FÖRSLAG TILL AVGÖRANDE AV GENERALADVOKAT

MANUEL CAMPOS SÁNCHEZ-BORDONA

föredraget den 4 februari 2021 ( 1 )

Mål C‑830/19

C.J.

mot

Région wallonne

(begäran om förhandsavgörande från Tribunal de première instance de Namur (Förstainstansrätten i Namur, Belgien))

”Begäran om förhandsavgörande – Jordbruk – Ejflu – Förordning (EU) nr 1305/2013 – Delegerad förordning (EU) nr 807/2014 – Startstöd för unga jordbrukare – Ung jordbrukare som etablerar sig tillsammans med andra jordbrukare som inte är unga – Villkor – Beräkning av den övre gränsen – Likabehandlingsprincipen”

1. I den ordning för stöd för landsbygdsutveckling som infördes genom förordning (EU) nr 1305/2013, ( 2 ) föreskrivs att stöd bland annat får beviljas unga jordbrukare som har tillräckliga yrkesfärdigheter och yrkeskvalifikationer och startar ett jordbruksföretag för första gången som ansvarig för det jordbruksföretaget. ( 3 )

2. Medlemsstaterna får införa villkor för att få tillgång till sådant startstöd. Bland annat får de enligt förordning nr 1305/2013 fastställa en övre produktionsgräns, vilket innebär att ansvariga för jordbruksföretag som överskrider den gränsen, inte får tillgång till det stödet.

3. I Belgien, Région wallonne (regionen Vallonien, Belgien), fastställdes denna övre gräns till en miljon euro för jordbruksföretags standardbruttoproduktion inom den regionen, ”när en ung jordbrukare etablerar sig”. ( 4 )

4. I förevarande mål ansökte en ung jordbrukare om startstöd med avseende på ett jordbruksföretag vars standardbruttoproduktion översteg den övre gränsen, men som han ägde (med en tredjedel) tillsammans med sin far och sin mor. Han gjorde gällande att han hade en ”oregistrerad förening” med sin far och att de båda skötte företaget och utövade faktisk kontroll över det.

5. Jordbruksdepartementet i regionen Vallonien avslog stödansökan, med motiveringen att den övre gränsen för standardbruttoproduktionen överskreds vid företaget. Den hänskjutande domstolen vill i korthet veta om unionsrätten utgör hinder för en nationell bestämmelse, som vid bedömningen av om den övre gränsen överskrids beaktar jordbruksföretaget som helhet och inte bara den unga jordbrukarens andel.

I. Tillämpliga bestämmelser

A. Unionsrätt

1. Förordning nr 1305/2013

6. Skäl 17 har följande lydelse: ”… En jordbruks- och affärsutvecklingsåtgärd bör göra det lättare för unga jordbrukare att etablera ett jordbruk och därefter genomföra en strukturanpassning i sina jordbruksföretag. … Utveckling av små jordbruksföretag med möjlighet till ekonomisk lönsamhet bör också uppmuntras. … Stöd för nyetablering bör endast omfatta den inledande perioden av ett sådant företags livstid och inte övergå till driftstöd. … …”

7. Enligt punkt 1 n i artikel 2 (”Definitioner”) ( 5 ) avses med en ”ung jordbrukare””en person som inte är äldre än 40 år vid tidpunkten för inlämnande av ansökan, som har tillräckliga yrkesfärdigheter och yrkeskvalifikationer och startar ett jordbruksföretag för första gången som ansvarig för det jordbruksföretaget”.

8. Artikel 2.3 har följande lydelse: ”För att säkerställa en sammanhängande strategi för behandlingen av stödmottagare och för att ta hänsyn till behovet av en anpassningsperiod, när det gäller definitionen av begreppet ung jordbrukare i punkt 1 n, ska kommissionen ges befogenhet att anta delegerade akter … med avseende på villkoren för att en juridisk person ska kunna betraktas som ung jordbrukare, och inrättande av en uppskovsperiod för att förvärva yrkesfärdigheter.”

9. I artikel 5 (”Unionens prioriteringar för landsbygdsutveckling”) föreskrivs följande: ”Arbetet med att uppnå målen för landsbygdsutvecklingen, vilka bidrar till Europa 2020-strategin för smart och hållbar tillväxt för alla, ska bedrivas på grundval av följande sex unionsprioriteringar för landsbygdsutveckling som återspeglar de relevanta tematiska målen inom den gemensamma strategiska ramen: … 2) Förbättra jordbruksföretagens livskraft och konkurrenskraften inom alla typer av jordbruk i alla regioner och främja innovativ jordbruksteknik och hållbart skogsbruk, med särskild inriktning på följande: … b) Underlätta inträdet i jordbrukssektorn för jordbrukare med tillräcklig kompetens och i synnerhet generationsskiften. …”.

10. I artikel 19 (”Jordbruks- och affärsutveckling”) föreskrevs följande: ”1. Stöd inom ramen för denna åtgärd ska täcka a) nyetableringsstöd för i) unga jordbrukare, … iii) utveckling av småbruk, … 2. Stöd inom ramen för punkt 1 a i ska beviljas unga jordbrukare. … Stöd inom ramen för punkt 1 a iii ska beviljas småbruk såsom dessa definieras av medlemsstaterna. … 4. Stöd inom ramen för punkt 1 a ska ges på villkor att en affärsplan lämnas in. Genomförandet av affärsplanen ska inledas senast inom nio månader från och med dagen för beslutet om beviljande av stöd. För unga jordbrukare som erhåller stöd enligt punkt 1 a i ska det i affärsplanen anges att den unga jordbrukaren motsvarar kraven beträffande aktiva jordbrukare i artikel 9 i förordning (EU) nr 1307/2013 inom 18 månader efter dagen för etableringen. Medlemsstaterna ska ange övre och nedre gränser för att ge jordbruksföretagen tillgång till stöd i enlighet med punkt 1 a i och iii. Den nedre gränsen för stödet enligt punkt 1 a i ska vara högre än den övre gränsen för stödet enligt punkt 1 a iii. Stöden ska begränsas till jordbruksföretag som omfattas av definitionen av mikroföretag och småföretag. … 8. För att säkerställa att Ejflus resurser används effektivt och ändamålsenligt ska kommissionen ges befogenhet att anta delegerade akter … för att fastställa de uppgifter som affärsplaner minst ska innehålla och de kriterier som medlemsstaterna ska använda för att fastställa de gränser som avses i punkt 4 i den här artikeln.”

