ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
60

Den omständigheten att innehavaren inte kan åberopa sin varumärkesrätt för att motsätta sig saluföring under sitt varumärke av varor som har paketerats om av en importör medför emellertid att importören tillerkänns en viss rätt som, under normala omständigheter, är förbehållen innehavaren själv. I innehavarens intresse i egenskap av ägare av varumärket och för att skydda innehavaren mot alla former av missbruk bör följaktligen denna rätt enbart medges om importören även iakttar vissa andra krav (se, för ett liknande resonemang, dom av den 28 juli 2011, Orifarm m.fl., C‑400/09 och C‑207/10, EU:C:2011:519, punkt 26 och där angiven rättspraxis).
15

I artikel 56 i samma direktiv, med rubriken ”Regleringsorganets uppgifter”, föreskrivs följande: ”1. Utan att det påverkar tillämpningen av artikel 46.6, ska en sökande som anser sig ha blivit orättvist behandlad, diskriminerad eller på något sätt kränkt kunna överklaga till regleringsorganet, särskilt när det gäller beslut som fattats av infrastrukturförvaltaren eller i tillämpliga fall järnvägsföretaget eller tjänsteleverantören om a) beskrivning av järnvägsnätet, beskrivningen av järnvägsnätet, i dess preliminära och slutgiltiga versioner, … d) avgiftssystemet, e) nivån eller strukturen i fråga om de infrastrukturavgifter som den sökande måste eller kan bli tvungen att betala, … g) tillträde till och avgifter för tjänster i enlighet med artikel 13. 2. Utan att det påverkar de nationella konkurrensmyndigheternas befogenheter att säkra konkurrensen på marknaderna för järnvägstjänster, ska regleringsorganet ha befogenhet att övervaka konkurrenssituationen på marknaderna för järnvägstjänster och det ska särskilt kontrollera punkt 1 a–g på eget initiativ och i syfte att förhindra diskriminering av sökande. I synnerhet ska det kontrollera huruvida beskrivningen av järnvägsnätet innehåller diskriminerande bestämmelser eller ger infrastrukturförvaltaren godtyckliga befogenheter som kan användas för diskriminering av sökande. … 6. Regleringsorganet ska säkerställa att de avgifter som infrastrukturförvaltaren fastställer är förenliga med avsnitt 2 i kapitel IV och inte är diskriminerande. … … 9. Regleringsorganet ska behandla varje klagomål och vid behov begära in relevant information och inleda samråd med de berörda parterna inom en månad efter det att klagomålet lämnats in. Det ska fatta beslut om varje klagomål, vidta åtgärder för att avhjälpa en situation och informera alla berörda parter om sitt motiverade beslut inom en fastställd, rimlig tid och under alla omständigheter inom sex veckor efter det att all relevant information har lämnats in. Utan att det påverkar de nationella konkurrensmyndigheternas befogenheter att säkra konkurrensen på marknaderna för järnvägstjänster ska regleringsorganet på eget initiativ när det är lämpligt besluta om lämpliga åtgärder för att motverka diskriminering av sökande, snedvridning av konkurrensen och all annan icke önskvärd utveckling på dessa marknader, i synnerhet med avseende på punkt 1 a–g. Ett beslut av regleringsorganet ska vara bindande för alla parter som omfattas av beslutet, och det ska inte omfattas av kontroll av en annan administrativ instans. Regleringsorganet ska kunna se till att dess beslut verkställs genom lämpliga sanktioner, däribland vite. …”
31

I punkterna 108 och 109 i det överklagade beslutet påpekade tribunalen, med hänvisning till domen av den 21 december 2011, Air Transport Association of America m.fl. (C‑366/10, EU:C:2011:864), att den omständigheten att klagandens verksamhet numera delvis regleras av direktiv 2009/73 under alla omständigheter endast är en följd av att klaganden själv valt att utveckla och upprätthålla sin verksamhet inom unionens territorium. Att godta klagandens argument vore att anse att all ny lagstiftning som unionen antar på ett område och som innebär att aktörer underordnas skyldigheter som de tidigare inte haft, med nödvändighet berör dessa aktörer direkt, i den mening som avses i artikel 263 fjärde stycket andra meningsledet FEUF.
14

