Förstainstansrättens beslut (andra avdelningen i utökad sammansättning) av den 11 mars 1999. - Thyssen Stahl AG mot Europeiska kommissionen. - EKSG-fördraget - Konkurrens - Avtal mellan företag, beslut av företagssammanslutningar och samordnade förfaranden - Prisfastställelse - Uppdelning av marknader - System för utbyte av information. - Mål T-141/94.



Rättsfallssamling 1999 s. II-00347



Sammanfattning

Parter

Domskäl

Beslut om rättegångskostnader

Domslut



Nyckelord

1 EKSG - Konkurrensbegränsande samverkan - Administrativt förfarande - Principen om undersökning ex officio - Kommissionens skyldighet att göra en utredning- Gränser

(EKSG-fördraget, artikel 65)

2 EKSG - Konkurrensbegränsande samverkan - Administrativt förfarande - Iakttagande av rätten till försvar - Skyldighet att återuppta diskussionerna med anledning av en intern undersökning efter förhöret med de berörda parterna - Föreligger inte

(EKSG-fördraget, artiklarna 36 första stycket och 65)

3 EKSG - Konkurrensbegränsande samverkan - Administrativt förfarande - Överensstämmelse mellan meddelandet om anmärkningar och beslutet där en överträdelse konstateras - Iakttagande av rätten till försvar

(EKSG-fördraget, artikel 15)

4 Institutionernas rättsakter - Förfarandet för utarbetande - Beslut av kommissionen - Skyldighet som åligger kollegiet - Överensstämmelse mellan det antagna beslutet och det delgivna beslutet

5 Institutionernas rättsakter - Kommissionens arbetsordning - Bestyrkande av antagna rättsakter - Handlingar "bifogade" till protokollet - Begrepp

(Kommissionens arbetsordning från år 1993, artikel 16 första stycket)

6 EKSG - Konkurrensbegränsande samverkan - Förbud - Överträdelse - Bevis

(EKSG-fördraget, artikel 65)

7 EKSG - Konkurrensbegränsande samverkan - Avtal mellan företag - Begrepp - Samverkan av viljor beträffande uppträdandet på marknaden

(EKSG-fördraget, artikel 65.1; EG-fördraget, artikel 85.1)

8 EKSG - Konkurrensbegränsande samverkan - Samordnat förfarande - Begrepp - Samordning och samarbete som är oförenligt med varje företags skyldighet att självständigt bestämma hur det skall agera på marknaden - System för utbyte av information

(EKSG-fördraget, artiklarna 4 d och 65.1; EG-fördraget, artikel 85.1)

9 EKSG - Konkurrensbegränsande samverkan - Skadlig inverkan på konkurrensen - Konkurrensbegränsande syfte - Tillräcklig fastställelse

(EKSG-fördraget, artikel 65.1; EG-fördraget, artikel 85.1)

10 EKSG - Artikel 65 i fördraget - Tolkning - Skydd för den övriga konkurrensen

(EKSG-fördraget, artikel 65)

11 EKSG - Pris - Prislistor - Obligatoriskt offentliggörande - Syfte - Förenlighet med förbudet mot konkurrensbegränsande samverkan

(EKSG-fördraget, artiklarna 60 och 65.1)

12 EKSG - Konkurrensbegränsande samverkan - Förbud - System för utbyte av information - Påtaglig påverkan på de deltagande företagens uppträdande - Konkurrensbegränsande karaktär

(EKSG-fördraget, artikel 65.1)

13 EKSG - Konkurrensbegränsande samverkan - Avtal om prisfastställelse - Uppmuntran av kommissionen - Missförstånd beträffande betydelsen av denna uppmuntran - Följder

(EKSG-fördraget, artikel 65.1)

14 EKSG - Konkurrensbegränsande samverkan - Förbud - Invändning - Överseende eller släpphänthet av kommissionen - Otillåtet

(EKSG-fördraget, artikel 65.1 och 65.4)

15 Talan om ogiltigförklaring - Grunder - Maktmissbruk - Begrepp - Beslut att påföra böter för överträdelse av konkurrensreglerna - Föreligger inte, förutom i undantagsfall

(EKSG-fördraget, artiklarna 3, 4, 33 och 65.1 och 65.5)

16 Institutionernas rättsakter - Motivering - Skyldighet - Omfattning - Beslut att påföra böter för överträdelse av konkurrensreglerna - Önskvärt att upplysa om hur böterna beräknats

(EKSG-fördraget, artiklarna 15 och 65.1)

17 EKSG - Konkurrensbegränsande samverkan - Böter - Belopp - Fastställande - Kriterier - Försvårande omständigheter - Återfall - Begrepp

(EKSG-fördraget, artikel 65.5)

18 EKSG - Konkurrensbegränsande samverkan - Böter - Belopp - Fastställande - Kriterier - Det berörda företagets svåra ekonomiska ställning - Beaktande - Skyldighet - Föreligger inte

(EKSG-fördraget, artikel 65.5)

19 EKSG - Konkurrensbegränsande samverkan - Böter - Belopp - Fastställande - Kriterier - Beaktande av överträdelsens konkurrensbegränsande inverkan - Gränser

(EKSG-fördraget, artikel 65.5)

20 EKSG - Konkurrensbegränsande samverkan - Böter - Belopp - Fastställande - Kriterier - Möjlighet att höja bötesnivån

(EKSG-fördraget, artikel 65.5)

21 EKSG - Konkurrensbegränsande samverkan - Böter - Belopp - Fastställande - Gemenskapsdomstolarnas fastställelse av bötesbelopp - Full prövningsrätt

(EKSG-fördraget, artikel 36 andra stycket)

22 EKSG - Konkurrensbegränsande samverkan - Böter - Ränta vid uppskjuten betalning - Betydelse av att talan väcks vid domstol - Saknar betydelse

(EKSG-fördraget, artikel 39)

Sammanfattning

1 När kommissionen med hänsyn till principen om undersökning ex officio är konfronterad med anklagelser som har en viss betydelse för de berörda företagens försvar i ett förfarande för tillämpning av artikel 65 i EKSG-fördraget, och anklagelserna avser att en av kommissionens tjänstegrenar har uppmuntrat företagen att införa de förfaranden som de har kritiserats för, och kommissionen således har bättre möjligheter än nämnda företag att fastställa huruvida anklagelserna mot kommissionens egna tjänstegrenar är sanna eller ej, följer det av principerna om god förvaltningssed och om lika medel att kommissionen har en skyldighet att utreda denna aspekt av ärendet på ett seriöst sätt, för att fastställa i vilken utsträckning som påståendena i fråga är välgrundade eller ej. Det åligger icke desto mindre kommissionen, och inte nämnda företag, att besluta om tillvägagångssättet för en sådan utredning.

2 I ett förfarande för tillämpning av artikel 65 i EKSG-fördraget kräver inte garantin för rätten till försvar som säkerställs genom artikel 36 första stycket i fördraget att kommissionen bemöter de berörda företagens samtliga argument eller utför ytterligare undersökningar eller håller förhör med vittnen som de berörda parterna har angett, när den anser att undersökningen i ärendet har varit tillräcklig.

När de berörda företagen under förhören har haft möjlighet att i detalj redogöra för sin ståndpunkt, är inte endast den omständigheten att dessa företag ingav vissa handlingar efter förhöret, och att kommissionen därefter beslutade att inleda en intern undersökning, i sig av sådan karaktär att kommissionen är skyldig att återuppta diskussionerna efter denna undersökning.

I dessa fall iakttas de berörda företagens rätt till försvar på ett tillräckligt sätt om kommissionen informerar dem om resultatet av denna undersökning och anger att de handlingar som de tillhandahållit inte motiverar att det anordnas ett andra förhör, och de berörda företagens processuella rättigheter anses tillräckligt säkerställda genom den möjlighet som de har att väcka talan vid förstainstansrätten.

3 Den ordagranna återgivningen i ett beslut, där en överträdelse av konkurrensreglerna har konstaterats, av vissa avsnitt i meddelandet om anmärkningar visar i sig endast att kommissionen vidhöll sin ståndpunkt. När det saknas andra relevanta omständigheter som bevis, styrker inte en sådan överensstämmelse att kommissionen i sin bedömningen av ärendet underlät att beakta de argument som den berörda parten framförde till sitt försvar.

4 Den avgörande delen och motiveringen i det beslut som delges den eller dem som det är riktat till, skall motsvara det beslut som kommissionsledamöternas kollegium har antagit, bortsett från korrigeringar av rena stavfel eller grammatiska fel som alltjämt måste göras i en rättsakt efter det att kollegiet slutgiltigt har antagit den.

Det saknar i det avseendet betydelse att ett sådant beslut antas i form av två handlingar, där den andra handlingen medför vissa ändringar, varav vissa handskrivna, i den första handlingen, eftersom det inte har kunnat upptäckas några verkliga skillnader mellan den version som kollegiet antog och den version som delgavs dem som beslutet är riktat till. På samma sätt saknar det betydelse att sidnumreringen är osammanhängande eller att olika typsnitt har använts i vissa språkversioner av de två handlingarna, eftersom det intellektuella innehållet och den formella delen i dessa handlingar vid en jämförelse överensstämmer med den version av beslutet som delgavs dem som beslutet är riktat till.

5 Syftet med artikel 16 första stycket i kommissionens arbetsordning från år 1993, där det föreskrivs att "rättsakter som antagits av kommissionen på möte eller genom skriftligt förfarande skall bifogas protokollet för det kommissionsmöte där rättsakterna antogs eller där deras antagande fördes till protokollet, på det eller de språk på vilka de är giltiga", är att säkerställa att kommissionen på vederbörligt sätt har antagit den rättsakt som delgetts den som beslutet är riktat till.

I denna artikel anges inte på vilket sätt de rättsakter som antagits på möten skall "bifogas" protokollet, till skillnad från vad som anges i samma artikel 16, som i en senare lydelse föreskriver att rättsakterna i fråga skall bifogas protokollet "på ett sådant sätt att de inte kan avskiljas". Det skall därför presumeras att dessa handlingar "bifogades" protokollet i den betydelsen att de placerades med detta, utan att fysiskt sammanfogas med det, eftersom protokollet inkom till förstainstansrätten åtföljt av de handlingar som utgjorde den antagna rättsakten i samma akt som kommissionens ombud påstod att de hade mottagit från generalsekretariatet.

Under dessa omständigheter, och med hänsyn till presumtionen om gemenskapsrättsakternas giltighet, skall dessa handlingar följaktligen anses vara bestyrkta genom ordförandens och generalsekreterarens underskrift på den första sidan av nämnda protokoll.

6 Att ett företag har deltagit i möten där konkurrensbegränsande verksamhet har utövats är tillräckligt för att visa att företaget deltagit i denna verksamhet, om det inte finns tecken som tyder på motsatsen.

7 Att företag uttrycker en gemensam vilja att uppträda på ett visst sätt på en marknad i fråga om pris utgör ett avtal i den mening som avses i artikel 65.1 i EKSG-fördraget. I det avseendet finns inte något skäl för att tolka begreppet "avtal" i den mening som avses i artikel 65.1 i fördraget på ett annat sätt än "avtal" i den mening som avses i artikel 85.1 i EG-fördraget.

8 Begreppet samordnat förfarande skall tolkas med beaktande av syftet med artikel 65.1 och EKSG-fördragets tillämpliga bestämmelser. Fastän stålmarknaden är en oligopolistisk marknad, som kännetecknas av systemet i artikel 60 i fördraget där öppenhet rörande de priser som de olika företagen tillämpar säkerställs genom det obligatoriska offentliggörandet av prislistor och transporttaxor, är oföränderligheten eller överensstämmelsen i de priser som följer av detta inte i sig oförenliga med fördraget, om priserna inte är resultatet av ett avtal, inte ens underförstått, mellan bolagsmännen, utan resultatet av marknadskrafter och strategier hos oberoende och motsatta ekonomiska enheter. Av detta följer att uppfattningen att alla företag självständigt, och inte i samförstånd med sina konkurrenter, skall bestämma den politik som det avser att föra på marknaden finns inneboende i EKSG-fördraget och i synnerhet i artiklarna 4 d och 65.1.

Förbudet mot "samordnade förfaranden" i artikel 65.1 i EKSG-fördraget har i princip samma syfte som det motsvarande förbudet mot "samordnade förfaranden" i artikel 85.1 i EG-fördraget. Det syftar särskilt till att säkerställa den ändamålsenliga verkan med förbudet i artikel 4 d i fördraget genom att med förbuden ingripa mot en form av samordning mellan företag som, utan att leda till ett egentligt avtal, medvetet ersätter konkurrensens normala risker, som åsyftas i fördraget, med ett praktiskt inbördes samarbete.