2. Delegerad förordning (EU) nr 807/2014 ( 6 )

11. Skäl 2 har följande lydelse: ”Medlemsstaterna bör fastställa och tillämpa särskilda villkor för stöd till unga jordbrukare som etablerar sig, i de fall då en jordbrukare inte är ensam ansvarig för jordbruksföretaget. För att säkerställa likabehandling av stödmottagarna, oberoende av i vilken rättslig form de väljer att etablera jordbruksföretaget, bör det föreskrivas att villkoren för hur en juridisk person eller en annan form av partnerskap kan betraktas som ung jordbrukare bör vara samma som de villkor som gäller för en fysisk person. Det bör föreskrivas en tillräckligt lång uppskovsperiod under vilken de unga jordbrukarna kan skaffa sig de kvalifikationer som krävs.”

12. I skäl 5 anges följande: ”… För att säkra likabehandling av stödmottagare i hela unionen och för att underlätta övervakningen, bör kriteriet för fastställande av gränser enligt artikel 19.4 [i förordning nr 1305/2013] vara jordbruksföretagets produktionspotential.”

13. Artikel 2 (”Unga jordbrukare”) har följande lydelse: ”1. Medlemsstaterna ska fastställa och tillämpa särskilda stödvillkor när en ung jordbrukare enligt definitionen i artikel 2.1 n i förordning (EU) nr 1305/2013 inte etablerar sig som ensam ansvarig för jordbruksföretaget, oberoende av dess juridiska form. Dessa villkor ska motsvara de villkor som gäller för en ung jordbrukare som etablerar sig som ensam ansvarig för ett jordbruksföretag. I samtliga fall ska den unga jordbrukaren ha kontroll över jordbruksföretaget. 2. Om stödansökan avser en anläggning som ägs av en juridisk person, ska den unga jordbrukaren i den mening som avses i artikel 2.1 n i förordning (EU) nr 1305/2013, utöva faktisk och långsiktig kontroll över den juridiska personen i fråga om beslut som rör administration, ersättningar och ekonomiska risker. Om flera fysiska personer, även personer som inte är unga jordbrukare, har del i kapitalet eller delar förvaltningen av den juridiska personen ska den unga jordbrukaren kunna utöva sådan faktisk och långsiktig kontroll, antingen på egen hand eller tillsammans med andra jordbrukare. När en juridisk person enskilt eller gemensamt kontrolleras av en annan juridisk person, ska de villkor som anges i första stycket tillämpas på varje fysisk person som har kontroll över denna andra juridiska person. …”.

14. I artikel 5 (”Jordbruks- och affärsutveckling”) föreskrivs följande i punkt 2: ”Medlemsstaterna ska definiera de trösklar som avses i artikel 19.4 tredje stycket i förordning (EU) nr 1305/2013 vad gäller jordbruksföretagets produktionspotential, uttryckt som standardoutput enligt definitionen i artikel 5 i … förordning (EG) nr 1242/2008[ ( 7 )] […] eller motsvarande.”

3. Förordning (EU) 2017/2393 ( 8 ) (Omnibusförordningen)

15. Skäl 1 har följande lydelse: ”… Vidare har erfarenheter från förhandlingarna om programmen visat att man bör förtydliga reglerna för gemensam etablering för unga jordbrukare och de tröskelvärden för rätten till stöd som fastställs i artikel 19.4 i förordning (EU) nr 1305/2013, samt att man bör förenkla bestämmelserna om affärsplanens varaktighet.”

16. Enligt artikel 1 ska med begreppet ”ung jordbrukare” som ingick i artikel 2.1 n i förordning nr 1305/2013, avses följande: ”… en person som inte är äldre än 40 år vid tidpunkten för inlämnande av ansökan, som har tillräckliga yrkesfärdigheter och yrkeskvalifikationer och startar ett jordbruksföretag för första gången som ansvarig för det jordbruksföretaget; personen kan starta jordbruksföretaget ensam eller tillsammans med andra jordbrukare, oavsett i vilken juridisk form detta sker”.

17. Genom artikel 1 ändras även artikel 19.4 tredje stycket i förordning nr 1305/2013, vilken nu blir femte stycket med följande lydelse: ”Medlemsstaterna ska ange övre och nedre gränser per stödmottagare eller jordbruksföretag för att ge tillgång till stöd i enlighet med punkt 1 a i och iii. Den nedre gränsen för stödet enligt punkt 1 a i ska vara högre än den övre gränsen för stödet enligt punkt 1 a iii. Stöden ska begränsas till jordbruksföretag som omfattas av definitionen av mikroföretag och småföretag.”

4. Delegerad förordning (EU) 2019/94 ( 9 )

18. Genom artikel 1 ändras artikel 2.1 i delegerad förordning nr 807/2014, vars nya lydelse är följande: ”Villkoren för stöd till en ung jordbrukare enligt definitionen i artikel 2.1 n i förordning (EU) nr 1305/2013 som etablerar sig som ansvarig för ett jordbruksföretag tillsammans med andra jordbrukare ska motsvara de villkor som gäller för en ung jordbrukare som etablerar sig som ensam ansvarig för ett jordbruksföretag. I samtliga fall ska de unga jordbrukarna ha kontroll över jordbruksföretaget i enlighet med de bestämmelser som gäller i medlemsstaten.”

B. Nationell rätt

1. Arrêté du Gouvernement wallon (AGW) du 10 septembre 2015 relatif aux aides au développement et à l’investissement dans le secteur agricole ( 10 )

19. I artikel 25 föreskrivs följande, beträffande beviljande av stöd: ”Det jordbruksföretag som övertas eller startas ska uppfylla följande villkor: … 6. Dess standardbruttoproduktion i den mening som avses i artikel 5 i … förordning nr 1242/2008 … över- eller understiger inte de gränsvärden som ministern har fastställt. … …”.

2. Arrêté ministériel du 10 septembre 2015 exécutant l’AGW ( 11 )

20. I den version av artikel 7.2 andra stycket som är tillämplig i förevarande mål, föreskrivs följande: ”Den övre gränsen enligt artikel 25 första stycket punkt 6 i [AGW] är en miljon euro när en ung jordbrukare etablerar sig och 1500000 euro när två eller flera unga jordbrukare etablerar sig samtidigt.”

C. Bakgrund, tvisten vid den nationella domstolen och tolkningsfrågorna

21. C.J. förvärvade äganderätten till en tredjedel av det jordbruksföretag som dittills enbart hade ägts av hans föräldrar.

22. Syftet med detta förvärv var att C.J. skulle fortsätta att driva familjeföretaget, som ung jordbrukare, i form av en ”oregistrerad förening” med sin far.

