Förslag till avgörande av generaladvokat Ruiz-Jarabo Colomer föredraget den 28 oktober 1999. - Europeiska kommissionen mot Portugisiska republiken. - Fördragsbrott - Statligt stöd som är oförenligt med den gemensamma marknaden - Återbetalning - Absolut hinder för verkställighet. - Mål C-404/97.



Rättsfallssamling 2000 s. I-04897



Generaladvokatens förslag till avgörande

1 Kommissionen har genom talan, som inkom den 2 december 1997, yrkat att domstolen skall döma Republiken Portugal för fördragsbrott i enlighet med artikel 93 i EG-fördraget (nu artikel 88 EG). Kommissionen har närmare bestämt kritiserat denna medlemsstat för att inte inom den föreskrivna fristen ha verkställt beslut C(97)2130 av den 9 juli 1997, offentliggjort med referens 97/762(1) (nedan kallat beslut 97/762).

I artikel 1 i beslutet, som delgavs adressatmedlemsstaten den 18 juli 1997, fastställde kommissionen att de stöd som den portugisiska regeringen i form av en borgen har beviljat Empresa Para a Agroalimentação e Cereais, SA (nedan kallat EPAC) är olagliga, eftersom de har beviljats i strid med det förfarande som avses i artikel 93.3 i EG-fördraget. Kommissionen ansåg dessutom att dessa stöd enligt artikel 92.1 i fördraget var oförenliga med den gemensamma marknaden och inte uppfyllde villkoren för de undantag som föreskrivs i artikel 92.2 och 92.3.

I artikel 2 i beslutet förpliktade kommissionen Portugal att avskaffa stöden senast inom 15 dagar från delgivningen av detta beslut och att inom två månader vidta åtgärder för återbetalning av stöden.

I - Bakgrund

2 Enligt motiveringen till beslut 97/762 och ansökan är EPAC ett aktiebolag som bildades år 1991 med offentligt kapital och som är verksamt på spannmålsmarknaden. Dess förmögenhetssituation kännetecknas av en ojämvikt till följd av ett överskott på anläggningstillgångar och personal. Bolaget har mycket höga driftskostnader och dess eget kapital är inte tillräckligt för att finansiera dess kommersiella verksamhet.

Som en följd av den ökande liberaliseringen av spannmålsmarknaden i Portugal och en diskutabel förvaltning nådde skuldsättningen och de finansiella skyldigheterna en nivå som förhindrade företaget att klara av dem med egna medel. Från april 1996 upphörde EPAC med att sköta merparten av sina finansiella åtaganden.

Mot bakgrund av krissituationen i ett av sina företag gav de portugisiska myndigheterna EPAC:s styrelse tillstånd att förhandla om ett lån på marknadsvillkor uppgående till ett belopp om högst 50 miljarder ESC varav 30 miljarder ESC skulle ha en statlig garanti under sju år. Avsikten med detta lån var att omstrukturera företagets kortfristiga bankskulder för att omvandla dem till medelfristiga lån.

3 Kommissionen mottog den 15 oktober 1996 ett angivande om ett eventuellt statligt stöd till EPAC, vilket beviljats på det ovan beskrivna sättet. Eftersom kommissionen inte hade fått någon anmälan från de portugisiska myndigheterna, sände institutionen den 31 december 1996 en skrivelse till dem och begärde uppgifter om stödet och att det i förekommande fall skulle anmälas för att kunna prövas.

4 Portugals ständiga representation vid Europeiska unionen bekräftade i skrivelse av den 26 november 1996 att en statlig garanti till förmån för EPAC förelåg. Kommissionen fick trots detta inte någon anmälan om statligt stöd, varför transaktionen skrevs in i registret över icke meddelade stöd under nummer NN 13/97.

5 Kommissionen beslutade att inleda förfarandet enligt artikel 93.2 i fördraget och sände med tanke på detta den 27 februari 1997 en skrivelse till de portugisiska myndigheterna. Kommissionen ansåg att den statliga borgen inte var förenlig med gemenskapssystemet för stöd och att EPAC:s omfinansiering hade genomförts på villkor som inte var anpassade till marknadssituationen. Kommissionen ansåg att den portugisiska statens agerande kunde påverka handeln mellan medlemsstaterna och leda till snedvridning av konkurrensen och att transaktionen var förbjuden med stöd av artikel 92.1 i fördraget, eftersom den utgjorde statligt stöd. Mot bakgrund av den information som kommissionen hade kunde stödet inte omfattas av ett av de undantag som föreskrivs i artikel 92.2 och 92.3, eftersom det inte uppfyllde de villkor som är tillämpliga på stöd till omstrukturering av företag i en krissituation.

6 I samma skrivelse anmodade kommissionen den portugisiska regeringen att inkomma med synpunkter och begärde att den skulle vidta nödvändiga åtgärder för att omedelbart upphöra med den garanti som beviljats EPAC i förhållande till varje ny kommersiell verksamhet på spannmålsmarknaden.(2)

7 Den portugisiska regeringen svarade den 21 mars 1997 att den offentliga förvaltningen inte skulle blanda in sig i förhandlingarna om banklån till företaget EPAC för finansieringen av de kommersiella transaktionerna och lämnade ytterligare information om några av dessa lån. Regeringen underrättade emellertid inte om några åtgärder för att uppfylla skyldigheten att upphöra med den statliga garantin.

8 Kommissionen antog den 30 april 1997 beslut 97/433/EG(3) där den krävde att Portugal omedelbart skulle upphöra med den statliga garantin till förmån för företaget EPAC och att landet inom femton dagar skulle underrätta kommissionen om de åtgärder som vidtagits för att följa detta beslut.

9 De portugisiska myndigheterna, som hade underlåtit att underrätta om de åtgärder som vidtagits för att upphöra med garantin, påstod i sin skrivelse av den 21 maj 1997 att staten inte hade blandat sig i och inte heller skulle komma att blanda sig i förhandlingarna om de lån som bankerna beviljat EPAC för att finansiera de kommersiella transaktionerna och tillade att staten inte heller hade varit delaktig i låneavtalet. Enligt de portugisiska myndigheterna utgjorde den borgen som beviljats EPAC inte något finansiellt stöd för företagets drift och hade följaktligen inte medfört någon snedvridning av konkurrensvillkoren. Det hade inte heller visats hur eller på vilket sätt beviljandet av den statliga garantin till EPAC skulle kunna påverka handeln mellan medlemsstaterna.

10 Mot bakgrund av detta svar ansåg kommissionen sig tvungen att anse att förfarandet enligt artikel 93.2 i fördraget hade avslutats och fattade ett avslagsbeslut. Portugal kritiseras nu vid domstolen för att inte ha följt beslutet.

II - Den borgen som den portugisiska staten har beviljat EPAC inför gemenskapsdomstolarna

11 Den portugisiska staten har underlåtit att följa beslut 97/433 av den 30 april 1997 varigenom kommissionen anmodade den att omedelbart upphöra med stödet i form av garanti och har fortfarande inte verkställt beslut 97/762 av den 9 juli 1997 där detta stöd förklarades olagligt och där det förordnades att stödet skulle avskaffas inom femton dagar och skulle återbetalas inom två månader.