När ett företag för konkurrenterna avslöjar sitt framtida uppträdande på marknaden i fråga om pris, vid ett sammanträde där flertalet av dem samlas och som ingår i ett regelbundet samarbete, genom att uppmuntra dem att uppträda på samma sätt, och företaget således handlar med den uttryckliga avsikten att påverka konkurrenternas framtida verksamhet, och detta företag skäligen kan förvänta sig att konkurrenterna i stor utsträckning kommer att följa denna begäran eller åtminstone att de kommer att beakta den när de bestämmer sin egen handelspolitik, innebär det att företagen i fråga ersätter konkurrensens normala risker, som åsyftas i fördraget, med praktiskt inbördes samarbete, vilket skall kvalificeras som ett "samordnat förfarande" i den mening som avses i artikel 65.1.

Företag tillämpar ett samordnat förfarande i den mening som avses i denna bestämmelse, när de faktiskt deltar i ett förfarande som syftar till att avlägsna ovissheten beträffande deras framtida uppträdande på marknaden, vilket oundvikligen innebär att vart och ett av företagen beaktar de uppgifter som de har fått av konkurrenterna. Det är således inte nödvändigt att visa att utbytena av information i fråga har medfört ett särskilt resultat eller har genomförts på marknaden i fråga.

9 Eftersom artikel 65.1 i EKSG-fördraget hänvisar till avtal som "är ägnade" att snedvrida den normala konkurrensen, omfattar detta begrepp formuleringen "har till syfte", som anges i artikel 85.1 i EG-fördraget. Det är således inte nödvändigt att visa att det föreligger en skadlig inverkan på konkurrensen för att fastställa att det skett en överträdelse av artikel 65.1 i fördraget.

10 Även om den oligopolistiska karaktären hos de marknader som åsyftas i EKSG-fördraget i viss utsträckning kan minska konkurrensens inverkan, motiverar detta övervägande inte en tolkning av artikel 65 som tillåter att företagen uppträder på ett sätt som minskar konkurrensen i ännu högre grad, i synnerhet genom prisfastställelse. Med hänsyn till de konsekvenser som marknadens oligopolistiska karaktär kan medföra, är det desto mer nödvändigt att skydda den övriga konkurrensen.

11 Det obligatoriska offentliggörandet av prislistor som föreskrivs i artikel 60.2 i EKSG-fördraget har till syfte att, för det första, förhindra de förbjudna förfarandena i så stor utsträckning som möjligt, för det andra att göra det möjligt för förbrukarna att inhämta exakta upplysningar om priser och även delta i kontrollen av diskrimineringar, och, för det tredje, att göra det möjligt för företagen att känna till konkurrenternas exakta priser, för att ge dem möjligheten att anpassa sig efter dessa.

Den omständigheten att bestämmelserna i artikel 60 har en tendens att inskränka konkurrensen hindrar inte att förbudet mot konkurrensbegränsande samverkan i artikel 65.1 i fördraget tillämpas. De priser som anges i dessa prislistor skall nämligen fastställas självständigt av varje företag utan avtal, inte ens underförstådda, mellan dessa.

12 Artikel 65.1 i EKSG-fördraget är baserad på uppfattningen att varje företag på ett självständigt sätt skall fastställa den politik som det avser att föra på den gemensamma marknaden.

Ett system för utbyte av uppgifter avseende deltagarnas order och leveranser på de huvudsakliga marknaderna i gemenskapen, fördelade per företag och per medlemsstat, kan påtagligt påverka de deltagande företagens uppträdande och ersätta konkurrensens normala risker med ett praktiskt inbördes samarbete, med hänsyn till uppgifternas aktualitet och att dessa endast är avsedda för producenterna och inte för konsumenterna eller andra konkurrenter, samt med hänsyn till produkternas homogena karaktär och graden av koncentration på marknaden.

13 Det finns inte någon bestämmelse i EKSG-fördraget som tillåter konkurrensbegränsande avtal om priser, och varken rådet, kommissionen eller företagen har rätt att förbise bestämmelserna i artikel 65.1 i fördraget eller befria sig från skyldigheten att iaktta dessa.

Även om det skulle antas att avtalen om priser som slöts inom branschsammanslutningen Eurofer/Skandinavien hade slutits inom ramen för de överenskommelser som begränsade handelsflödena, vilka slutits mellan å ena sidan gemenskapen och å andra sidan Sverige, Norge och Finland, och att kommissionen och/eller myndigheterna i dessa länder hade uppmuntrat eller översett med dessa, åtminstone indirekt, följer icke desto mindre av detta att dessa avtal strider mot artikel 65.1 i fördraget, eftersom de avsåg prisfastställelse på den danska marknaden.

14 Bestämmelserna i artikel 65.4 i EKSG-fördraget, där det fastslås att överenskommelser och beslut som är förbjudna med stöd av denna artikels första punkt skall "sakna rättsverkan", har ett objektivt innehåll som det åligger såväl företagen som kommissionen att iaktta och kommissionen kan inte befria dem från denna skyldighet. Under dessa omständigheter kan överseende eller släpphänthet i administrativt hänseende inte påverka att ett handlande i strid med artikel 65.1 i fördraget utgör en överträdelse.

Det förhåller sig på det sättet särskilt när överseendet i fråga, om det antas att det har styrkts, härrör från kommissionens generaldirektorat som ansvarar för industripolitik, och inte det generaldirektorat som ansvarar för konkurrenspolitik. Om företag hyser minsta tvivel om att deras uppträdande är lagligt, är de skyldiga att ta kontakt med det generaldirektorat som handhar konkurrensärenden för att klarlägga situationen.

15 Ett beslut är ett uttryck för maktmissbruk om det på grundval av objektiva, relevanta och samstämmiga uppgifter anses ha antagits i det enda, eller i vart fall det avgörande, syftet att uppnå andra mål än dem som har angivits eller för att kringgå ett förfarande som föreskrivs i fördraget som är avsett särskilt för att hantera omständigheterna i det aktuella fallet.

Att vidta rättsliga åtgärder mot och bekämpa överträdelser av konkurrensreglerna utgör ett legitimt syfte för kommissionens handlande, i enlighet med de grundläggande bestämmelserna i artiklarna 3 och 4 i EKSG-fördraget. När sådana överträdelser verkligen har bevisats, och det har styrkts att bötesbeloppen beräknades på ett objektivt och proportionerligt sätt, kan beslutet att påföra dessa bötesbelopp i enlighet med artikel 65.5 i fördraget endast anses utgöra ett uttryck för maktmissbruk i undantagsfall.

Varken samexistensen av parallella förhandlingar mellan kommissionen och industrin om omstrukturering av den europeiska stålindustrin eller "sammanträffandet" att dessa förhandlingar strandade och att ett beslut antogs, där det konstaterades att de största företagen i branschen hade överträtt konkurrensreglerna, utgör i det avseendet i sig ett tecken på maktmissbruk.

16 Motiveringen, som föreskrivs i artikel 15 i EKSG-fördraget, skall dels göra det möjligt att upplysa den berörde om skälen för den vidtagna åtgärden för att denne - i förekommande fall - skall kunna göra gällande sina rättigheter och bedöma om beslutet är välgrundat, dels göra det möjligt för gemenskapsdomstolarna att pröva beslutet. Vad beträffar ett beslut varigenom flera företag påförs böter för en överträdelse av de gemenskapsrättsliga konkurrensreglerna, skall omfattningen av denna motiveringsskyldighet i synnerhet bedömas mot bakgrund av det förhållandet att hur allvarliga överträdelserna är skall fastställas med hänsyn till ett stort antal omständigheter, såsom i synnerhet de särskilda omständigheterna i målet, sammanhanget och böternas avskräckande verkan, utan att det har fastställts någon tvingande eller uttömmande förteckning över de kriterier som absolut skall tas i beaktande. Dessutom förfogar kommissionen över ett skönsmässigt utrymme vid fastställandet av varje bötesbelopp, och i det avseendet kan den inte anses tvungen att tillämpa en exakt matematisk formel.

Det är önskvärt att företagen - för att bedöma sin ställning med full vetskap om saken - på det sätt kommissionen anser vara lämpligt, i detalj kan få kännedom om sättet att beräkna beloppet av de böter som har ålagts dem, utan att för den skull vara tvungna att väcka talan mot detta beslut.

Det förhåller sig på det sättet i ännu större utsträckning när kommissionen har använt utförliga räkneformler för att beräkna bötesbeloppen. I ett sådant fall är det önskvärt att de berörda företagen, och i förekommande fall förstainstansrätten, skall kunna kontrollera att den metod som använts och de etapper som kommissionen följt är korrekta och förenliga med de bestämmelser och principer som är tillämpliga i fråga om böter, och i synnerhet med icke-diskrimineringsprincipen.

Att kommissionen på förstainstansrättens begäran under rättegången inger sifferuppgifter avseende beräkningen av bötesbeloppen utgör inte en ytterligare motivering i efterhand av beslutet att påföra bötesbeloppen. De utgör en översättning till siffror av de kriterier som angetts i detta beslut, när kriterierna själva kan uppskattas.

17 Begreppet återfall, såsom det uppfattas i ett visst antal nationella rättsordningar, förutsätter att en person har begått nya överträdelser efter att ha blivit straffad för liknande överträdelser.

Det kan inte utgöra en försvårande omständighet, som motiverar en höjning av bötesbeloppet, att det redan har vidtagits sanktionsåtgärder mot det berörda företaget i ett tidigare beslut, eftersom dessa avsåg överträdelser som skedde före antagandet av nämnda beslut.

18 Vid fastställandet av det bötesbelopp som skall påföras stålföretag för överträdelse av konkurrensreglerna har kommissionen i princip rätt att beakta företagens svåra ekonomiska ställning, samtidigt som bötesbeloppen upprätthålls på en nivå som den anser är skälig. Godtagandet av en skyldighet, som ålägger kommissionen att beakta företagets ekonomiska underskott, skulle emellertid medföra att de företag som är minst anpassade till marknadsvillkoren ges en oberättigad konkurrensfördel.

19 Eftersom det inte är nödvändigt att styrka att uppträdandet i fråga har en konkurrensbegränsande inverkan för att konstatera en överträdelse av artikel 65.1 i EKSG-fördraget är den inverkan som ett avtal eller ett samordnat förfarande kan ha på den normala konkurrensen inte ett avgörande kriterium vid bedömningen av om bötesbeloppet är skäligt. Omständigheter som hör samman med culpa-frågan och syftet med ett uppträdande kan nämligen ha större betydelse än omständigheter rörande inverkan av detta, framför allt vad gäller överträdelser som i sig är allvarliga, såsom prisfastställelse eller uppdelning av marknader.

Bedömningen av inverkan av en överträdelse kan vara av betydelse i fråga om böter, när kommissionen uttryckligen stöder sig på en inverkan och inte har lyckats bevisa denna inverkan eller ge goda skäl för att den skall beaktas.

När kommissionen har förmått företag att utbyta åsikter avseende den ekonomiska situationen på marknaden och de framtida tendenserna, särskilt i fråga om priser, kan inte inverkan av överträdelserna fastställas genom att den situation som följer av de konkurrensbegränsande avtal som slutits av dessa företag jämförs med den situation som skulle ha förelegat om det inte hade funnits några kontakter mellan företagen, utan den skall fastställas genom att denna situation jämförs med den situation som förutsågs och godtogs av kommissionen.

20 Den omständigheten att kommissionen tidigare har påfört böter på en viss nivå för vissa typer av överträdelser fråntar inte kommissionen möjligheten att höja denna nivå inom de gränser som anges i artikel 65.5 i EKSG-fördraget om det är nödvändigt för att säkerställa effektiviteten i gemenskapens konkurrenspolitik.

21 Till sin karaktär är förstainstansrättens fastställelse av bötesbelopp, inom ramen för dess fulla prövningsrätt, inte en exakt räkneoperation. För övrigt är förstainstansrätten inte bunden av kommissionens beräkningar, utan skall göra en egen bedömning med beaktande av omständigheterna i det enskilda fallet.

22 Enligt artikel 39 i EKSG-fördraget skall talan vid förstainstansrätten inte hindra verkställighet. Av detta följer att kommissionen inte är skyldig att behandla ett företag som, vare sig det väckt talan eller ej, betalar bötesbeloppet den dag det blir exigibelt, i förekommande fall genom att utnyttja de delbetalningsvillkor till förmånlig räntesats som kommissionen kan ha erbjudit det, på samma sätt som ett företag som vill skjuta upp betalningen till dess dom meddelas. Förutom i undantagsfall skall nämligen tillämpningen av normal dröjsmålsränta anses vara motiverad i det sistnämnda fallet.