23. De resterande två tredjedelarna av jordbruksföretaget ägdes av C.J:s far och mor.

24. Den 27 januari 2016 ansökte C.J. om startstöd vid regionen Valloniens jordbruksdepartement (etablering för första gången) på den oregistrerade föreningens vägnar.

25. Den 28 oktober 2016 avslogs ansökan på grund av att jordbruksföretagets standardbruttoproduktion översteg det tillåtna gränsvärdet enligt de nationella bestämmelserna (en miljon euro).

26. Den 2 november 2016 överklagade C.J. beslutet att avslå stödansökan. Överklagandet motiverades bland annat av att det, för att fastställa om standardbruttoproduktionen överskrider gränsvärdet, ska beaktas att tre personer äger jordbruksföretaget, och att arbetskraftsfaktorn inte beaktades vid beräkningen av standardbruttoproduktionen. C.J. ansåg att det skulle vara mer logiskt att tolka den övre gränsen med hänsyn till antalet arbetsenheter som fanns i företaget.

27. Den 17 februari 2017 fastställde regionens Valloniens jordbruksdepartement (enheten för jordbruksstrukturer) det första beslutet.

28. C.J. överklagade det beslutet till Tribunal de première instance de Namur (Förstasinstansdomstolen i Namur, Belgien) och yrkade att regionen Vallonien skulle åläggas att betala ut 70000 euro som startstöd, jämte ränta.

29. Mot denna bakgrund har den nationella domstolen hänskjutit följande fråga till EU-domstolen med begäran om förhandsavgörande: ”Utgör artiklarna 2, 5 och 19 i Europaparlamentets och rådets förordning (EU) nr 1305/2013 av den 17 december 2013 om stöd för landsbygdsutveckling från Europeiska jordbruksfonden för landsbygdsutveckling (Ejflu) och om upphävande av rådets förordning (EG) nr 1698/2005, jämförda med artikel 2 i kommissionens förordning (EU) nr 807/2014 av den 11 mars 2014 om komplettering av Europaparlamentets och rådets förordning (EU) nr 1305/2013 om stöd för landsbygdsutveckling från EJFLU, samt om införande av övergångsbestämmelser, hinder för att medlemsstaterna vid genomförandet av dessa bestämmelser beaktar hela jordbruksföretaget och inte bara den unga jordbrukarens andel i jordbruksföretaget och/eller arbetsenheterna för att fastställa nedre och övre gränser, när jordbruksföretaget är organiserat i form av en oregistrerad förening och den unga jordbrukaren förvärvar en andelsrätt samt blir ansvarig – men inte ensam ansvarig – för jordbruksföretaget?”

30. Enligt beslutet att begära förhandsavgörande hyser den hänskjutande domstolen tvivel rörande följande: – Tolkningen av artikel 2 i delegerad förordning nr 807/2014, vad beträffar de särskilda stödvillkor när en ung jordbrukare inte etablerar sig som ensam ansvarig för jordbruksföretaget, och formuleringen ”villkor som motsvarar de villkor som gäller för en ung jordbrukare som etablerar sig som ensam ansvarig för ett jordbruksföretag”. – Huruvida en nationell bestämmelse (artikel 7 AME) ”som inte bara beaktar den unga jordbrukarens andel i jordbruksföretaget eller arbetsenheterna för att fastställa standardbruttoproduktionen med avseende på den övre gränsen” är förenlig med den bestämmelsen.

II. Förfarandet vid EU-domstolen

31. Begäran om förhandsavgörande inkom till domstolens kansli den 15 november 2019.

32. Skriftliga yttranden har inkommit från C.J., regionen Vallonien och kommissionen. Vid förhandlingen den 25 november 2020 deltog bara regionen Vallonien och kommissionen.

III. Parternas ståndpunkter

33. C.J. har för det första gjort gällande att den form som en jordbrukare har valt för att driva sitt företag – i förevarande fall en oregistrerad förening – inte bör vara till nackdel för denne eller medföra skillnader i behandling vid bedömningen av om de särskilda villkoren i artikel 2 i delegerad förordning nr 807/2014 är uppfyllda. Till stöd för sin ståndpunkt har C.J. hänvisat till domstolens dom av den 14 oktober 2010, Landkreis Bad Dürkheim. ( 12 )

34. C.J. har vidare hävdat att artikel 7 AME inte gör skillnad mellan situationen för en ung jordbrukare som inte etablerar sig som ensam ansvarig för ett jordbruksföretag och situationen för en ung jordbrukare som ensam ansvar för ett jordbruksföretag.

35. C.J. anser att artikel 2 i delegerad förordning nr 807/2014 föreskriver att stödvillkoren ska anpassas till varje enskild situation. Eftersom han har förvärvat en andel av familjeföretaget, borde den övre gränsen fastställas enbart på grundval av hans andel av standardbruttoproduktionen.

36. Även om artikel 2 i delegerad förordning nr 807/2014 inte utgör hinder för det beräkningssätt som föreskrivs i den omtvistade nationella bestämmelsen, strider den enligt C.J. mot unionens primärrätt, eftersom de faktiska ”arbetsenheterna” beaktas för att fastställa den nedre gränsen, men inte för att fastställa den övre, vid beräkningen av jordbruksföretagets standardbruttoproduktion.

37. Avslutningsvis har C.J. gjort gällande att det i förevarande fall föreligger en dubbel diskriminering: dels den som föranleds av att denna metod för att beräkna gränsvärdet har använts och dels diskrimineringen av C.J. i förhållande till andra unga jordbrukare som under likande omständigheter har valt att dela upp familjeföretaget.

38. Regionen Vallonien har till att börja med anfört att den inte har nekat stödet på grund av den rättsliga form som C.J. har valt (oregistrerad förening), utan på grund av att jordbruksföretaget överskrider den standardbruttoproduktion som föreskrivs i den nationella bestämmelsen.

39. Regionen Vallonien menar vidare att syftet med de unionsrättsliga bestämmelserna inte är att ovillkorligt bevilja stöd till unga jordbrukare, oavsett jordbruksföretagets standardbruttoproduktion, utan bara till de som etablerar sig i företag som på grund av sin struktur uppfyller standardbruttoproduktionskriteriet.

40. Enligt regionen Vallonien är etableringsstöd för en ung jordbrukare inte en rättighet som man förvärvar oavsett vilken struktur jordbruksföretaget har.

41. Att i det här sammanhanget använda sig av arbetsenheter skulle vara oförenligt med begreppet standardbruttoproduktion, vilken fastställs på grundval av jordbruksföretagets egenskaper och inte på grundval av sådana arbetsenheter.