I artikel R. 212-13 i miljölagen, i dess lydelse enligt Décret no 2018-847 du 4 octobre 2018 relatif aux schémas directeurs d’aménagement et de gestion des eaux et schémas d’aménagement et de gestion des eaux (dekret nr 2018-847 av den 4 oktober 2018 om riktlinjer för vattenanvändning och vattenförvaltning samt översiktsplaner för vattenförvaltning (JORF av den 6 oktober 2018, text nr 11), föreskrivs följande: ”Försämring av vattenkvaliteten ska vid tillämpning av punkt IV led 4 i artikel L. 212-1 förebyggas genom att – vad gäller ytvattnets ekologiska status och potential, ingen av de kvalitetsfaktorer som kännetecknar denna status eller potential har en status som motsvarar en lägre klass än den som tidigare kännetecknade denna status, – vad gäller ytvattenförekomsternas kemiska status, halterna av förorenande ämnen inte överskrider miljökvalitetsnormerna om de inte gjorde det tidigare, … Vid bedömningen av huruvida de program och administrativa beslut som anges i artikel L. 212-1 XI är förenliga med målet att förebygga en försämring av vattenkvaliteten enligt punkt IV led 4 i samma artikel, ska hänsyn tas till förebyggande och reducerande åtgärder, och tillfällig, kortvarig påverkan utan långsiktiga konsekvenser inte beaktas.”
19

Den 20 december 2019 överlämnade kommissionen ett arbetsdokument till rådet, vilket härrörde från dess tjänster, med rubriken ”Union submission to the seventh meeting of the [ISWG-GHG] of the IMO in London from 23 to 27 March 2020 on the introduction of lifecycle guidelines to estimate well-to[-]tank greenhouse gas (GHG) emissions of sustainable alternative fuels to incentivise the uptake of sustainable alternative fuels at global level” (”Unionens synpunkter till det sjunde mötet som hålls av IMO:s arbetsgrupp … i London från den 23 till den 27 mars 2020 rörande införandet av riktlinjer för livscykelanalys av växthusgasutsläpp från källa till tank från hållbara alternativa bränslen för att skapa incitament för användningen av hållbara alternativa bränslen på global nivå”) (SWD (2019) 456 final).
46

Det ska tilläggas att denna skyldighet även åvilade de nationella förvaltningsmyndigheter som sökanden i det nationella målet har vänt sig till med sin ansökan om återinskrivning i fastighetsregistret av de aktuella nyttjanderätterna (se, för ett liknande resonemang, dom av den 4 december 2018, Minister for Justice and Equality och Commissioner of An Garda Síochána, C‑378/17, EU:C:2018:979, punkt 38 och där angiven rättspraxis). Dessa myndigheter har emellertid, i strid med denna skyldighet, fortsatt att tillämpa den nationella lagstiftning som är aktuell i det nationella målet och således avslagit denna ansökan.
28

Enligt fast rättspraxis ankommer det uteslutande på den nationella domstolen, vid vilken tvisten anhängiggjorts och som har ansvaret för det rättsliga avgörandet, att mot bakgrund av de särskilda omständigheterna i målet bedöma såväl om ett förhandsavgörande är nödvändigt för att döma i saken som relevansen av de frågor som ställs till EU-domstolen. EU-domstolen är följaktligen i princip skyldig att meddela ett förhandsavgörande när de frågor som ställts avser tolkningen av unionsrätten (dom av den 15 juli 2021, The Department for Communities in Northern Ireland, C‑709/20, EU:C:2021:602, punkt 54 och där angiven rättspraxis).
17

Under beskattningsåret 2015 levererade klaganden skogsträflis och industriträflis till kommunen A och till församlingen B. Klaganden levererade även under denna period, inom ramen för ett avtal som ingåtts med kommunen C om ”uppföljning av driften av en träflisvärmeanläggning, inklusive underhåll och rengöring”, träflis som bränsle.
69

