uppgick till. Det framgår dock underförstått att det uppgick till 20 miljoner euro, utgångsbeloppet för Fardems böter, och att detta utgångsbelopp tillämpades på Kendrion på grundval av dess solidariska betalningsansvar för Fardems böter. ( 13 ) Kommissionen tillämpade därefter en höjning med 70 procent av 20 miljoner euro, vilket återspeglar de sju år när Kendrion ägde Fardem. Detta ger ett belopp på 14 miljoner euro. ( 14 ) När detta belopp adderas med 20 miljoner euro blir summan 34 miljoner euro, vilket var de böter som Kendrion ålades. ( 15 )

14. I följande skäl i beslutet förklarades därefter hur 10-procentstaket i artikel 23.2 i förordning nr 1/2003 tillämpades: ( 16 ) ”814 Vad beträffar taket på 10 procent av omsättningen, ska det påpekas att ’om flera adressater utgör 'företaget' – det vill säga den ekonomiska enhet som är ansvarig för den överträdelse som beivras – återigen vid den tidpunkt då beslutet antas, ... får taket beräknas på grundval av den sammanlagda omsättningen i det företaget, det vill säga omsättningen i alla dess delar sammantaget. Om den ekonomiska enheten däremot senare har brutits upp, har varje adressat för beslutet rätt att få taket i fråga tillämpat individuellt på sig’. … 820 Fardem Packaging BV lämnade år 2003 Kendrion-koncernen, vilken utgjorde den ekonomiska enhet som var ansvarig för överträdelsen. Fardem Packaging BV:s totala omsättning ska därför ligga till grund för beräkningen av gränsen för de böter som Fardem Packaging BV ska åläggas. Fardem Packaging BV:s totala omsättning år 2004, det sista helår som föregick detta beslut, uppgick till 22 036 136 euro. De böter som Fardem Packaging BV ska åläggas får därför inte överstiga 2,20 miljoner euro.” Eftersom Kendrions totala omsättning översteg ett belopp som krävs för att böterna ska begränsas skedde inte någon begränsning av böterna, vilka således fastställdes till 34 miljoner euro.

15. I skäl 879 i beslutet anges följande ”Sammanfattningsvis ska följande bötesbelopp åläggas i enlighet med artikel 15.2 i förordning nr 17 och artikel 23.2 i förordning (EG) nr 1/2003: … Kendrion N.V. 34 miljoner euro. Av detta belopp har Fardem Packaging BV solidariskt betalningsansvar för 2,20 miljoner euro. …”

16. I artikel 2 d i beslutet åläggs följande böter: ”Kendrion N.V. 34 miljoner euro. Av detta belopp har Fardem Packaging BV solidariskt betalningsansvar för 2,20 miljoner euro.”

Sammanfattning av den överklagade domen

17. I första instans ( 17 ) yrkade Kendrion att tribunalen skulle — helt eller delvis ogiltigförklara det beslut som var riktat till bolaget, — upphäva eller nedsätta det bötesbelopp som bolaget ålades, och — förplikta kommissionen att ersätta rättegångskostnaderna.

18. Under förhandlingen vid tribunalen anförde Kendrion argumentet att längden på förfarandet hade varit orimlig. Tribunalen underkände argumentet som verkningslöst. Den ansåg att dess behörighet endast omfattade beslutet, vilket skulle bedömas mot bakgrund av de sakförhållanden och omständigheter som kommissionen hade kännedom om vid datumet för antagande. Den slog fast att längden på förfarandet vid tribunalen inte hade någon betydelse för beslutets lagenlighet.

19. Som första grund vid tribunalen gjorde Kendrion gällande att artikeldelen i beslutet inte överensstämde med skälen i beslutet, i strid med artiklarna 101 FEUF och 296 FEUF ( 18 ) samt artikel 23.2 i förordning nr 1/2003. Kendrions andra grund avsåg att kommissionen felaktigt hade identifierat Kendrion och Fardem som en ekonomisk enhet. Vad beträffar den tredje grunden, hävdade Kendrion att kommissionen hade åsidosatt vissa allmänna rättsprinciper, såsom principen om likabehandling och skyldigheten att motivera sitt beslut, genom att hålla Kendrion ansvarigt för en överträdelse som begåtts av dess helägda dotterbolag Fardem.

20. Den fjärde till den åttonde grunden avsåg böterna. Som fjärde grund gjorde Kendrion gällande att de böter som bolaget hade ålagts genom beslutet inte borde vara högre än de böter som Fardem hade ålagts. Vad beträffar den femte grunden hävdade Kendrion att det hade behandlats annorlunda jämfört med andra moderbolag som hölls solidariskt ansvariga för de överträdelser som begåtts av deras dotterbolag och att kommissionen därför hade åsidosatt principen om likabehandling.

21. Med avseende på den sjätte grunden anförde Kendrion två argument. För det första hävdade bolaget att det var oförenligt med de allmänna rättsprinciperna att ålägga Fardem böter på 60 miljoner euro: bland annat var sådana böter oproportionerliga med hänsyn till att Fardems årsomsättning uppgick till 20 miljoner euro och beslutet innehöll en otillräcklig motivering. För det andra hävdade bolaget att om de böter som Fardem hade ålagts skulle komma att nedsättas till följd av förfarandet i mål T-51/06 ( 19 ) (i vilket det bolaget hade angripit beslutet), följde det därav att utgångsbeloppet för Kendrions böter också borde sättas ned.

22. Inom ramen för den sjunde grunden anförde Kendrion en rad argument och hävdade att det aldrig tidigare hade hänt att ett moderbolag som inte självt var inblandat i överträdelsen hade ålagts sådana böter. Som åttonde grund hävdade Kendrion att kommissionen hade åsidosatt sina egna riktlinjer för böter från år 1998. ( 20 )

23. Tribunalen ogillade Kendrions talan i dess helhet.

Grunderna för överklagande

24. Kendrion har anfört fyra grunder, vilka kan sammanfattas på följande sätt.

25. För det första gjorde tribunalen en felaktig rättstillämpning när den slog fast att kommissionen i tillräcklig utsträckning hade motiverat sitt beslut att ålägga Kendrion böter som var högre än de böter som ålades Kendrions före detta dotterbolag, Fardem.

26. För det andra begick tribunalen följande fel vid fastställandet av huruvida Kendrion skulle hållas solidariskt betalningsansvarigt för de böter som Fardem ålades: i) Tribunalen gjorde sig skyldig till en felaktig rättstillämpning genom att inte undersöka de viktigaste bevisen. ii) Tribunalen begick förfarandefel, i synnerhet med avseende på fördelningen av bevisbördan. iii) Det är uppenbart att tribunalen missuppfattade de faktiska omständigheterna och gjorde en felaktig bedömning av bevisningen. Vidare motiverade inte tribunalen sina slutsatser i tillräcklig utsträckning och den ägnade inte tillräcklig uppmärksamhet åt de argument som Kendrion hade åberopat.

27. Kendrions tredje grund består av tre delar. För det första har bolaget hävdat att tribunalen gjorde en felaktig rättstillämpning genom att slå fast att Kendrion, trots att det inte självt var inblandat i överträdelsen, skulle åläggas högre böter än dem som dess före detta dotterbolag ålades. För det andra åsidosatte tribunalen principen om likabehandling genom att göra ett sådant konstaterande, eftersom Kendrion är det enda moderbolag som beslutet är riktat till som har ålagts högre böter än de böter som dess dotterbolag ålades. För det tredje är tribunalens motivering motstridig och otillräcklig, i den mån den höll Kendrion solidariskt betalningsansvarigt för de böter som Fardem ålades. Dessa böter motsvarar 2,2 miljoner euro. Kommissionen ålade ändå Kendrion böter på 34 miljoner euro.

28. Som fjärde grund har Kendrion hävdat att tribunalen felaktigt slog fast att bolagets argument att förfarandet vid tribunalen pågick orimligt länge var verkningslöst. Tribunalen tycks därigenom ha intagit ståndpunkten att den saknar behörighet att fatta ett avgörande angående rättegångsfel i dess egna förfaranden. Även om tribunalen inte själv har behörighet att sätta ned böter när det har tagit orimligt lång tid att fatta ett avgörande i ett mål vid tribunalen, är domstolen under alla omständigheter skyldig att avgöra denna för rättssäkerheten väsentliga fråga och dra de nödvändiga slutsatserna därav.

29. Genom den andra grunden har Kendrion i huvudsak gjort gällande att tribunalen gjorde en felaktig rättstillämpning när den slog fast att Kendrion och Fardem utgjorde ett företag i den mening som avses i artikel 101 FEUF. Om Kendrions överklagande bifalls såvitt avser denna grund, medför det att de argument som har anförts till stöd för bolagets första och tredje grund (avseende de ålagda böterna) med nödvändighet också ska godtas. Jag kommer därför att först undersöka Kendrions andra grund.

