PERSONALDOMSTOLENS DOM

(tredje avdelningen)

den 13 september 2011

Mål F-4/10

Christiana Nastvogel

mot

Europeiska unionens råd

”Personalmål – Betygsättning – Betygsrapporter – Bedömningskommitténs yttrande – Degradering av de analytiska bedömningarna – Dialog mellan den betygsatta och betygsättaren – Samråd med olika överordnade – Den andra betygsättarens kännedom om den betygsattas arbete – Motivering – Beaktande av sjukskrivningsperioder”

Saken: Talan, som väckts med stöd av artikel 270 FEUF, som är tillämplig på Euratomfördraget enligt artikel 106a i detta, genom vilken Christiana Nastvogel yrkar ogiltigförklaring av beslutet om upprättande av en betygsrapport för perioden mellan den 1 juli 2006 och den 31 december 2007.

Avgörande: Betygsrapporten avseende Nastvogel för perioden mellan den 1 juli 2006 och den 31 december 2007 ogiltigförklaras. Europeiska unionens råd förpliktas att ersätta rättegångskostnaderna.

Sammanfattning

1. Tjänstemän – Betygsättning – Betygsrapport – Domstolsprövning – Gränser

(Tjänsteföreskrifterna, artikel 43)

2. Tjänstemän – Betygsättning – Betygsrapport – Upprättande – Bedömningskommitténs yttrande

(Tjänsteföreskrifterna, artikel 43)

3. Tjänstemän – Betygsättning – Betygsrapport – Sänkning av betygen i förhållande till tidigare betygssättning – Motiveringsskyldighet – Räckvidd

(Tjänsteföreskrifterna, artikel 43)

4. Tjänstemän – Betygsättning – Betygsrapport – Tillåten frånvaro

(Tjänsteföreskrifterna, artikel 43)

5. Tjänstemän – Betygsättning – Betygsrapport – Upprättande – Obligatoriskt samråd med dem närmast överordnade

(Tjänsteföreskrifterna, artikel 43)

6. Tjänstemän – Betygsättning – Betygsrapport – Upprättande – Den andra betygsättarens

(Tjänsteföreskrifterna, artikel 43)

7. Tjänstemän – Betygsättning – Betygsrapport – Upprättande – Dialog mellan den betygsatta och betygsättaren

(Tjänsteföreskrifterna, artikel 43)

1. Det ankommer inte på personaldomstolen att ersätta den bedömning som görs av personer som har till uppgift att bedöma det arbete som den betygssatta personen har utfört med sin egen bedömning. Unionsinstitutionerna innehar nämligen ett stort utrymme för skönsmässig bedömning för att utvärdera tjänstemännens arbete. Om det inte rör sig om sakfel, uppenbart oriktiga bedömningar eller maktmissbruk ankommer det således inte på personaldomstolen att pröva huruvida den bedömning som administrationen gjort av en tjänstemans yrkeskompetens är välgrundad, när den innefattar invecklade värdeomdömen som på grund av sin beskaffenhet inte kan granskas objektivt.

(se punkt 32)

Hänvisning till:

Förstainstansrätten 25 oktober 2005, T-96/04, Cwik mot kommissionen, punkt 41, och där angiven rättspraxis

Personaldomstolen 23 februari 2010, F-7/09, Faria mot harmoniseringsbyrån, punkt 44

2. Den andra betygssättaren är inte bunden av bedömningskommitténs yttrande. Det är således bara för det fall bedömningskommitténs yttrande påpekar särskilda omständigheter, ägnade att skapa tvivel avseende frågan huruvida bedömningen i betygsrapporten är giltig och välgrundad, som en skillnad mellan yttrandet och betygsrapporten kan leda till att den angripna betygsrapporten ogiltigförklaras. Eftersom den angripna betygsrapporten innehåller en tillräcklig motivering och bedömningskommitténs yttrande inte påpekar särskilda omständigheter ägnade att skapa tvivel avseende frågan huruvida den första betygssättarens bedömning var giltig och välgrundad, kan det inte krävas av den andra betygssättaren att denna ger ytterligare förklaringar till varför denna inte följer bedömningskommitténs rekommendationer.

(se punkterna 33 och 63)

Hänvisning till

Förstainstansrätten 12 juni 2002, T 187/01, Mellone mot kommissionen, punkt 33; 5 november 2003, T-98/02, Lebedef-Caponi mot kommissionen, punkt 61

Personaldomstolen 10 september 2009, F-124/07, Behmer mot parlamentet, punkt 60

3. Administrationen är skyldig att ge en tillräcklig och detaljerad motivering i betygsrapporten och att ge den berörda personen tillfälle att yttra sig över denna motivering. Iakttagandet av dessa krav är ännu viktigare då betygen är sämre än i föregående betygsrapport. Denna skyldighet är uppfylld när betygssättaren konstaterar att den betygssatta inte, under den tid som omfattas av betygsrapporten, har visat prov på exceptionellt hög kvalitet i utförandet av vissa av arbetsuppgifterna. För att pröva huruvida en betygsrapport är tillräckligt motiverad ska det tas hänsyn till samtliga uppgifter som kommit till den berörda tjänstemannens kännedom och inte bara de uppgifter som återfinns i betygsrapporten.

