5)

5.1 Kan en klausul anses icke oskälig, det vill säga klar och begriplig, med hänsyn till de ekonomiska följderna, om den formulerats (som ett allmänt avtalsvillkor som används av näringsidkaren och som inte har varit föremål för individuell förhandling) på grundval av den lagstadgade upplysningsplikten – som med nödvändighet är av generell natur – och som lägger risken för valutakursförändringar på konsumenten utan att uttryckligen ange att de amorteringar som ska göras enligt låneavtalet kan överstiga konsumentens inkomster enligt näringsidkarens solvensbedömning, även med hänsyn till att de relevanta nationella bestämmelserna föreskriver att risken ska preciseras skriftligen och att det inte räcker att endast uppge att det föreligger en risk och hur den ska fördelas och till att EU-domstolen i punkt 74 i sin dom C-26/13 konstaterade att näringsidkaren inte bara måste upplysa konsumenten om risken utan även att konsumenten med hjälp av dessa upplysningar ska kunna bedöma de potentiellt betydande ekonomiska följderna för honom eller henne till följd av det avtalade risken för valutakursförändringar och därmed den totala lånekostnaden? 5.2 Kan en klausul anses icke oskälig, det vill säga klar och begriplig, med hänsyn till de ekonomiska följderna, om den formulerats (som ett allmänt avtalsvillkor som används av näringsidkaren och som inte har varit föremål för individuell förhandling) på grundval av den lagstadgade upplysningsplikten – som med nödvändighet är av generell natur – och som lägger risken för valutakursförändringar på konsumenten utan att uttryckligen ange att skulden vid varje tidpunkt enligt låneavtalet kan överstiga värdet av den egendom som konsumenten förfogar över och som utgör säkerhet för lånet, enligt näringsidkarens solvensbedömning, även med hänsyn till att de relevanta nationella bestämmelserna föreskriver att risken ska preciseras skriftligen och att det inte räcker att endast uppge att det föreligger en risk och hur den ska fördelas och till att EU-domstolen i punkt 74 i sin dom C-26/13 konstaterade att näringsidkaren inte bara måste upplysa konsumenten om risken utan även att konsumenten med hjälp av dessa upplysningar ska kunna bedöma de potentiellt betydande ekonomiska följderna för honom eller henne till följd av det avtalade risken för valutakursförändringar och därmed den totala lånekostnaden? 5.3 Kan en klausul anses icke oskälig, det vill säga klar och begriplig, med hänsyn till de ekonomiska följderna, om den formulerats (som ett allmänt avtalsvillkor som används av näringsidkaren och som inte har varit föremål för individuell förhandling) på grundval av den lagstadgade upplysningsplikten – som med nödvändighet är av generell natur – och som lägger risken för valutakursförändringar på konsumenten utan att uttryckligen ange att 1) det inte finns någon övre gräns för förändringar i valutakursen, 2) möjligheten att valutakursen förändras är reell, det vill säga kan inträffa under låneavtalets löptid, 3) amorteringsbeloppen därför kan öka utan begränsning, 4) förändringar av valutakurser kan göra att inte bara amorteringsbeloppen utan även skulden kan öka utan begränsning, 5) det inte finns någon gräns för möjliga förluster, 6) de nödvändiga säkerhetsåtgärder har begränsade verkningar och kräver konstant uppmärksamhet, och 7) näringsidkaren inte åtar sig att svara för denna uppmärksamhet, även med hänsyn till att de relevanta nationella bestämmelserna föreskriver att risken ska preciseras skriftligen och att det inte räcker att endast uppge att det föreligger en risk och hur den ska fördelas och till att EU-domstolen i punkt 74 i sin dom C-26/13 konstaterade att näringsidkaren inte bara måste upplysa konsumenten om risken utan även att konsumenten med hjälp av dessa upplysningar ska kunna bedöma de potentiellt betydande ekonomiska följderna för honom eller henne till följd av det avtalade risken för valutakursförändringar och därmed den totala lånekostnaden? 