Den andra grunden: Identiteten på företaget i den mening som avses i artikel 101 FEUF

Sammanfattning av argumenten

Kendrions överklagande

30. Kendrion har anfört fem huvudargument till stöd för dess allmänna resonemang om att bolaget tillsammans med Fardem inte utgjorde ett företag.

31. För det första begick tribunalen förfarandefel och gjorde en felaktig rättstillämpning genom att slå fast att Kendrion hade solidariskt betalningsansvar för de böter som Fardem hade ålagts, eftersom den inte undersökte all bevisning. I synnerhet är det uppenbart att tribunalen missuppfattade de faktiska omständigheterna, och i den mån bevisningen undersöktes, gjordes det en felaktig bedömning av denna. Tribunalen motiverade inte heller sina slutsatser i tillräcklig utsträckning och den prövade inte Kendrions argument tillräckligt.

32. För det andra gjorde tribunalen en felaktig rättstillämpning i punkt 53 i den överklagade domen, genom att ange att Kendrion hade bevisbördan för att motbevisa de ytterligare omständigheter som tydde på att bolaget utövade ett avgörande inflytande över Fardems affärspolicy. Det ankom snarare på kommissionen att visa att i) de ytterligare omständigheterna faktiskt förelåg och ii) att de visade att Kendrion utövade ett avgörande inflytande.

33. För det tredje angav tribunalen felaktigt att Kendrion inte hade lyckats motbevisa någon av de fyra ytterligare omständigheter som kommissionen stödde sig på för att visa att Kendrion faktiskt utövade ett avgörande inflytande över Fardems affärspolicy.

34. För det fjärde är detta fall unikt, eftersom ett moderbolag som inte var inblandat i de konkurrensbegränsande förfarandena har ålagts högre böter än vad dess dotterbolag som begick överträdelsen har ålagts. Under sådana omständigheter bör motiveringen i beslutet bli föremål för en särskilt noggrann granskning. Tribunalen tillämpade inte så stränga regler vid sin bedömning av beslutet. Den gjorde sig därför skyldig till en felaktig rättstillämpning och under alla omständigheter gav den inte en tillräcklig motivering i sin dom.

35. För det femte, om domstolen anser att de ytterligare omständigheter som kommissionen åberopade är tillräckliga, uppkommer, i andra hand, frågan huruvida tribunalen gjorde en korrekt bedömning av de bevis för motsatsen som hade lagts fram vid den. Kendrion har hävdat att tribunalen bortsåg från den förebringade bevisningen och underlät att i vederbörlig ordning undersöka de bevis som Kendrion hade lagt fram i första instans. Mot bakgrund av denna bevisning var det inte befogat av tribunalen att dra slutsatsen att kommissionen hade styrkt att Kendrion och Fardem utgjorde en ekonomisk enhet. Under alla omständigheter var det felaktigt av tribunalen att hålla Kendrion ansvarigt för Fardems överträdelse.

Kommissionens svarsskrivelse

36. Kommissionen anser att i den del överklagandet kan prövas såvitt avser den andra grunden, ska det lämnas utan bifall.

37. För att hålla Kendrion ansvarigt för en överträdelse som Fardem begått, stödde sig kommissionen enbart på den omständigheten att Fardem var ett helägt dotterbolag till Kendrion vid den relevanta tidpunkten och på presumtionen om avgörande inflytande. Även om fyra ytterligare omständigheter omnämndes i beslutet, ansågs dessa omständigheter inte vara avgörande.

38. Kendrions argument beträffande vem som har bevisbördan är verkningslöst. Endast tribunalen har behörighet att bedöma de faktiska omständigheterna. Kendrions påstående att tribunalen gjorde en felaktig bedömning av de fyra ytterligare omständigheterna kan därför inte prövas.

Bedömning

39. Denna grund avser begreppet företag i konkurrensrätten och de bevis som krävs för att styrka att en sådan enhet föreligger när ett dotterbolag är helägt av ett moderbolag.

40. Artikel 101 FEUF förbjuder alla avtal mellan företag, beslut av företagssammanslutningar och samordnade förfaranden som kan påverka handeln mellan medlemsstater och som har till syfte eller resultat att hindra, begränsa eller snedvrida konkurrensen inom den inre marknaden. Ordet ”företag” är inte definierat i fördraget, men det är av central betydelse för huruvida EU:s konkurrensregler är tillämpliga och för sättet att fastställa ansvaret för en överträdelse. Den fråga som aktualiseras i förevarande mål avser sistnämnda frågeställning. Vad utgör det företag som ansvarar för överträdelsen av konkurrensreglerna och hur ska eventuella böter fastställas?

41. Domstolen har undersökt begreppet ansvarigt företag vid ett flertal tillfällen. Rättspraxis har utvecklats sedan Kendrion ingav sin ansökan i förevarande fall och väckte talan om ogiltigförklaring vid tribunalen. ( 21 ) Domstolens tolkning av ordet ”företag” är omtvistad. ( 22 ) Enligt fast rättspraxis omfattar dock begreppet företag varje enhet som bedriver ekonomisk verksamhet, oavsett enhetens rättsliga form och oavsett hur den finansieras. Begreppet företag ska förstås som en ekonomisk enhet, även om enheten i juridisk mening består av flera fysiska eller juridiska personer. När en sådan ekonomisk enhet har överträtt konkurrensreglerna ska den, enligt principen om personligt ansvar, ansvara för överträdelsen. Närmare bestämt kan ett dotterbolags beteende tillskrivas moderbolaget då dotterbolaget, trots att det är en fristående juridisk person, inte självständigt bestämmer sitt marknadsbeteende, utan i huvudsak följer instruktioner som det får av moderbolaget, särskilt med hänsyn till de ekonomiska, organisatoriska och juridiska band som binder samman dessa två juridiska enheter. I en sådan situation ingår moderbolaget och dotterbolaget nämligen i samma ekonomiska enhet och den omständigheten att de utgör ett och samma företag i den mening som avses i artikel 101 FEUF medför att kommissionen kan besluta att ålägga moderbolaget böter utan att det krävs att moderbolaget personligen har deltagit i överträdelsen. ( 23 )

42. När ett moderbolag har ett helägt dotterbolag som har överträtt konkurrensreglerna, anser domstolen att ett sådant moderbolag i princip kan utöva ett avgörande inflytande över dotterbolaget, och det föreligger en motbevisbar presumtion för att moderbolaget faktiskt utövar ett sådant inflytande. Under dessa omständigheter är det tillräckligt att kommissionen visar att ett dotterbolag är helägt för att det ska kunna presumeras att moderbolaget faktiskt utövar ett avgörande inflytande över dotterbolagets affärspolicy. Kommissionen kan då hålla moderbolaget solidariskt betalningsansvarigt för de böter som ålagts dotterbolaget, förutsatt att moderbolaget inte kan bevisa att dotterbolaget i själva verket agerade självständigt på marknaden. Det ska framhållas att presumtionen anses vara motbevisbar ( 24 ) och att moderbolaget har bevisbördan.

43. Kommissionen är inte tvungen att grunda sitt beslut enbart på presumtionen om avgörande inflytande. Den kan alternativt välja att stödja sig på andra omständigheter som visar att ett moderbolag faktiskt har utövat ett avgörande inflytande över sitt helägda dotterbolags affärspolicy (nedan kallad metoden med dubbla grunder).

44. Om kommissionen väljer metoden med dubbla grunder, ålägger den sig själv per definition en strängare bevisbörda. ( 25 ) Tribunalens uppgift vid sin prövning är sedan att undersöka huruvida kommissionen har fullgjort denna bevisbörda. Kommissionen har således först bevisbördan för att styrka de omständigheter som den avser att stödja sig på för att visa ett avgörande inflytande. Om det berörda bolaget sedan ifrågasätter dessa omständigheter, övergår bevisbördan för att motbevisa dessa på bolaget.

Tribunalens bedömning

45. I punkt 53 i den överklagade domen slog tribunalen fast att kommissionen hade använt sig av metoden med dubbla grunder i beslutet.