(se punkterna 58 och 61)

Hänvisning till

Förstainstansrätten 16 juli 1992, T-1/91, Della Pietra mot kommissionen, punkt 32; 28 maj 1998, T-78/96 och T-170/96, W mot kommissionen, punkt 141; ovannämnda Mellone mot kommissionen, punkt 27; 25 oktober 2005, T-50/04, Micha mot kommissionen, punkt 36

Personaldomstolen 10 november 2009, F-93/08, N mot parlamentet, punkt 86

4. Vid bedömningen av en tjänsteman kan hans eller hennes betyg för prestationsförmåga höjas med beaktande av de villkor under vilka vederbörande har utfört sitt uppdrag trots att han eller hon, på grund av sin sjukfrånvaro, har förfogat över mindre faktisk arbetstid. Ett sådant beaktande sker dock inte med automatik, utan det ska ses som ett möjligt tillvägagångssätt för författarna till betygsrapporten, vilken endast blir en skyldighet när omständigheterna berättigar det.

Det krävs dock inte att alla relevanta faktiska och rättsliga omständigheter anges i motiveringen, eftersom bedömningen av om motiveringen av en betygsrapport uppfyller de särskilda kraven i artikel 43 i tjänsteföreskrifterna inte ska ske endast utifrån betygsrapportens ordalydelse utan även utifrån sammanhanget och reglerna på det ifrågavarande området. För det fall betygsättaren saknar skäl att göra bedömningen att den betygssattas giltiga frånvaro har kunnat innebära en betydande höjning av betyget för prestationsförmåga kan följaktligen inte betygssättaren kritiseras för att varken ha nämnt eller beaktat en sådan omständighet i betygsrapporten.

(se punkterna 65 och 66)

Hänvisning till

Förstainstansrätten: 8 mars 2005, T-277/03, Vlachaki mot kommissionen, punkt 83 och där angiven rättspraxis; 6 oktober 2009, T-102/08 P, Sundholm mot kommissionen, punkterna 39 och 40

5. Alla betygssättare ska, för att fullt ut bedöma en tjänstemans prestationer under hela bedömningstiden, samtala med de överordnade under vilka tjänstemannen har arbetat under en betydande period. En persons skriftliga synpunkter är emellertid att jämställa med ett samtal.

(se punkterna 85 och 86)

Hänvisning till

Domstolen 21 mars 1985, 263/83, Turner mot kommissionen, punkterna 18 och 20

6. Enligt artiklarna 2.2 och 8.4 i de av rådet antagna allmänna genomförandebestämmelserna till artikel 43 i tjänsteföreskrifterna gäller följande för det fall det begärts ändring av den rapport som upprättats av den första betygssättaren. För det första ska den andra betygssättaren ha tillräcklig distans för att kunna bedöma hela akten och inte, till skillnad från den första betygssättaren, vara tillräckligt nära tjänstemannen för att kunna göra en bedömning av den betygssattas prestationer med kännedom om de faktiska förhållandena. För det andra är den andra betygssättaren skyldig att uttryckligen hänvisa till nämnda rapport vid upprättandet av den definitiva betygsrapporten. Den andra betygssättarens uppdrag är således att helt oberoende kontrollera de bedömningar som den första betygssättaren har gjort, vilket innebär att det är tillåtet för den andra betygssättaren, om denna finner skäl därtill, att begränsa sig till att bekräfta den första betygssättarens bedömning.

(se punkt 89)

Hänvisning till

Domstolen 1 juni 1983, Seton mot kommissionen, 36/81, 37/81 och 218/81, punkt 20

Personaldomstolen 29 september 2009, F-114/07, Wenning mot Europol, punkt 100

7. Att ett samtal ska hållas mellan den betygssatta och betygssättaren följer av tjänstemannens rätt till försvar i utvärderingsförfarandet avseende tjänstemannen. Följaktligen ska inte en betygsrapport antas utan att den berörda tjänstemannen beretts tillfälle att yttra sig.

Under ett betygssättningsförfarande förutsätter själva karaktären av detta samtal och dess syfte en direkt kontakt mellan den betygssatta och betygsättaren under utvärderingen. Om det inte finns ett direkt utbyte mellan den betygssatta och betygsättaren kan betygsättningen inte fullt fylla sin funktion såsom ett medel för förvaltning av mänskliga resurser och för uppföljning av den berördes yrkesutveckling. Det är dessutom endast denna direkta kontakt som kan främja ett ärligt och allvarligt samtal mellan betygsättaren och den betygssatta, som gör det möjligt för dem dels att exakt uppskatta karaktären av samt skälen till och omfattningen av deras eventuella skiljaktigheter, dels att förstå varandra bättre.

(se punkterna 90 och 93)

Hänvisning till

Förstainstansrätten: 13 december 2005, T-155/03, T-157/03 och T-331/03, Cwik mot kommissionen, punkt 156; 25 oktober 2006, T-173/04, Carius mot kommissionen, punkt 71; 25 oktober 2007, T 27/05, Lo Giudice mot kommissionen, punkt 49