Kommissionen har föreslagit att domstolen bland annat ska ålägga Republiken Grekland att betala löpande vite på grund av dess underlåtenhet att följa fördragsbrottsdomen. Den har därvid stött sig på kommissionens meddelande SEC(2005) 1658 av den 12 december 2005 med rubriken ”Tillämpning av artikel [260 FEUF]” (EUT C 126, 2007, s. 15) (nedan kallat 2005 års meddelande), kommissionens meddelande om ändring av metoden för beräkning av standardbelopp och vite som kommissionen föreslår i överträdelseförfaranden vid Europeiska unionens domstol (EUT C 70, 2019, s. 1) och på kommissionens meddelande ”Uppdatering av de uppgifter som används för att beräkna de standardbelopp och viten som kommissionen föreslår Europeiska unionens domstol inom ramen för överträdelseförfaranden” (EUT C 309, 2019, s. 1). Kommissionen har påpekat att det löpande dagliga vitet, enligt den beräkningsmetod som anges i 2005 års meddelande, motsvarar ett enhetligt grundbelopp på 3116 euro multiplicerat med koefficienten för svårhetsgrad och koefficienten för varaktighet samt faktorn ”n”.
75

När det gäller det sammanhang i vilket artikel 2 l och artikel 5.1 i förordning nr 261/2004 ingår, ska det påpekas att denna förordning hänvisar till fall då en flygning tidigareläggs i samband med ombokningar enligt artikel 5.1 c ii och iii i nämnda förordning. I sistnämnda bestämmelse föreskrivs nämligen att det lufttrafikföretag som utför flygningen är skyldigt att ersätta den passagerare vars flygning har ställts in såvida inte lufttrafikföretaget underrättar denne om att flygningen har ställts in inom den tidsfrist som anges i denna bestämmelse och erbjuder en ombokning som gör det möjligt för passageraren att avresa högst en eller två timmar före den tidtabellsenliga avgångstiden, beroende på omständigheterna, och nå sin slutliga bestämmelseort senast fyra timmar eller två timmar efter den ursprungligen planerade ankomsttiden, beroende på omständigheterna.
28

Den 6 september 2016 ingick klaganden ett anställningsavtal med en österrikisk icke-statlig organisation. Enligt detta avtal var klagandens anställningsort Wien (Österrike), och hon och hennes familjemedlemmar omfattades av socialförsäkringen genom Wiener Gebietskrankenkasse (Wiens lokala sjukförsäkringskassa, Österrike). Efter att ha fullföljt en förberedande kurs i Wien mellan den 6 september och den 21 oktober 2016 påbörjade klaganden ett uppdrag i Uganda den 31 oktober 2016. Detta uppdrag, under vilket hennes familj medföljde, varade till och med den 15 augusti 2019 och avbröts endast mellan den 17 oktober 2017 och den 7 februari 2018 på grund av födseln av hennes tredje barn. Under detta avbrott bodde hon i hennes föräldrars bostad i Tyskland, och uppbar en förlossningsersättning från Wiens lokala sjukförsäkringskassa. Mellan den 15 augusti och den 15 september 2019, det vill säga den sista månaden innan hennes anställningsavtal upphörde, tillbringade klaganden en period i Wien, för återintegrering. Under denna period bodde klaganden, precis som under sin förberedande utbildning, i en bostad i Wien som arbetsgivaren hade ställt till hennes förfogande på bland annat villkoret att klaganden och hennes familj endast kunde använda sig av den under utbildningen eller under återintegreringsperioden. Under klagandens utlandsuppdrag uppläts bostaden till andra biståndsarbetare. Under dessa perioder var klagandens, hennes barns och hennes makes huvudsakliga registrerade hemvist i Österrike.
2

Begäran har framställts i ett mål mellan å ena sidan Wilo Salmson France SAS (nedan kallat Wilo Salmson) och å andra sidan Agenția Națională de Administrare Fiscală – Direcția Generală Regională a Finanțelor Publice București (Nationella skattemyndigheten – Regionala generaldirektoratet för offentliga finanser i Bukarest, Rumänien) och Agenția Națională de Administrare Fiscală – Direcția Generală Regională a Finanțelor Publice București – Administrația Fiscală pentru Contribuabili Nerezidenți (Nationella skattemyndigheten – Regionala generaldirektoratet för offentliga finanser i Bukarest – skattemyndigheten för skattskyldiga utan hemvist i landet, Rumänien) (nedan tillsammans kallade skattemyndigheterna). Målet rör skattemyndigheternas beslut att avslå Wilo Salmsons ansökan om återbetalning av mervärdesskatt som bolaget gav in under år 2015 och som avsåg förvärv av varor som det gjort under år 2012.
3