Parter

I mål T-141/94,

Thyssen Stahl AG, bolag bildat enligt tysk rätt, Duisburg (Tyskland), företrätt under det skriftliga förfarandet av advokaterna Jochim Sedemund och Frank Montag, Köln, och under det muntliga förfarandet av advokaterna Frank Montag och Barbara Balke, Köln, delgivningsadress: advokatbyrån Aloyse May, 32, Grand-rue, Luxemburg,

sökande,

mot

Europeiska gemenskapernas kommission, företrädd inledningsvis av Julian Currall och Norbert Lorenz, rättstjänsten, samt Géraud de Bergues, nationell tjänsteman med förordnande vid kommissionen, därefter av generaldirektören vid rättstjänsten Jean-Louis Dewost, Julian Currall och Guy Charrier, nationell tjänsteman med förordnande vid kommissionen, samtliga i egenskap av ombud, biträdda av advokaten Hans-Joachim Freund, Frankfurt, delgivningsadress: rättstjänsten, Carlos Gómez de la Cruz, Centre Wagner, Kirchberg, Luxemburg,

svarande,

angående en talan om i huvudsak ogiltigförklaring av kommissionens beslut 94/215/EKSG av den 16 februari 1994 om ett förfarande för tillämpning av artikel 65 i EKSG-fördraget angående avtal och samordnade förfaranden bland europeiska stålbalksproducenter (EGT L 116, s. 1),

meddelar

FÖRSTAINSTANSRÄTTEN

(andra avdelningen i utökad sammansättning)

sammansatt av tillförordnade ordföranden C.W. Bellamy samt domarna A. Potocki och J. Pirrung,

justitiesekreterare: byrådirektören J. Palacio González,

med hänsyn till det skriftliga förfarandet och efter det muntliga förfarandet den 23, den 24, den 25, den 26 och den 27 mars 1998,

följande

Dom

Domskäl

Bakgrund till tvisten

A - Inledande synpunkter

1 Denna talan syftar till ogiltigförklaring av kommissionens beslut 94/215/EKSG av den 16 februari 1994 om ett förfarande för tillämpning av artikel 65 i EKSG-fördraget angående avtal och samordnade förfaranden bland europeiska stålbalksproducenter (EGT L 116, s. 1, nedan kallat beslutet). I detta beslut fastslog kommissionen att 17 europeiska stålföretag och en företagssammanslutning hade deltagit i en rad avtal, beslut och samordnade förfaranden för prisfastställelse, uppdelning av marknader och utbyte av konfidentiell information på gemenskapsmarknaden för stålbalkar i strid med artikel 65.1 i EKSG-fördraget, och påförde fjorton företag i denna bransch böter för överträdelser som skett mellan den 1 juli 1988 och den 31 december 1990.

2 Sökanden är det mest betydande stålproducerande dotterbolaget i Thyssenkoncernen. Åren 1989-1990 var dess omsättning 8,241 miljarder DM. År 1990 uppgick dess försäljning av stålbalkar i gemenskapen till 187,5 miljoner DM, det vill säga 91 miljoner ECU.

3 Tio andra företag som beslutet riktades till har även väckt talan vid förstainstansrätten, nämligen NMH Stahlwerke GmbH (nedan kallat NMH, mål T-134/94), Eurofer ASBL (nedan kallat Eurofer, mål T-136/94), ARBED SA (nedan kallat ARBED, mål T-137/94), Cockerill-Sambre SA (nedan kallat Cockerill-Sambre, mål T-138/94), Unimétal - Société française des aciers longs SA (nedan kallat Unimétal, mål T-145/94), Krupp Hoesch Stahl AG (nedan kallat Krupp Hoesch, mål T-147/94), Preussag Stahl AG (nedan kallat Preussag, mål T-148/94), British Steel plc (nedan kallat British Steel, mål T-151/94), Siderúrgica Aristrain Madrid SL (nedan kallat Aristrain, mål T-156/94) och Empresa Nacional Siderúrgica SA (nedan kallat Ensidesa, mål T-157/94).

4 Genom förstainstansrättens beslut av den 10 december 1997 förenades de elva målen till gemensam handläggning vad gäller bevisupptagning och muntligt förfarande. I denna dom kommer hänvisning att ske till ett visst antal handlingar som företetts i de parallella målen. Likaså kommer hänvisning att ske till "sökandena", eftersom sökandena i dessa mål tog upp vissa argument i en gemensam plädering vid förhandlingen.

B - Förhållandet mellan stålindustrin och kommissionen åren 1970 till 1990

Krisen på sjuttiotalet och bildandet av Eurofer

5 Från och med år 1974 drabbades den europeiska stålindustrin hårt av en minskning i efterfrågan, som medförde problem avseende överskott i utbudet och överproduktion samt en låg prisnivå.

6 Den 1 januari 1977 antog kommissionen med stöd av artikel 46 i EKSG-fördraget "Simonet-planen". Enligt denna skulle varje företag göra frivilliga och ensidiga åtaganden för att anpassa sin produktion till de nivåer som föreslogs i de program med prognoser som offentliggjordes en gång i kvartalet i enlighet med artikel 46 tredje stycket 2 i fördraget. Eftersom detta system inte medförde en stabilisering av marknaden, ersattes planen år 1978 av "Davignon-planen", varigenom det utöver de frivilliga och ensidiga åtagandena särskilt tillades fastställelse av riktpriser och minimipriser (det så kallade Eurofer I-avtalet).

7 Företagens frivilliga och ensidiga åtaganden gentemot kommissionen hade på förhand diskuterats mellan dessa inom branschsammanslutningen Eurofer, som bildades år 1977, på uppmuntran av kommissionen. I själva verket stödde sig kommissionen i mycket stor utsträckning på Eurofer för att hantera stålindustrikrisen, ja så till den grad att kommissionsledamoten Davignon i en skrivelse av den 13 juli 1978 till ordföranden för Eurofer hänvisade till "det gemensamma sättet att hantera krisen som kommissionen och producenterna har valt" (ansökan i mål T-151/94, bilaga 3, handling 2).

Kvoteringssystemet som infördes åren 1980 till 1988

8 Eftersom situationen på stålindustrimarknaden fortsatte att försämras, antog kommissionen beslut nr 2794/80/EKSG av den 31 oktober 1980 om kvoteringssystem för stålindustriföretagens stålproduktion (EGT L 291, s. 1; nedan kallat beslut nr 2794/80). I detta beslut konstaterade kommissionen att det förelåg en påtaglig krissituation i den mening som avses i artikel 58 i EKSG-fördraget och föreskrev obligatoriska kvoter för produktionen av flertalet stålprodukter, däribland stålbalkar.

9 Detta krissystem kan beskrivas på följande sätt. Kommissionen fastställde kvartalsvis ett mål för gemenskapens produktion av olika produktkategorier, och gav därefter varje företag en produktionskvot samt en leveranskvot på gemenskapsnivå (I-kvoterna). Dessutom bestämdes att varje företag skulle få en leveranskvot på varje nationell marknad (i-kvoterna). Det var Eurofer som hade ansvaret för att fördela varje företags I-kvoter på i-kvoter inom ramen för avtalen Eurofer II-Eurofer V. I förekommande fall medlade kommissionen om det förelåg meningsskiljaktigheter mellan företagen (se skiljedomen av Davignon av den 2 juni 1982 avseende i-kvoterna för Italsider, bilaga 3, handling 11 i ansökan i mål T-151/94).

10 Det skall även anges att kommissionsledamöterna Davignon och Andriessen genom skrivelse av den 17 januari 1983 (ansökan i mål T-151/94, bilaga 3, handling 6) riktade en varning till Eurofer, med följande lydelse:

"Kommissionen uppskattar företagens och deras sammanslutningars medverkan till framgången med krisåtgärderna, däribland i fråga om prispolitik. Kommissionen anser att denna medverkan är en väsentlig faktor i stålindustripolitiken och önskar att detta samarbete skall fortsätta.

Kommissionen vill dock fästa sammanslutningarnas, och i synnerhet Eurofers, uppmärksamhet på det faktum att dessa skall utöva sin verksamhet genom att noggrant iaktta den ram och de gränser som föreskrivs i artikel 48 i EKSG-fördraget.

Kommissionen är angelägen om att klargöra att den inte kommer att acceptera att stålföretagen eller deras sammanslutningar föregriper eller åsidosätter beslut som kommissionen kommer att anta i samband med utarbetandet av prispolitiken. Kommissionen kommer inte heller att acceptera att åtgärder som den vidtagit och rekommendationer som den utfärdat inom ramen för krispolitiken används som en förevändning för konkurrensbegränsande samverkan eller antagandet av beslut som strider mot fördraget. Eftersom sådan konkurrensbegränsande samverkan eller beslut omfattas av artikel 65, saknar dessa rättsverkan och kommissionen kommer att vidta rättsliga åtgärder mot dessa.

..."

11 Genom skrivelse av den 8 februari 1983 svarade ordföranden för Eurofer Davignon och Andriessen i följande ordalag (ansökan i mål T-151/94, bilaga 3, handling 7):

"Vi vill ... påminna er om att vad beträffar kvantiteten slöts avtalen om produktionsbegränsning och leveransbegränsning på en brådskande begäran från Europeiska kommissionen och rådet. Kommissionen har informerats om alla detaljer rörande dess funktion och vi är fast beslutna att fortsätta att handla på det sättet.

På prisområdet har kommissionen och rådet insisterat på att en ökning är nödvändig för att göra det möjligt för stålindustriföretagen att erhålla tillräckliga intäkter ...

Kommissionen har noggrant informerats om alla de ansträngningar som vidtagits för att nå det mål som den fastställt, och vi är beslutna att fortsätta på denna väg i framtiden.

Under dessa omständigheter räknar vi med att ni omedelbart kommer att meddela oss om vår verksamhet en dag riskerar att överskrida kommissionens tolkning av bestämmelserna i Paris-fördraget."

12 Eftersom den påtagliga krissituationen blev varaktig, förlängdes de kvoteringsåtgärder som kommissionen infört och kompletterades vid ett flertal olika tillfällen, bland annat genom att ett system för minimipriser för stålbalkar och andra produkter antogs mellan åren 1984 och 1986 (kommissionens beslut nr 3715/83/EKSG av den 23 december 1983 om fastställande av minimipriser för vissa stålprodukter, EGT L 373, s. 1). Kommissionen antog även beslut nr 3483/82/EKSG av den 17 december 1982 om skyldighet för gemenskapens företag att ange leveranser av vissa stålprodukter (EGT L 370, s. 1, nedan kallat beslut nr 3483/82), varigenom ett "övervakningssystem" infördes, enligt vilket varje företag var skyldigt att ange sina leveranser per land.

13 I början av år 1984 förstärkte kommissionen kvoteringssystemet genom att anta beslut nr 234/84/EKSG av den 31 januari 1984 om förlängning av övervakningssystemet och produktionskvoter för vissa av stålindustriföretagens produkter (EGT L 29, s. 1, nedan kallat beslut nr 234/84). I det nionde övervägandet till detta beslut hänvisas det till en förklaring av rådet av den 22 december 1983 enligt vilken "stabiliteten hos traditionella flöden av stålprodukter inom gemenskapen är en väsentlig faktor som skall bevaras för att återuppbyggandet av stålindustrisektorn skall ske i ett konkurrenssammanhang som är förenligt med den solidaritet som föreskrivs genom kvoteringssystemet avseende produktion." Följaktligen föreskrivs i artikel 15 b i nämnda beslut att för de fall en medlemsstat inger ett klagomål i denna fråga, skall kommissionen, efter att den kontrollerat att klagomålet är välgrundat, få de företag som orsakade den konstaterade störningen att göra skriftliga åtaganden att under det följande kvartalet kompensera obalanser i deras traditionella leveranser. För det fall ett företag inte vill underkasta sig denna solidaritetsprincip, kan kommissionen minska den kvot som företaget får leverera på den gemensamma marknaden.

14 Stabilitetspolitiken avseende traditionella flöden och ansträngningarna för att upprätthålla priserna på en acceptabel nivå har blivit föremål för flera utbyten mellan kommissionen och Eurofer, i synnerhet följande:

- En skrivelse från Eurofer av den 2 juli 1984 där det redogörs för de förklaringar som gavs vid ett möte mellan företrädare från kommissionen och från industrin som ägde rum i Bryssel den 27 juni 1984 (ansökan i mål T-151/94, bilaga 3, handling 8), där följande klargörs apropå genomförandet av artikel 15 b i beslut nr 234/84:

"Kommissionen har inrättat systemet i artikel 15 b som svar på nationella regeringars oro. Det kan inte på något sätt ersätta systemet med litet 'i' i Eurofer IV-avtalet. Tvärtom behöver kommissionen Eurofer för marknadsberäkningar och för att reglera alla detaljer. Utan Eurofer skulle kommissionen ha mycket stora svårigheter ... Generellt sett intresserar sig kommissionen endast för den allmänna bedömningen av situationen, utan att gå in på underordnade detaljer ... För framtiden är kommissionen beredd att planera ett system med kvoter, men den kommer att behöva Eurofers fulla stöd."

