Förstainstansrättens beslut (tredje avdelningen) den 8 juli 1999. - Area Cova SA m.fl. mot Europeiska unionens råd. - Fiske - Bevarande av fiskeresurser - Konventionen om framtida multilateralt samarbete om fisket i Nordatlantens västra del - Liten hälleflundra - Fångstkvot som tilldelats gemenskapens fiskeflotta - Talan om ogiltigförklaring - Avvisning. - Mål T-194/95.



Rättsfallssamling 1999 s. II-02271



Sammanfattning



Nyckelord

1 Talan om ogiltigförklaring - Fysiska eller juridiska personer - Rättsakter som berör dem direkt och personligen - Förordning nr 1761/95 om fastställande av gemenskapskvoter för fiske av liten hälleflundra i Nordvästatlantiska fiskeriorganisationens delområden 2 och 3 - Talan väckt av redare och sammanslutningar som bevakar redares kollektiva intressen - Avvisning

(EG-fördraget, artikel 173 fjärde stycket (nu artikel 230 EG fjärde stycket i ändrad lydelse); rådets förordning nr 1761/95)

2 Invändning om rättsstridighet - Accessorisk natur - Talan kan inte upptas till prövning - Avvisning av invändningen

(EG-fördraget, artikel 184 (nu artikel 241 EG))

Sammanfattning

1 Den talan som väckts av redare, etablerade i en medlemsstat, om ogiltigförklaring av förordning nr 1761/95 om fastställande för år 1995 av en gemenskapskvot för liten hälleflundra på 5 013 ton i Nordvästatlantiska fiskeriorganisationens (nedan kallad NAFO) delområden 2 och 3, skall avisas.

Sökandena berörs inte av den omtvistade förordningen, som är av allmän giltighet, på grund av vissa utmärkande egenskaper som de har eller på grund av omständigheter som särskiljer dem, med avseende på nämnda förordning, från alla näringsidkare som denna kan tillämpas på.

Gemenskapens myndigheter hade vid tidpunkten för antagandet av den omtvistade rättsakten ingen skyldighet att beakta sökandenas personliga situation. Omständigheten att den institution som utarbetat en rättsakt har kännedom om vilka personer som berörs av denna utgör inte i sig, oberoende av om det samtidigt föreligger en sådan skyldighet, en särskiljande omständighet. Att sökanden deltagit som rådgivare till kommissionen i de förhandlingar som ledde till att NAFOS:s fiskerikommission fastställde en total tillåten fångstmängd för liten hälleflundra, medför inte heller ett särskiljande av sökandena, eftersom ingen bestämmelse i den tillämpliga gemenskapslagstiftningen ålägger rådet att, då det inom ramen för NAFO-konventionen skall fastställa andelen som står till gemenskapens förfogande av total tillåten fångstmängd avseende beståndet av en viss fiskart, följa ett förfarande inom vars ram personerna i den kategori som sökandena tillhör skulle ha rätt att göra anspråk på vissa rättigheter eller rent av höras.

Vidare medför inte de ekonomiska konsekvenser som sökandena åberopat att de särskiljs på ett märkbart sätt i förhållande till andra näringsidkare som berörs av den ifrågasatta förordningen, vilket medför att denna slutligen inte innebär en kränkning av sökandenas särskilda rättigheter.

Även den ogiltighetstalan som väckts mot samma förordning av tre sammanslutningar som företräder redares kollektiva intressen skall avvisas. En sammanslutning som bildats i syfte att främja en grupp rättssubjekts intressen kan inte anses vara personligen berörd, i den mening som avses i artikel 173 fjärde stycket i fördraget (nu artikel 230 fjärde stycket EG), av en rättsakt som påverkar denna grupps allmänna intressen. Följaktligen kan en sådan sammanslutning inte väcka talan om ogiltigförklaring då dess medlemmar inte var för sig har talerätt.

Även om det stämmer att förekomsten av särskilda omständigheter, exempelvis den roll som en sammanslutning har haft inom ramen för ett förfarande som har lett till antagandet av en rättsakt i enlighet med ovannämnda artikel, kan motivera att en talan tas upp till prövning när den väcks av en sammanslutning vars medlemmar inte är direkt och personligen berörda av rättsakten, bland annat då dess ställning som förhandlare påverkats av denna, är detta inte fallet då sammanslutningarna inte agerade i egenskap av förhandlare, vilket är en roll som förbehålls de avtalsslutande parterna. Lagstiftningen i fråga tillerkänner dem heller inga rättigheter av processuell art.

2 Möjligheten att med stöd av artikel 184 i fördraget (nu 241 EG) åberopa att en förordning eller en rättsakt av allmän karaktär, som utgör den rättsliga grunden för ett omtvistat genomförandebeslut, inte skall tillämpas, utgör inte en fristående rätt att väcka talan och kan endast utövas accessoriskt. Artikel 184 kan inte åberopas då det inte föreligger en rätt att väcka talan i sak.