22.

Mot denna bakgrund har Fővárosi Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság (Förvaltnings- och arbetsdomstolen i Budapest) beslutat att vilandeförklara målet och ställa följande tolkningsfrågor till EU-domstolen: ”1. Ska bestämmelserna i mervärdesskattedirektivet samt, i den mån de berörs, den grundläggande principen om iakttagande av rätten till försvar och artikel 47 i [Europeiska unionens stadga] om de grundläggande rättigheterna [(nedan kallad stadgan)], tolkas så, att de utgör hinder för en medlemsstats lagstiftning, och nationella praxis med stöd av denna lagstiftning, enligt vilken de slutsatser som skattemyndigheten, inom ramen för en granskning av parterna i det rättsförhållande (avtal, transaktion) som skattskyldigheten avser, har dragit efter att ha slutfört ett förfarande som inletts avseende en av parterna i detta rättsförhållande (fakturautfärdaren i det nationella målet), och som innebär en omklassificering av rättsförhållandet, beaktas ex officio av skattemyndigheten vid en granskning av en annan part i rättsförhållandet (fakturamottagaren i det nationella målet), då det står klart att den andra parten i rättsförhållandet inte har några rättigheter, i synnerhet inte de rättigheter som tillkommer en part, i det ursprungliga granskningsförfarandet? 2. Om domstolen skulle besvara den första frågan nekande, ska då bestämmelserna i mervärdesskattedirektivet och, i den mån de berörs, den grundläggande principen om iakttagandet av rätten till försvar och artikel 47 i [stadgan] tolkas så, att de utgör hinder för en nationell praxis som möjliggör ett sådant förfarande som avses i den första frågan där den andra parten i rättsförhållandet (fakturamottagaren) inte har de rättigheter som tillkommer en part i det ursprungliga kontrollförfarandet och således inte heller kan utöva någon talerätt avseende ett granskningsförfarande vars slutsatser ska beaktas ex officio av skattemyndigheterna i det granskningsförfarande som avser den andra partens skattskyldighet och som kan användas som bevis mot denne, då det står klart att skattemyndigheten inte har tillgängliggjort de relevanta akterna avseende den granskning som genomförts avseende den första parten i rättsförhållandet (fakturautfärdaren), särskilt inte de handlingar som ligger till grund för slutsatserna, protokollen och de administrativa besluten, för den andra parten utan endast har lämnat ut delar av informationen i dessa handlingar till denna andra part i form av en sammanfattning, så att skattemyndigheten således endast indirekt har informerat denna andra part om innehållet i akterna genom att utifrån egna kriterier göra ett urval, över vilket denna andra part inte kan utöva någon kontroll? 3. Ska bestämmelserna i mervärdesskattedirektivet samt, i den mån de berörs, den grundläggande principen om iakttagande av rätten till försvar och artikel 47 i [stadgan], tolkas så, att de utgör hinder för en nationell praxis enligt vilken de slutsatser, inom ramen för en granskning av parterna i det rättsförhållande som skattskyldigheten avser, som skattemyndigheten har dragit efter att ha slutfört ett förfarande som inletts avseende fakturautfärdaren varvid det konstaterats att denna fakturautfärdare har deltagit i ett aktivt skatteundandragande, ska beaktas ex officio av skattemyndigheten vid en granskning av fakturamottagaren, då det står klart att denna mottagare inte har några rättigheter som tillkommer en part i det granskningsförfarande som genomförts hos fakturautfärdaren och således inte heller har någon talerätt i ett granskningsförfarande vars slutsatser ska beaktas ex officio av skattemyndigheten i granskningsförfarandet avseende mottagarens skattskyldighet och som kan användas som bevis mot mottagaren och att [skattemyndigheten] inte har tillgängliggjort de relevanta akterna avseende den granskning som utförts avseende utfärdaren, särskilt inte de handlingar som ligger till grund för slutsatserna, protokollen och de administrativa besluten, för mottagaren utan endast har lämnat ut delar av informationen i dessa handlingar till mottagaren i form av en sammanfattning, så att skattemyndigheten således endast indirekt har informerat mottagaren om innehållet i akterna genom att utifrån egna kriterier göra ett urval, över vilket mottagaren inte kan utöva någon kontroll?”