42. Regionen Vallonien anser att klaganden då han föreslår att kriteriet som bygger på arbetsenheter ska tillämpas, på ett konstlat sätt försöker dela upp ett odelbart jordbruksföretag.

43. Kommissionen har gjort gällande att även om Omnibusförordningen trädde i kraft efter att den ansökan gjordes som tvisten rör, bör bestämmelserna i den beaktas när de bestämmelser som nämns i beslutet att begära förhandsavgörande tolkas. ( 13 )

44. Enligt kommissionen utgör artiklarna 2, 5 och 19 i förordning nr 1305/2013, jämförda med artikel 2 i delegerad förordning nr 807/2014, inte hinder mot att medlemsstaterna beaktar hela jordbruksföretaget och inte bara den unga jordbrukarens andel i jordbruksföretaget och/eller arbetsenheterna för att fastställa nedre och övre gränser, när jordbruksföretaget är organiserat som en oregistrerad förening och den unga jordbrukaren förvärvar en andel och blir ansvarig – men inte ensam ansvarig – för jordbruksföretaget.

45. Kommissionen anser emellertid att den omständigheten att den andel som en ung jordbrukare förvärvar tillsammans med andra jordbrukare som inte är unga inte beaktas, i princip skulle kunna innebära ett åsidosättande av likabehandlingsprincipen. En ung jordbrukare som etablerar sig tillsammans med en annan jordbrukare som inte är ung, befinner sig i en likvärdig ställning som en ung jordbrukare som etablerar sig tillsammans med en annan ung jordbrukare. ( 14 )

IV. Bedömning

A. Inledande anmärkningar

46. Innan jag bedömer frågorna i sak, bör två förtydliganden göras.

47. Det första rör den hänskjutande domstolens hänvisning till den nedre gräns som ska tillämpas på jordbruksföretag. Eftersom målet endast handlar om att bedöma hur den övre gränsen för standardbruttoproduktionen påverkar jordbruksföretaget, anser jag liksom kommissionen att domstolen i sitt svar bör koncentrera sig på den faktorn och inte på den nedre gränsen.

48. Det andra förtydligandet rör de tillämpliga unionsrättsliga bestämmelserna.

49. Den hänskjutande domstolens frågor handlar om tolkningen av förordning nr 1305/2013 och delegerad förordning nr 807/2014. Båda dessa förordningar var tillämpliga vid den tidpunkt (27 januari 2016) då de ansökningar gjordes, vars avslag gav upphov till tvisten.

50. Kommissionen anser emellertid att tolkningen av de två förordningarna bör göras mot bakgrund av de ”förtydliganden” av den förstnämnda förordningen som gjorts i Omnibusförordningen, vilken trädde i kraft den 1 januari 2018 (det vill säga efter det att beslutet att avslå stödansökan fattades).

51. Enligt skäl 1 i Omnibusförordningen ”bör… reglerna för gemensam etablering för unga jordbrukare och de tröskelvärden för rätten till stöd som fastställs i artikel 19.4 i förordning nr 1305/2013 [förtydligas]”. ( 15 )

52. Omnibusförordningen ”förtydligar” emellertid inte bara bestämmelserna i förordning nr 1305/2013, utan inför även ändringar som inte är obetydliga, bland annat följande: – I förordning nr 1305/2013 föreskrevs bara en möjlighet för medlemsstaterna att införa övre och nedre gränser för ett jordbruksföretag, medan Omnibusförordningen nu ger dem möjlighet att införa sådana gränser för en stödmottagare. – I Omnibusförordningen ändras lydelsen av definitionen av begreppet ”ung jordbrukare” i artikel 2.1 n i förordning nr 1305/2013, genom att det där godtas att denne kan starta jordbruksföretaget ”ensam eller tillsammans med andra jordbrukare, oavsett i vilken juridisk form detta sker”.

53. Dessa ändringar har emellertid ingen större betydelse i förevarande mål, av följande skäl: – De omtvistade nationella bestämmelserna hade utgått från det objektiva kriterium som är knutet till jordbruksföretaget (och inte det subjektiva kriterium som är knutet till stödmottagaren), vilket förordning nr 1305/2013 medgav och Omnibusförordningen fortfarande medger. I detta hänseende är således de nationella bestämmelserna förenliga med båda förordningarna. – – Definitionen av begreppet ung jordbrukare ändrades redan i artikel 2.1 i delegerad förordning nr 807/2014. På den punkten har Omnibusförordningen anammat ändringen av ”vissa icke väsentliga delar” av förordning nr 1305/2013, som gjordes genom delegerad förordning nr 807/2014. ( 16 )

54. Oberoende av den materiella överensstämmelsen mellan förordning nr 1305/2013 och Omnibusförordningen, beträffande det här aktuella tvisteföremålet, är det i själva verket bestämmelserna i den förstnämnda förordningen och, genom delegation, i delegerad förordning nr 807/2014, som av tidsmässiga skäl ska tillämpas i förevarande mål.

B. Prövning i sak

1. Syftet med och föremålet för förordning nr 1305/2013

55. Genom förordning nr 1305/2013 införs en rad allmänna bestämmelser som ska tillämpas på stöd för landsbygdsutveckling som finansieras via Ejflu. Den anger även de mål som landsbygdsutvecklingspolitiken ska bidra till att uppnå och tillämpliga unionsprioriteringar, samt lämpliga åtgärder för att genomföra den.

56. I detta sammanhang anges i artikel 5 i förordning nr 1305/2013 sex prioriteringar för landsbygdsutveckling. Bland dessa är det den andra prioriteringen, som rör förbättring av jordbruksföretagens livskraft, som är av intresse här.

57. Denna prioritering ska enligt artikel 5.2 a och 5.2 b i förordning nr 1305/2013 ha ”särskild inriktning” på följande två mål: – ”Förbättra jordbruksföretagens ekonomiska resultat och underlätta omstrukturering och modernisering …” – ”Underlätta inträdet i jordbrukssektorn för jordbrukare med tillräcklig kompetens och i synnerhet generationsskiften.”

58. Efter att ha definierat unionens prioriteringar för landsbygdsutveckling, föreskrivs i avdelning III i förordning nr 1305/2013 vilka stöd som specifikt ska bidra till att uppnå en eller flera av dessa prioriteringar (artikel 13).

a) Stöd för jordbruks- och affärsutveckling

59. Artikel 19.1 i förordning nr 1305/2013 reglerar åtgärder som syftar till ”jordbruks- och affärsutveckling”, vilka bland annat innefattar ”nyetableringsstöd för unga jordbrukare” eller för ”utveckling av småjordbruk”. ( 17 )

60. Det stöd som är aktuellt i förevarande mål är nyetableringsstöd för unga jordbrukare.

61. En granskning av artikel 19.1 a i förordning nr 1305/2013 visar att denna form av stöd inte beviljas utan åtskillnad för att gynna etablering av alla slags jordbruksföretag, utan bara av sådana företag som uppfyller ett antal villkor, rörande ansvariga personer, företagens verksamhet och deras storlek.