12 Då mer än två år gått sedan besluten fattades har dessa beslut fortfarande inte verkställts samtidigt som deras lagenlighet har ifrågasatts inför gemenskapsdomstolarna i enlighet med artikel 173 i EG-fördraget (nu artikel 230 EG i ändrad lydelse).

Dels har EPAC väckt talan vid förstainstansrätten om ogiltigförklaring av såväl beslut 97/433 i mål T-204/97(4) som av beslut 97/762 i mål T-270/97.(5) Den muntliga förhandlingen i dessa två mål ägde rum den 1 juli och för tillfället pågår överläggningarna i målen.

Dels har Portugal väckt talan vid domstolen, först om ogiltigförklaring av beslut 97/433(6) i mål C-246/97, och senare om ogiltigförklaring av beslut 97/762(7) i mål C-330/97.

Genom såväl de talan som väckts vid förstainstansrätten som de talan som väckts vid domstolen har ogiltigförklaring av samma rättsakter yrkats. Domstolen har därför, med tillämpning av artikel 47 tredje stycket i stadgan och artikel 82a.1 a i rättegångsreglerna, förklarat målen vilande vad avser de talan som Portugal har väckt fram till dess att förstainstansrätten har meddelat dom i de mål som EPAC har anhängiggjort.

III - Beslut 97/762: Kommissionen har påtalat Portugal för utebliven verkställighet

13 I motiveringen till beslutet av den 9 juli 1997 har kommissionen

I) detaljerat redogjort för de omständigheter under vilka den statliga garantin på 30 miljarder ESC beviljades EPAC utan att ha anmälts i förväg,

II) beskrivit förloppet av förfarandet enligt artikel 93.2 i fördraget och skälen varför den fattade beslutet av den 30 april 1997 varigenom den krävde att de portugisiska myndigheterna omedelbart skulle upphöra med att bevilja garantin och inom femton dagar skulle meddela vilka åtgärder som vidtagits i det syftet,

III) sammanfattat den portugisiska regeringens synpunkter avseende kommissionens åtgärder varigenom den förnekade att borgen utgjorde finansiellt stöd till driften av EPAC,

IV) argumenterat varför Portugals åtgärder till förmån för detta företag kan påverka handeln med spannmål mellan medlemsstater,

V) förklarat varför den portugisiska regeringens borgen inte kunde omfattas av undantagen i artikel 93.2 och vederlagt regeringens argument genom att hävda att den hade undersökt förenligheten av det stöd som beviljats EPAC mot bakgrund av bestämmelserna i meddelandet "Gemenskapens riktlinjer avseende statligt stöd för räddning och omstrukturering av företag i en krissituation",(8) samt

VI) framfört att Portugal har åsidosatt skyldigheten att i förväg anmäla åtgärderna till förmån för EPAC på projektstadiet och genomfört åtgärderna utan att kommissionen kunnat ta ställning till dem. Olagligheten kan enligt kommissionen inte avhjälpas i efterhand. Kommissionen kan ålägga medlemsstaten att hos mottagarna återkräva beloppet för de olagligt beviljade stöden. Då det rör sig om ett stöd i form av en garanti, utgörs den på ett ovederbörligt sätt uppburna förmånen av skillnaden mellan den finansiella kostnaden på marknaden för banklån (vilken representeras av referensräntesatsen) och den finansiella kostnad som EPAC faktiskt betalat inom ramen för den finansiella transaktionen.

14 I artikel 1 i beslutet fastställde kommissionen att stöden är olagliga, eftersom de har beviljats i strid med det förfarande som avses i artikel 93.3 i fördraget. Dessutom är de enligt artikel 92.1 i fördraget oförenliga med den gemensamma marknaden och de uppfyller inte villkoren för de undantag som föreskrivs i artikel 92.2 och 92.3.

I artikel 2 föreskrivs att Portugal skall avskaffa de stöd som avses i artikel 1 senast inom femton dagar från delgivningen av beslutet och att landet inom två månader från delgivningen skall vidta nödvändiga åtgärder för att återbetalning av de stöd som avses i artikel 1 sker. Enligt denna bestämmelse skall återbetalningen ske i enlighet med de förfaranden som föreskrivs i den portugisiska lagstiftningen och räntan skall beräknas från den dag då utbetalning av stöden skedde. Den räntesats som skall tillämpas skall vara den referensräntesats som används för beräkning av subventionsekvivalenten för regionalstöd.

Enligt artikel 3 skall Portugal dels regelbundet hålla kommissionen informerad om de åtgärder som antas i syfte att följa detta beslut. De första upplysningarna skall översändas senast en månad från delgivningen av detta beslut. Dels skall Portugal meddela kommissionen de uppgifter som krävs för att den utan ytterligare undersökningar skall kunna verifiera att återbetalningskravet uppfyllts.

IV - Parternas ställningstagande till fördragsbrottet

15 Kommissionen har påstått att eftersom Republiken Portugal inte har verkställt beslutet har den åsidosatt artikel 189 i EG-fördraget (nu artikel 249 EG), enligt vilken ett beslut skall vara bindande för den som det är riktat till. Den utdragna underlåtenheten att genomföra beslutet innebär ett åsidosättande av artikel 93.3, eftersom bestämmelsen, som har till syfte att undvika att stöd beviljas som är oförenligt med den gemensamma marknaden, inte har någon suspensiv verkan. Även om Portugal anser att det beviljade stödet är förenligt med den gemensamma marknaden och att beslutet är rättsstridigt, borde denna medlemsstat ha följt de föreskrivna fristerna.

16 Kommissionen anser vidare att Republiken Portugal inte visade sig beredd att diskutera de konkreta formerna för verkställighet och brast i skyldigheten till lojalt samarbete enligt artikel 5 i EG-fördraget (nu artikel 10 EG). Portugal har inte heller inlett några åtgärder för att avskaffa borgen eller för att undanröja den fördel som landet hade gett mottagarföretaget. Såväl regeringen som företaget har tvärtom bådadera väckt talan vid gemenskapsdomstolarna där de har ifrågasatt lagenligheten av kommissionens rättsakter medan kommissionen själv till en början avstod från att väcka talan mot Portugal för underlåtenheten att verkställa beslutet av den 30 april, eftersom institutionen litade på att Portugal senast efter att ha fått det slutgiltiga beslutet skulle upphöra med åsidosättandet av gemenskapsrätten.

17 Underlåtenheten att verkställa beslutet har allvarliga följder. EPAC förfogar fortsättningsvis över ett finansiellt stöd som det inte skulle ha tillgång till om den portugisiska staten inte hade beviljat företaget stödet. Situationen kan påverka handeln mellan medlemsstaterna och konkurrensen på spannmålsmarknaden kan snedvridas, särskilt vid de offentliga anbudsförfaranden som regelbundet inleds för spannmålsimport och vid vilka EPAC kan inlämna bättre anbud än dess konkurrenter tack vare den likviditet som det har fått genom den statliga garantin. EPAC:s konkurrenter kan följaktligen vid de nationella domstolarna göra gällande att den portugisiska staten har gjort sig skyldig till ett fördragsbrott, vars fastställelse har yrkats vid EG-domstolen.