I sjuttonde till tjugotredje skälen i direktiv 91/250 anges följande: ”Upphovsmannens ensamrätt att förhindra otillåten återgivning av sitt verk bör begränsas när det gäller datorprogram så att den inte omfattar den tekniska återgivning som krävs för att den som på laglig väg förvärvat programmet skall kunna använda det. Detta betyder att handlingar som laddning, körning och rättelse, som är nödvändiga vid användningen av ett program som är lagligen förvärvat, inte får förbjudas genom avtal. Vid avsaknad av särskilda avtalsbestämmelser får, även då en programkopia har sålts, varje annan åtgärd som krävs för användandet av en programkopia utföras i överensstämmelse med programmets avsedda användning av den som på laglig väg förvärvat kopian. En person som har rätt att använda ett datorprogram bör inte hindras att utföra sådana åtgärder som krävs för att iaktta, undersöka eller prova programmets funktion, under förutsättning att dessa åtgärder inte gör intrång i upphovsrätten till programmet. Otillåten återgivning, översättning, anpassning eller förändring av den kodform i vilken en kopia av ett datorprogram har gjorts tillgänglig utgör intrång i upphovsmannens ensamrätt. Inte desto mindre kan under vissa omständigheter ett sådant återgivande av programmets kod och översättning av dess form enligt artikel 4 a och b vara oundgängligt för att erhålla den information som behövs för att ett självständigt skapat program skall uppnå samverkansförmåga med andra program. Därför bör endast under dessa omständigheter åtgärderna återgivning och översättning anses vara rättsenliga och i överensstämmelse med god sed, förutsatt att de utförs av eller för en person som har rätt att använda en kopia av programmet. Rättsinnehavarens tillstånd krävs därmed inte. Ett av syftena med detta undantag är att göra det möjligt att koppla samman alla komponenterna i ett datorsystem, även sådana som är av skilda fabrikat, så att de kan fungera tillsammans. Detta undantag i upphovsmannens ensamrätt får inte användas på ett sätt som skadar rättsinnehavarens legitima intressen eller som står i konflikt med ett normalt utnyttjande av programmet.”
–

The Department for Communities in Northern Ireland, genom C. Cooley, i egenskap av ombud, biträdd av T. McGleenan, QC, och L. McMahon, BL,
10

Artikel 51 i denna förordning har rubriken ”Invändningsförfarande”. I punkt 1 i den artikeln föreskrivs följande: ”Inom tre månader från dagen för offentliggörande av en ansökan i Europeiska unionens officiella tidning får myndigheterna i en medlemsstat eller ett tredjeland eller en fysisk eller juridisk person med ett berättigat intresse som är etablerad i ett tredjeland lämna in ett meddelande om invändning till kommissionen. Fysiska och juridiska personer som har ett berättigat intresse, som är etablerade eller bosatta i en annan medlemsstat än den från vilken en ansökan kommer får lämna in ett meddelande om invändningar till den medlemsstat där de är etablerade inom tidsfristen för att lämna in invändningar enligt första stycket. …”
33