46. Därefter identifierade tribunalen, i punkt 53 i den överklagade domen, de fyra ytterligare omständigheter som hade åberopats av kommissionen och den uppgav att Kendrion hade bevisbördan för att styrka att dessa omständigheter inte visade att det hade utövat ett avgörande inflytande över Fardem. Tribunalen angav följande: ”53 I förevarande fall begränsade sig inte kommissionen till att åberopa den omständigheten att sökanden innehade 100 procent av Fardem Packagings aktiekapital. I beslutet hänvisas det även till fyra andra ytterligare omständigheter, nämligen det interna e-postmeddelandet av den 9 januari 2002 från herr L. (skäl 595), Fardem Packagings interna e‑postmeddelande av den 14 december 1999 rörande en försäkringsfråga (skäl 596), en handskriven anteckning från ett möte inom undergruppen ’Teppema’, i vilken det hänvisas till en företrädare för Fardem Packaging hos sökanden (skäl 597) och den rapport som Fardem Packaging upprättade åt sökanden rörande den löpande förvaltningen (skälen 106 och 590). Det ska därför först bedömas huruvida sökanden har lyckats motbevisa dessa fyra ytterligare omständigheter.” ( 26 )

47. I punkterna 54–60 i den överklagade domen bedömde tribunalen bevisningen avseende dessa fyra ytterligare omständigheter. Det framgår klart av punkt 61 att tribunalen ansåg att Kendrion hade lyckats motbevisa endast en av de fyra ytterligare omständigheterna. Tribunalen slog därför fast att Kendrion inte hade lyckats motbevisa de övriga tre ytterligare omständigheter som kommissionen hade åberopat och som visade att Kendrion faktiskt hade utövat ett avgörande inflytande över Fardem.

48. Därefter undersökte tribunalen den ytterligare bevisning som Kendrion hade lagt fram i syfte att motbevisa presumtionen för att bolaget utövade ett avgörande inflytande över Fardem (punkterna 63–68 i den överklagade domen). Tribunalen slog fast att det inte fanns någon koppling mellan Kendrion och Fardem på operativ nivå. De hade inte samma leverantörer eller kunder och använde inte heller samma tillverkningsprocesser. I punkt 64 i den överklagade domen angav dock tribunalen följande: ”Enbart detta konstaterande räcker dock inte för att visa att Fardem Packaging handlade självständigt i förhållande till sökanden.”

49. Vidare slog tribunalen fast följande i punkterna 65 och 67 i den överklagade domen: ”65 … Det är således inte möjligt att av årsredovisningarna eller av Fardem Packagings relativa storlek dra slutsatsen att bolaget handlade självständigt. … 67 … Det ska i det avseendet påpekas att avsaknaden av instruktioner från sökanden om den löpande förvaltningen (dagelijks beheer) av Fardem Packaging inte betyder att det sistnämnda bolaget kunde handla självständigt.” ( 27 )

Bedömning

50. Det följer av fast rättspraxis att den skyldighet som åvilar tribunalen (enligt artiklarna 36 och 53 första stycket i stadgan för Europeiska unionens domstol) inte innebär någon skyldighet för tribunalen att lämna en uttömmande redogörelse för vart och ett av de resonemang som parterna i tvisten fört. Tribunalens motivering kan således vara underförstådd, under förutsättning att de som berörs därav får kännedom om de skäl som ligger till grund för den överklagade domen och att domstolen ges tillräckligt underlag för att kunna utföra sin prövning av överklagandet. ( 28 )

51. Tribunalen konstaterade som en faktisk omständighet att kommissionen hade tillämpat metoden med dubbla grunder. Detta faktiska konstaterande kan inte angripas i ett mål om överklagande. Med hänsyn till detta faktiska konstaterande och att kommissionen hade lagt fram bevis till stöd för var och en av de fyra ytterligare omständigheterna, övergick därefter bevisbördan på Kendrion för att motbevisa dessa. Jag uppfattar tribunalens uttalande i punkt 53 i den överklagade domen (”Det ska därför först bedömas huruvida sökanden har lyckats motbevisa dessa fyra ytterligare omständigheter”) som att det återspeglar den ståndpunkten.

52. Följaktligen anser jag inte att tribunalen gjorde sig skyldig till en felaktig rättstillämpning genom att ålägga Kendrion bevisbördan för att de ytterligare omständigheterna inte visade att bolaget faktiskt hade utövat ett avgörande inflytande över Fardems affärspolicy. Efter att ha bedömt Kendrions bevisning i förhållande till var och en av dessa ytterligare omständigheter, konstaterade tribunalen som en faktisk omständighet att tre av fyra omständigheter inte hade motbevisats.

53. Med avseende på den ytterligare bevisning som Kendrion hade lagt fram för att motbevisa presumtionen att den utövade ett avgörande inflytande över Fardem, i synnerhet Kendrions påstående att Fardem förvärvades i investeringssyfte, slog tribunalen fast följande i punkt 66 i den överklagade domen: ”… [E]tt investmentbolags förvärv i syfte att sälja vidare kan även tala för att det föreligger en ekonomisk enhet mellan investmentbolaget och det aktuella dotterbolaget. Det faktum att investmentbolaget strävar efter att förbättra dotterbolagets resultat på kort sikt innebär i regel att moderbolaget måste blanda sig i dotterbolagets verksamhet. En effektiv och strikt kontroll kan nämligen ge bättre garantier för en ökad lönsamhet än en policy om icke-ingripande.” ( 29 )

54. Jag instämmer med tribunalen. Den omständigheten att ett helägt dotterbolag förvärvas som en finansiell placering och att dess verksamhet ligger utanför moderbolagets normala verksamhetssfär kan inte anses innebära att de två bolagen inte utgör ett och samma företag. Tvärtom: under förutsättning att syftet med en investering är att den ska ge avkastning, anser jag att ett moderbolag skulle ha starka incitament att utöva ett avgörande inflytande över sitt dotterbolags affärspolicy för att säkerställa en större lönsamhet från denna investering.

55. I den mån som Kendrion har ifrågasatt tribunalens faktiska konstateranden rörande den bevisning som bolaget lade fram, uppkommer frågor som inte omfattas av domstolens behörighet i ett mål om överklagande. ( 30 ) Jag vill tillägga att jag inte anser att bevisningen missuppfattades på ett sådant sätt att domstolen bör pröva tribunalens rättsliga bedömning av dessa omständigheter. ( 31 )

56. Den överklagade domen är inte heller bristfälligt motiverad, eftersom nämnda punkter i den överklagade domen ger Kendrion kännedom om de skäl som ligger till grund för domen och ger domstolen tillräckligt underlag för att kunna utföra sin prövning av överklagandet.

57. Sammanfattningsvis finner jag inte att tribunalen begick något fel när den slog fast att Fardem inte utgjorde en självständig ekonomisk enhet och att Fardem och Kendrion därför utgjorde ett och samma företag.

58. Jag anser därför att överklagandet inte kan bifallas såvitt avser den andra grunden. Härav följer att det är nödvändigt att pröva Kendrions första och tredje grund.

Den första grunden: De böter som Kendrion ålades är högre än de böter som dess dotterbolag ålades

59. Som första grund har Kendrion påtalat att tribunalen gjorde en felaktig rättstillämpning och att motiveringen i den överklagade domen är motstridig och otillräcklig, i den mån som tribunalen godtog att kommissionen hade angett tillräckliga skäl för att ålägga Kendrion högre böter än Fardem.

Sammanfattning av argumenten

Kendrions överklagande

60. Kendrion har påpekat att tribunalen själv medgav (i punkterna 28 och 29 i den överklagade domen) att beslutet väcker frågor och att det är tvetydigt i vissa avseenden. Kendrion har i huvudsak hävdat att artikeldelen i beslutet (artikel 2 d) inte överensstämmer med den motivering som anges i skälen. Enligt skälen har Kendrion, i egenskap av moderbolag, solidariskt betalningsansvar för de böter som dess dotterbolag Fardem ålagts. I artikeldelen anges det dock att Fardem har solidariskt betalningsansvar för (en del av) de böter som Kendrion ålagts. Härav följer att om tribunalen korrekt hade tillämpat den normala tolkningsprincipen att beslutet ska tolkas som en helhet mot bakgrund av skälen i detta, skulle tribunalen ha funnit att artikeldelen inte överensstämde med de skäl som angavs däri.

61. Kendrion anser att det följer av punkterna 23–28 i den överklagade domen (och skälen 584, 779 och 782 i beslutet) att kommissionen inte ålade Kendrion böter på grund av att bolaget självt hade deltagit i överträdelsen. Snarare påfördes en sanktion på grund av att Kendrion hade solidariskt ansvar i sin egenskap av moderbolag. Kendrion har i det avseendet hänvisat till skäl 784 i beslutet. Bolaget har ifrågasatt konstaterandet i punkt 24 i den överklagade domen att det ”framgår”, och än mer att ”det klart framgår”, av skäl 784 att kommissionen avsåg att påföra Kendrion en sanktion individuellt, i stället för att enbart hålla det solidariskt betalningsansvarigt för Fardems böter.

62. Kendrion har hävdat att det inte finns något stöd i konkurrensrätten för att hålla ett dotterbolag solidariskt betalningsansvarigt för böter som dess moderbolag har ålagts. Vidare ger beslutet upphov till ett orimligt resultat, genom att Fardem har solidariskt betalningsansvar för böter som Kendrion har ålagts på grundval av Kendrions solidariska betalningsansvar för böter som Fardem har ålagts. Artikeldelen i beslutet utgör ”ett rättsligt monster” och överensstämmer inte med skälen i beslutet.