62. Enligt artikel 19.1 a i förordning nr 1305/2013 är detta stöd uttryckligen förbehållet: i) unga jordbrukare, ii) annan verksamhet än jordbruksverksamhet på landsbygden och iii) utveckling av småjordbruk.

63. I artikel 19.4 tredje stycket in fine föreskrivs att detta stöd ”ska begränsas till jordbruksföretag som omfattas av definitionen av mikroföretag och småföretag”. ( 18 )

64. I själva verket är alla de stöd som föreskrivs i artikel 19 i förordning nr 1305/2013 förbehållna små jordbruksföretag. Så är, uppenbart och per definition, fallet med stöd som utgörs av betalningar till småjordbrukare, men även stöd som utgörs av investeringar för att skapa och utveckla annan verksamhet än jordbruk och som beviljas mikroföretag och småföretag, enligt artikel 19.2 fjärde stycket i förordning nr 1305/2013. ( 19 )

65. Under alla förhållanden anges det i det här sammanhanget tydligt i artikel 19.4 i förordning nr 1305/2013, att det stöd som syftar till etablering av företag avser jordbruksföretag som uppfyller definitionen av begreppen mikroföretag och småföretag. ( 20 )

66. Mot bakgrund av detta kan slutsatsen dras att stöd som föreskrivs i förordning nr 1305/2013 inom ramen för politiken för att förbättra jordbruksföretagens livskraft, bara riktar sig till små jordbruksföretag.

b) I synnerhet nyetableringsstöd för unga jordbrukare

67. Av uppbyggnaden av artikel 19.4 i förordning nr 1305/2013 framgår att stöd till unga jordbrukare ges i form av stöd till jordbruksföretag.

68. Mot bakgrund av denna allmänna inriktning, ska medlemsstaterna fastställa de övre och nedre gränserna för att jordbruksföretag ska få tillgång till stöd enligt artikel 19.1 a i) i förordning nr 1305/2013 (stöd till unga jordbrukare).

69. Unionslagstiftaren har kort sagt valt att främja unga människors tillträde till jordbruksverksamhet som en del av politiken för att främja etablering av företag för utveckling av små jordbruksföretag.

70. Detta följer av det sätt på vilket artikel 19.4 i förordning nr 1305/2013 villkorar medlemsstaternas frihet genom att införa övre och nedre gränser för att bevilja den här typen av stöd.

71. Enligt den bestämmelsen ska den nedre gränsen för att en ung jordbrukare ska få tillgång till stödet vara högre än den övre gränsen för att små jordbruksföretag ska få tillgång till stödet.

72. Artikel 19.4 i förordning nr 1305/2013 gynnar unga jordbrukares etablering, genom att garantera dem att den nedre gränsen för att få tillgång till stödet i förekommande fall ska vara högre än den övre gränsen för mikroföretag och småföretag. Det innebär att det säkerställs att om de etablerar sig i ett litet jordbruksföretag, kan de få tillgång till ett stöd på fördelaktigare villkor än villkoren för jordbrukare som inte är unga.

73. Jag anser således liksom regionen Vallonien att förordning nr 1305/2013 medger att de nationella lagstiftningarna inte föreskriver ett självständigt och ovillkorligt stöd för unga jordbrukare som bara bygger på deras personliga förhållanden (ålder och kompetens), utan även på egenskaperna hos de jordbruksföretag som de etablerar sig i.

74. Den stödordning som enligt förordning nr 1305/2013 gör det möjligt för medlemsstaterna att fastställa övre gränser för att få tillgång till stödet, kan således ta sig uttryck i en nationell lagstiftning som knyter unga jordbrukare till egenskaperna hos de jordbruksföretag i vilka de etablerar sig.

75. I annat fall skulle det innebära att man förnekar att de avgörande villkoren för att bevilja stöd till unga jordbrukare bygger på objektiva omständigheter (arealer, produktion och andra faktorer) vid jordbruksföretagen, och enbart tillämpar ett kriterium som bygger på stödmottagarnas subjektiva egenskaper. Förordning nr 1305/2013 medför i stället att den nationella lagstiftningen enbart tillämpar det (objektiva) kriterium som är knutet till jordbruksföretaget. ( 21 )

76. Om man bortser från de objektiva egenskaperna, är det möjligt att bevilja stöd till alla slags jordbruksföretag. Det innefattar såväl sådana jordbruksföretag som uppfyller definitionen av begreppen mikroföretag eller småföretag och som överskrider standardbruttoproduktionen (med hjälp av vilken man enligt artikel 5.2 delegerad förordning nr 807/2014 mäter produktionspotentialen för att fastställa den övre gräns som avses i artikel 19.4 i förordning nr 1305/2013), som sådana företag som inte alls uppfyller den definitionen.

77. Det skulle innebära att den tillgängliga stödvolymen skulle minskas för små jordbruksföretag – om vars utveckling det när allt kommer omkring handlar – eftersom de skulle bli tvungna att dela den med mindre behövande företag.

78. Sammanfattningsvis följer det av bestämmelserna i förordning nr 1305/2013 som helhet, att unionslagstiftaren har velat knyta stödet till unga jordbrukare till etableringen och utvecklingen av små jordbruksföretag.

79. Svaret är således förenat med två typer av krav, nämligen dels de som är förknippade med den här typen av jordbruksföretag, på grund av deras ekonomiska betydelse, och dels de som i allmänhet är förknippade med unga människor som beslutar sig för att starta en ekonomisk verksamhet, till exempel inom jordbrukssektorn.

80. Slutsatsen av detta blir att den nationella bestämmelsen (i förevarande fall artikel 7.2 AME, jämförd med artikel 25 första stycket punkt 6 AGW) är förenlig med förordning nr 1305/2013 när den som objektivt kriterium väljer standardbruttoproduktionen vid det jordbruksföretag i vilket den unga jordbrukaren vill etablera sig.

c) Betydelsen av faktorn ”arbetsenheter”

81. I sitt överklagande till myndigheten i regionen Vallonien gjorde C.J. gällande att ”det vore mer logiskt att tolka [det övre] tröskelvärdet för jordbruksföretaget på grundval av antalet arbetsenheter som finns vid företaget”. ( 22 )

82. I sitt skriftliga yttrande till domstolen har C.J. vidhållit att de regionala bestämmelserna inte beaktar arbetsenheter vid beräkningen av det övre tröskelvärdet på grundval av standardbruttoproduktionen vid företaget. Sådana arbetsenheter används emellertid för att fastställa den nedre gränsen.