18 Republiken Portugal har i sin svarsinlaga medgett att dess underlåtenhet att verkställa kommissionens beslut av den 9 juli 1997 i princip utgör ett åsidosättande av gemenskapsrätten. Portugal har till sitt försvar påstått att inget sådant stöd har förekommit, eftersom inga statliga medel har överförts till företaget och det har varit helt omöjligt att verkställa detta beslut till följd av oöverstigliga materiella och rättsliga hinder.

19 Det finns flera materiella svårigheter som har gjort det helt omöjligt för Portugal att verkställa beslutet. För det första står beslutsdelen i strid med motiveringen. I motiveringen hänvisade kommissionen således till en åtgärd i singularis, vilken utgör ett statligt stöd, medan den i beslutsdelen fastställde att stöden i pluralis var olagliga och förordnade att de skulle avskaffas. Vidare föreskrev kommissionen, efter att ha medgett att regeringen tillät förhandlingar om EPAC:s skulder på de gällande marknadsvillkoren, vilket visar att den inte åtog sig att betala ränta, att återbetalningen skulle ske i enlighet med de förfaranden som föreskrivs i den portugisiska lagstiftningen och att räntan skulle beräknas från den dag då utbetalning av stöden skedde.

För det andra var kommissionens förelägganden helt obegripliga mot bakgrund av de faktiska omständigheterna, eftersom det är svårt att precisera hur staten skulle kunna återkräva ett stöd eller vad den närmare bestämt skulle återkräva, eftersom det enda som den hade gjort var att den hade beviljat en borgen för omstrukturering av ett företags skulder utan att några statliga medel överförts till EPAC.

20 Även de oöverstigliga rättsliga hinder som har gjort det omöjligt för Portugal att verkställa nämnda beslut är många. För det första kan staten inte ensidigt avskaffa en beviljad borgen, eftersom de banker som har fordringar hos EPAC i så fall skulle yrka omedelbar återbetalning av lånet, vilket skulle leda till att företaget gick i konkurs. För det andra är det enligt portugisisk rätt möjligt att avskaffa en borgen endast i två fall: om därom förhandlas med fordringsägarna (EPAC:s fordringsägare skulle inte samtycka till att en borgen avskaffades vars förekomst just var avgörande för beviljande av lånet) eller om det finns ett domstolsbeslut varigenom den rättsakt varigenom borgen beviljats ogiltigförklaras därför att borgen utgör statligt stöd. Regeringen har vidare meddelat att det vid Portugals Supremo Tribunal Administrativo har anhängiggjorts en talan om ogiltigförklaring av den borgen som staten beviljat EPAC:s fordringsägare. Regeringen har slutligen hävdat att beslutet är helt olämpligt och står i strid med proportionalitetsprincipen.

Den portugisiska regeringen har även påstått att kommissionen var medveten om de skäl varför det var omöjligt för Portugal att verkställa beslut 97/762. Regeringen anser att den inte har brustit i sin skyldighet till lojalt samarbete och har kritiserat kommissionen för att inte ha beaktat dessa påståenden när den väckte denna talan om fördragsbrott, eftersom det förekom en flytande dialog mellan båda parterna om detta tema och Portugal visade prov på stor beredskap att förhandla under hela förfarandets förlopp. För att undanröja den konkurrensfördel som borgen innebar för EPAC meddelade den portugisiska regeringen officiellt kommissionen att så länge som den inte hade tagit ställning till den grundläggande fråga som Portugal ställt i form av projektet om utveckling av EPAC, skulle företaget avstå från att delta i gemenskapens anbudsförfaranden avseende spannmålsimport.

21 Kommissionen har i repliken påpekat att Portugal, under förevändningen att det är omöjligt för landet att verkställa beslutet inom ramen för förevarande förfarande, har försökt inleda en debatt om beslutets lagenlighet. Kommissionen har emellertid punkt för punkt vederlagt de argument som Portugal har anfört till sitt försvar.

22 Vad gäller påståendet att det förekommer en motsägelse mellan beslutsdelen och motiveringen till beslutet, vilken hindrade Portugal från att förstå vad landet skulle göra, har kommissionen hävdat att denna bedömning endast kan bero på att handlingen lästs igenom för snabbt och ytligt. Av beskrivningen av de faktiska omständigheterna, särskilt av beskrivningen av kommissionens skriftväxling med Portugal och av bedömningen i motiveringen till beslutet, framgår nämligen klart att den åtgärd som behandlades i beslutet endast kunde vara den garanti som den portugisiska regeringen beviljat EPAC.

23 Vad gäller den omständigheten att inga statliga medel överförts till EPAC har kommissionen påstått att den statliga borgen på grund av detta inte förlorar sin karaktär av stöd och fortfarande har verkningar som är kännetecknande för stöd. Dessa verkningar kunde endast undanröjas genom återbetalning av den ränteförmån som följde av borgen vid förhandlingen om den räntesats som skulle tillämpas på lånet och genom att avskaffa själva garantin. Kommissionen är förvånad över att den portugisiska regeringen inte tidigare åberopade dessa oförväntade svårigheter eller att det var helt omöjligt att verkställa beslutet och att den inte heller begärde några förklaringar eller gjorde förslag för att försöka verkställa beslutet.

24 Vad gäller den rättsliga omöjligheten har kommissionen erinrat om att när stöd har beviljats utan att förfarandet enligt artikel 93 i fördraget följs kan varken de direkta förmånstagarna eller utomstående stödja sig på principen om skydd för berättigade förväntningar för att undvika att stödet återgår. Kommissionen har bestridit att den har gjort sig skyldig till ett åsidosättande av proportionalitetsprincipen, eftersom det i beslutet endast föreskrivs att ränteförmånen skall återbetalas och för tillfället avstås från att förordna att hela det garanterade beloppet skall återbetalas. Kommissionen har avslutningsvis påpekat att trots att den hade kännedom om de omständigheter som den portugisiska regeringen åberopade kunde den aldrig förstå att dessa skulle innebära en absolut omöjlighet att på ett riktigt sätt verkställa beslutet. De inofficiella kontakterna mellan kommissionen och de portugisiska myndigheterna hade till syfte att diskutera EPAC:s framtid och berörde inte beslutets verkställighet.

25 Portugal har i dupliken påpekat att landet beviljade garantin till de banker som hade beviljat EPAC lånet, att landet inte kan vända sig till företaget för att återkräva stödet och att landet fortfarande inte förstår vad kommissionen hänför sig till då den kräver att återbetalning skall ske. Portugal har under alla omständigheter redan vänt sig till de nationella domstolarna och yrkat att borgen skall ogiltigförklaras och har förelagt kommissionen ett förslag till lösning på grundval av en ekonomisk och finansiell sanering av EPAC och av dess senare privatisering, vilket skulle göra det möjligt att avskaffa borgen. Portugal har betonat att det inte var gratis för landet att bevilja garantin, utan att en ränta på 0,2 procent löper på borgen och har upprepat att staten inte blandade sig i bestämmandet av den räntesats som avtalades i samband med lånet. Portugal har tillagt att det är kommissionen som har gjort sig skyldig till åsidosättande av principen om lojalt samarbete genom att förhastat väcka talan om fördragsbrott.