- Protokollet från ett möte mellan kommissionen och Eurofer den 16 december 1985, i närvaro av kommissionsledamoten Narjes (ansökan i mål T-151/94, bilaga 3, handling 10), där följande anges apropå traditionella flöden:

"Kommissionen har uttryckt sin djupa oro över den nya utvecklingen på marknaden. Den har beklagat att Eurofer V ännu inte har slutits och har understrukit producenternas ansvar vad beträffar priserna ... Kommissionen har uppmuntrat deltagarna att ompröva samarbetsformerna mellan dem, eftersom den anser att Eurofer har haft en betydande roll vid genomförandet av artikel 58. Den har för avsikt att så snart som möjligt fastställa tillämpningsvillkoren för artikel 15 b, för att bemästra situationen för det fall Eurofer misslyckas, eller för att underlätta en privat överenskommelse."

- Protokollet från ett möte mellan Narjes och Eurofer den 10 mars 1986 (ansökan i mål T-151/94, bilaga 3, handling 13) där följande anges apropå den spanska marknaden:

"Narjes erinrade om kommissionens beslut om begränsning av leveranser till Spanien ... Vad beträffar fördelningen av bördan, var han välvilligt inställd till ett internt avtal mellan Eurofers producenter."

- Protokollet från ett möte mellan Narjes och Eurofers ombud den 16 maj 1986 (ansökan i mål T-151/94, bilaga 3, handling 14) där följande anges:

"Kommissionen framhöll att det är nödvändigt att snabbt harmonisera de priser som offentliggörs i gemenskapen till samma nivå och undvika skillnader mellan de offentliggjorda priserna och marknadspriserna. Rabatterna inom sektorn måste motsvara verkligheten. Det bekräftades att den franska stålindustrin är redo att höja priserna, men även att det är nödvändigt att stödja nya marknadsaktörer i det avseendet. Eurofer uttryckte förhoppningen att Eurofer V-avtalet utgör den lämpliga grunden för ett allmänt återställande av priser."

15 Vid samma tidpunkt slöt kommissionen en rad internationella avtal med Konungariket Sverige, Konungariket Norge och Republiken Finland, som hade till syfte att säkerställa stabiliteten av traditionella handelsflöden mellan dessa länder och gemenskapen (ett system med så kallade överenskommelser). Se skrivelserna från kommissionen till de svenska myndigheterna av den 4 mars 1986, den 13 februari 1987 och den 21 januari 1988, till de norska myndigheterna av den 4 mars 1986, den 11 mars 1987 och den 10 februari 1988, och till de finländska myndigheterna av den 4 mars 1986, den 10 april 1987 och den 12 februari 1988, som parterna inkom med vid förhandlingen. Dessa skrivelser utbyttes inom ramen för avtalet av den 22 juli 1972 mellan medlemsstaterna i Europeiska kol- och stålgemenskapen och Europeiska kol- och stålgemenskapen, å ena sidan, och Konungariket Sverige, å andra sidan (EGT L 350, 1973, s. 76), avtalet av den 14 maj 1973 mellan medlemsstaterna i Europeiska kol- och stålgemenskapen och Europeiska kol- och stålgemenskapen, å ena sidan, och Konungariket Norge, å andra sidan (EGT L 348, 1974, s. 17), och avtal av den 5 oktober 1973 mellan medlemsstaterna i Europeiska kol- och stålgemenskapen och Europeiska kol- och stålgemenskapen, å ena sidan, och Republiken Finland, å andra sidan (EGT L 348, 1974, s. 1).

16 En liknande överenskommelse tillämpades med avseende på Konungariket Spanien för en övergångsperiod på tre år genom protokoll nr 10 till anslutningsakten. Kommissionen fastställde således för åren 1986, 1987 respektive 1988 nivån för leveranser av stålprodukter med spanskt ursprung på gemenskapens marknader, förutom Portugal. Tillämpningen av dessa särskilda övergångsregler upphörde den 31 december 1988.

De händelser som inträffade innan systemet för en påtaglig krissituation upphörde den 30 juni 1988

17 Kommissionen började att förbereda avskaffandet av krissystemet och en återgång till normala marknadsvillkor redan år 1985. I en handling som upprättades av tjänstegrenarna vid kommissionens generaldirektorat för Inre marknad och industripolitik (GD III) under år 1985 (handling III/534/FR, ansökan i mål T-151/94, bilaga 3, handling 5) erinras följande: "Kvoteringssystemet var till stor del baserat på ett frivilligt system som sköttes av Eurofer". Det betonas att "[det är viktigt] att ett avtal avseende framtiden sluts inom det närmsta halvåret, därför att om så inte sker kommer det att bli en strid om marknadsandelarna under den andra hälften av året, vilket kan ha förödande inverkan på företagens priser och vinster". I denna handling drogs följande slutsats: "Eurofer skall således uppmuntras att ta sitt ansvar och framföra förslag om på vilket sätt stålindustrin skall lämna en period av skydd för att träda in på en fri marknad".

18 I meddelandet till rådet avseende införandet av kvoteringssystem med stöd av artikel 58 i EKSG-fördraget efter den 31 december 1985 (KOM (85) 509, ansökan i mål T-145/94, bilaga 14), beskrev kommissionen i detalj en övergångsperiod innan det skall ske en återgång till normal konkurrens. Kommissionen bedömde att den värsta krisen i praktiken var över, och drog följande slutsats:

"Omstruktureringen av stålindustrin har ännu inte avslutats. ... En övergångsperiod är således nödvändig. Eftersom den är begränsad till högst tre år möjliggör den för industrin att gradvis genomgå mycket strikta kontroller som för närvarande tillämpas på en marknad som är helt konkurrensmässig, i överensstämmelse med EKSG-fördragets syfte. ... Det föreslagna kvoteringssystemet från den 1 januari 1986 ... kommer att vara det sista innan det sker en återgång till en konkurrensmässig marknad. ... Kommissionen avser inte att infoga artikel 15 b i beslut 234/84/EKSG i dess nuvarande utformning i nästa beslut. ... Däremot har kommissionen för avsikt att under det första skedet av övergångsperioden företa statistisk övervakning av flödet av stålprodukter mellan medlemsstaterna på grundval av produktionsintyg och följesedlar. Dessa handlingar gör det möjligt att kontrollera huruvida det traditionella flödet mellan medlemsstaterna är föremål för allvarliga störningar. För det fall den statistiska övervakningen visar att flödet störs, kommer kommissionen att omedelbart undersöka om bolagen i fråga har gått till offensiven för att värva nya kunder i strid med fördragets regler, och i synnerhet reglerna rörande priser."

19 I beslut nr 3485/85/EKSG av den 27 november 1985 om förlängning av övervakningssystemet och produktionskvoter för vissa av stålindustriföretagens produkter (EGT L 340, s. 5), påpekade kommissionen att tack vare förbättrade marknadsvillkor

"kommer det att bli möjligt att gradvis avskaffa kvoteringssystemet inom högst två eller tre år. Redan vid sitt möte den 25 juli 1985 framhöll rådet att det var nödvändigt att på ett metodiskt sätt återgå till en marknad med fri konkurrens mellan gemenskapens företag."

20 I protokollet från mötet den 16 maj 1986 mellan kommissionen och Eurofer (ansökan i mål T-151/94, bilaga 3, handling 14), som upprättades av Eurofer, anges följande under rubriken "genomförandet av artikel 58 år 1987": "Vad beträffar framtiden efter år 1987 har kommissionens företrädare angett att de för sin del ännu inte har någon ståndpunkt i frågan." Av samma protokoll framgår att de ansvariga i Eurofer, som samlades efter det att kommissionens företrädare hade avlägsnat sig, förutsåg flera olika möjligheter, nämligen följande:

"En inledande diskussion har visat att det finns tre möjligheter att välja mellan, nämligen följande:

- Total frihet och, i så fall, hur skall man kunna samarbeta på bästa sätt.

- Förlängning av artikel 58 och, i så fall, hur gå till väga med kommissionen.

- Inte använda artikel 58, utan en privat överenskommelse. I detta fall, vilken typ av överenskommelse (produktion, leverans) och vilket tillämpningsområde (obearbetad stål, vissa produkter etcetera).

I alla händelser har alla medlemmar kommit överens om att syftet är att fastställa en prisnivå som motsvarar lönsamhet för ett stort antal företag.

Olika ståndpunkter har framförts. Enligt en ståndpunkt, som är baserad på att det kommer att finnas överproduktion de närmsta åren, är överenskommelser rörande kvantitet oundvikliga. Enligt en annan ståndpunkt, som är baserad på tidigare erfarenhet, ifrågasätts företagens förmåga att acceptera de nödvändiga anpassningarna vid slutandet av en privat överenskommelse, efter en lång period med konstgjorda åtgärder."

21 I beslut nr 3746/86/EKSG av den 5 december 1986 om ändring av beslut nr 3485/85 (EGT L 348, s. 1) angav kommissionen följande: "Införandet av artikel 15 b var nödvändigt vid den tidpunkt när stålindustrins kris var som djupast. I nuläget är det inte längre motiverat att bevara denna bestämmelse. Den skall således avskaffas."

22 I meddelandet till rådet om stålindustripolitiken som framlades den 18 september 1987 (KOM(87)388 slutlig/2, EGT C 272, 1987, s. 3) gjorde kommissionen bland annat följande uttalande:

"Kommissionen är inte redo att förlänga kvoteringssystemet, som alla är överens om måste förnyas, förrän detta åtföljs av incitament till nedläggning och ovillkorliga åtaganden från de berörda företagen och regeringarna.

...

Fastän krisvillkor fortfarande gäller för platta produkter och tunga profiler, kommer kommissionen, som är medveten om den broms som kvoteringssystemet i sig kan skapa för omstruktureringen av industrin, endast att genomföra ett sådant system om företagen för övrigt gör ovillkorliga åtaganden avseende en tillfredsställande nivå för nedläggning, som skall ske enligt en tidsplan som inte får överstiga tre år.

...

I synnerhet

...

- kommer kommissionen att sätta stopp för systemet under år 1988 om företagen inte har gjort ytterligare ansträngningar före den 1 augusti 1988."

23 Den 8 oktober 1987 gav kommissionen en grupp av tre experter, Colombo, Friderichs och Mayoux, i uppdrag att undersöka om företagen var redo att för tre grupper av produkter, däribland stålbalkar, göra åtaganden för en tillfredsställande och snabb minskning av den produktionskapacitet som ansågs överflödig.

24 Enligt "Expertgruppens rapport" (EGT C 9, av den 14 januari 1988, s. 6)

"är det uppenbart att företagen, som under sju år har skyddats av ett kvoteringssystem och som vant sig vid att det förlängs, inte är redo att göra tillfredsställande åtaganden om nedläggning för att en förlängning av systemet skall vara motiverad ...

Mot bakgrund av den internationella ekonomiska situationen kan det dock förutses att den nuvarande situationen med relativt höga priser inte kommer att vara länge och det är säkert att överproduktionen på nytt kommer att påverka marknaden och tvinga stålföretagen att göra omstruktureringar och lägga ned anläggningar.

Kommissionen måste således på en gång handla med fasthet och stor ansvarskänsla.

Det nuvarande kvoteringssystemet kan inte behållas utan att företagen gör ovillkorliga åtaganden att minska kapacitet. Om man däremot tvärt skulle öppna sig för marknadskrafterna kommer priserna, som utan tvekan kommer att falla, att kunna påverka alla företag och på så sätt försvåra den planerade omstruktureringen."

25 I rapporten dras följande slutsats:

"Avslutningsvis vill vi ännu en gång understryka allvaret i stålindustrins kris, som är mycket mer betydande än flertalet industriföretag vill medge.

Denna kris kräver en beslutsam och otvetydig inställning hos gemenskapsmyndigheterna för att industrin skall ta sitt ansvar.

Det är nödvändigt att omstrukturera stålindustriföretagen för att möta internationell konkurrens och bli helt konkurrenskraftiga på en marknad som blir alltmer öppen."

26 Det var även under år 1987 som kommissionen övergav sin tes om att upprätthålla "traditionella flöden". I bilaga 1 till det ovannämnda meddelandet till rådet av den 18 september 1987 framförde den således åsikten att "bevarandet av traditionella handelsflöden av stålprodukter mellan medlemsstaterna överensstämmer inte med gemenskapens syfte att skapa en öppen inre marknad år 1992."

27 Gemenskapens nya stålindustripolitik angavs i kommissionens meddelande om stålindustripolitiken som lades fram till rådet den 16 juni 1988 (KOM(88) 343 slutlig, EGT C 194, 1988, s. 23). I den anges följande avseende de planerade åtgärderna:

"Det skall noteras att Paris-fördraget utgår, som normalsituation, från begreppet fri konkurrens på marknaden, och kommissionen åläggs genom artikel 5 att endast ingripa direkt i produktionen om omständigheterna så kräver ... I fördraget föreskrivs även att konkurrensen måste ske på normala villkor.

Dessutom skall det beaktas att slutförandet av den inre marknaden år 1992 är ett väsentligt mål även för stålindustrimarknaden. Förberedandet inför denna tidpunkt år 1992 kommer att kräva en radikalt ändrad strategi hos de företagare, som fortfarande alltför ofta präglas av ett tänkande i nationella marknader."