83. Skillnaden vid fastställandet av de faktorer som används för att fastställa den övre och den nedre gränsen skulle möjligen kunna kritiseras ur en annan synvinkel, men den åsidosätter inte förordning nr 1305/2013, i vilken det i artikel 19.4 föreskrivs att medlemsstaterna får ange övre och nedre gränser för jordbruksföretag där unga jordbrukare ska etablera sig.

2. En ung jordbrukare som inte etablerar sig som ensam ansvarig i ett jordbruksföretag

84. I artikel 2.1 i delegerad förordning nr 807/2014 föreskrivs att ”[m]edlemsstaterna ska fastställa och tillämpa särskilda stödvillkor när en ung jordbrukare inte etablerar sig som ensam ansvarig för jordbruksföretaget, oberoende av dess juridiska form. Dessa villkor ska motsvara de villkor som gäller för en ung jordbrukare som etablerar sig som ensam ansvarig för ett jordbruksföretag.”

85. Huruvida villkoren är motsvarande handlar en av den hänskjutande domstolens frågor, vilket när allt kommer omkring är en fråga om likabehandling. En förutsättning för domstolens prövning är således att de personer vars situation ska jämföras identifieras.

86. Artikel 2.1 i delegerad förordning nr 807/2014 handlar dels om en ung jordbrukare som etablerar sig tillsammans med andra personer och dels om en ung jordbrukare som etablerar som ensam ansvarig för jordbruksföretaget.

87. Enligt artikel 2.3 i förordning nr 1305/2013 ska kommissionen ges befogenhet att fastställa villkoren för att en juridisk person ska kunna betraktas som ”ung jordbrukare”. På denna grund medger artikel 2.2 i delegerad förordning nr 807/2014 att om stödansökan avser en anläggning som ägs av en juridisk person, ska ”den unga jordbrukaren utöva faktisk och långsiktig kontroll över den juridiska personen i fråga om beslut som rör administration, ersättningar och ekonomiska risker”.

88. I förevarande mål var det inte en juridisk person som kan anses vara ”ung jordbrukare” som ansökte om stöd, utan en fysisk person som bedriver sin verksamhet vid jordbruksföretaget i form av en oregistrerad förening med sin far.

89. För det fallet att den oregistrerade föreningen skulle betraktas som en juridisk person enligt belgisk rätt (vilket regionen Vallonien och kommissionen har förnekat), ska den vara ägare till jordbruksföretaget och C.J. ska utöva den ”faktiska kontrollen” över den (eventuella) juridiska personen.

90. Även om det i sista hand ankommer på den hänskjutande domstolen att pröva dessa omständigheter, tycks det framgå av de uppgifter som föreligger i målet att: a) jordbruksföretaget inte ägs av en juridisk person utan av tre fysiska personer och b) att C.J. inte utövar den faktiska kontrollen, utan är en av de ansvariga för företaget. ( 23 )

91. Så som regionen Vallonien har påpekat avslogs stödansökan inte på grund av den juridiska form som C.J. hade valt för att etablera sig i jordbruksföretaget med sina föräldrar, utan på grund av att företagets standardbruttoproduktion översteg den övre gräns som fastställts.

92. Frågan kan således reduceras till en jämförelse mellan två uppsättningar villkor: – De som ställs på en ung jordbrukare (fysisk person) som etablerar sig med andra jordbrukare, vilket är fallet här. – De som ställs på en ung jordbrukare som etablerar sig ensam.

93. Enligt artikel 2.1 i delegerad förordning nr 807/2014 ska dessa villkor motsvara varandra. Det ska således prövas huruvida det system som regionen Vallonien tillämpar uppfyller detta påbud om motsvarighet.

94. Som tidigare har nämnts är den övre gräns som föreskrivs i den nationella lagstiftningen för att få tillgång till stödet en miljon euro i standardbruttoproduktion vid det företag i vilket en ung jordbrukare etablerar sig (med förbehåll för nedanstående tillägg).

95. Det objektiva kriteriet, som bara rör jordbruksföretagets produktion, bortser från vem som ansöker om stödet och hur många ansvariga det finns vid jordbruksföretaget. Följaktligen utesluter det inte att stödmottagarna är flera ansvariga, oavsett juridisk form, även om referenskriteriet för att fastställa tröskelvärdet alltid är jordbruksföretagets standardbruttoproduktion.

96. En ung jordbrukare som inte etablerar sig som ensam ansvarig vid ett jordbruksföretag (så förhåller det sig med C.J.) måste uppfylla samma villkor som en ung jordbrukare som etablerar sig ensam. I båda fallen är den övre gränsen för att få tillgång till stödet jordbruksföretagets standardbruttoproduktion.

97. De villkor som C.J. måste uppfylla ”motsvarar” således inte villkoren för en ung jordbrukare som etablerar sig ensam, utan de är identiska.

98. C.J:s ståndpunkt bygger på att den motsvarighet som unionslagstiftaren har eftersträvat innebär att man när en ung jordbrukare etablerar sig med andra måste bortse från det kriterium som är knutet till jordbruksföretaget som en enhet och ersätta det med dennes andel av företaget.

99. Om detta synsätt skulle godtas, skulle det innebära att det kriterium som är knutet till jordbruksföretaget ersätts av det kriterium som är knutet till stödmottagaren. Oavsett vilken standardbruttoproduktion det jordbruksföretag där C.J. har etablerat sig har, har C.J. rätt till stöd om hans egen ägarandel i företaget inte överstiger den standardbruttoproduktion som fastställs i den nationella lagstiftningen.

100. Ett sådant resonemang – vilket regionen Vallonien och kommissionen vänder sig mot – iakttar inte den nationella lagstiftningen och inte heller syftet med förordning nr 1305/2013, vilket jag tidigare har behandlat i detta förslag till avgörande.

101. De bestämmelser som gäller i regionen Vallonien gör visserligen undantag om en ung jordbrukare etablerar sig med en eller flera andra unga jordbrukare. I det fallet är den övre gränsen inte en miljon euro, utan 1500000 euro.