26 Efter det skriftliga förfarandet anmodade domstolen parterna att besvara vissa frågor.

27 Kommissionen tillfrågades närmare bestämt varför den, om den i sitt beslut hade förordnat att borgen skulle avskaffas, i punkt 31 i repliken påstod att den för tillfället hade avstått från att förordna att hela det garanterade beloppet skulle återbetalas och endast krävde återbetalning av ränteförmånen.

Kommissionen har förklarat att dess erfarenhet har visat att när stöd i form av en garanti beviljas till förmån för ett företag som befinner sig i svårigheter omfinansieras företaget i själva verket med det garanterade beloppet, vilket innebär att lånet faktiskt utgör ett kapitaltillskott med hänsyn till den ringa sannolikheten av att företaget skall återbetala det. På grundval av detta skulle det vara möjligt att kräva återbetalning av hela det garanterade beloppet, även om kommissionen inte gjorde detta därför att det i detta fall föreföll tillräckligt för den att kräva att borgen skulle återgå för att undanröja dess verkningar och därför att kommissionen för att återställa status quo krävde återbetalning av den förmån som företaget dragit fördel av i form av en finansiering med nedsatt räntesats tack vare borgen, det vill säga skillnaden i räntesats från det att lånet beviljades till dess att borgen skulle avskaffas.

28 Republiken Portugal tillfrågades för det första om landet, genom att Supremo Tribunal Administrativo ogiltigförklarar ekonomiministeriets beslut nr 430/96-XIII av den 30 september 1996 om beviljande av en garanti för det lån som EPAC erhållit hos en bankgrupp, skulle bli möjligt att avskaffa borgen. Domstolen ville för det andra veta i vilken utsträckning ett beslut av nämnda domstol var nödvändigt för att återkräva skillnaden mellan gemenskapsreferensräntan den dag då lånet beviljades, uppgående till 12,51 procent, och sex månaders Lisbor-ränta uppgående till 6,75 procent, med tillägg för 1,2 procent för den del av lånet som inte omfattas av garantin (det vill säga den räntesats som faktiskt tillämpas på EPAC) samt med avdrag för den premie på 0,2 procent som EPAC hade att betala i gengäld för den statliga garantin.

Den portugisiska regeringen besvarade den första frågan med att målet om ogiltigförklaring vid Supremo Tribunal Administrativo är vilandeförklarat i väntan på att EG-domstolen skall meddela dom i målet om ogiltigförklaring av kommissionens beslut. Om den nationella domstolen mot bakgrund av EG-domstolens beslut ogiltigförklarar borgen, innebär detta avgörande att det rättsliga beslutet att bevilja borgen har upphört att existera. I så fall kommer den portugisiska regeringen att vara befriad från sina skyldigheter på grund av borgen gentemot EPAC:s fordringsägare medan dess utomobligatoriska ansvar till följd av att den beviljat en olaglig borgen kvarstår, eftersom staten i sitt beslut har försäkrat bankerna om att beviljandet av borgen inte utgör statligt stöd.

Den portugisiska regeringen besvarade den andra frågan med att det för att återkräva den beviljade förmånen inte är nödvändigt att Supremo Tribunal Administrativo ogiltigförklarar borgen, eftersom det skulle vara EPAC som skulle ha att återbetala förmånen, vilket inte skulle påverka de banker som är fordringsägare.

29 Parterna bekräftade vid sammanträdet den 21 september 1999 vad de hade anfört under det skriftliga förfarandet.

V - Inledande anmärkningar

30 Innan jag undersöker kommissionens talan vill jag anföra vissa tankar avseende den processuella situation i vilken talan väckts.

31 Kommissionen väckte denna talan om fördragsbrott efter det att EPAC och den portugisiska regeringen väckt talan mot beslutet av den 9 juli 1997 vid förstainstansrätten respektive vid domstolen.

32 Det är givetvis ostridigt att kommissionen har befogenhet att i enlighet med artikel 93.2 andra stycket i fördraget yrka fastställelse av fördragsbrott, om den medlemsstat till vilken ett beslut där ett stöd har förklarats olagligt är riktat inte verkställer beslutet inom den föreskrivna fristen. Det är fråga om en befogenhet som solklart framgår av fördragets lydelse och som kommissionen kan utöva efter eget skön.

33 Jag vill emellertid ta upp den situation i vilken denna mekanism hamnade år 1993 då behörighet att behandla frågor om statligt stöd överfördes från domstolen till förstainstansrätten.(9)

34 Kommissionens beslut att förklara ett stöd olagligt kan ifrågasättas genom talan om ogiltigförklaring som väcks antingen av medlemsstaten, till vilken rättsakten är riktad, eller av det företag som har erhållit nämnda stöd, eftersom det rör sig om ett beslut som är riktat till en annan person än den som direkt och personligen berörs av det i den mening som avses i artikel 173 fjärde stycket i fördraget, då beslutet är tillräckligt individualiserat.(10)

Detta har medfört att det har blivit en utbredd vana att ansöka om ogiltigförklaring av dessa beslut samtidigt vid båda domstolarna. I ett sådant fall skall, med tillämpning av artikel 47 i domstolens stadga, antingen förstainstansrätten förklara sig obehörig så att domstolen kan avgöra båda ansökningarna eller så kan domstolen skjuta upp sin handläggning fram till dess att förstainstansrätten har dömt i ärendet, vilket ger möjlighet för företaget att överklaga domen, om förstainstansrätten avvisar eller ogillar talan.

35 Kommissionens rätt att direkt vända sig till domstolen för fastställelse av ett fördragsbrott har emellertid inte påverkats och domstolen kan - då det rör sig om en talan som avgörs vid en enda domstol - fastställa fördragsbrottet innan frågan om beslutets lagenlighet har avgjorts. I detta fall, som håller på att förverkligas här, skulle det även vara möjligt att ett beslut, för vars bristande verkställighet en medlemsstat har dömts, kommer att anses olagligt.

36 Detta är givetvis inte något nytt fenomen. Det är inte första gången som det yrkas ogiltigförklaring av ett kommissionsbeslut enligt vilket ett statligt stöd är olagligt och kommissionen samtidigt yrkar dom mot den medlemsstat som har underlåtit att verkställa beslutet. Innan förstainstansrätten upprättades kunde domstolen emellertid behandla båda målen parallellt och meddela dom samma dag.(11) Således undveks alltså att en medlemsstat skulle dömas för att inte ha verkställt ett beslut som senare visade sig vara rättsstridigt.(12)

37 Om domstolen i förekommande fall skulle vilandeförklara en talan som kommissionen väckt med stöd av artikel 93.2 andra stycket i väntan på att förstainstansrätten meddelar dom, innan domstolen behandlar talan parallellt med medlemsstatens talan om ogiltigförklaring eller företagets överklagande, skulle detta i praktiken innebära att verkställigheten av den omtvistade rättsakten sköts upp medan varken företaget eller medlemsstaten har framställt något yrkande om interimistiska åtgärder hos gemenskapsdomstolarna, vilket de skulle ha kunnat göra.