5.4 Kan – särskilt med hänsyn till att det är tänkbart, eller till och med kan vara fallet, att det i nationell rättspraxis eller lagstiftning slagits fast att konsumenten, beträffande valutalån, tog på sig skulden i utländsk valuta därför att den tillämpliga räntesatsen vid den tidpunkten var förmånligare än vid lån i forint och i gengäld accepterade att ensam stå risken för valutakursförändringar, och med hänsyn till att det är tänkbart, eller till och med kan vara fallet, att det i nationell rättspraxis eller lagstiftning slagits fast att en överflyttning av avtalsförpliktelser till en av parterna efter avtalsslutet, som inte kunde förutses dessförinnan, inte kan bedömas utifrån kriterierna om oskälighet, eftersom ogiltighetsgrunderna måste föreligga när avtalet ingås, även med hänsyn till att de relevanta nationella bestämmelserna föreskriver att risken ska preciseras skriftligen och att det inte räcker att endast uppge att det föreligger en risk och hur den ska fördelas och till att EU-domstolen i punkt 74 i sin dom C-26/13 konstaterade att näringsidkaren inte bara måste upplysa konsumenten om risken utan även måste göra det möjligt att utvärdera risken –en klausul anses icke oskälig, det vill säga klar och begriplig, med hänsyn till de ekonomiska följderna, om den formulerats (som ett allmänt avtalsvillkor som används av näringsidkaren och som inte har varit föremål för individuell förhandling) på grundval av den lagstadgade upplysningsplikten – som med nödvändighet är av generell natur – och som lägger risken för valutakursförändringar på konsumenten utan att uttryckligen ange den förutsebara riktningen för valutakursförändringarna under lånets löptid (eller åtminstone under den inledande perioden) eller högsta och/eller lägsta värden (exempelvis på grundval av beräkningsmetoden forward och/eller principen om lika räntor, enligt vilken, för valutalån, det med en hög grad av säkerhet kan bedömas att en räntefördel, det vill säga att LIBOR [London Interbank Offered Rate] eller EURIBOR [Euro Interbank Offered Rate] kommer att vara lägre än BUBOR [Budapest Interbank Offered Rate], kommer att ge upphov till en valutakursförlust för konsumenten, det vill säga att kursen för uppfyllelsevalutan kommer att fall i förhållande till kreditvalutan? 5.5 Kan en klausul anses icke oskälig, det vill säga klar och begriplig, med hänsyn till de ekonomiska följderna, om den formulerats (som ett allmänt avtalsvillkor som används av näringsidkaren och som inte har varit föremål för individuell förhandling) på grundval av den lagstadgade upplysningsplikten – som med nödvändighet är av generell natur – och som lägger risken för valutakursförändringar på konsumenten utan att uttryckligen och exakt ange (exempelvis genom en rad kvantitativa uppgifter eller ett diagram beskriva hur kurserna för uppfyllelsevalutan och kreditvalutan fluktuerat i förhållande till varandra historiskt under en minst lika lång tidsperiod som löptiden för lånet) den verkliga risken för gäldenären som kan förutses följa av att konsumenten tar på sig valutakursrisken, även med hänsyn till att de relevanta nationella bestämmelserna föreskriver att risken ska preciseras skriftligen och att det inte räcker att endast uppge att det föreligger en risk och hur den ska fördelas och till att EU-domstolen i punkt 74 i sin dom C-26/13 konstaterade att näringsidkaren inte bara måste upplysa konsumenten om risken utan även att konsumenten med hjälp av dessa upplysningar ska kunna bedöma de potentiellt betydande ekonomiska följderna för honom eller henne till följd av det avtalade risken för valutakursförändringar och därmed den totala lånekostnaden? 5.6 Kan – särskilt med hänsyn till att det är tänkbart, eller till och med kan vara fallet, att det i nationell rättspraxis eller lagstiftning slagits fast att konsumenten, beträffande valutalån, tog på sig skulden i utländsk valuta därför att den tillämpliga räntesatsen vid den tidpunkten var förmånligare än vid lån i forint och i gengäld accepterade att ensam stå risken för valutakursförändringar, och med hänsyn till att de relevanta nationella bestämmelserna föreskriver att risken ska preciseras skriftligen och att det inte räcker att endast uppge att det föreligger en risk och hur den ska fördelas och till att EU-domstolen i punkt 74 i sin dom C-26/13 konstaterade att näringsidkaren inte bara måste upplysa konsumenten om risken utan även måste göra det möjligt att utvärdera risken – en klausul anses icke oskälig, det vill säga klar och begriplig, med hänsyn till de ekonomiska följderna, om den formulerats (som ett allmänt avtalsvillkor som används av näringsidkaren och som inte har varit föremål för individuell förhandling) på grundval av den lagstadgade upplysningsplikten – som med nödvändighet är av generell natur – och som lägger risken för valutakursförändringar på konsumenten utan att uttryckligen och exakt ange (exempelvis genom uttryckliga, kvantitativa historiska uppgifter avseende en minst lika lång tidsperiod som löptiden för lånet) hur stora fördelar som kan förväntas erhållas av att BUBOR tillämpas på lån i forint och LIBOR eller EURIBOR på lån i utländsk valuta?