102. Det handlar om ett relativt undantag, eftersom den övre gränsen inte höjs för varje ung jordbrukare som etablerar sig i ett och samma jordbruksföretag. Oavsett om det rör sig om två eller fem, begränsar sig höjningen till 500000 euro (det vill säga det multipliceras inte med antalet stödmottagare). Således är det kriterium som är knutet till jordbruksföretaget grunden för systemet, oavsett om det korrigeras på grundval av antalet stödmottagare.

103. Av de uppgifter som föreligger i målet framgår att jordbruksföretagets standardbruttoproduktion (av vilken en tredjedel ska tillskrivas klaganden), med råge överstiger 1500000 euro. Det är således inte nödvändigt att undersöka om den ska tillämpas i följande fall.

104. Det ovan redovisade talar för att förslaget till avgörande ska avslutas här, eftersom avslaget på ansökan om det här aktuella stödet bygger på en tillämpning av en nationell bestämmelse som med stöd av unionsrätten på ett befogat sätt har valt det objektiva kriterium som är knutet till jordbruksföretagets standardbruttoproduktion.

105. I sitt skriftliga yttrande hade kommissionen argumenterat på en mer teoretisk nivå och gjort gällande att den nationella bestämmelsen eventuellt kunde medföra diskriminering i olika fall. Inget av dessa var emellertid identiskt med det här aktuella fallet.

106. Kommissionen bekräftade själv vid förhandlingen det som den tidigare hade angett skriftligen, nämligen att det objektiva kriterium som ska tillämpas enligt artikel 25 AGW (och enligt tillämpningsföreskrifterna i AME) är förenligt med unionsrätten och att det, under sådana omständigheter som de i förevarande mål, leder direkt fram till den lösning som regionen Vallonien har förespråkat.

107. Nedanstående reflektioner görs således endast i andra hand, för det fallet att domstolen skulle finna att det är värt att gå in i den diskussion (vilken som sagt snarast är teoretisk) som kommissionen tagit upp i den andra delen av sitt yttrande, trots att den själv håller med om den uppenbara lösningen på tvisten.

108. Diskussionen rör den likabehandlingsbedömning som ska göras av skillnaden i behandling mellan (1) en ung jordbrukare som etablerar sig med jordbrukare som inte är unga, och (2) en ung jordbrukare som etablerar sig med unga jordbrukare. För att göra denna bedömning, måste det klargöras om situationen för de två kategorierna av jordbrukare är likvärdig.

109. Jag anser att den inte är det, vilket innebär att den nationella lagstiftningen får behandla dem olika.

110. En ung jordbrukare som etablerar sig med andra jordbrukare som inte är unga (och som liksom i förevarande fall redan driver ett jordbruksföretag) har en rad fördelar som en ung jordbrukare som etablerar sig med en annan ung jordbrukare inte har.

111. Den viktigaste fördelen är den hjälp denne kan få av de jordbrukare som inte är unga, och deras kunskaper om och närvaro på marknaden. En ung jordbrukare som etablerar sig för första gången tillsammans med en annan ung jordbrukare, saknar i princip sådan hjälp till att börja med, vilket motiverar att denne (i begränsad omfattning) undantas från villkoren för att beviljas stöd.

112. Jag vill även här understryka att det stöd som avses i artikel 19.4 i förordning nr 1305/2013 syftar till att företag ska etableras. Enligt skäl 17 i den förordningen bör stödet endast omfatta den inledande perioden av ett företags livstid och inte övergå till driftstöd.

113. Syftet är när allt kommer omkring att stödja unga jordbrukare och, om den nationella lagstiftningen föreskriver det, stödja dessa ännu mer om de etablerar sig med andra unga jordbrukare. Detta ytterligare stöd gör det möjligt att skilja mellan situationen för unga jordbrukare som etablerar sig med andra unga jordbrukare och situationen för unga jordbrukare som etablerar sig med andra jordbrukare som inte är unga, eftersom de sistnämnda i början underlättar de unga jordbrukarnas situation genom sin erfarenhet. ( 24 )

114. En etablering med jordbrukare som inte är unga innebär som sagt en rad fördelar för en ung jordbrukare, som en ung jordbrukare som etablerar sig med andra unga jordbrukare inte har. På samma sätt får en ung jordbrukare genom sin andel i ett jordbruksföretag där andra jordbrukare som inte är unga bedriver sin verksamhet, del av de synergieffekter som uppstår tack vara samtliga de delar som ingår i jordbruksföretaget som helhet.

115. En sådan andel som en ung jordbrukare har är med andra ord inte helt självständig. Det är således inte orimligt och det strider inte mot likabehandlingsprincipen, att bortse från den vid fastställandet av den övre gräns som gäller för att det aktuella stödet ska beviljas.

V. Förslag till avgörande

116. Mot bakgrund av vad som ovan anförts föreslår jag att domstolen ska besvara de tolkningsfrågor som Tribunal de première instance de Namur har ställt på följande sätt: ”Artiklarna 2, 5 och 19 i Europaparlamentets och rådets förordning (EU) nr 1305/2013 av den 17 december 2013 om stöd för landsbygdsutveckling från Europeiska jordbruksfonden för landsbygdsutveckling (Ejflu) och om upphävande av rådets förordning (EG) nr 1698/2005, jämförda med artikel 2 i kommissionens delegerade förordning (EU) nr 807/2014 av den 11 mars 2014 om komplettering av förordning nr 1305/2013, samt om införande av övergångsbestämmelser, ska tolkas så att de inte utgör hinder för att medlemsstaterna använder sig av faktorn ’standardbruttoproduktion’ vid ett jordbruksföretag för att fastställa den övre gränsen för att få tillgång till etableringsstöd för unga jordbrukare, de inte utgör hinder för att den nationella lagstiftningen, vid fastställandet av den övre gränsen, beaktar jordbruksföretaget som helhet och inte den unga jordbrukarens andel i företaget eller arbetsenheterna.”

( 1 ) Originalspråk: spanska.

( 2 ) Europaparlamentets och rådets förordning (EU) nr 1305/2013 av den 17 december 2013 om stöd för landsbygdsutveckling från Europeiska jordbruksfonden för landsbygdsutveckling (Ejflu) och om upphävande av rådets förordning (EG) nr1698/2005 (EUT L 347, 2013, s. 487; rättelse i EUT L 130, 2016, s.1).

( 3 ) Tillämpad på unga jordbrukare syftar begreppet ”ansvarig för ett jordbruksföretag”, i den mening som avses i förordning nr 1305/2013, på den som har faktisk och varaktig kontroll över både jordbruksföretaget och dess förvaltning.

( 4 ) Den övre gränsen höjs till 1500000 euro när två eller flera unga jordbrukare etablerar sig samtidigt.