Detta förefaller stå i strid med syftet med fördragets systematik, eftersom talan som förs vid domstolen enligt artikel 185 i EG-fördraget (nu artikel 242 EG) inte skall förhindra verkställighet(13) och eftersom det av det lagstiftnings- och rättskipningssystem som har införts genom fördraget följer att hänsynen till gemenskapens legalitetsprincip visserligen ger de enskilda rättssubjekten en rätt att vid domstol bestrida giltigheten av en förordning, men att denna princip även innebär en skyldighet för alla rättssubjekt som lyder under gemenskapsrätten att erkänna en förordnings fulla verkan så länge som dess ogiltighet inte har slagits fast av en behörig domstol.(14)

38 Att behandla målet utan hänsyn till förstainstansrätten är också olämpligt och farligt, såsom jag redan har uppgett, eftersom det i det föreliggande fallet är så, att Portugal löper risk för att domstolen dömer landet för att inte ha verkställt ett beslut av kommissionen, vars lagenlighet har ifrågasatts vid samma domstol, utan att landet har hörts vad gäller frågan huruvida beslutet är rättsenligt. Talan om fördragsbrott kan under dessa omständigheter gå miste om sin verkan och omvandlas till ett närmast mekaniskt och formellt utövande av den fördragsenliga makten, vilket inte är förenligt med en domstols behörighet, eftersom en fullständig bedömning av om medlemsstatens handlande har varit rättsenligt förutsätter att det först kontrolleras om talan om ogiltigförklaring är befogad eller inte.

VI - Prövning av talan

39 I förevarande mål står det klart att Portugal inte har följt de förordnanden som kommissionen fastställde i beslut 97/762 av den 9 juli 1997. Enligt dessa förordnanden skulle den beviljade borgen återtas och EPAC skulle förpliktas att återbetala det belopp som utgör skillnaden mellan den finansiella kostnaden på marknaden för banklån, vilken utgörs av referensräntesatsen, och den finansiella kostnad som EPAC faktiskt betalade inom ramen för transaktionen,(15) med beaktande av kostnaden för garantin, vilken uppgick till 0,2 procent. På det utbetalade beloppet skulle man vidare tillämpa dröjsmålsränta i enlighet med kommissionens meddelande till medlemsstaterna, vilken började löpa den dag då det olagliga stödet beviljades(16) och vars räntesats var den referensräntesats som används för att beräkna stödekvivalenten inom ramen för regionalstöd.(17)

Av akten framgår inte heller att Portugal har försökt verkställa beslutet eller har inlett en dialog med kommissionen för att finna en väg för att säkerställa att beslutet verkställs. I akten återfinns däremot handlingar som visar att det har förekommit mer eller mindre regelbundna kontakter mellan parterna, uppenbarligen i syfte att undersöka om det i framtiden eventuellt är möjligt att omstrukturera företaget EPAC, men som inte har avsett återbetalning av den beviljade statliga borgen.(18)

40 Det står klart att kommissionens beslut av den 9 juli 1997 i enlighet med artikel 189 fjärde stycket i fördraget till alla delar skall vara bindande för den medlemsstat som det är riktat till. Domstolen har redan fastställt att artiklarna 92 och 93 reglerar kontrollen av huruvida statliga stödåtgärder är förenliga med den gemensamma marknaden så att varje nationell åtgärd som föreskriver eller ändrar ett sådant stöd skall undersökas av kommissionen, så att ett sådant stöd inte kan verkställas innan kommissionen har tagit ställning till det och så att den omständigheten att en medlemsstat anser att stödåtgärden är förenlig med den gemensamma marknaden och att kommissionens beslut, där motsatsen fastställs, strider mot fördragets bestämmelser, inte kan tillåta att medlemsstaten bortser från de klara bestämmelserna i artikel 93 och handlar som om nämnda beslut rättsligt sett inte hade tillkommit.(19)

41 Den portugisiska regeringen har inte bestridit sin rättsliga skyldighet att verkställa beslutet men har nekat till att den beviljat något stöd och har förklarat att det av materiella och rättsliga skäl är helt omöjligt för den att verkställa beslutet på ett riktigt sätt.

42 Jag anser att det inom ramen för detta förfarande saknas anledning att undersöka försvarets grund att det inte har förekommit något stöd, eftersom grunden hänger samman med beslutets lagenlighet. Det står klart att det inte är möjligt att mot den medlemsstat som är svarande åberopa domstolens fasta rättspraxis enligt vilken en medlemsstat till vilken ett beslut som fattats enligt artikel 93.2 första stycket i fördraget är riktat, efter det att den frist som föreskrivs i artikel 173 tredje stycket i fördraget har löpt ut, inte kan ifrågasätta beslutets giltighet enligt den form av talan som föreskrivs i artikel 173 andra stycket,(20) eftersom talan mot beslutet har väckts inom den föreskrivna fristen, såsom jag redan har angett.

Det står också klart att domstolen i en lika fast rättspraxis även har betonat att det inom ramen för det system för talan som har föreskrivits i fördraget har gjort en åtskillnad mellan de former för talan som hänför sig till artiklarna 169 och 170 i EG-fördraget (nu artikel 226 EG respektive artikel 227 EG) avseende fastställelse av att en medlemsstat har underlåtit att uppfylla sina skyldigheter och de former för talan som behandlas i artikel 173 och i artikel 175 i EG-fördraget (nu artikel 232 EG) som är inriktade på en kontroll av om gemenskapsinstitutionernas handlingar och underlåtenheter är rättsenliga. Dessa typer av talan har olika målsättningar och är föremål för olika konkreta normer. En medlemsstat kan följaktligen - om en fördragsbestämmelse inte uttryckligen tillåter det - inte göra gällande att ett beslut som är riktat till den är rättsstridigt för att försvara sig mot en talan om fördragsbrott som grundas på ett åsidosättande av nämnda beslut.(21)

När en medlemsstat har hävdat att domstolen i varje fall undantagsvis är skyldig att utöva sin kontroll av ett beslut under sådana omständigheter har domstolen ansett att denna skyldighet endast föreligger om rättsakten i fråga är behäftad med särskilt allvarliga och uppenbara fel i den utsträckning att det kan anses att den inte föreligger.(22)

Portugal har emellertid inte hävdat att det beslut som landet påstås ha underlåtit att verkställa är behäftat med sådana fel.

43 Detsamma gäller inte för den andra grund som Republiken Portugal har gjort gällande. Domstolen har nämligen i sin rättspraxis fastställt att den enda grund för försvar som en medlemsstat kan åberopa, sedan kommissionen väckt talan om fördragsbrott enligt artikel 93.2 i fördraget, är att det skulle vara helt omöjligt att verkställa beslutet på ett riktigt sätt.(23) Domstolen har emellertid hittills aldrig ansett att en medlemsstat har befunnit sig i en sådan situation.

44 De oöverstigliga materiella hinder som har hindrat Portugal från att verkställa kommissionens beslut är följande. Beslutet är så dåligt avfattat att det är omöjligt att förstå vad medlemsstaten skall göra. Då inga statliga medel har överförts till företaget, vet medlemsstaten inte vad den skall återkräva. Slutligen är det omöjligt att återkräva stödet, vilket kommissionen har krävt, eftersom det inte är möjligt att återkräva ett stöd som inte finns.