63. Härav följer (i motsats till vad tribunalen konstaterade i punkt 29 i den överklagade domen) att räckvidden av och innehållet i artikel 2 d i beslutet inte är begripliga. Vidare står denna artikel helt enkelt i strid med skälen i beslutet, i synnerhet skälen 577–584, 587–599, 779, 782, 784, 814 och 820. Motiveringen i den överklagade domen är därför otillräcklig och motstridig, och beslutet bör ogiltigförklaras.

Kommissionens svarsskrivelse

64. Kommissionen anser att Kendrions påstående om att artikeldelen i beslutet inte överensstämmer med motiveringen i skälen är grundlöst. Skäl 879 motsvarar ord för ord artikel 2 d i artikeldelen.

65. Det föreligger inte någon skillnad mellan ett moderbolags solidariska ansvar och ett dotterbolags individuella ansvar. Båda bolagen har solidariskt ansvar på grund av att de ingår i ett företag som har överträtt konkurrensreglerna.

66. Fardem och Kendrion ingick i samma företag från och med den 8 juni 1995 till och med den 26 juni 2002 och de ansvarar båda för den överträdelse som skedde under denna period. Fardems böter fastställdes till 60 miljoner euro. Kendrions böter uppgick till 34 miljoner euro. De böter som Fardem ålades begränsades dock sedan till 2,2 miljoner euro genom tillämpning av 10-procentstaket. De böter som Kendrion ålades låg kvar på 34 miljoner euro, och av dessa har Fardem solidariskt betalningsansvar för 2,2 miljoner euro, såsom anges i skäl 879 i beslutet. Tribunalen påpekade korrekt, i punkt 28 i den överklagade domen, att skillnaden mellan de båda bolagens böter följde av en tillämpning av 10-procentstaket. De böter som Fardem ålades skulle i annat fall ha uppgått till 60 miljoner euro och Kendrion skulle ha haft solidariskt betalningsansvar för 34 miljoner euro av detta belopp. I punkt 29 i den överklagade domen gjorde tribunalen en riktig bedömning när den fann att artikeldelen i beslutet var konsekvent och begriplig, mot bakgrund av den motivering som angavs däri.

Bedömning

67. Två frågor uppstår. För det första, av exakt vilka skäl ålades Kendrion böter? För det andra, hur ska 10-procentstaket i artikel 23.2 i förordning nr 1/2003, vilket är tillämpligt på alla böter som åläggs, fastställas?

68. Vid min granskning av den överklagade domen, har jag haft följande principer i åtanke.

69. För det första är frågan huruvida domskälen i en dom från tribunalen är motsägelsefulla eller otillräckliga en rättsfråga och kan i denna egenskap åberopas i ett mål om överklagande. ( 32 )

70. För det andra skulle tribunalen, vid tolkningen av kommissionens beslut, hålla i minnet att kommissionen måste motivera sina beslut och ange såväl de faktiska omständigheter som utgör grunden för rättsaktens lagenlighet som de överväganden som föranlett kommissionen att anta rättsakten. ( 33 )

71. Vad gäller beslut varigenom böter åläggs ska, för det tredje, motiveringen anses tillräcklig om den klart och sammanhängande anger de faktiska och rättsliga överväganden på grundval av vilka parterna har ålagts böter, så att både parterna och domstolen kan få kännedom om de väsentliga delarna av kommissionens resonemang. ( 34 )

72. För det fjärde ska bedömningen av huruvida motiveringsskyldigheten har iakttagits inte ske endast utifrån den angripna rättsaktens ordalydelse utan även utifrån sammanhanget och samtliga rättsregler på det ifrågavarande området. ( 35 )

Skälen för Kendrions böter

73. I punkterna 22–25 i den överklagade domen hänvisade tribunalen bland annat till skälen 577–584, 779 och 782 i beslutet. ( 36 ) Tribunalen gjorde följande konstateranden: ”26 Det framgår av beslutet att kommissionen ålade sökanden böter på grund av att den utgjorde en enda ekonomisk enhet tillsammans med Fardem Packaging under åren 1995–2003. Eftersom sökanden kan hållas ansvarig för Fardem Packagings konkurrensbegränsande beteende på grund av att de tillhörde samma ekonomiska enhet – något som återstår att fastställa i samband med bedömningen av grunderna nedan – anses sökanden själv ha begått överträdelsen till följd av att den hålls ansvarig för detta beteende (se, för ett liknande resonemang, domstolens dom av den 16 november 2000 i mål C-294/98 P, Metsä-Serla m.fl. mot kommissionen, REG 2000, s I-10065, punkt 28). … 28 De böter på 34 miljoner euro som sökanden ålades, jämfört med de böter på 2,20 miljoner euro som Fardem Packaging ålades, kan visserligen vid första anblicken framstå som diskutabla. Det anges dock i skälen 814 och [820][ ( 37 ) ] i … beslutet att denna diskrepans beror på att det 10‑procentstak som föreskrivs i artikel 23.2 i [förordning nr 1/2003] tillämpades på Fardem Packaging. 29 Trots dess tvetydiga ordalydelse, är följaktligen räckvidden av och innehållet i artikel 2 d i … beslutet fullt begripliga mot bakgrund av de skäl i beslutet som omnämnts ovan i punkterna 23–28. Det föreligger således inte någon motsägelse mellan skälen i … beslutet och dess artikeldel.” ( 38 )

74. Den överklagade domen grundar sig direkt på ordalydelsen i beslutet. Jag kommer därför att hänvisa till detta beslut vid min granskning av tribunalens motivering. I motiveringen i skälen 577–584 i beslutet anges att Fardem ska åläggas böter, med avseende på vilka Kendrion har solidariskt betalningsansvar. Det är riktigt att inte alla steg i motiveringen i beslutet uttryckligen har angetts. I den mån som tribunalen enbart har följt motiveringen i det beslutet, är således den överklagade domen inte så klar som den skulle ha kunnat vara. Det medför dock inte att denna dom är osammanhängande eller obegriplig.

75. Vid beräkningen av böterna fastställdes utgångsbeloppet för Fardems böter till 20 miljoner euro. Kommissionen tillämpade därefter en procentuell höjning med 200 procent av detta belopp, för att återspegla överträdelsens varaktighet under en period på mer än 20 år, vilket gav ett belopp på 40 miljoner euro. Det beloppet adderades sedan med utgångsbeloppet 20 miljoner euro, vilket resulterade i böter på 60 miljoner euro. Därefter tillämpade kommissionen 10-procentstaket (artikel 23.2 i förordning nr 1/2003) utifrån Fardems omsättning (22 miljoner euro). Fardems böter begränsades följaktligen till 2,2 miljoner euro. ( 39 )

76. Av konstaterandet att Kendrion hade solidariskt ansvar för Fardems beteende följer att kommissionen hade rätt att hålla (det före detta) moderbolaget ansvarigt för Fardems böter avseende den period då de två bolagen utgjorde ett företag. ( 40 ) Det är underförstått i den överklagade domen (och i beslutet) att utgångsbeloppet för Fardems böter på 20 miljoner euro också tillämpades avseende Kendrion. Kommissionen tillämpade därefter en procentuell höjning med 70 procent av det beloppet (i stället för 200 procent, som i Fardems fall). Detta återspeglar det faktum att Fardem endast ägdes av Kendrion under sju år och inte under hela Fardems överträdelseperiod. Dessa 14 miljoner euro adderades sedan med utgångsbeloppet 20 miljoner euro, vilket gav upphov till beloppet 34 miljoner euro. Slutligen tillämpades artikel 23.2 i förordning nr 1/2003 för att avgöra huruvida Kendrions böter skulle begränsas. Eftersom Kendrions totala omsättning översteg ett belopp som skulle ha krävt en begränsning av det belopp som skulle betalas förblev bötesbeloppet 34 miljoner euro.

77. En sådan analys steg för steg visar att fastställandet av Kendrions böter överensstämde med reglerna om solidariskt ansvar och tillämpningen av artikel 23.2 i förordning nr 1/2003.

78. Formuleringen att hålla Fardem solidariskt betalningsansvarigt för 2,2 miljoner euro av Kendrions böter på 34 miljoner euro framstår onekligen som egendomlig. Jag känner inte till något fall där ett dotterbolag har hållits ansvarigt för moderbolagets beteende. Ett sådant resultat skulle faktiskt vara underligt, eftersom det är oförenligt både med begreppet personligt ansvar för den aktuella överträdelsen och presumtionen om avgörande inflytande. Moderbolag hålls ansvariga för överträdelser som deras helägda dotterbolag har begått på grund av att de anses kontrollera dotterbolagets affärspolicy. ( 41 ) Maktbalansen är (självfallet) inte densamma om vi tittar på ett helägt dotterbolags relation till sitt moderbolag. Ett sådant dotterbolag kan inte antas utöva ett avgörande inflytande över sitt moderbolag, eftersom det inte skulle ha kontroll genom sitt aktieinnehav. Dotterbolaget har en underordnad ställning, det kan inte styra moderbolaget.