28 Kommissionen drog följande slutsats:

"Stålindustrimarknaden har förbättrats så till den grad att kvoteringssystemet inte längre är motiverat. Detta system har även visat sig otillräckligt som stimulans för företagen att avsluta omstruktureringen ... och kommissionen anser att den strukturella anpassningen måste fortsätta i enlighet med normala marknadsregler".

29 Vid rådets 1255:e session den 24 juni 1988 förde rådet till protokollet att kommissionen avsåg att avskaffa kvoteringssystemet för alla stålprodukter den 30 juni 1988. Genom hänvisning till kommissionens planerade följdåtgärder och övervakningsåtgärder på marknaden (månatlig statistik avseende produktion och leveranser, program med prognoser, konsultation av berörda parter) underströk rådet att "ingen får använda övervakningssystemet för att kringgå artikel 65 i EKSG-fördraget" (se utdrag från utkastet till protokollet från rådets 1255:e session, bilaga 3 till svaromålet i mål T-151/94).

30 Den 4 maj 1988 offentliggjorde för övrigt kommissionen ett pressmeddelande (IP(88) 261, se ansökan i mål T-151/94, bilaga 5, handling 4) avseende den undersökning som den just gjort i ärendet rörande rostfritt stål (se punkt 36 nedan). Där anges i synnerhet följande:

"Det är den första undersökningen av karteller inom stålindustrin som kommissionen har gjort på tretton år. Eftersom kommissionens offentliga kvoteringssystem redan har avskaffats för vissa produkter, och det har framförts förslag om att avskaffa kvoteringssystemet den 30 juni 1988, står det klart att kommissionen inte kan tolerera att gemenskapssystemet ersätts av inofficiella och olagliga överenskommelser som slutits av industrin själv."

31 Krissystemet upphörde officiellt den 30 juni 1988 för stålbalkar. Samtidigt upphörde Eurofer V-avtalet. Övervakningssystemet för leveranser mellan medlemsstater som infördes genom beslut nr 3483/82 bevarades dock till november månad år 1988.

vervakningssystemet som infördes från och med den 1 juli 1988

32 Fastän systemet för påtaglig krissituation upphörde den 30 juni 1988, framgår det av en intern skrivelse inom GD III av den 24 oktober 1988, som ingavs av svaranden för att följa förstainstansrättens beslut av den 10 december 1997, att rådet och kommissionen hade kommit överens om att det var nödvändigt att underlätta företagens anpassning till eventuella förändringar i efterfrågan. För det ändamålet kom man överens om att kommissionen skulle fortsätta att övervaka marknaden genom tre åtgärder, nämligen följande:

- Insamling av månatlig statistik över produktion och leveranser av vissa produkter.

- Uppföljning av utvecklingen på marknaderna för dessa produkter inom ramen för kvartalsvisa program med prognoser.

- Regelbunden konsultation av företagen avseende situationen och tendenserna på marknaden.

33 Kommissionen genomförde denna politik i synnerhet genom beslut nr 2448/88/EKSG av den 19 juli 1988 om införande av ett system för övervakning av företag inom stålindustrin avseende vissa produkter (EGT L 212, s. 1; nedan kallat beslut nr 2448/88), enligt vilket företagen var skyldiga att uppge sina leveranser till kommissionen. Detta system upphörde den 30 juni 1990 och ersattes av ett system för individuell och frivillig information.

34 Företagen fortsatte således att ha nära och regelbundna kontakter med GD III, där marknadens parametrar (produktion, leverans, lager, pris, export, import) diskuterades. Dessa kontakter inrättades med följande begränsningar:

a) Vid de kvartalsvisa officiella mötena mellan företrädare för producenterna, förbrukarna, handeln och kommissionen diskuterades programmen med prognoser ("forward programmes") i enlighet med artikel 46 i fördraget. Sådana möten ägde rum bland annat den 4 maj 1988, den 1 september 1988, den 3 november 1988, den 1 februari 1989, den 28 april 1989, den 1 september 1989, den 7 november 1989, den 7 februari 1990, den 3 maj 1990, den 4 september 1990 och den 5 november 1990.

b) "Konsultationsmöten" ("consultation meetings"), som var begränsade till ett litet antal företrädare för industrin, vare sig dessa var medlemmar i Eurofer eller ej, och för kommissionen, ägde rum bland annat den 27 oktober 1988, den 26 januari 1989, den 28 april 1989, den 27 juli 1989, den 26 oktober 1989, den 25 januari 1990 och den 27 juli 1990.

c) "Möten för en begränsad krets" ("restricted meetings"), som inskränkte sig till ett mycket begränsat antal företrädare för industrin, vare sig dessa var medlemmar i Eurofer eller ej, och för kommissionen, ägde rum den 8 december 1988, den 21 mars 1989, den 15 juni 1989 och den 13 december 1989.

d) "Arbetsluncher" ("steel lunches") där företrädare för Eurofer och kommissionen träffades under informella former vid konsultationsmöten eller möten för en begränsad krets.

35 Det huvudsakliga syftet med dessa olika möten var att ge kommissionen den information från industrin som var nödvändig vid tillämpningen av artikel 46 i fördraget och det övervakningssystem som införts genom beslut nr 2448/88. Vid dessa möten samlades tjänstemän vid GD III (särskilt Ortún, Kutscher, Evans, Drees, Aarts och Vanderseypen), ordföranden för CDE, ordförandena för Eurofers produktkommittéer, vissa företrädare för andra stålindustrisammanslutningar och vissa medlemmar ur Eurofers personal. Företrädarna för industrin gav kommissionen allmän information om varje produkts ekonomiska ställning. De allmänna uppgifter per produkt som utbyttes vid dessa tillfällen avsåg den faktiska förbrukningen, den beräknade förbrukningen, priser, order, leveranser, import, export och lagrens beskaffenhet. Eurofer skickade en sammanfattning av konsultationsmötena, mer kända som "speaking notes", till GD III i allmänhet ett par dagar efter mötet i fråga.

Beslutet om "rostfritt stål" av den 18 juli 1990

36 Den 18 juli 1990 antog kommissionen beslut 90/417/EKSG om ett förfarande för tillämpning av artikel 65 i EKSG-fördraget angående avtal och samordnade förfaranden bland europeiska producenter av platta kallvalsade produkter av laminerat rostfritt stål (EGT L 220, s. 28, nedan kallat beslutet om rostfritt stål). Genom detta beslut påförde kommissionen vissa stålindustriföretag, däribland British Steel, Thyssen Edelstahlwerke AG, systerbolag till sökanden, och Ugine aciers de Châtillon et Gueugnon, Unimétals dotterbolag, böter på mellan 25 000 och 100 000 ECU för att ha överträtt artikel 65.1 i fördraget genom att ett avtal om kvoter och priser slöts den 15 april 1986.

Kommissionens överväganden från och med år 1990 om EKSG-fördragets framtid

37 Kommissionen började att överväga EKSG-fördragets framtid under år 1990, vilket ett utkast till meddelande i denna fråga av den 23 oktober 1990 till kommissionsledamöterna från Bangemann, ansvarig kommissionsledamot för industripolitik, visar (bilaga 10 till ansökan i mål T-156/94). I denna handling prioriterade kommissionen valet att låta EKSG-fördraget utlöpa år 2002 "och samtidigt använda den flexibilitet som det erbjuder för att i den utsträckning som det är möjligt anpassa dess tillämpning till den situation som råder på de två områdena, och genom att gradvis ordna så att de återinförs ('phasing in') genom EEG-fördraget år 2002" (se även kommissionens meddelande till rådet och Europaparlamentet av den 15 mars 1991 om EKSG-fördragets framtid, SEC (91) 407 slutlig, ansökan i mål T-151/94, bilaga 3, handling 1).

38 I meddelandet från september månad år 1991 om EKSG:s konkurrenspolitik (IV/832/91) (replik i mål T-151/94, bilaga 5) föreslog kommissionen "att i framtiden anpassa konkurrenspraxis enligt EKSG och EEG till varandra i den utsträckning som det är möjligt". Även i den tjugonde rapporten om konkurrenspolitiken, som offentliggjordes år 1991, noterade kommissionen särskilt följande (punkt 122): "Tiden är mogen för att, i den utsträckning som det är möjligt, anpassa EKSG:s konkurrensregler till konkurrensreglerna i Rom-fördraget".

C - Det administrativa förfarandet vid kommissionen

39 Den 16, den 17 och den 18 januari 1991 utförde kommissionen, på grundval av enskilda beslut som antagits med stöd av artikel 47 i fördraget, kontrollundersökningar vid sju företags och två företagssammanslutningars kontor. Andra kontrollundersökningar skedde den 5, den 7 och den 25 mars 1991. Vissa av de berörda företagen och företagsammanslutningarna gav kompletterande upplysningar efter begäran från kommissionen med stöd av artikel 47 i fördraget.

40 Den 6 maj 1992 skickade kommissionen ett meddelande om anmärkningar till de berörda företagen och sammanslutningarna, däribland sökanden. Sökanden besvarade detta genom skrivelser av den 18 augusti och den 20 december 1992.

41 Parterna hade även möjlighet att framföra sina ståndpunkter vid ett förhör som hölls i Bryssel den 11-14 januari 1993, och vars protokoll skickades till dem den 8 juli och den 8 september 1993. Med hänsyn till att de deltagande parterna gjorde ett flertal hänsyftningar till vissa kontakter som GD III hade med stålbalksproducenterna under den period som omfattades av meddelandet om anmärkningar, anmodade förhörsombudet att de skulle uppge all den bevisning som de innehade på detta område. Sökanden efterkom denna anmodan genom skrivelse av den 16 februari 1993.

42 Genom skrivelse av den 22 april 1993 meddelade förhörsombudet parterna att han inte avsåg att hålla ett andra förhör.

43 Den 15 februari 1994, dagen före det att beslutet antogs, avbröts de pågående förhandlingarna mellan kommissionen och företrädare för stålindustrin, som syftade till omstrukturering av denna industri genom frivilliga minskningar av produktionskapacitet, efter att det hade konstaterats att förhandlingarna hade strandat.

44 Enligt protokollet från kommissionens 1189:e möte (förmiddag och eftermiddag), som ingavs av svaranden på en begäran från förstainstansrätten, antogs beslutet slutgiltigt vid eftermiddagssammanträdet den 16 februari 1994.

45 Klockan tolv den 16 februari 1994 hade Van Miert, ansvarig kommissionsledamot för konkurrensfrågor, hållit en presskonferens där han meddelade att kommissionen just hade antagit beslutet och angav det bötesbelopp som påförts sökandena British Steel, Preussag och ARBED. Dessa belopp överensstämde inte med de som angavs i beslutet. Han berättade även utförligt om vissa av de kriterier som använts för att fastställa bötesbeloppen och besvarade journalisternas frågor. Han förnekade särskilt att det fanns något samband mellan antagandet av beslutet och de strandade förhandlingarna om frivilliga minskningar av produktionskapacitet dagen före.

46 Under en debatt i Europaparlamentet den 24 februari 1994 frågade vissa parlamentsledamöter vilka skäl som låg bakom att kommissionen antog beslutet dagen efter de strandade förhandlingarna om omstrukturering av industrin. Van Miert försvarade kommissionens ståndpunkt genom att understryka att det rörde sig om två olika ärenden.

D - Beslutet

47 Beslutet, som kom sökanden tillhanda den 3 mars 1994 tillsammans med en skrivelse från Van Miert av den 28 februari 1994 (nedan kallad skrivelsen), har följande lydelse:

"Artikel 1

Följande företag har, i den utsträckning som anges i detta beslut, deltagit i de konkurrensbegränsande verksamheter som anges efter deras namn, som begränsar och snedvrider normal konkurrens på den gemensamma marknaden. Eftersom böter påförs, anges överträdelsens varaktighet i månader, utom i de fall där tilläggen har harmoniserats, där deltagande i överträdelsen anges med 'x'.

...

Thyssen

a) Utbyte av konfidentiell information genom stålbalkskommissionen och Walzstahl-Vereinigung(30)

b) Prisfastställelse i stålbalkskommissionen(30)

c) Prisfastställelse på den tyska marknaden (3)

d) Prisfastställelse på den italienska marknaden(3)

e) Prisfastställelse på den danska marknaden(30)

f) Uppdelning av marknader, 'Traverso-systemet'(3+3)

g) Uppdelning av marknader, Frankrike(3)

h) Uppdelning av marknader, Italien (3)

i) Harmonisering av tillägg(x)

Artikel 2

Eurofer har överträtt artikel 65 i EKSG-fördraget genom att anordna ett utbyte av konfidentiell information i samband med de överträdelser som dess medlemmar har gjort sig skyldiga till och som anges i artikel 1.

Artikel 3

De företag och företagssammanslutningar som avses i artiklarna 1 och 2 skall omedelbart upphöra med de överträdelser som avses i nämnda artiklar, om så inte redan har skett. I det syftet skall företagen och företagssammanslutningarna avstå från att upprepa eller fortsätta med de handlingar eller det uppträdande som anges i artikel 1 eller i artikel 2 samt avstå från att vidta åtgärder med motsvarande verkan.