45 Enligt min uppfattning framgår det inte av de exempel som Portugal har gett i sina inlagor för att visa sina svårigheter att förstå beslutet att det är omöjligt för landet att verkställa beslutet. Det står klart att kommissionen i beslutet hänvisar till beviljandet av garantin i singularis och att den i beslutsdelen övergår till att tala om stöden i pluralis. Den allmänna förståelsen av beslutet och särskilt omfattningen av de skyldigheter som det medför kan emellertid inte ställa några problem för en läsare som är någorlunda van vid juridiska frågor och ännu mindre för en specialist i en medlemsstats tjänst, vilken har deltagit i det föregående förfarandet såväl på det nationella planet vid beviljandet av garantin som i samband med kommissionens undersökning.

Såsom domstolen fastställde i en dom avseende överklagande i fråga om statligt stöd kan beslutet i en rättsakt i varje fall inte skiljas från sin motivering, och om beslutet behöver tolkas, skall det således ske med beaktande av de skäl som föranledde att det antogs.(24)

46 Den portugisiska regeringen har även hävdat att det är omöjligt att återkräva stödet, eftersom den rättsakt varigenom garantin beviljades är en rättsakt varvid inga statliga medel överfördes till företaget. Utan att försöka undersöka om stöd i dessa fall föreligger eller inte vill jag emellertid i detta avseende betona att de möjligheter som staterna har att gynna vissa företag inte begränsar sig till de fall där medel överförts. Såsom domstolen har fastställt, är begreppet stöd mer allmänt än begreppet subvention, eftersom det inte enbart omfattar positiva prestationer, såsom subventioner, utan även ingrepp som på olika sätt lindrar de förpliktelser som normalt belastar ett företags budget och som följaktligen, utan att utgöra subventioner i begreppets strikta bemärkelse, är av samma beskaffenhet och har identiska verkningar.(25)

47 Såsom kommissionen har anfört såväl i beslutet som i sina skrivelser medförde dessutom den omständigheten att EPAC kunde räkna med statlig borgen för ett lån från en privat bank obestridliga ekonomiska fördelar för företaget jämfört med företag som inte kan räkna med sådant stöd och som är kvantifierbara. En av fördelarna motsvarar skillnaden mellan den räntesats som företaget skulle betala på den fria marknaden för ett lån och den räntesats som faktiskt har erhållits tack vare garantin med avdrag för den premie som betalas för garantin.(26) De nödvändiga uppgifterna för denna beräkning återfinns i kapitel V punkt 13 d i kommissionens beslut av den 9 juli 1997.(27)

48 Portugal har påstått att omstruktureringen av EPAC:s skulder förhandlades på marknadsvillkor och att medlemsstaten inte blandade sig i dessa förhandlingar. Det är emellertid säkert att den räntesats som den privata banken hade erbjudit ett företag i den ekonomiska situation som EPAC befann sig i under låneförhandlingarna inte skulle ha varit densamma som den räntesats som företaget beviljades då banken kände till att den kunde räkna med en borgen från den portugisiska staten. Om det hade varit säkert att den statliga garantin till förmån för EPAC inte medförde någon skillnad vad gäller företagets möjligheter att få ett så stort lån från en privat bank på de aktuella villkoren, varför ställde staten då en borgen som inte var nödvändig? Frågan huruvida olagligt stöd föreligger kan likväl inte behandlas inom ramen för förevarande förfarande och kommer att prövas när de talan om ogiltigförklaring som för närvarande är anhängiga vid gemenskapsdomstolarna kommer att avgöras.

49 De oöverstigliga rättsliga hinder som gör det omöjligt för Portugal att verkställa kommissionens beslut kan sammanfattas så, att staten inte ensidigt kan avskaffa den borgen som beviljats för hela lånetiden utan att de banker som har beviljat lånet ger sitt samtycke eller att Supremo Tribunal Administrativo i en dom ogiltigförklarar den rättsakt varigenom borgen beviljats.

Portugal har med avseende på den begäran om ogiltigförklaring som den har anhängiggjort vid de nationella domstolarna hävdat att Supremo Tribunal Administrativo avvaktar huruvida domstolen anser att talan om ogiltigförklaring av kommissionens beslut vinner bifall. Hänsyn skall härvid tas till att borgen beviljades i september 1996 för sju år, att förfarandet avseende talan vid domstolen har vilandeförklarats i väntan på förstainstansrättens dom och att det snart kommer att meddelas dom i EPAC:s talan vid förstainstansrätten, vilken kan överklagas. När Supremo Tribunal Administrativo slutligen kommer att kunna meddela dom, kommer en stor del av den period för vilken borgen beviljades redan att ha gått, varigenom man, om det vore nödvändigt att vänta med återbetalningen fram till dess, skulle gå miste om en stor del av åtgärdens effektivitet med avseende på konkurrensrätten.

50 Det förefaller som om Portugal i sina påståenden har bortsett från EG-domstolens rättspraxis avseende återbetalning av stöd som medlemsstaterna rättsstridigt har beviljat.

51 Det står klart att kommissionen i sitt beslut har angett att återbetalningen skall ske i enlighet med de förfaranden som föreskrivs i den portugisiska lagstiftningen. Domstolen har emellertid fastställt att återkrav av stöd som rättsstridigt beviljats i princip måste ske i enlighet med den nationella rättens relevanta regler, dock med förbehåll för att dessa bestämmelser inte tillämpas så att den återbetalning som krävs enligt gemenskapsrätten i praktiken inte går att genomföra.(28) Domstolen har i detta avseende tillagt att de relevanta nationella rättsreglerna skall tillämpas så, att gemenskapens intresse fullt ut beaktas när det vid upphävandet av ett felaktigt förvaltningsbeslut enligt nationell rätt skall ske en avvägning mellan de olika intressen som berörs.(29)

Enligt en fast rättspraxis kan en medlemsstat dessutom inte åberopa bestämmelser, praxis eller förhållanden i den interna rättsordningen som grund för att underlåta att iaktta sina fördragsenliga skyldigheter.(30)

Den portugisiska regeringen har emellertid i svaret på en av domstolens skriftliga frågor bekräftat att återkravet av den beviljade förmånen inte förutsätter att Supremo Tribunal Administrativo ogiltigförklarar borgen, eftersom det är EPAC som skulle återbetala förmånen och detta inte skulle påverka de banker som är fordringsägare.

52 Portugal har hävdat att även om det vore möjligt att ensidigt återkalla borgen, skulle avskaffandet inte ha några verkningar för det rättsliga verksamhetsområdet för de banker som är fordringsägare, vilka har ingått låneavtalet under förutsättning att det under hela avtalets giltighetstid kommer att finnas en borgen. Enligt domstolens rättspraxis är den behöriga myndigheten enligt gemenskapsrätten skyldig att återkalla beslutet att bevilja ett rättsstridigt stöd, i enlighet med ett lagakraftvunnet beslut av kommissionen enligt vilket stödet är oförenligt med den gemensamma marknaden och skall återbetalas, eftersom stödmottagaren, på grund av att förfarandet i artikel 93 i fördraget inte har iakttagits, inte har kunnat ha berättigade förväntningar på att stödet var rättsenligt, även då denna myndighet bär ett sådant ansvar för att beslutet är rättsstridigt att en återkallelse av detta synes strida mot stödmottagarens goda tro.(31)

53 Samma doktrin är även tillämplig på de banker som beviljade EPAC lånet med statlig borgen, hur mycket den portugisiska regeringen än hävdade i punkt v i andra övervägandet i den administrativa rättsakt som den antog för att bevilja EPAC borgen att det inte rörde sig om ett statligt stöd. Endast kommissionen kan nämligen fatta beslut avseende stöd och kommissionen hade inte underrättats om projektet när rättsakten antogs.