79. Detta är dock Kendrions överklagande, inte Fardems.

80. Fastställdes Kendrions ansvar på ett korrekt sätt? Huruvida Fardem beskrivs som solidariskt betalningsansvarigt för Kendrions böter eller huruvida Kendrion förklaras vara solidariskt betalningsansvarigt för Fardems böter har inte någon som helst inverkan på de principer som reglerar ett moderbolags (Kendrion) ansvar för överträdelser som dess helägda dotterbolag (Fardem) har begått, när presumtionen om avgörande inflytande inte har motbevisats med framgång. De vinster som överträdelser av konkurrensreglerna ger upphov till tillfaller aktieägarna. Det är därför helt rimligt att de som har kontrollbefogenheter ska hållas ansvariga för de rättsstridiga åtgärder som deras dotterbolag har vidtagit, såvida de inte kan visa att de inte utövade denna befogenhet. Detta är – enkelt uttryckt – grunden för Kendrions ansvar.

81. Jag anser därför att det inte har förekommit någon felaktig rättstillämpning i den överklagade domen med avseende på konstaterandet däri att Kendrion var ansvarigt för den överträdelse som Fardem hade gjort sig skyldigt till.

Bötesbeloppet

82. Kendrions och Fardems böter är oupplösligen förbundna med varandra. Storleken på Kendrions böter är med nödvändighet avhängig av de böter som beräknats med avseende på Fardem. ( 42 )

83. I punkt 28 i den överklagade domen angav tribunalen att den uppenbara diskrepansen mellan motiveringen och artikeldelen i beslutet berodde på att 10-procentstaket tillämpades. Exakt hur detta tak tillämpas avgör hur stort bötesbelopp som ska betalas.

84. Vid den tidpunkt då 10-procentstaket beräknades, existerade inte det företag som begick överträdelsen i samma form, eftersom Fardem inte längre ingick i Kendrion-koncernen. Följaktligen uppkommer följande fråga: Vad utgör det ”företag” som avses i artikel 23.2 i förordning nr 1/2003? Ska 10-procentstaket beräknas med hänvisning till moderbolagets totala omsättning eller är det endast dotterbolagets omsättning som är relevant?

85. Kommissionen hänvisade till domen i målet Tokai Carbon m.fl. mot kommissionen ( 43 ) i skäl 814 i beslutet. I det målet, liksom i förevarande mål, var det helägda dotterbolag som begick överträdelsen inte längre ägt av moderbolaget vid det datum då 10‑procentstaket beräknades. Dotterbolaget och moderbolaget utgjorde därför inte ett och samma företag vid den tidpunkten. Följaktligen ogiltigförklarade förstainstansrätten beslutet i det målet, i den mån kommissionen hade ålagt (det före detta) dotterbolaget böter som översteg 10-procentstaket, beräknat med hänvisning till endast dotterbolagets omsättning. ( 44 )

86. I förevarande fall förklarade inte tribunalen uttryckligen hur 10‑procentstaket, i den mening som avses i artikel 23.2 i förordning nr 1/2003, tillämpades på Kendrions böter. Det är dock underförstått att tribunalen beaktade att Kendrion och Fardem utgjorde separata enheter vid den tidpunkt då 10-procentstaket tillämpades. ( 45 )

87. Enligt min mening bedömde tribunalen att Kendrions ansvar för böter på 34 miljoner euro understeg det 10-procentstak som tillämpades på det bolaget. Med hänsyn till att Fardems omsättning uppgick till cirka 20 miljoner euro vid den relevanta tidpunkten, ansåg tribunalen att kommissionen hade i) gjort åtskillnad mellan Kendrions och Fardems respektive omsättning och ii) tillämpat 10-procentstaket på Fardem som en separat enhet ( 46 ) och därför begränsat dess ansvar till 2,2 miljoner euro. ( 47 )

88. Jag anser därför att överklagandet inte kan bifallas såvitt avser den första grunden.

Ytterligare frågor

89. Kommissionen har uttryckt oro över att det uppstår möjligheter för kringgående, om 10-procentstaket tillämpas på varje bolag separat när de inte längre utgör ett och samma företag vid den tidpunkt då böterna beräknas. Den har hävdat att när moderbolaget och dotterbolaget inte ingår i samma företag vid den tidpunkt då 10‑procentstaket tillämpas, ska den övre gränsen beräknas med hänvisning till enbart moderbolagets omsättning, och dotterbolagets omsättning ska inte beaktas.

90. Om kommissionen hade fastställt 10-procentstaket utifrån enbart Fardems omsättning, skulle således de böter som Kendrion, i egenskap av moderbolag, hade solidariskt betalningsansvar för begränsas till 2,2 miljoner euro. Det skulle uppmuntra företag i liknande situationer att sälja sina dotterbolag innan kommissionen ålägger böter, för att undvika att 10-procentstaket beräknas med hänvisning till den totala omsättningen i de bolag som ingår i holding- och moderbolagets koncern.

91. Även om denna frågeställning specifikt har tagits upp för att bemöta Kendrions tredje grund, är den även av relevans här. Jag ska därför behandla den nu.

92. Jag anser att kommissionens oro inte är befogad. När ett moderbolag har solidariskt ansvar för sitt helägda dotterbolag, fastställs varje begränsning av de böter som åläggs med hänvisning till moderbolagets omsättning om båda bolagen ingår i samma företag vid denna tidpunkt. Under sådana förhållanden finns det inte något behov av att beräkna de totala böterna med hänvisning till dotterbolagets omsättning. Dotterbolaget är helt enkelt solidariskt betalningsansvarigt för en del av de böter som dess moderbolag har ålagts.

93. När bolagen inte utgör samma enhet vid den tidpunkt då 10‑procentstaket tillämpas, anser jag dock att det är nödvändigt att göra åtskillnad mellan dessa och tillämpa 10-procentstaket på varje bolag var för sig. Det förefaller som om detta var just vad kommissionen gjorde i förevarande fall (även om det kanske inte var dess avsikt, med hänsyn till de argument som den nu anför).

94. Moderbolagets bötesbelopp fastställs inte med hänvisning till det belopp som dess dotterbolag är skyldigt att betala efter tillämpning av 10-procentstaket på dotterbolagets böter. Fastställandet av dessa två belopp innebär i stället två separata räkneoperationer, såsom har framgått här. Kendrions böter beräknades med utgångspunkt i grundbeloppet för Fardems böter, för vilka Kendrion hade solidariskt betalningsansvar. ( 48 ) Det belopp på 2,2 miljoner euro som Fardem är skyldigt att betala utgör helt enkelt den del av dess egna böter som ska betalas efter tillämpning av 10-procentstaket.

95. För ordningens skull kommer jag att pröva den tredje grunden.

Den tredje grunden: De ålagda böterna grundar sig på en motstridig och otillräcklig motivering

96. Kendrion har anfört tre argument till stöd för sin tredje grund.

Sammanfattning av argumenten

Kendrions överklagande

97. Kendrion har, för det första, hävdat att solidariskt ansvar betyder att ett moderbolag endast har betalningsansvar för de böter som dotterbolaget har ålagts. För det andra har Kendrion gjort gällande att tribunalen inte beaktade det faktum att kommissionen hade underlåtit att tillämpa principen om likabehandling vid fastställandet av böterna. För det tredje har Kendrion hävdat att tribunalens motivering vid granskningen av böterna var motstridig och otillräcklig.

98. Det första och det tredje argumentet sammanfaller med de argument som har åberopats med avseende på Kendrions första grund. Jag har redan prövat dessa frågor i punkterna 82–88 i förevarande förslag till avgörande, och jag kommer därför inte att utreda dem vidare. Det är dock nödvändigt att pröva Kendrions påstående om att kommissionen åsidosatte principen om likabehandling och att tribunalen underlät att beakta detta.

99. Kendrion har hävdat att det, bland de bolag som beslutet var riktat till, är det enda moderbolag som ålades högre böter än dotterbolagets böter i en situation där dotterbolaget begick en överträdelse som det, i egenskap av moderbolag, inte var inblandat i. Det enda andra moderbolag som ålades högre böter än sitt dotterbolag var Nordenia, men det bolaget var faktiskt inblandat i överträdelsen. ( 49 ) Principen om likabehandling kräver att kommissionen ska tillämpa samma metod för att fastställa böterna för samtliga företag i samma överträdelse. Kendrion har hävdat att tribunalen gjorde en felaktig rättstillämpning genom att hänvisa till 10-procentstaket i artikel 23.2 i förordning nr 1/2003 som förklaring till skillnaden i behandling. 10-procentstaket förklarar skillnaden i bötesbelopp, men inte den principiella skillnad som kommissionen gjorde mellan Kendrion och andra moderbolag. I andra hand, om kommissionen har rätt att fastställa Kendrions böter på det sätt som gjorts i beslutet, är tribunalens motivering motstridig och otillräcklig.