Artikel 4

För de överträdelser som anges i artikel 1 och som skedde efter den 30 juni 1988 (efter den 31 december 1989(1) för Aristrain och Ensidesa), skall följande böter påföras:

...

Thyssen Stahl AG 6 500 000 ECU

...

Artikel 5

De bötesbelopp som påförs i enlighet med artikel 4 skall betalas inom tre månader från delgivningen av detta beslut ...

På bötesbeloppen utgår full ränta från och med utgången av ovannämnda frist enligt den räntesats som Europeiska fonden för monetärt samarbete tillämpade för sina transaktioner i ECU den första vardagen i den månad då föreliggande beslut antogs, plus 3,5 procentenheter, det vill säga 9,75 procent.

Böter som överstiger 20 000 ECU kan dock betalas i fem lika stora årliga delbetalningar under följande villkor:

- Den första delbetalningen skall betalas inom tre månader från delgivningen av detta beslut.

- Den andra, den tredje, den fjärde och den femte delbetalningen skall betalas inom ett år, två år, tre år respektive fyra år efter delgivningen av detta beslut. På varje delbetalning skall ränta utgå, beräknad på den resterande skuldens totalbelopp, enligt den räntesats som Europeiska fonden för monetärt samarbete tillämpade för sina transaktioner i ECU den månad som föregår förfallodagen för varje årlig betalning. Detta fördelaktiga betalningsvillkor förutsätter att det, vid det datum som avses i första strecksatsen, ställs en banksäkerhet till kommissionen som täcker kapitalbeloppet och räntan.

Vid försenad betalning höjs denna räntesats med 3,5 procentenheter.

...

Artikel 6

Detta beslut är riktat till ...

- Thyssen Stahl AG

..."

48 Efter en erinran om artikel 5 i beslutet har skrivelsen följande lydelse:

"Om ni väcker talan vid gemenskapsdomstol kommer kommissionen inte att vidta några åtgärder för indrivning så länge målet är anhängigt vid denna domstol under följande två villkor:

- Att ni accepterar att det utgår ränta på er skuld, från den tidpunkt då den blir exigibel till tidpunkten för betalning månaden efter det slutliga avgörandet har meddelats, enligt följande räntesatser:

- 7,75 procent om ni väljer att göra en enda betalning,

- om ni väljer att göra årliga delbetalningar, 7,75 procent för den första delbetalningen och för följande delbetalningar den räntesats som föreskrivs i artikel 5, plus 1,5 procentenheter.

- Att ni senast det datum då den tidsfrist som föreskrivs i artikel 5 första strecksatsen i beslutet har löpt ut, ställer en banksäkerhet till kommissionen som täcker kapitalbeloppet och räntan. ..."

Förfarandet vid förstainstansrätten, senare utveckling av talan och parternas yrkanden

49 Denna talan väcktes genom ansökan som inkom till förstainstansrättens kansli den 8 april 1994.

50 Genom skrivelse av den 7 september 1994 adresserad till justitiesekreteraren, ställde Aristrain, sökanden i mål T-156/94, frågan huruvida kommissionen i förevarande mål har iakttagit skyldigheten att översända handlingar som åligger den enligt artikel 23 i EKSG-stadgan för domstolen (nedan kallad artikel 23). Efter att ha anmodats att yttra sig över denna begäran, svarade kommissionen i huvudsak genom skrivelse av den 12 oktober 1994, att den hade fullgjort kraven i nämnda artikel 23.

51 I skrivelse av den 25 oktober 1994 begärde förstainstansrättens justitiesekreterare att kommissionen skulle uppfylla de skyldigheter som åligger den med stöd av artikel 23. Kommissionen inkom med ungefär 11 000 handlingar som hänför sig till beslutet till justitiesekreteraren, tillsammans med en skrivelse av den 24 november 1994, där den särskilt gjorde gällande att handlingarna innehöll affärshemligheter samt dess interna handlingar, som de berörda företagen inte borde få tillgång till.

52 Efter ett informellt möte med parterna som hölls den 14 mars 1995, anmodade förstainstansrätten (tredje avdelningen i utökad sammansättning) parterna i en skrivelse från justitiesekreteraren av den 30 mars 1995 att skriftligen ta ställning till den fråga om konfidentialitet som väckts samt frågan om förening av målen. Med hänsyn till de ofullständiga svar som parterna ingav, skickade förstainstansrätten en andra omgång frågor i en skrivelse från justitiesekreteraren av den 21 juli 1995 (den 25 juli 1995 i British Steels fall). Förstainstansrätten anmodade dessutom svaranden att ta ställning till en ny begäran från British Steel daterad den 14 juli 1995.

53 Som svar på förstainstansrättens frågor, som inkom mellan den 6 och den 15 september 1995, klargjorde sökandena särskilt begäran om att få tillgång till kommissionens interna handlingar, mot bakgrund av den förteckning över dessa handlingar som bifogades en skrivelse som kommissionen skickat till förstainstansrätten den 25 juni 1995.

54 Genom beslut av den 19 juni 1996 i målen T-134/94, T-136/94, T-137/94, T-138/94, T-141/94, T-145/94, T-147/94, T-148/94, T-151/94, T-156/94 och T-157/94, NMH Stahlwerke m.fl. mot kommissionen (REG 1996, s. II-537; nedan kallat beslutet av den 19 juni 1996) beslutade förstainstansrätten (andra avdelningen i utökad sammansättning, där referenten under tiden förordnades att tjänstgöra) om sökandenas rätt till tillgång till de handlingar i målet som svaranden översänt och som härrörde dels från sökandena själva, dels från tredje man i dessa förfaranden och som kommissionen klassificerade som konfidentiella i dessa parters intressen. Däremot lät förstainstansrätten beslut anstå avseende sökandenas begäran om att få tillgång till de handlingar i ärendet som svaranden klassificerat som interna handlingar, samt begäran att handlingar som inte finns i nämnda akt skulle inges. Förstainstansrätten anmodade svaranden att utförligt och konkret specificera av vilka skäl denne ansåg att vissa av de handlingar som den klassificerat som "interna" bland handlingarna i detta ärende inte kunde delges sökandena.

55 Svaranden efterkom förstainstansrättens anmodan genom skrivelser av den 11, den 12 och den 13 september 1996. I samma skrivelser föreslog kommissionen att dessa mål skulle hänskjutas till rätten i plenum, med tillämpning av artikel 14 i förstainstansrättens rättegångsregler. Efter anmodan att yttra sig över denna begäran, svarade sökandena genom skrivelser adresserade till förstainstansrätten mellan den 4 och den 18 oktober 1996. Sökandena i målen T-134/94, T-137/94, T-138/94, T-148/94, T-151/94 och T-157/94 motsatte sig ett sådant hänskjutande.

56 Genom beslut av den 10 december 1997 i målen T-134/94, T-136/94, T-137/94, T-138/94, T-141/94, T-145/94, T-147/94, T-148/94, T-151/94, T-156/94, T-157/94, NMH Stahlwerke m.fl. mot kommissionen (REG 1997, s. II-2293; nedan kallat beslutet av den 10 december 1997) biföll förstainstansrätten (andra avdelningen i utökad sammansättning) sökandenas begäran att få tillgång till de handlingar som kommissionen kvalificerat som "interna" genom att besluta att vissa handlingar som översänts till förstainstansrätten med stöd av artikel 23, rörande kontakter mellan GD III och stålindustrin under den period av överträdelser som beaktades i beslutet vid fastställandet av bötesbeloppen, samt vissa handlingar från generaldirektoratet för Yttre förbindelser (GD I) rörande kontakter mellan kommissionen och vissa skandinaviska nationella myndigheter, skulle föras till akten i målet. Förstainstansrätten vidtog även vissa åtgärder för bevisupptagning genom att beordra kommissionen att inge sina egna protokoll och meddelanden avseende de möten som hölls mellan GD III och företrädare för stålindustrin mellan juli månad år 1988 och november månad år 1990. Slutligen beslutade förstainstansrätten att förena målen vad avser åtgärder för bevisupptagning och vad avser det muntliga förfarandet, utan att hänskjuta målen till rätten i plenum.

57 På grundval av referentens rapport beslutade förstainstansrätten att inleda det muntliga förfarandet och ställa vissa skriftliga frågor till parterna med stöd av artikel 64 i rättegångsreglerna. Genom skrivelse från justitiesekreteraren av den 26 november 1997 har förstainstansrätten särskilt bett svaranden att inge den slutgiltiga texten till protokollet från kommissionens möte den 16 februari 1994 (förmiddag och eftermiddag) vad beträffar antagandet av det omtvistade beslutet. I samma skrivelse har förstainstansrätten även anmodat kommissionen att ange följande för alla sökandena samt företagen Norsk Jernverk och Inexa Profil AB:

- Vilken omsättning beaktade kommissionen vid påförandet av böter för varje företag?

- Vilka olika procentsatser tillämpade den på omsättningarna för att beräkna bötesbeloppen för samtliga berörda företag?

- Vilka argument eller överväganden, angivna i detalj för varje företag, beträffande olika försvårande eller förmildrande omständigheter beaktade den för att komma fram till det slutliga bötesbeloppet?

58 Svaranden besvarade förstainstansrättens frågor genom skrivelse av den 19 januari 1998, som inkom till förstainstansrättens kansli den 22 januari 1998. I denna skrivelse översände den två handlingar till förstainstansrätten med titeln "Utkast till protokoll från kommissionens 1189:e möte som hölls i Bryssel (Breydel) onsdagen den 16 februari 1994 (förmiddag och eftermiddag)" respektive "Utkast till särskilt protokoll från kommissionens 1189:e möte som hölls i Bryssel (Breydel) onsdagen den 16 februari 1994 (förmiddag och eftermiddag)." Svaranden gjorde gällande att dessa två handlingar omfattades av sekretessen vid överläggningar och att sökanden inte skulle få ta del av dem.

59 Genom en skrivelse från justitiesekreteraren av den 27 november 1997 anmodade förstainstansrätten sökanden att precisera i vilken utsträckning den stod fast vid påståendet att den inte hade fått tillgång till vissa handlingar under det administrativa förfarandet. Sökanden besvarade denna anmodan genom skrivelse av den 19 januari 1998.

60 Den 14 januari 1998 höll förstainstansrätten ett informellt möte med parterna för att planera så att förhandlingen skulle avlöpa smidigt. Förstainstansrätten påpekade särskilt för parterna att de hade rätt till tillgång till handlingarna i målet som översänts till förstainstansrätten med stöd av artikel 23, i den utsträckning som anges i beslutet av den 19 juni 1996 och beslutet av den 10 december 1997 och i enlighet med de villkor som justitiesekreteraren skulle uppställa. Förstainstansrätten anmodade även parterna att, efter det att de fått tillgång till handlingarna i målet, ange vilka ytterligare särskilda handlingar som de avsåg att hänvisa till vid förhandlingen.

61 Sökandena ARBED, Aristrain, Cockerill-Sambre, British Steel, Ensidesa, Preussag och Unimétal tog del av förstainstansrättens nämnda handlingar och erhöll kopior av de handlingar som de ansåg var nödvändiga för deras försvar. Genom skrivelse av den 9 februari 1998 framförde Ensidesa synpunkter avseende vissa av handlingarna i fråga.

62 Genom skrivelse från justitiesekreteraren av den 30 januari 1998 ställde förstainstansrätten några ytterligare frågor till kommissionen och Eurofer avseende systemet för månatligt utbyte av information rörande order och leveranser som infördes genom Eurofer och som beskrevs i beslutet under namnet "fast bookings". Parterna besvarade dessa frågor genom skrivelser av den 18 februari respektive den 23 februari 1998.

63 Genom skrivelse från justitiesekreteraren av den 6 februari 1998 ställde förstainstansrätten även vissa kompletterande frågor till svaranden rörande den beräkningsmetod som använts för att beräkna böterna i detta fall. Kommissionen besvarade dessa frågor genom skrivelse av den 20 februari 1998, som inkom till förstainstansrättens kansli den 24 februari.

64 Genom beslutet av den 16 februari 1998 fastslog förstainstansrätten (andra avdelningen i utökad sammansättning) att endast handlingen med titeln "Utkast till protokoll från kommissionens 1189:e möte som hölls i Bryssel (Breydel) onsdagen den 16 februari 1994 (förmiddag och eftermiddag)", som inkom till förstainstansrättens kansli den 22 januari 1998, skulle föras till akten i målet och delges sökandena.

65 Genom skrivelser av den 13 februari och den 19 februari 1998 inkom sökandena med en gemensam begäran om vidtagande av åtgärder för bevisupptagning, som särskilt avsåg beräkningen av böterna och som syftade till att handlingar som hänför sig till antagandet av beslutet skulle inges. Kommissionen besvarade denna begäran genom skrivelse av den 2 mars 1998.