( 5 ) Enligt den lydelse som var tillämplig när ansökan i förevarande mål gavs in.

( 6 ) Kommissionens delegerade förordning (EU) nr 807/2014 av den 11 mars 2014 om komplettering av Europaparlamentets och rådets förordning (EU) nr 1305/2013 om stöd för landsbygdsutveckling från Europeiska jordbruksfonden för landsbygdsutveckling (Ejflu), samt om införande av övergångsbestämmelser (EUT L 227, 2014, s. 1).

( 7 ) Kommissionens förordning (EG) nr 1242/2008 av den 8 december 2008 om upprättande av en gemenskapstypologi för jordbruksföretag (EUT L 335, 2008, s. 3).

( 8 ) Europaparlamentets och rådets förordning (EU) 2017/2393 av den 13 december 2017 om ändring av förordningarna (EU) nr 1305/2013 om stöd för landsbygdsutveckling från Europeiska jordbruksfonden för landsbygdsutveckling (Ejflu), (EU) nr 1306/2013 om finansiering, förvaltning och övervakning av den gemensamma jordbrukspolitiken, (EU) nr 1307/2013 om regler för direktstöd för jordbrukare inom de stödordningar som ingår i den gemensamma jordbrukspolitiken, (EU) nr 1308/2013 om upprättande av en samlad marknadsordning för jordbruksprodukter och (EU) nr 652/2014 om fastställande av bestämmelser för förvaltningen av utgifter för livsmedelskedjan, djurhälsa, djurskydd, växtskydd och växtförökningsmaterial (EUT L 350, 2017, s. 15; nedan kallad Omnibusförordningen).

( 9 ) Kommissionens delegerade förordning (EU) nr 94/2019 av den 30 oktober 2018 om komplettering av Europaparlamentets och rådets förordning (EU) nr 2014/2013 om stöd för landsbygdsutveckling från Europeiska jordbruksfonden för landsbygdsutveckling (Ejflu), samt om införande av övergångsbestämmelser (EUT L 19, 2019, s. 5).

( 10 ) Den vallonska regeringens förordning av den 10 september 2015 om stöd för landsbygdsutveckling och investeringar i jordbrukssektorn (Moniteur av den 25 oktober 2015) (nedan kallad AGW).

( 11 ) Den ministeriella förordningen av den 10 september 2015 om tillämpning av AGW (nedan kallad AME), i dess lydelse enligt ministeriell förordning av den 21 mars 2016. Moniteur av den 4 april 2016.

( 12 ) Mål C‑61/09, EU:C:2010:606.

( 13 ) Till stöd för detta argument har kommissionen anfört att enligt skäl 1 i Omnibusförordningen, syftar ändringarna i den bara till att ”förtydliga” reglerna för gemensam etablering för unga jordbrukare och de tröskelvärden för rätten till stöd som fastställs i artikel 19.4 i förordning nr 1305/2013.

( 14 ) Vid förhandlingen klargjorde kommissionen att dessa argument i själva verket inte påverkar svaret på tolkningsfrågan. Se punkterna 105 och 106 nedan i detta förslag till avgörande.

( 15 ) Min kursivering.

( 16 ) Vid antagandet av delegerad förordning nr 807/2014, använde sig kommissionen av den delegering som den uttryckligen hade fått i förordning nr 1305/2013, i enlighet med artikel 290 FEUF.

( 17 ) Denna åtgärd innefattar även stöd som syftar till att främja investeringar för att skapa och utveckla annan verksamhet än jordbruk och stöd till småjordbrukare som överlåter sitt jordbruksföretag till en annan jordbrukare.

( 18 ) Den definitionen finns i artikel 2 i bilaga I till kommissionens förordning (EG) nr 70/2001 av den 12 januari 2001 om tillämpningen av artiklarna 87 och 88 i EG-fördraget på statligt stöd till små och medelstora företag (EGT L 10, 2001, s. 33), i dess lydelse enligt kommissionens förordning (EG) nr 364/2004 av den 25 februari 2004 (EUT L 63, 2004, s. 22). Enligt den bestämmelsen ”[utgörs] [k]ategorin mikroföretag samt små och medelstora företag (SMF‑kategorin) … av företag som sysselsätter färre än 250 personer och vars årsomsättning inte överstiger 50 miljoner euro samt vars balansomslutning inte överstiger 43 miljoner euro per år” (punkt 1). Inom kategorin små och medelstora företag definieras i punkt 2 i den artikeln små företag som företag som ”sysselsätter färre än 50 personer och vars omsättning eller balansomslutning inte överstiger 10 miljoner euro per år”. Avslutningsvis definieras i punkt 3 i den bestämmelsen mikroföretag som företag som ”sysselsätter färre än 10 personer och vars omsättning eller balansomslutning inte överstiger 2 miljoner euro per år”.

( 19 ) Det sistnämnda stödet beviljas även generellt ”fysiska personer på landsbygden” och ”jordbrukare eller medlemmar i jordbrukshushåll”, enligt vad som anges i samma bestämmelse. I skäl 17 i förordning nr 1305/2013 betonas särskilt behovet av att främja ”etablering och utveckling av små- och medelstora företag som driver annan verksamhet än jordbruksverksamhet på landsbygden”, vilket jag anser visar lagstiftarens avsikt var att även inrikta finansieringsinsatserna inom området skapande och utveckling av annan verksamhet än jordbruksverksamhet på små jordbruksföretag.

( 20 ) Denna regel finns kvar efter ändringen av bestämmelsen genom Omnibusförordningen.

( 21 ) Förordning 2017/2393, som inte är tillämplig i förevarande mål, gör det möjligt att beakta det kriterium som är knutet till stödmottagaren, men den utesluter inte det kriterium som är knutet till jordbruksföretaget som den nationella lagstiftaren har valt i den lagstiftning som är aktuell i förevarande mål.

( 22 ) I artikel 1.26 DGV definieras begreppet arbetsenhet som ”förhållandet mellan å ena sidan antalet arbetstimmar per år som lagts ned vid företaget (detta antal är maximalt 1800 timmar, utan att räkna in antalet arbetstimmar som lagts ned under samma period utanför företaget) och å andra sidan värdet av 1800 arbetstimmar”.

( 23 ) C.J:s skriftliga yttrande, punkt 1, i vilken han hänvisar till bilagan av den 22 december 2015 till det avtal han ingick med sin far den 1 mars 2015.

( 24 ) Under sådana omständigheter som C.J:s har den unga jordbrukaren fördelen att hans eller hennes andel i jordbruksföretaget är en del av en helhet, vars avkastning gynnar samtliga parter.