Generaladvokaten Cosmas anförde, vad gäller möjligheten att andra personer än stödmottagaren åberopat skyddet för berättigade förväntningar avseende återbetalning av ett stöd, att "[d]et ålåg dessa banker att visa den försiktighet och noggrannhet som krävdes och att vidta de nödvändiga kontrollerna i fråga om lagenligheten av stödet. Redan genom ett meddelande av den 24 november 1983, vilket offentliggjorts i Europeiska gemenskapernas officiella tidning, hade kommissionen nämligen klart fastställt att mottagarna av stöd som inte hade beviljats lagenligt kunde bli skyldiga att återbetala dessa. I detta meddelande nämns att 'kommissionen upplyser potentiella mottagare av statligt stöd om risken med stöd som beviljas rättsstridigt, i det att varje mottagare av ett stöd som beviljats rättsstridigt, det vill säga innan kommissionen har fattat ett slutligt beslut om förenligheten med fördraget, kan bli skyldig att återbetala stödet'".(32)

54 Vid den tidpunkt då staten avskaffar borgen kan de banker som är fordringsägare rikta sig till EPAC för att kräva återbetalning av lånet och, för det fall att de inte får betalning för fordran, säkras deras försvar mot medlemsstatens rättsstridiga handlande inför de nationella domstolarna med tillämpning av de lämpliga rättsmedlen i enlighet med inhemsk rätt i fråga om ansvar för de statliga organens funktion.

55 Att borgen har bidragit till att ett privaträttsligt låneavtal har ingåtts saknar också relevans vad gäller tvånget att återkräva den. Såsom kommissionen har uppgett skulle medlemsstaterna tvärtom kunna ha som praxis att bevilja stöd genom privaträttsliga kontrakt för att kringgå sina skyldigheter enligt artiklarna 92 och 93 i fördraget. I fråga om ett beslut om avskaffande och återbetalning av ett stöd som en lokalförvaltning hade beviljat ett privat företag, vilket bestod i att ett markområde såldes till ett pris som understeg marknadspriset, fastställde förstainstansrätten att enbart den omständigheten att sökanden kan bli skyldig att frångå en avtalsklausul rörande, i förevarande fall, köpeskillingen, med anledning av att klausulen påstås vara ogiltig, och inleda ett förfarande mot mottagarföretaget för att återkräva det påstådda stödet, inte skulle stå i strid med principen pacta sunt servanda, utan skulle enbart uppfylla de krav som har samband med legalitetsprincipen avseende förvaltningsåtgärder.(33)

56 Portugal kan inte heller på ett giltigt sätt ursäkta sig med stöd av att EPAC eventuellt kan gå i konkurs för att vägra att verkställa kommissionens beslut. Domstolen har nämligen fastställt följande: "Att de belgiska myndigheterna på grund av företagets finansiella situation inte kunde återkräva det utbetalade beloppet utgör inte ett hinder för verkställighet, eftersom den målsättning som kommissionen eftersträvade var att avskaffa stödet, vilket är en målsättning som - såsom den belgiska regeringen har medgett - skulle kunna uppnås genom en likvidation av bolaget som de belgiska myndigheterna kunde åstadkomma i sin egenskap av aktieägare eller fordringsägare."(34)

57 Portugal har slutligen avseende omöjligheten att av rättsliga skäl verkställa beslutet hävdat att kommissionens rättsakt inte enbart var olämplig utan även stod i strid med proportionalitetsprincipen. Domstolen har likväl fastställt att avskaffandet av ett statligt stöd genom återbetalning är en logisk följd av att det har slagits fast att stödet är olagligt. Att återkräva ett statligt stöd som har beviljats rättsstridigt för att återställa den tidigare situationen kan i princip följaktligen inte anses oproportionerligt i förhållande till fördragsbestämmelserna om statligt stöd.(35)

58 Portugal har tillagt att kommissionen, trots sin kännedom om de skäl varför det var omöjligt att anpassa sig till dess krav, fattade beslutet och väckte talan om fördragsbrott mot Portugal. Landet anser att om båda parterna hade hållit avtalet, skulle det ha varit möjligt att nå en vänskaplig lösning.

Jag skall än en gång säga att den portugisiska regeringen förefaller bortse från domstolens omfattande rättspraxis enligt vilken en medlemsstat, som under verkställigheten av ett av kommissionens beslut angående statligt stöd möter oförutsedda och oförutsägbara svårigheter eller får vetskap om konsekvenser som kommissionen inte har förutsett, skall underställa den senare dessa problem för bedömning och föreslå lämpliga ändringar i det berörda beslutet. I sådana fall skall kommissionen och medlemsstaten, enligt den regel genom vilken medlemsstaterna och gemenskapens institutioner åläggs den ömsesidiga skyldigheten att lojalt samarbeta, vilken bland annat ligger bakom artikel 5 i fördraget, samarbeta med god vilja för att övervinna svårigheterna. Därvid skall fördragets bestämmelser iakttas fullt ut, bland annat de som gäller stöd.(36)

59 I detta fall har den portugisiska regeringen emellertid inte kontaktat kommissionen för att verkställa beslutet och de möten som regeringen har hänvisat till syftade till att förhandla om ett förslag, som kommissionen lade fram efter att ha väckt denna talan, för att finna en varaktig lösning för EPAC. Detsamma gäller den portugisiska regeringens avsiktsförklaring från slutet av år 1997, enligt vilken detta företag skulle avstå från att i framtiden delta i gemenskapens anbudsförfaranden avseende spannmålsimport.

60 Eftersom Republiken Portugal inte har visat att det har varit helt omöjligt för den att verkställa det beslut som kommissionen riktade till staten den 9 juli 1997, skall talan bifallas.

VII - Rättegångskostnader

61 Eftersom kommissionens motivering har godtagits, skall Republiken Portugal i enlighet med 69.2 första stycket i rättegångsreglerna förpliktas att ersätta rättegångskostnaderna.

VIII - Förslag till avgörande

62 Mot bakgrund av vad som anförts ovan föreslår jag att domstolen skall

1) fastställa att Republiken Portugal har underlåtit att uppfylla skyldigheterna enligt EG-fördraget genom att inte verkställa beslut 97/762/EG om de åtgärder som vidtagits av Portugal till förmån för EPAC, samt

2) förplikta Republiken Portugal att ersätta rättegångskostnaderna.

(1) - Kommissionens beslut 97/762/EG av den 9 juli 1997 om de åtgärder som vidtagits av Portugal till förmån för EPAC - Empresa Para a Agroalimentação e Cereais, SA (EGT L 311, s. 25).