66 Genom skrivelse från justitiesekreteraren av den 11 mars 1998 bad förstainstansrätten svaranden att dels komplettera sina svar från den 19 januari och den 20 februari 1998 på förstainstansrättens frågor, genom att ange för varje sökanden de exakta aritmetiska beräkningar som gör det möjligt att konkret förstå hur bötesbeloppen har fastställts, dels inge det slutgiltiga protokollet från kommissionens möte (förmiddag och eftermiddag), under vilket beslutet antogs, samt dess bilagor så vitt dessa har samband med detta beslut. Svaranden besvarade denna begäran genom skrivelse av den 19 mars 1998 och ingav till förstainstansrättens kansli det slutgiltiga protokollet från kommissionens möte den 16 februari 1994, samt dess bilagor.

67 Genom beslut av den 23 mars 1998 fastslog förstainstansrätten att Ortún och Vanderseypen, tjänstemän vid GD III, samt Kutscher, före detta tjänsteman vid GD III, skulle höras som vittnen rörande kontakterna mellan GD III och stålindustrin under den period som överträdelserna skedde och som beaktades vid fastställandet av bötesbeloppen, nämligen från den 1 juli 1988 till slutet av år 1990.

68 Vid förhandlingen, som ägde rum den 23-27 mars 1998, utvecklade parterna sin talan och sina svar på frågorna från förstainstansrätten (andra avdelningen i utökad sammansättning), sammansatt av ordföranden A. Kalogeropoulos samt domarna C.P. Briët, C.W. Bellamy, A. Potocki och J. Pirrung. Sökandena höll en gemensam plädering i vissa frågor. Som sakkunnig hörde förstainstansrätten professor Steindorff, före detta generalsekreteraren vid den tyska delegationen vid de förhandlingar som föregick undertecknandet av EKSG-fördraget. Förstainstansrätten hörde som vittnen även Ortún, Vanderseypen och Kutscher samt, på Preussags begäran, dess företrädare, Mette och Kröll. Förstainstansrätten granskade även en videoinspelning från Van Mierts presskonferens den 16 februari 1994, som ingavs av Aristrain.

69 Ett visst antal nya handlingar ingavs vid förhandlingen, både på förstainstansrättens begäran och med dess tillåtelse. Förstainstansrätten bad även kommissionen att inkomma med vissa handlingar rörande dess relationer med nationella skandinaviska myndigheter under åren 1989 och 1990. Dessa handlingar inkom till förstainstansrättens kansli tillsammans med en skrivelse från kommissionen av den 11 maj 1998.

70 Det muntliga förfarandet avslutades efter förhandlingen den 27 mars 1998. Eftersom två av avdelningens ledamöter var förhindrade att delta i överläggningarna efter att deras mandattid utlöpte den 17 september 1998, fortsatte förstainstansrättens överläggningar med de tre domare som har undertecknat denna dom, i enlighet med artikel 32 i rättegångsreglerna.

71 Sökanden har yrkat att förstainstansrätten skall

- ogiltigförklara artiklarna 1, 3 och 4 i beslutet i den utsträckning som dessa rör sökanden,

- i andra hand, sänka det bötesbelopp som sökanden påförts genom artikel 4 i beslutet till ett skäligt belopp,

- i tredje hand, ogiltigförklara skrivelsen eftersom den innehåller en annan räntesats än den som angavs i artikel 5 i beslutet, och

- förplikta kommissionen att ersätta rättegångskostnaderna.

72 Svaranden har yrkat att förstainstansrätten skall

- ogilla talan, och

- förplikta sökanden att ersätta rättegångskostnaderna.

Yrkandet om ogiltigförklaring av artikel 1 i beslutet

73 Till stöd för yrkandet om ogiltigförklaring av artikel 1 i beslutet har sökanden åberopat flera argument som kan grupperas på följande sätt. För det första har den angett ett flertal argument om åsidosättande av dess processuella rättigheter. För det andra har sökanden angett olika argument rörande att kommissionen skall ha åsidosatt väsentliga formkrav under det administrativa förfarandet. I en tredje kategori av argument har sökanden åberopat att artikel 65.1 i fördraget har åsidosatts (se punkterna 171 och 172 nedan).

A - sidosättande av sökandens processuella rättigheter

Underlåtenhet att översända alla handlingar som beslutet hänvisar till

Kortfattad sammanfattning av sökandens argument

74 Sökanden har kritiserat kommissionen för att ha åsidosatt dess rätt till försvar, eftersom beslutet baseras på flera handlingar, som även omnämns i meddelandet om anmärkningar, som varken har bifogats eller översänts i ett senare skede av det administrativa förfarandet. Sökanden har understrukit att den genom skrivelse av den 20 december 1992 och vid det administrativa förhöret påtalade underlåtenheten att översända flertalet av dessa handlingar.

75 I sin replik har sökanden medgett att "flertalet av de handlingar som åsyftas i denna anmärkning ... översändes till sökanden den 19 januari 1993". Sökanden har tillagt att den "tar tillbaka sin anmärkning så vitt den avser handlingarna i fråga".

76 På anmodan av förstainstansrätten att precisera i vilken utsträckning och för vilka särskilda handlingar sökanden vidhöll denna grund, angav sökanden i en skrivelse, som inkom till förstainstansrättens kansli den 19 januari 1998, att den avstod från denna grund så vitt den gjorde gällande att den före antagandet av beslutet inte hade fått ta del av de handlingar som nämns i punkt 17 i ansökan. Sökanden har dock vidhållit grunden så vitt den har kritiserat kommissionen för att inte ha översänt dessa handlingar tillsammans med meddelandet om anmärkningar, och på så sätt hindrat sökanden från att använda dessa vid det administrativa förhöret.

Förstainstansrättens bedömning

77 Förstainstansrätten erinrar om att den rätt till försvar som sökanden har åberopat i förevarande fall garanteras genom artikel 36 första stycket i EKSG-fördraget. Enligt denna artikel skall den som saken gäller ges tillfälle att framlägga sina synpunkter, innan kommissionen tillgriper en sådan ekonomisk sanktion som anges i nämnda fördrag. Eftersom förevarande mål rör upprätthållandet av denna garanti, skall det skiljas mellan de handlingar där underlåtenheten att översända dessa redan ifrågasattes i sökandens skrivelse av den 20 december 1992, och de handlingar där denna kritik framfördes för första gången i ansökan.

- Handlingar där underlåtenheten att översända dessa ifrågasattes i sökandens skrivelse av den 20 december 1992

78 Det framgår av bilaga 3 till meddelandet om anmärkningar att en kopia av de handlingar som rörde sökanden översändes till denne tillsammans med kommissionens skrivelse av den 6 maj 1992. Ett visst antal av de handlingar som åberopas i sökandens skrivelse av den 20 december 1992 nämns i bilaga 3.

79 I bilaga 2 till meddelandet om anmärkningar gav kommissionen för övrigt sökanden en förteckning över alla de handlingar som ingick i akten i detta ärende, och angav vilka handlingar som den var beredd att ge sökanden tillgång till. Alla de handlingar som åberopas i sökandens skrivelse av den 20 december 1992, förutom de handlingar som rör utbytet av information genom Eurofer som översändes till sökanden genom kommissionens skrivelse av den 14 juli 1992, har i bilaga 2 till meddelandet om anmärkningar klassificerats som "tillgängliga" eller, vad beträffar ett visst antal interna handlingar från British Steel, som "delvis tillgängliga" för sökanden. Vad beträffar den sistnämnda kategorien har sökanden inte bestritt att anmärkningarna endast är baserade på de avsnitt som var tillgängliga.

80 Den 5 juni 1992 fick sökanden tillgång till handlingarna i ärendet i enlighet med de villkor som angavs i kommissionens skrivelse av den 6 maj 1992. Sökanden hade således möjlighet att få kopior av alla de handlingar som kommissionen klassificerat som "tillgängliga" eller "delvis tillgängliga".

81 I sitt svar av den 18 augusti 1992 på meddelandet om anmärkningar klagade sökanden inte över att kommissionen underlåtit att översända handlingarna, förutom den "handling som nämns i punkt 266" i nämnda meddelande om anmärkningar (s. 5 i svarsskrivelsen). Det var först i skrivelsen av den 20 december 1992, det vill säga mer än sju månader efter meddelandet om anmärkningar, som sökanden skickade en förteckning till kommissionen över de handlingar som den påstod att kommissionen inte hade översänt till den.

82 Vid det administrativa förhöret den 11-14 januari 1993 gick förhörsombudet med på att kopior av de handlingar som omnämns i sökandens skrivelse av den 20 december 1992 (på nytt) skulle översändas till denne. Förhörsombudet anmodade sökanden att kontrollera om dess svar på meddelandet om anmärkningar skulle behöva ändras mot bakgrund av dessa handlingar, och tillade att han därefter skulle bedöma om ärendet skulle granskas på nytt (protokollet från förhöret, s. 176).

83 Den 19 januari 1993 undertecknade en av sökandens företrädare ett mottagningsbevis med följande lydelse:

"Following your access to files June 5, 1992, your letter dated December 20, 1992, and your request at the hearing January [12,] 1993, the documents, listed in the above mentioned letter, have been given to the undersigned as of this date. All of these documents were available either in the appendix 3 to the Statement of Objections or in the files you consulted on June the 5th, 1992." ("Efter det att ni fick tillgång till handlingarna den 5 juni 1992, och efter er skrivelse av den 20 december 1992 och er begäran vid förhöret den 12 januari 1992, har de handlingar som anges i ovannämnda skrivelse översänts till undertecknad denna dag. Alla dessa handlingar finns tillgängliga antingen i bilaga 3 till meddelandet om anmärkningar eller i de handlingar som ni tog del av den 5 juni 1992.")

84 Det framgår dock av kommissionens svaromål, i motsats till vad som tycks framgå av ovannämnda mottagningsbevis, att fem handlingar som nämndes i sökandens skrivelse av den 20 december 1992 inte överlämnades till denne den 19 januari 1993. Dessa fem handlingar var dock klassificerade som "tillgängliga" i den förteckning som bifogades till bilaga 2 till meddelandet om anmärkningar, med ett undantag (det rör sig om ett meddelande i British Steels akt avseende ett möte som ägde rum den 14 september 1988, omnämnt i punkt 172 i beslutet) som inte har anförts mot sökanden.

85 Fastän sökanden skrev till förhörsombudet den 16 februari 1993 angående kontakterna mellan GD III och stålindustrin, och erhöll protokollet från förhöret senast den 8 september 1993, tog sökanden inte på nytt upp frågan om tillgång till handlingarna.

86 Förstainstansrätten anser att under dessa omständigheter har sökanden inte styrkt att den under det administrativa förfarandet inte var i stånd att på ett lämpligt sätt yttra sig över de handlingar som den åberopade i sin skrivelse av den 20 december 1992.

87 Av detta följer att sökandens argument avseende en påstådd underlåtenhet att översända de handlingar beslutet hänvisar till skall förkastas, så vitt de avser de handlingar som nämndes i sökandens skrivelse av den 20 december 1992.

- Handlingar där underlåtenheten att översända dessa åberopades för första gången i ansökan till förstainstansrätten

88 Denna kategori omfattar endast ett begränsat antal handlingar, nämligen följande: tabeller över leveranser, daterade den 3 december 1990, omnämnda i bilaga 1, punkt 26, till beslutet, det handskrivna meddelandet från Peine-Salzgitter som nämns i punkt 63 i beslutet, alla de handlingar som nämns i punkt 115 i beslutet och telefaxet från den ansvariga för rättsliga frågor vid Eurofer, som skickades den 3 december 1990 till denna sammanslutning (punkt 140 i beslutet).

89 Vad beträffar de handlingar som bifogades meddelandet om anmärkningar enligt dess bilaga 3, det vill säga alla de ovannämnda handlingarna förutom den första, skall det anges att i sin skrivelse av den 20 december 1992 kritiserade sökanden inte att de inte hade översänts. Det skall således antas att de faktiskt bifogades till meddelandet om anmärkningar. I vilket fall som helst angavs dessa handlingar även i bilaga 2 till detta meddelandet såsom tillgängliga handlingar för sökanden i kommissionens akter.

90 Vad beträffar tabellerna över leveranser av den 3 december 1990, har de inte anförts mot sökanden och innehåller inte några omständigheter till sökandens försvar, vilket sökanden inte har ifrågasatt efter att ha fått tillgång till dessa under domstolsförfarandet till följd av beslutet av den 19 juni 1996.

91 Av detta följer att sökandens argument angående en påstådd underlåtenhet att översända de handlingar som beslutet hänvisar till skall förkastas i sin helhet.

sidosättande av "principen om undersökning ex officio" och rätten till ett opartiskt förfarande

92 Som första invändning har sökanden kritiserat svaranden för att inte i detalj ha kontrollerat i vilken utsträckning som tjänstemännen vid GD III uppmuntrade företagen att införa det förfarande som de kritiserades för i beslutet eller i vilken utsträckning som dessa deltog i detta, trots att sökanden begärde detta under det administrativa förfarandet. Påståendet i punkt 312 i beslutet, att kommissionen gjort en noggrann undersökning i det avseendet, är tvivelaktigt, med hänsyn till det kortfattade svar som gavs i punkterna 312 och 315 i nämnda beslut på den detaljerade redogörelse som sökanden gav i sin begäran. Dessutom motsägs detta påstående av den interna skriftväxlingen mellan GD III och generaldirektoratet för konkurrens (GD IV), som kommissionen ingav som bilaga till svaromålet.