Kommissionens svarsskrivelse

100. Enligt kommissionens mening gjorde tribunalen en riktig bedömning när den, i punkt 109 i den överklagade domen, fann att kommissionen tillämpade samma metod vid fastställandet av böterna för samtliga företag som beslutet var riktat till.

Bedömning

101. Den allmänna likabehandlingsprincipen innebär att lika situationer inte får behandlas olika och att olika situationer inte får behandlas lika, såvida det inte finns sakliga skäl för en sådan behandling. ( 50 )

102. Tribunalen angav följande i den överklagade domen: ”107 Vid fastställandet av böter krävs det, för att likabehandlingsprincipen ska iakttas, att kommissionen normalt ska tillämpa samma metod för att beräkna de bötesbelopp som åläggs de företag som har deltagit i en och samma överträdelse (domen i ... [mål T-308/94], Cascades mot kommissionen [REG 2002, s. II-813,] punkt 65). … 108 Sökandens påstående att kommissionen åsidosatte dessa principer kan inte godtas av följande skäl. 109 … [D]et framgår av det angripna beslutet att kommissionen tillämpade en och samma metod för att fastställa det bötesbelopp som var tillämpligt på samtliga företag som beslutet var riktat till, däribland sökanden, vilka hölls ansvariga i egenskap av moderbolag till ett dotterbolag som var inblandat i kartellen …” ( 51 )

103. Kendrion har hävdat att det är jämförbart med de andra moderbolag som inte själva deltog aktivt i överträdelsen, men som ansvarar för de överträdelser som deras helägda dotterbolag begick. Dessa bolag ansvarar endast för en del av sina dotterbolags böter. Om kommissionen hade tillämpat samma metod vid fastställandet av böterna för samtliga moderbolag inom kartellen, skulle Kendrions böter ha varit lägre än Fardems böter, eftersom det skulle ha haft solidariskt betalningsansvar endast för en del av Fardems böter.

104. Jag anser dock att omständigheterna i Kendrions fall var speciella, eftersom 10-procentstaket beräknades efter att Fardem hade sålts. De två bolagen utgjorde därför inte ett företag vid den tidpunkten. Så är inte fallet vad gäller de andra moderbolagen och deras respektive dotterbolag. ( 52 )

105. Av det som har anförts i punkterna 82–88 ovan angående tillämpningen av 10-procentstaket följer att jag anser att kommissionen hade rätt att tillämpa artikel 23.2 i förordning nr 1/2003 på de två bolagen var för sig. Kendrion är inte jämförbart med de andra moderbolag som beslutet är riktat till. I Kendrions fall var det nödvändigt att fastställa 10-procentstaket två gånger, med hänvisning till Kendrions omsättning och till Fardems omsättning separat. För de andra moderbolagen och deras dotterbolag fastställdes dock 10-procentstaket en gång, med hänvisning till moderbolagskoncernens totala omsättning.

106. I punkterna 107–109 i den överklagade domen analyserar tribunalen beslutet och drar slutsatsen att kommissionen tillämpade samma beräkningsmetod för böterna på alla berörda företag. Detta tillvägagångssätt är förenligt med principen om likabehandling. Just på grund av att Kendrions ställning skiljer sig från de andra moderbolagens ställning, var kommissionen emellertid inte skyldig att tillämpa samma metod vid beräkningen av 10-procentstaket med avseende på Kendrion och Fardem som med avseende på andra berörda. Kommissionen var skyldig att behandla de två företagen som olika enheter vid tillämpningen av 10-procentstaket, eftersom Fardem då inte var en del av Kendrion-gruppen.

107. Jag anser därför att tribunalen gjorde en riktig bedömning när den drog slutsatsen att beslutet var förenligt med principen om likabehandling.

Den fjärde grunden: Underlåtenhet att meddela ett avgörande inom skälig tid

Den överklagade domen

108. Vid förhandlingen i första instans anförde Kendrion argumentet att förfarandet vid tribunalen hade pågått orimligt länge. I punkt 18 i den överklagade domen slog tribunalen fast att detta argument var verkningslöst, av det skälet att endast beslutet omfattades av dess behörighet. Även om Kendrion hade rätt i att det hade förekommit orimligt dröjsmål, skulle det inte i sig påverka utgången i målet.

Sammanfattning av argumenten

Kendrions överklagande

109. Kendrion har hävdat att tribunalen gjorde sig skyldig till en felaktig rättstillämpning genom att inte pröva det argument som avsåg tribunalens påstådda underlåtenhet att pröva Kendrions mål inom skälig tid. Följaktligen ska den överklagade domen upphävas.

110. I andra hand har Kendrion hävdat att domstolen ska sätta ned det ålagda bötesbeloppet. Kendrion har påpekat att förevarande överklagande är av verklig betydelse för bolaget, med hänsyn till att det ifrågasätter böter som uppgår till 34 miljoner euro. Frågorna vid tribunalen var komplexa, men den tid som det tog för tribunalen att pröva målet (vilken Kendrion har beräknat uppgår till sex år och nio månader) var orimlig. ( 53 ) Kendrion har hävdat att domstolen därför bör sätta ned de ålagda böterna med åtminstone 5 procent för att beakta att förfarandet vid tribunalen pågick orimligt länge. ( 54 )

Kommissionens svarsskrivelse

111. Kommissionen har, för det första, hävdat att den överklagade domen inte bör upphävas av detta skäl. För det andra anser kommissionen att det skulle ha varit olämpligt av tribunalen att inom ramen för talan om ogiltigförklaring fastställa huruvida den hade åsidosatt artikel 47 i stadgan, eftersom tribunalen med nödvändighet skulle ha varit tvungen att bedöma sitt eget beteende. Det vore bättre om en sådan fråga, i förekommande fall, bedömdes av en annan avdelning vid tribunalen i ett separat mål. Tribunalen gjorde därför en riktig bedömning när den slog fast att Kendrions argument var verkningslöst.

112. Kommissionen har ifrågasatt Kendrions uppskattning av förfarandets längd vid tribunalen. Den har beräknat att förfarandet tog fem år och nio månader. Kommissionen har hävdat att om domstolen kommer fram till den slutsatsen att förfarandet vid tribunalen pågick orimligt länge, skulle en dom i vilken detta konstateras utgöra skälig gottgörelse. En separat skadeståndstalan skulle utgöra det lämpliga rättsmedlet för att avhjälpa eventuell ekonomisk skada som kan ha uppkommit till följd av ett åsidosättande av artikel 47 i stadgan. För att bemöta Kendrions argument att de ålagda böterna av processekonomiska skäl bör nedsättas med 5 procent, har kommissionen hävdat att förevarande mål skiljer sig från målet Bavaria, ( 55 ) eftersom det, till skillnad från det målet, inte förekom något dröjsmål under det administrativa förfarandet i förevarande fall.

Bedömning

113. Tribunalen slog fast att Kendrions argument om tribunalens underlåtenhet att avgöra målet inom skälig tid var verkningslöst. ( 56 ) Detta konstaterande innebar inte att talan inte kunde tas upp till sakprövning såvitt avsåg Kendrions argument. Det betydde bara att Kendrions talan om ogiltigförklaring av beslutet inte kunde bifallas såvitt avsåg denna grund i första instans. ( 57 )

114. Jag instämmer i tribunalens synsätt av följande skäl.

115. För det första är talan om ogiltigförklaring av beslutet separat och fristående från frågan huruvida Kendrions grundläggande rättigheter som garanteras i artikel 47 i stadgan har åsidosatts. Jag anser att om tribunalen hade slagit fast att denna rättighet hade åsidosatts, i en situation då beslutet i övrigt ansågs lagenligt, skulle den inte ha haft rätt att ogiltigförklara beslutet enbart på grund av detta rättegångsfel. ( 58 )

116. För det andra har inte Kendrion hävdat att längden på förfarandet vid tribunalen omöjliggjorde en effektiv domstolsprövning av beslutet – exempelvis på grund av att bevisning hade försvunnit eller att vittnen inte längre var anträffbara på grund av den tid som förflutit. Kendrions ståndpunkt skiljer sig således från ståndpunkten hos en sökande som hävdar att hans rätt till försvar har åsidosatts på grund av att det aktuella förfarandet har pågått orimligt länge.