Mot denna bakgrund beslutade Audiencia Provincial de Zaragoza (Provinsdomstolen i Zaragoza) att vilandeförklara målet och ställa följande frågor till EU-domstolen: ”1) Utgör effektivitetsprincipen i artikel 6.1 i direktiv 93/13, såsom direktivet har tolkats av EU-domstolen hinder för en bestämmelse i spansk rätt av vilken följer att om ett visst oskäligt villkor klarat den inledande rättsliga prövning ex officio som gjordes då beslutet om utmätning fattades [en negativ prövning av villkorens giltighet], så utgör den prövningen hinder för att samma domstol senare prövar villkoret ex officio, när de faktiska och rättsliga omständigheterna [som gör det möjligt att kvalificera villkoret som oskäligt] förelåg redan från början, även om det vid denna inledande prövning varken i själva beslutsdelen eller i skälen redovisades några överväganden rörande villkorens giltighet. 2) Om utmätningsgäldenären, när de faktiska och rättsliga omständigheter redan föreligger som visar oskäligheten av ett villkor i ett konsumentavtal, inte framställer någon invändning om detta på ett i lag föreskrivet sätt, får denne då efter att invändningen har prövats, på nytt göra gällande att något eller några av villkoren är oskäliga, trots att denne kunnat invända inledningsvis i det ordinarie förfarande som lagen föreskriver? Frågan är således huruvida preskription inträder som förhindrar att konsumenten i samma utmätningsförfarande eller i ett senare fastställelseförfarande gör gällande att ett annat villkor är oskäligt. 3) För det fall att slutsatsen att parten inte får framställa en andra eller senare invändning, för att göra gällande att ett villkor är oskäligt, som denne hade kunnat göra gällande tidigare på grund av att de nödvändiga faktiska och rättsliga omständigheterna redan var definierade, anses förenlig med direktiv 93/13, kan det då motivera att det används som ett sätt för domstolen att, när den fått kännedom om denna oskälighet, göra gällande sin behörighet att göra en prövning ex officio? 4) Om det slutliga budet har godkänts och fastigheten har tilldelats, vilket eventuellt kan vara till förmån för fordringsägaren själv, och om det även skett en överlåtelse av den fastighet som utgjort säkerhet, är det då förenligt med unionsrätten med en tolkning, enligt vilken det när förfarandet har avslutats då de eftersträvade verkningarna har inträtt (det vill säga att säkerheten realiserats) är möjligt för gäldenären att framställa nya invändningar för att få fastställt att ett oskäligt villkor som påverkar utmätningsförfarandet är ogiltigt, eller när överlåtelsen av egendomen har skett, eventuellt till förmån för fordringsägaren, och inskrivits i fastighetsregistret, är möjligt att besluta om en prövning ex officio som kan leda till att hela utmätningsförfarandet ogiltigförklaras eller till att de belopp som inteckningen avser påverkas och att villkoren för budgivningen därmed påverkas?”
130

Dessutom och framför allt kan trafik- och lokaliseringsuppgifter, i enlighet med den rättspraxis som det erinrats om i punkt 74 i förevarande dom, inte lagras på ett generellt och odifferentierat sätt i syfte att bekämpa grov brottslighet, och tillgång till dessa uppgifter kan således inte motiveras av dessa syften. När dessa uppgifter undantagsvis har lagrats på ett generellt och odifferentierat sätt, i syfte att skydda den nationella säkerheten mot ett verkligt och aktuellt eller förutsebart hot, under de förutsättningar som anges i punkt 71 ovan, kan de nationella brottsbekämpande myndigheterna inte ha rätt att få tillgång till dessa uppgifter inom ramen för straffrättsliga förfaranden, eftersom det skulle betyda att förbudet mot en sådan lagring i syfte att bekämpa allvarlig brottslighet, som det erinras om i punkt 74 ovan, förlorade sin ändamålsenliga verkan (dom av den 5 april 2022, Commissioner of An Garda Síochána m.fl., C‑140/20, EU:C:2022:258, punkt 100).
52

Den 20 april 2007 översände Europeiska byrån för bedrägeribekämpning (Olaf) meddelandet om ömsesidigt bistånd 2007/015 till medlemsstaterna för att informera dessa om risken för bland annat extrem undervärdering vid import av textilier och skodon från Kina, som i de flesta fall utfördes av så kallade skalbolag (shell companies), som registrerats enbart för att ge sken av att en bedräglig transaktion är lagenlig, och som, när de kontrollerades, ofta inte hade sitt säte på den adress som hade uppgetts till tullmyndigheterna. Olaf angav att de deklarerade värdena i de flesta fall som hade undersökts låg betydligt under 0,50 US-dollar (USD) per kilo (kg) och till och med under 0,10 USD per kilo. Med hänsyn till detta bedrägeri (nedan kallat det aktuella bedrägeriet i form av undervärdering), uppmanade Olaf samtliga medlemsstater att övervaka sin import av textilier och skodon från bland annat Kina för att upptäcka eventuella tecken på undervärderad import, genomföra lämpliga tullkontroller vid tullklareringen av sådan import, för att kontrollera de deklarerade tullvärdena och säkerställa att dessa återspeglade de verkliga marknadsvärdena samt vidta lämpliga skyddsåtgärder vid misstanke om att konstlat låga priser hade fakturerats.
6

