Förslag till avgörande av generaladvokat Ruiz-Jarabo Colomer föredraget den 11 oktober 2001. - Europeiska kommissionen mot Irland. - Fördragsbrott - Direktiv 96/82/EG - Underlåtenhet att införliva inom den föreskrivna fristen. - Mål C-394/00.



Rättsfallssamling 2002 s. I-00581



Generaladvokatens förslag till avgörande

1. Kommissionen har den 25 oktober 2000 väckt talan med stöd av artikel 226 EG, och yrkat att det skall fastställas att Irland har underlåtit att införliva direktiv 96/82/EG med sin nationella rättsordning inom den tidsfrist som föreskrivits för medlemsstaterna.

I - Direktiv 96/82

2. Enligt artikel 1 har direktivet till syfte att förebygga allvarliga olyckshändelser där farliga ämnen ingår och att begränsa följderna av dem för människor och miljö, så att höga skyddsnivåer kan säkerställas konsekvent och effektivt i hela gemenskapen.

3. Artikel 24 ålägger medlemsstaterna en skyldighet att ändra sina nationella lagstiftningar så att de överensstämmer med direktivet, senast 24 månader efter dess ikraftträdande. De skall underrätta kommissionen om detta. Medlemsstaterna skall också till kommissionen överlämna texterna till de bestämmelser i nationell lagstiftning som de antar inom det område som omfattas av direktivet.

4. Enligt artikel 25 träder direktivet i kraft den tjugonde dagen efter det att det har offentliggjorts i Europeiska gemenskapernas officiella tidning. Eftersom offentliggörandet av direktivet skedde den 14 januari 1997, trädde direktivet i kraft den 3 februari vilket medförde att fristen för dess införlivande med den nationella rättsordningen löpte ut den 3 februari 1999.

II - Det administrativa förfarandet

5. I maj 1999 fann kommissionen att Irland inte hade underrättat kommissionen om hur införlivandet av direktivet fortlöpte. Kommissionen skickade därför en formell underrättelse till Irland och uppmanade denna stat att yttra sig inom två månader. De irländska myndigheterna besvarade underrättelsen den 19 oktober 1999 och uppgav att förfarandet för att ändra den nationella lagstiftningen pågick.

6. Den 27 oktober 1999 riktade kommissionen ett motiverat yttrande till Irland i vilket en tidsfrist på två månader angavs för införlivandet av direktivets bestämmelser med den nationella rättsordningen.

7. I början av januari år 2000 delgav de irländska myndigheterna kommissionen att man beklagade förseningen, och att ett utkast till texten snarast skulle överlämnas till kommissionen. I juli samma år överlämnade de irländska myndigheterna ett utkast som benämndes European Communities (Control of Major Accident Hazards Involving Dangerous Substances) Regulations, 2000, och försäkrade att när bestämmelserna väl antagits skulle detta meddelas kommissionen.

III - Domstolsförfarandet

8. Kommissionen hade den 25 oktober 2000 fortfarande inte fått någon uppgift om att den irländska lagstiftningen skulle ha ändrats. Kommissionen väckte därför talan vid domstolen. Den irländska regeringen som påstås ha begått överträdelsen, svarade kommissionen den 22 januari 2001. Båda inlagorna kompletterades med en replik den 23 februari och en duplik den 9 april samma år.

9. Eftersom inte någon av parterna hade inkommit med en begäran med uppgift om skälen till att de önskade höras, beslutade domstolen med stöd av artikel 44a i rättegångsreglerna att inte inleda det muntliga förfarandet.

IV - Prövning av talan

10. Irland har medgivit att skyldigheten att införliva direktiv 96/82 med den nationella lagstiftningen inte hade iakttagits vid utgången av tidsfristen för införlivandet. I de inlagor som inkommit under förfarandet i domstolen har Irland hävdat att arbetet med att ändra den nationella lagstiftningen är så gott som avslutat, genom att rättsakten med titeln European Communities (Control of Major Accident Hazards Involving Dangerous Substances) antogs den 21 december 2000, och genom att lagen med benämningen The Planning and Development Act 2000 kungjordes den 28 augusti 2000. Kommissionen har underrättats om dessa rättsakter. Irland har påpekat att denna lag kompletterades med föreskrifter från miljödepartementet den 31 oktober 2000, men att man inte visste huruvida föreskrifterna hade överlämnats till kommissionen när man avgav duplik.