117. För det tredje är bedömningen av det påstådda rättegångsfelet att inte pröva ett mål inom skälig tid separat från prövningen av de böter som ålagts genom beslutet. Bedömningen av enbart rättegångsfelet omfattas därför inte av domstolens obegränsade behörighet att pröva kommissionens beslut om åläggande av böter. ( 59 )

118. Jag anser därför inte att tribunalen gjorde sig skyldig till en felaktig rättstillämpning genom att slå fast att Kendrions argument var verkningslöst. Även om Kendrions argument godtogs, skulle det inte ha påverkat det angripna beslutets giltighet. ( 60 )

119. Kendrion är naturligtvis inte förhindrat att ta upp denna fråga i sitt överklagande.

120. Kendrion ingav sin ansökan och väckte talan om ogiltigförklaring den 22 februari 2006. Det skriftliga förfarandet avslutades den 20 februari 2007. Den 3 december 2010 informerades Kendrion om att datum för förhandling i målet hade bestämts. Den 12 januari 2011 besvarade Kendrion frågor som tribunalen hade ställt i enlighet med artikel 64 i tribunalens rättegångsregler rörande domstolens dom i målet Akzo. Tribunalen höll förhandling i målet den 9 mars 2011 och domen avkunnades den 16 november samma år. Den totala längden på förfarandet i första instans var ungefär fem år och nio månader, och en period på ungefär fyra år förflöt från det att det skriftliga förfarandet avslutades till dess att förhandlingen hölls.

121. Kendrions mål hade nära samband med dess före detta dotterbolag Fardems mål. Det finns dock inget som tyder på att Fardems mål utgjorde hinder för Kendrions förfarande vid tribunalen.

122. Med tillämpning av de fyra Baustahlgewebe-kriterierna är det uppenbart att tvisten är av betydelse för företaget, eftersom Kendrion har ålagts böter på 34 miljoner euro i beslutet. Det står även klart att målet aktualiserar komplexa frågor. Jag anser inte att förfarandets längd kan anses bero på Kendrions beteende.

123. Såvitt jag vet förekom det inte någon aktiv processledning under den uppenbara perioden av passivitet (ungefär fyra år) från det att det skriftliga förfarandet avslutades till dess att förhandlingen hölls. Domstolen har inte fått några uppgifter som förklarar eller motiverar perioden av passivitet. I avsaknad av sådan bevisning står det enligt min mening klart att detta mål inte fortskred inom skälig tid. Såsom jag har påpekat i mitt förslag till avgörande i målet Groupe Gascogne ( 61 ) anser jag (i stort sett) att denna del av förfarandet hade kunnat ta upp till två år utan att det skulle anses föreligga en oskälig tidsutdräkt vid handläggningen av detta mål. Härav följer att målet – i runda tal – tog omkring två år längre tid i första instans vid tribunalen än det borde ha gjort.

124. Jag anser därför att Kendrions grundläggande rätt att få sitt mål prövat av tribunalen inom skälig tid har åsidosatts.

125. I mitt förslag till avgörande i målet Groupe Gascogne ( 62 ) har jag anfört att när ett åsidosättande av artikel 47 i stadgan har konstaterats, ska ett sådant konstaterande inte i sig leda till att den överklagade domen upphävs.

126. Kendrion har inte heller hävdat att dess rätt till försvar åsidosattes till följd av detta rättegångsfel.

127. Jag anser därför inte att den överklagade domen ska upphävas.

128. Kendrions andrahandsyrkande om nedsättning av böterna är grundat på domstolens synsätt i målet Baustahlgewebe ( 63 ) snarare än att det har framställts som ett separat yrkande om skadestånd för ekonomisk och/eller ideell skada.

129. Mot bakgrund av detta yrkande anser jag, i avsaknad av ett yrkande om skadestånd för ekonomisk och/eller ideell skada, att ett konstaterande i själva domen med innebörden att tribunalen åsidosatte artikel 47 i stadgan skulle utgöra skälig gottgörelse. ( 64 )

130. Kendrion har yrkat att domstolen ska sätta ned de böter som ålades genom den överklagade domen med 5 procent. Denna siffra har hämtats från tribunalens avgörande i målet Bavaria. ( 65 ) I det målet medgav kommissionen att den var ansvarig för att det administrativa förfarandet hade tagit orimligt lång tid. Sökanden hävdade att förfarandets längd hade påverkat dennes rätt till försvar och lett till oproportionerliga böter, eftersom kommissionens bötespolicy hade blivit strängare under det administrativa förfarandet. Följaktligen hävdade sökanden att den nedsättning av böterna som kommissionen redan hade medgett denne på grund av att förfarandet hade tagit orimligt lång tid var för liten.

131. Förevarande mål skiljer sig från målet Bavaria. För det första avser inte Kendrions yrkande det administrativa förfarandet vid kommissionen, och bolaget har inte heller gjort gällande att de böter som kommissionen ålade ökade till följd av den institutionens uppträdande. För det andra har Kendrion i förevarande mål bett domstolen att pröva ett rättegångsfel som skett under domstolsförfarandet. För det tredje har inte Kendrion hävdat att förfarandets längd vid tribunalen påverkade de böter som ålades genom den överklagade domen (bolaget skulle inte heller ha kunnat göra det, eftersom den överklagade domen endast fastställer beslutet i det avseendet).

132. Följaktligen anser jag att det inte finns någon rättslig grund med stöd av vilken domstolen skulle kunna besluta att sätta ned Kendrions böter med 5 procent. I avsaknad av bevisning som visar att Kendrion har lidit ekonomisk och/eller ideell skada (sådan som kan åberopas i en separat skadeståndstalan), anser jag att det är helt godtyckligt att välja 5 procent (eller för den delen någon annan procentsats). ( 66 )

133. Följaktligen anser jag att domstolen inte ska sätta ned Kendrions böter.

134. Jag drar följaktligen slutsatsen att i den mån Kendrion anser att det har lidit skada till följd av tribunalens underlåtenhet att avgöra målet inom skälig tid, utgör en talan om skadestånd vid tribunalen ett mer lämpligt och effektivt rättsmedel i den mening som avses i artikel 47 i stadgan, tolkad mot bakgrund av artiklarna 6.1 och 13 i Europakonventionen, än en nedsättning av bötesnivån. ( 67 ) Jag föreslår därför att domstolen ska slå fast att det förekom ett orimligt dröjsmål vid avgörandet av Kendrions talan vid tribunalen och att domstolen ska klargöra att Kendrion har möjlighet att väcka en separat skadeståndstalan, om det så önskar.

Rättegångskostnader

135. Om domstolen instämmer i min bedömning av överklagandet, ska Kendrion, i enlighet med artiklarna 137, 138, 140 och 184 i rättegångsreglerna i förening, som tappande part såvitt avser alla grunder, förpliktas att ersätta rättegångskostnaderna.

Förslag till avgörande

136. Jag anser följaktligen att domstolen ska — ogilla överklagandet, — slå fast att tribunalen underlät att fatta ett avgörande inom skälig tid i mål T‑54/06, Kendrion NV mot kommissionen, och — förplikta Kendrion att ersätta rättegångskostnaderna.

( 1 ) Originalspråk: engelska.

( 2 ) Dom av den 16 november 2011 i mål T-54/06, Kendrion mot kommissionen, i mål T-72/06, Groupe Gascogne mot kommissionen, och i mål T-79/06, Sachsa Verpackung GmbH mot kommissionen. En sammanfattning av de tre överklagade domarna har publicerats på engelska. De fullständiga texterna finns tillgängliga på franska i alla tre målen på domstolens webbplats. En fullständig nederländsk språkversion av domen i målet Kendrion finns också tillgänglig.

( 3 ) Kommissionens beslut K(2005) 4634 slutlig av den 30 november 2005 om ett förfarande enligt artikel 81 i EG-fördraget (ärende COMP/38354 – Industrisäckar) (nedan kallat beslutet). En sammanfattning av beslutet har publicerats i EUT L 282, 2007, s. 41.

( 4 ) Mål C-40/12 P, Gascogne Sack Deutschland mot kommissionen, mål C-50/12 P, Kendrion mot kommissionen (förevarande mål), och mål C-58/12 P, Groupe Gascogne mot kommissionen. För en heltäckande bild avseende talan om ogiltigförklaring av beslutet vid tribunalen och överklagandet av tribunalens avgörande vid denna domstol, se punkt 102 i mitt förslag till avgörande i målet Groupe Gascogne.

( 5 ) Mål C‑40/12 P.

( 6 ) Ovan fotnot 4.

( 7 ) Förslagen till avgörande i samtliga tre mål om överklagande föredras den 30 maj 2013.

( 8 ) Se punkterna 40–44 nedan.