I artikel 26 i energistadgefördraget, som har rubriken ”Lösning av tvister mellan en investerare och en fördragsslutande part”, anges följande: ”1. Tvister mellan en fördragsslutande part och en investerare från annan fördragsslutande part om en investering som den senare gjort i den förstnämndes område och som gäller påstått brott mot ett av den fördragsslutande partens åtaganden enligt del III skall, om möjligt, lösas i godo. 2. Om sådana tvister inte kan lösas enligt punkt 1 inom tre månader från den dag då en av de tvistande parterna begärde lösning i godo, får investeraren välja att hänskjuta den för lösning a) till allmänna domstolar eller förvaltningsdomstolar hos den fördragsslutande part som är part i tvisten, b) i överensstämmelse med något tidigare överenskommet, tillämpligt förfarande för tvistlösning, eller c) i enlighet med följande punkter i denna artikel. 3. a) Sous réserve des seuls points b) et c), chaque partie contractante donne son consentement inconditionnel à la soumission de tout différend à une procédure d’arbitrage ou de conciliation internationale, conformément aux dispositions du présent article. … … 4. Om en investerare väljer att hänskjuta tvisten för lösning enligt punkt 2 c, skall investeraren dessutom lämna sitt skriftliga godkännande av att tvisten överlämnas till a) i) det internationella centralorganet för biläggande av investeringstvister, som upprättats enligt konventionen om biläggande av investeringstvister mellan stater och medborgare i andra stater, öppnad för undertecknande i Washington den 18 mars 1965 (i det följande kallad ICSID-konventionen) om den fördragsslutande part som investeraren tillhör och den fördragsslutande parten i tvisten båda är parter i ICSID-konventionen, eller ii) det internationella centralorganet för biläggande av investeringstvister, som upprättats enligt den konvention som nämns i moment a i, enligt reglerna för den kompletterande faciliteten för centralorganets handläggning av rättsliga förfaranden … om den fördragsslutande parten som investeraren tillhör eller den fördragsslutande parten i tvisten, dock inte båda, är part i ICSID-konventionen. b) en enda skiljedomare eller en ad hoc‑skiljedomstol tillsatt enligt reglerna för skiljedom utfärdade av Förenta nationernas kommission för internationell handelsrätt ([Uncitral]), eller c) ett skiljedomsförfarande enligt skiljedomsinstitutet vid Stockholms handelskammare [(Sverige)]. … 6. Skiljedomstol tillsatt enligt punkt 4 skall besluta i de frågor som tvisten gäller i överensstämmelse med detta avtal och tillämpliga regler och principer i internationell rätt. … 8. Skiljedomar, som även kan innehålla beslut om tillerkännande av ränta, skall vara slutgiltiga och bindande för parterna i tvisten. …”
131

När det sedan gäller frågan huruvida detta stickprov var representativt, har kommissionen för det första understrukit att förhandsbeskeden valdes ut bland fyra av de nio år under vilka den aktuella ordningen tillämpades. För det andra är de valda åren utspridda med tre års intervall, vilka täcker början, mitten och slutet av den period under vilken de belgiska skattemyndigheterna utfärdade sådana förhandsbesked. För det tredje utgör de 22 förhandsbeskeden en tredjedel av samtliga beslut som fattades under denna nioårsperiod, och för det fjärde omfattar dessa 22 besked en tredjedel av samtliga personer som omfattades av stödordningen, vilket med nödvändighet innebär att urvalet var representativt och att någon särskild förklaring i detta avseende inte var nödvändig. Under alla omständigheter har Konungariket Belgien aldrig bestritt kommissionens preliminära slutsatser i beslutet att inleda förfarandet och har inte lagt fram något förhandsbesked som visar att de väsentliga delarna av den aktuella ordningen inte följer av en fast administrativ praxis.