11. Enligt artikel 249 tredje stycket EG skall ett direktiv, med avseende på det resultat som skall uppnås, vara bindande för varje medlemsstat till vilken det är riktat men överlåta åt de nationella myndigheterna att bestämma form och tillvägagångssätt för genomförandet. Enligt artikel 10 EG skall medlemsstaterna vidta alla lämpliga åtgärder, både allmänna och särskilda, för att säkerställa att de skyldigheter fullgörs som följer av detta fördrag eller av åtgärder som vidtagits av gemenskapens institutioner.

12. Svaranderegeringen anser att den har antagit de lagar och andra författningar som krävs för att de skyldigheter som föreskrivs i direktivet skall ha fullgjorts inom dess territorium. I juli 1999 offentliggjorde nämligen den irländska regeringen ett cirkulär som riktades till de behöriga myndigheterna. I cirkuläret uppmanades dessa att handla som om gemenskapsbestämmelserna redan hade införlivats med den nationella lagstiftningen.

13. Domstolen har emellertid slagit fast i sin rättspraxis att innehållet i cirkulär kan ändras efter behag av den myndighet som utfärdar dem och att de följaktligen inte utgör en fullständig garanti för rättssäkerheten. Enbart administrativ praxis, som till sin art är sådan att den fritt kan ändras och som inte offentliggörs i tillräcklig utsträckning, kan inte anses utgöra ett giltigt fullföljande av de skyldigheter som åligger en medlemsstat.

14. I sin duplik försäkrade Irland att man i maj 2001 skulle anta olika föreskrifter för att fullända införlivandet av direktivet med den nationella rättsordningen, och att dessa skulle träda i kraft efter två till tre månader. Irland har inte bestritt det påstådda fördragsbrottet i sin duplik, men anfört att det vore lämpligt att vilandeförklara överträdelseförfarandet i syfte att ge kommissionen tid att kontrollera den irländska lagstiftningen, och det har påpekats att en sådan undersökning kan leda till att talan återkallas.

15. Kommissionen har dock i oktober 2001 inte givit någon signal om att den önskar återkalla sin talan. Vad Irland anfört är inte heller relevant eftersom det inte föreligger några omständigheter i detta fall som kan rättfärdiga ett beslut om vilandeförklaring av förfarandet enligt artikel 82a.1 b i rättegångsreglerna.

16. Dessutom bestäms föremålet för en talan som väckts med stöd av artikel 226 EG av kommissionens motiverade yttrande och det finns fortfarande ett intresse av att fullfölja talan för att få fastställt grunderna för det ansvar som kan åligga en medlemsstat i förhållande till dem vars rättigheter berörs av nämnda fördragsbrott, även om fördragsbrottet har avhjälpts efter den tid som fastställts enligt andra stycket i nämnda artikel.

17. Kommissionen har ställt utom allt tvivel att svarandestaten inte inom den föreskrivna fristen har antagit de lagar och andra författningar som är nödvändiga för att följa direktiv 96/82.

Därmed skall talan prövas oberoende av om Irland har anpassat sin nationella rätt till direktivet efter den föreskrivna tidsfristen.

V - Rättegångskostnader

18. Eftersom kommissionens talan är välgrundad och dess yrkanden skall bifallas, bör Irland i enlighet med artikel 69.2 i rättegångsreglerna förpliktas att ersätta rättegångskostnaderna.

VI - Förslag till avgörande

19. Mot bakgrund av ovanstående överväganden föreslår jag att domstolen

1) fastställer att Irland har åsidosatt sina skyldigheter enligt artikel 10 första stycket EG och artikel 249 tredje stycket EG, genom att inte före den 3 februari 1999 anta de lagar och andra författningar som är nödvändiga för att anpassa sin nationella rätt till rådets direktiv 96/82/EG av den 9 december 1996 om åtgärder för att förebygga och begränsa följderna av allvarliga olyckshändelser där farliga ämnen ingår,

2) förpliktar Irland att ersätta rättegångskostnaderna.