( 9 ) Rådets förordning (EG) nr 1/2003 av den 16 december 2002 om tillämpning av konkurrensreglerna i artiklarna 81 och 82 i fördraget (EGT L 1, 2003, s. 1), vilken upphävde förordning nr 17, första förordningen om tillämpning av fördragets artiklar 85 och 86 (EGT 13, 1962, s. 204; svensk specialutgåva, område 8, volym 1, s. 8). Förordning nr 17 upphävdes genom artikel 43.1 i förordning nr 1/2003. Kommissionen har i del 6 i beslutet hänvisat till båda förordningarna som rättslig grund för de ålagda böterna. De relevanta bestämmelserna i förordning nr 17 är artiklarna 15.2 och 17. De återspeglas i artiklarna 23.2, 23.3 och 31 i förordning nr 1/2003. I detta förslag till avgörande kommer jag att hänvisa till bestämmelserna i förordning nr 1/2003, vilka ska anses omfatta även artiklarna 15.2 och 17 i förordning nr 17, eftersom de inte ändrades i sak såvitt är av betydelse för de frågor som uppkommer i målen om överklagande.

( 10 ) Se punkterna 74–81 nedan.

( 11 ) Skäl 777 i beslutet.

( 12 ) Skäl 779 och 781 i beslutet.

( 13 ) Skäl 781 i beslutet.

( 14 ) Skäl 783 i beslutet.

( 15 ) Skäl 784 i beslutet.

( 16 ) Mål C-413/08 P, Lafarge mot kommissionen (REU 2010, s. I-5361), punkt 102. Kommissionens riktlinjer från 1998 för beräkning av böter som döms ut enligt artikel 15.2 i förordning nr 17 och artikel 65.5 i EKSG-fördraget (EGT C 9, 1998, s. 3) nämner också den totala omsättningen när de hänvisar till taket på 10 procent i artikel 23.2 i förordning nr 1/2003.

( 17 ) Dom av den 16 november 2011 i mål T‑54/06, Kendrion (nedan kallad den överklagade domen).

( 18 ) F.d. artikel 253 EG.

( 19 ) Dom av den 16 november 2011 i mål T-51/06, Fardem Packaging BV mot kommissionen.

( 20 ) Riktlinjer för beräkning av böter som döms ut enligt artikel 15.2 i förordning nr 17 och artikel 65.5 i EKSG-fördraget (EGT C 9, 1998, s. 3) (nedan kallade kommissionens riktlinjer från år 1998). Se punkt 21 i mitt förslag till avgörande i målet Gascogne Sack Deutschland (ovan fotnot 4).

( 21 ) Den 22 februari 2006.

( 22 ) Se, Wouter P.J. Wils, ”Antitrust compliance programmes and optimal antitrust enforcement”, Journal of Anti-Trust Enforcement, 2013, s. 12. Jämför med Stefan Thomas, ”Guilty of a fault that one has not committed”, Journal of European Competition Law and Practice, 2012, s. 11.

( 23 ) Dom av den 19 juli 2012 i de förenade målen C‑628/10 P och C‑14/11 P, Alliance One International och Standard Commercial Tobacco mot kommissionen (nedan kallat Alliance One), punkterna 42–44 och där angiven rättspraxis.

( 24 ) Domen i målet Alliance One (ovan fotnot 22), punkterna 46–48 och där angiven rättspraxis.

( 25 ) Domen i målet Alliance One (ovan fotnot 23), punkterna 49, 50 och 53.

( 26 ) Min översättning.

( 27 ) Min översättning.

( 28 ) Domen i målet Alliance One (ovan fotnot 23), punkt 64.

( 29 ) Min översättning.

( 30 ) Domen i målet Alliance One (ovan fotnot 23), punkt 84 och där angiven rättspraxis.

( 31 ) Domen i målet Alliance One (ovan fotnot 23), punkt 85 och där angiven rättspraxis.

( 32 ) Dom av den 16 december 2008 i mål C-47/07 P, Masdar mot kommissionen (REG 2008, s. I-9761), punkt 76.

( 33 ) Se artikel 296 FEUF. Se även dom av den 15 juli 1970 i mål 41/69, ACF Chemiefarma (REG 1970, s. 661; svensk specialutgåva, volym 1, s. 457), punkt 76, och av den 11 juli 1985 i mål 42/84, Remia (REG 1985, s. 2545; svensk specialutgåva, volym 8, s. 277), punkt 26.

( 34 ) Domen i målet Alliance One (ovan fotnot 23), punkt 64.

( 35 ) Dom av den 4 oktober 2001 i mål C-403/99, Italien mot kommissionen (REG 2001, s. I-6883), punkt 41.

( 36 ) Se punkterna 8–10 ovan.

( 37 ) Jag antar att hänvisningen till skäl 815 i beslutet borde vara till skäl 820, eftersom det är sistnämnda skäl som avser de böter som Fardem ålades.

( 38 ) Min översättning.

( 39 ) Se punkterna 11–16 ovan.

( 40 ) Se punkterna 40–44 ovan.

( 41 ) Dom av den 10 september 2009 i mål C-97/08 P, Akzo Nobel NV m.fl. mot kommissionen (nedan kallat Akzo) (REG 2009, s. I-8237), punkterna 58–61.

( 42 ) Se ovan punkt 13.

( 43 ) Dom av den 15 juni 2005 i de förenade målen T-71/03, T-74/03, T-87/03 och T-91/03, Tokai Carbon m.fl. mot kommissionen (REG 2005, s. II-10) (nedan kallat Tokai). Det har publicerats en sammanfattning av domen på engelska. Fullständiga versioner av domen finns på tyska, engelska och franska på domstolens webbplats.

( 44 ) Domen i målet Tokai (ovan fotnot 42), punkterna 391 och 392.

( 45 ) Se skäl 820 i beslutet och punkt 28 i den överklagade domen.

( 46 ) Om detta vore Fardems överklagande, skulle det vara nödvändigt, vid fastställandet av Fardems böter, att beakta den överträdelseperiod som Fardem ensamt hade ansvar för (från och med den 6 januari 1982 till och med den 8 juni 1995), innan Kendrion förvärvade bolaget. Eftersom detta är Kendrions överklagande och det bolaget har solidariskt betalningsansvar för Fardems böter, är det dock inte nödvändigt att göra det. Se punkterna 81–88 i mitt förslag till avgörande i målet Gascogne Sack Deutschland, där jag undersöker tillämpningen av 10-procentstaket på ett moderbolag och ett helägt dotterbolag som tillsammans utgjorde företaget vid den tidpunkten då fastställandet skedde, men där den period under vilken överträdelsen ägde rum började innan moderbolaget förvärvade dotterbolaget och fortsatte efter detta förvärv.

( 47 ) Se punkterna 28 och 29 i den överklagade domen, vilka citeras ovan i punkt 73.

( 48 ) Se punkterna 11–13 ovan.

( 49 ) Skäl 637 i beslutet.

( 50 ) Dom av den 16 december 2008 i mål C-127/07, Arcelor Atlantique et Lorraine m.fl. (REG 2008, s. I-9895), punkt 23 och där angiven rättspraxis.

( 51 ) Min översättning.

( 52 ) Bischof + Klein France SAS, FLS Smidth & Co A/S och FLS Plast A/S samt Groupe Gascogne.

( 53 ) Kendrion har hänvisat till dom av den 17 december 1998 i mål C-185/95 P, Baustahlgewebe mot kommissionen (nedan kallat Baustahlgewebe) (REG 1998, s. I-8417).

( 54 ) Kendrion har hänvisat till dom av den 16 juni 2011 i mål T-235/07, Bavaria NV mot kommissionen (nedan kallat Bavaria) (REU 2011, s. II-3229).

( 55 ) Ovan fotnot 54.

( 56 ) Punkt 18 i den överklagade domen.

( 57 ) Dom av den 29 september 2011 i mål C‑520/09 P, Arkema mot kommissionen (REU 2011, s. I‑8901), punkt 31.

( 58 ) Se nedan punkt 117.

( 59 ) Se artikel 261 FEUF och artikel 31 i förordning nr 1/2003. Se även punkterna 131 och 132 i mitt förslag till avgörande i målet Groupe Gascogne.

( 60 ) Se ovan punkt 113.

( 61 ) Se punkterna 91–94 i det målet.

( 62 ) Ovan fotnot 4.

( 63 ) I domen i målet Baustahlgewebe (ovan fotnot 53) beslutade domstolen, av processekonomiska skäl och för att säkerställa att rättegångsfelet omedelbart och effektivt kunde avhjälpas, att upphäva den överklagade domen med avseende på det bötesbelopp som hade fastställts, medan den fastställde domen i alla andra avseenden.

( 64 ) Se punkt 148 i mitt förslag till avgörande i målet Groupe Gascogne.

( 65 ) Ovan fotnot 53.

( 66 ) Se punkterna 133–138 i mitt förslag till avgörande i målet Groupe Gascogne.

( 67 ) Enligt min mening tycks Kendrions aktuella yrkande om nedsättning av böterna helt och hållet vara grundat på domen i målet Baustahlgewebe: det har inte framställts som ett separat yrkande om skadestånd för ekonomisk och/eller ideell skada och domstolen skulle inte heller ha behörighet att pröva ett sådant yrkande.