93 Sökanden har understrukit att de tjänstemän vid GD IV som var ansvariga för detta ärende inte vid något tillfälle själva tog del av GD III:s akter avseende mötena mellan företrädare för företagen och kommissionen. Vid sökandenas gemensamma plädering vid förhandlingen, kritiserade sökandena svaranden särskilt för att under det administrativa förfarandet ha underlåtit dels att undersöka de 26 interna skrivelserna inom GD III avseende de möten som ägde rum med stålproducenterna mellan juli månad år 1988 och november månad år 1989, samt handlingarna avseende kontakterna mellan kommissionen och de svenska myndigheterna, som senare ingavs för att verkställa beslutet av den 10 december 1997, dels att inhämta vittnesmål från Ortún, Kutscher och Vanderseypen.

94 Som andra invändning har sökanden kritiserat kommissionen för att inte ha gett företagen tillgång till resultaten av dess undersökning, och inte ha gett dem möjlighet, vilken garanteras genom rätten till försvar, att framföra sina ståndpunkter i det avseendet före det att beslutet antogs, antingen genom att hålla ett andra förhör eller genom att ge dem tillfälle att inkomma med skriftliga kommentarer.

95 Inledningsvis skall förstainstansrätten understryka att invändningarna avseende åsidosättande av principen om undersökning ex officio och av sökandens processuella rättigheter, i synnerhet att kommissionen vägrade att hålla nya förhör, är formellt sett skilda från frågan huruvida svaranden hade skäl att anse att de handlingar som sökandena ingav efter förhöret inte bekräftade deras påståenden. Denna fråga kommer att undersökas senare (se nedan del D, som ägnas åt kommissionens delaktighet i de överträdelser som sökanden beskylls för).

96 Vad för det första beträffar invändningen om ett påstått åsidosättande av principen om undersökning ex officio, fastslår förstainstansrätten att kommissionen dels är konfronterad med anklagelser som har en viss betydelse för de berörda företagens försvar, som den för övrigt medgav i punkt 312 i beslutet, dels att kommissionen har bättre möjligheter än nämnda företag att fastställa om kommissionens egna tjänstegrenar uppför sig trovärdigt eller falskt.

97 Under dessa omständigheter anser förstainstansrätten att det följer av principerna om god förvaltningssed och lika medel att kommissionen hade en skyldighet att utreda denna aspekt av ärendet på ett seriöst sätt, för att fastställa i vilken utsträckning som påståendena i fråga var välgrundade eller ej. Det åligger icke desto mindre kommissionen, och inte sökandena, att besluta om tillvägagångssättet för en sådan utredning.

98 Det framgår dock av handlingarna att genom skrivelse nr 002793 av den 22 juli 1991 (bilaga 2 till svaromålet), det vill säga före det att meddelandet om anmärkningar skickades, vände sig direktören Temple Lang vid Direktorat D - Samordnade förfaranden, missbruk av dominerande ställning och övriga konkurrensbegränsningar III, vid GD IV, till Ortún, direktören vid Direktorat E Inre marknad och industripolitik, vid GD III, i följande ordalag:

"Vi vill ... klarlägga i vilken utsträckning GD III och CDE Eurofer utbytte information vid mötena för utarbetandet av program med prognoser för stålsektorn. Kan ni ange

- beräkningsmetoden för gemenskapsomsättningen av råstål och produktkategorier vid offentliggörandet, och

- de statistiska uppgifter som GD III erhöll vid mötena med delegationen från CDE, och i vilken utsträckning dessa uppgifter har förenats, samt ange deras periodicitet.

Har ni under era möten hört talas om en 'Traverso-metod' som tycks ha till syfte att anpassa efterfrågan och leveranserna på nationella marknader för de olika produktkategorierna?"

99 I svarsskrivelse nr 10018 av den 12 september 1991 (bilaga 3 till svaromålet) till Temple Lang angav Ortún i synnerhet följande:

"2. Vad beträffar informationen från Eurofer, förutom kopiorna av Eurofers snabbstatistik över order och leveranser som ni har kännedom om, erhöll vi prognoser i den form som bifogas ... Uppgifterna förenades alltid på EEG nivå.

Jag erinrar också om att GD III var (när systemet med prognoser per produkt sattes igång) noga med att endast offentliggöra produktionsprognoser (inte leveranser), att avrunda dessa och byta ut definitionerna i dessa ... i syfte att avvika från de definitioner som antagits av Eurofer.

3. Mötena med CDE ägde rum i princip var tredje månad inom ramen för möten av grupper av övervakningsexperter, för att kommentera situationen på marknaden. Dessa möten har nyligen blivit mer sporadiska. Det senaste mötet, där vi mottog bifogat meddelande (speaking note), ägde rum den 19 juli 1991. Vi anser att dessa möten är nödvändiga för att säkerställa en regelbunden uppföljning av marknaden ...

4. Vad beträffar den så kallade Traverso-metoden medger jag att ingen av mina nuvarande medarbetare har hört talas om (den) ..."

100 Den akt som kommissionen översände till förstainstansrätten med stöd av artikel 23 innehåller även en skrivelse av den 27 januari 1993 (handling nr 9729, som blev tillgänglig för sökanden genom beslutet av den 10 december 1997) från Ehlermann, generaldirektör vid GD IV, till Perissich, generaldirektör vid GD III, med följande lydelse:

"I ärendet i fråga har mina handläggare konsulterat era handläggare, i synnerhet vid utarbetandet av meddelandet om anmärkningar och angående de skriftliga svaren från vissa företag där det hänvisas till GD III:s handlande.

Det följer av det förhör som hölls den 11-14 januari 1993, där företrädare för era handläggare deltog, att parterna i sina försvar fäste störst vikt vid argumentet att kommissionen, i detta fall GD III, hade kännedom om det ifrågasatta förfarandet i synnerhet genom de 'speaking notes' som industrin upprättade.

Förhörsombudet vägrade parterna och deras företrädare tillgång till GD III:s akter, men föreslog att de inom två veckor efter förhöret skulle översända till GD IV de handlingar som de innehade och som kunde, åtminstone enligt deras mening, användas till deras försvar.

Vad beträffar denna särskilda fråga, skulle jag vilja att ni gjorde mig den tjänsten att på nytt kontrollera om handlingar av detta slag (vare sig det rör sig om skriftväxling mellan företagen och kommissionen eller handlingar som härrör från dessa företag och som ställts till kommissionens förfogande) finns i era arkiv och i förekommande fall översända kopior av dessa till mig tillsammans med era kommentarer."

101 Perissich besvarade Ehlermann genom skrivelse nr 001836 av den 12 februari 1993 (bilaga 4 till svaromålet). Han bifogade till denna skrivelse ovannämnda skrivelse från Ortún av den 12 september 1991 samt dess bilagor, och angav följande:

"Som ni kan konstatera av bilagorna, medför den mycket allmänna karaktären hos den information som ges i dessa 'speaking notes' att det inte i något fall var möjligt för mina handläggare att misstänka att dessa kunde vara resultatet av ett eventuellt förfarande som strider mot EKSG-fördraget.

Syftet med mötena med Eurofer var alltid begränsat till att fortlöpande göra undersökningar av marknadsutvecklingen, såsom föreskrivs i artikel 46.1 i fördraget.

Om ni vill kan vi översända speaking notes avseende andra kvartal. Enligt vår mening finns inga andra handlingar i GD III:s arkiv som kan sättas i samband med detta ärende."

102 Temple Lang översände för övrigt till Ortún, genom skrivelse av den 18 februari 1993 (handling nr 9763 i akten som kommissionen översände till förstainstansrätten med stöd av artikel 23, som blev tillgänglig för sökanden genom beslutet av den 10 december 1997), handlingarna (speaking notes) som sökandena Preussag och Unimétal ingav till GD IV efter förhöret, och bad Ortún att undersöka dessa och meddela sina synpunkter "om den betydelse som bör fästas vid den information som de innehåller i förhållande till stålbalksproducenternas ifrågasatta förfarande". Likaså översände Temple Lang genom skrivelse av den 22 februari 1993 till Ortún (handling nr 9764 i den akt som kommissionen översände till förstainstansrätten med stöd av artikel 23, som blev tillgänglig för sökanden genom beslutet av den 10 december 1997) de handlingar som skickats av sökandena Cockerill-Sambre, TradeARBED och British Steel, tillsammans med en anmodan att inge synpunkter.

103 Ortún översände sina synpunkter till Temple Lang genom skrivelse av den 5 maj 1993 (handling nr 9769 i den akt som kommissionen översände till förstainstansrätten med stöd av artikel 23, som blev tillgänglig för sökanden genom beslutet av den 10 december 1997), där han i huvudsak bekräftar GD III:s tidigare synpunkter.

104 Kommissionens akt (se bilaga 5 till svaromålet) innehåller även en konfidentiell skrivelse av den 19 februari 1993 från Ortún till Schaub (GD IV), som framstår som en "förteckning över anklagelser" som var avsedd att "bemöta producenternas påståenden om att GD III hade kännedom om och till och med var delaktig i [det] förfarande som har ifrågasatts av kommissionen (GD IV)".

105 Angående GD III:s påstådda delaktighet i informationsutbytet avseende kvantiteter och övervakning, anges följande i skrivelsen:

"Möten med Eurofers handelsexperter, som även omfattade oberoende experter som inte tillhörde Eurofer, ägde rum i enlighet med beslut nr 2448/88 om övervakning av marknaden, som trädde i kraft vid slutet av kvoteringssystemet, och fram till slutet av juni månad år 1990.

Företagens totala produktions- och leveransresultat överlämnades till deltagarna för kommentarer och jämförelser med de prognoser som gjorts i Prognoser för stålsektorn (PSS). Även tendenserna inom den externa handeln med samma produkter bedömdes för att komplettera marknadsbedömningen.

Dessa möten möjliggjorde även att för PSS syften samla information om marknadens framtida tendenser (särskilt vad gäller export) för de produkter som var föremål för övervakning. Inte vid något tillfälle under dessa möten väcktes frågan om en möjlig organisation av marknaden per produkt.

De 'speaking notes' som CDE:s företrädare (i allmänhet Traverso) använde sig av under dessa möten, upprättades på förhand inom Eurofer utan medverkan av tjänstemän vid GD III. Den omständigheten att GD III utanför dessa 'övervakningsmöten' erhöll dessa speaking notes kan inte i något fall utgöra stöd för ett eventuellt förfarande som strider mot EKSG-fördraget.

...

Det var endast efter övervakning och av praktiska skäl som 'steel lunches' tog över efter denna typ av möten. Syftet med dessa möten med Eurofer var alltid begränsat till 'fortlöpande undersökningar av marknadsutveckling', såsom föreskrivs i artikel 46.1 i fördraget. Det skall även klargöras att i det syftet utvecklade våra handläggare sina kontakter med hela kretsen av intresserade: sammanslutningar av oberoende producenter, handeln och förbrukare."

106 Angående påståendet att GD III hade kännedom om de samordnade förfarandena i fråga om pris, anges följande i samma skrivelse:

"a) Vad beträffar priserna, var de speakingnotes som det är fråga om här ovan alltid begränsade till att visa utvecklingen av index på ett mycket allmänt sätt (till exempel samtliga platta produkter) avseende såväl förfluten tid som en beräkning av den förväntade utvecklingen under det kommande kvartalet.

Även här medförde informationens mycket allmänna karaktär att våra handläggare inte i något fall kunde misstänka ett eventuellt förfarande som strider mot EKSG-fördraget.

b) Harmonisering av extra kostnader

I beslut 31/53/EKSG åläggs företagen att underrätta kommissionen om sina prislistor samt alla ändringar ... Eftersom handläggarna vid GD III innehade alla tabeller och regelbundet mottog ändringar i dessa, kunde de notera överensstämmelsen i struktur, prisnivåer och ibland vad gäller datum för offentliggörande av prislistor över extra kostnader. Eftersom detta förfarande inte strider mot artikel 60 noterades det aldrig av våra handläggare, eller vid det flertal kontroller som GD IV utförde med stöd av artikel 60."

107 Förstainstansrätten anser att det framgår av alla dessa handlingar att kommissionen på vederbörligt sätt beaktade de yttranden och handlingar som ingavs av företagen vid förhöret, vilka översändes till GD III för kommentarer och förklaringar. För övrigt anmodades GD III av GD IV ex officio att förklara sin påstådda "delaktighet" i förfarandet i fråga, först vid den administrativa handläggningen o