(2) - Kommissionen underrättade de portugisiska myndigheterna om att den förbehöll sig rätten att fatta ett provisoriskt beslut varigenom Portugal skulle förordnas att omedelbart upphöra med stödet för framtida transaktioner. Denna möjlighet behandlades i meddelande till medlemsstaterna SG(91) D/4577 av den 4 mars 1991 rörande sätten för meddelande av stöd och förfarandet avseende de stöd som beviljats i strid med bestämmelsen i artikel 93.3 i EG-fördraget. Domstolen fastställde kommissionens befogenhet till detta i dom av den 14 februari 1990 i mål C-301/87, Frankrike mot kommissionen, "Boussac" (REG 1990, s. I-307; svensk specialutgåva, volym 10).

(3) - Kommissionens beslut 97/433/EG av den 30 april 1997 om att anmoda den portugisiska regeringen att upphöra med stödet i form av en statlig garanti som beviljats företaget EPAC-Empresa Para a Agroalimentação e Cereais, SA (EGT L 186, s. 25).

(4) - Meddelande offentliggjort i EGT C 318, 1997, s. 20. Sökanden har påstått att garantin till förmån för EPAC inte utgör något statligt stöd, eftersom inga statliga medel har överförts vare sig direkt eller indirekt. Den portugisiska staten har i sin egenskap av innehavare av hela företagets aktiekapital rätt och skyldighet att ge företaget denna typ av bistånd. Om åtgärden betecknades som stöd, skulle staten ha rätt att bevilja det utan skyldighet att anmäla det till kommissionen. Slutligen åsidosätter beslutet, på grundval av sin radikala karaktär och totala förakt för omständigheterna i målet och för de intressen och värden som står på spel, principerna om god tro och skydd för berättigade förväntningar hos de ekonomiska aktörer som påverkas av beslutet och utgör ett grovt åsidosättande av proportionalitetsprincipen.

(5) - Meddelande offentliggjort i EGT C 370, 1997, s. 10. Grunderna och de huvudsakliga argumenten sammanfaller med grunderna och argumenten i mål T-204/97, EPAC mot kommissionen. EPAC har vidare gjort gällande en godtycklig diskriminering mellan offentliga och privata företag och den rättsliga omöjligheten av att den portugisiska staten skulle vidta de åtgärder som föreskrivs i det omtvistade beslutet.

(6) - Meddelande offentliggjort i EGT C 271, 1997, s. 7. Portugal har gjort gällande av beslutet saknar rättslig grund och är rättsstridigt. Vad gäller bristen på rättslig grund har Portugal framfört att kommissionen, med hänsyn till att det varken i fördraget eller sekundärrätten föreskrivs att provisoriska beslut skall fattas inom ramen för tillämpningen av artikel 93 och att kommissionen genom domstolens rättspraxis har getts befogenhet att fatta sådana beslut, inte skall påföra en medlemsstat en olämplig och radikal åtgärd som har karaktären hos och verkningarna av en slutgiltig åtgärd. Vad gäller beslutets rättsstridighet har Portugal hävdat att det åsidosätter proportionalitetsprincipen.

(7) - Meddelande i EGT C 357, 1997, s. 14. Portugal har hävdat följande: åsidosättande av artikel 190 i EG-fördraget (nu artikel 253 EG) till följd av motstridig och otillräcklig motivering, åsidosättande av artikel 92.1 i EG-fördraget, eftersom den beviljade borgen inte utgör statligt stöd, åsidosättande av artikel 222 i EG-fördraget (nu artikel 295 EG) och av artikel 90 i EG-fördraget (nu artikel 86 EG) genom diskriminering mellan offentliga och privata företag, åsidosättande av artikel 92.1, eftersom borgen varken snedvrider konkurrensen eller påverkar handeln, åsidosättande av artikel 92.3 c, åsidosättande av proportionalitetsprincipen, omöjlighet att verkställa beslutet och åsidosättande av principen om skydd för berättigade förväntningar.

(8) - EGT C 368, 1994, s. 12.

(9) - Överföringen skedde genom rådets beslut 93/350/Euratom, EKSG, EEG av den 8 juni 1993 om ändring av rådets beslut 88/591/EKSG, EEG, Euratom om upprättandet av Europeiska gemenskapernas förstainstansrätt (EGT L 144, s. 21; svensk specialutgåva, område 1, volym 3, s. 21).

(10) - Dom av den 17 september 1980 i mål 730/79, Philip Morris mot kommissionen (REG 1980, s. 2671; svensk specialutgåva, volym 5, s. 303), punkt 5, av den 13 mars 1985 i de förenade målen 296/82 och 313/82, Nederländerna och Leeuwarder Papierwarenfabriek mot kommissionen (REG 1985, s. 809; svensk specialutgåva, volym 8, s. 103), punkt 13 och av den 30 juni 1988 i mål 297/86, CIDA mot rådet (REG 1988, s. 3531), punkt 13.

(11) - Se exempelvis domarna av den 2 februari 1988 i de förenade målen 67/85, 68/85 och 70/85, Van der Kooy mot kommissionen (REG 1988, s. 219; svensk specialutgåva, volym 9, s. 305), och i mål 213/85, kommissionen mot Nederländerna (REG 1988, s. 281), samt av den 7 juni 1988 i mål 57/86, Grekland mot kommissionen (REG 1988, s. 2855), och i mål 63/87, kommissionen mot Grekland (REG 1988, s. 2875).

(12) - I andra fall har medlemsstaten yrkat ogiltigförklaring inom den frist som föreskrivs i artikel 173 i fördraget och kommissionen har, efter det att talan ogillats, vid domstolen väckt talan om fastställelse av fördragsbrott i enlighet med artikel 93 i fördraget. Se dom av den 3 oktober 1991 i mål C-261/89, Italien mot kommissionen, "Aluminia och Comsal" (REG 1991, s. I-4437), och av den 23 februari 1995 i mål C-349/93, kommissionen mot Italien (REG 1995, s. I-343), domarna av den 21 mars 1991 i mål C-305/89, Italien mot kommissionen, "Alfa Romeo" (REG 1991, s. I-1603), och i mål C-303/88, Italien mot kommissionen, "Lanerossi I" (REG 1991, s. I-1433; svensk specialutgåva, volym 11, s. 115), och domarna av den 4 april 1995 i mål C-348/93, kommissionen mot Italien (REG 1995, s. I-673), och i mål C-350/93, kommissionen mot Italien (REG 1995, s. I-699).

(13) - Domen i målet kommissionen mot Grekland, ovan i fotnot 11, punkt 11.

(14) - Ibidem, punkt 10, och dom av den 13 februari 1979 i mål 101/78, Granaria (REG 1979, s. 623; svensk specialutgåva, volym 4, s. 369).

(15) - Kommissionen angav i punkt 6 i beslutet att det är nödvändigt att beakta denna skillnad halvårsvis, eftersom räntesatsen motsvarar sex månaders Lisbor-ränta och räntorna betalas halvårsvis.

(16) - Se kommissionens meddelande till medlemsstaterna 95/C 156/05 (EGT C 156, s. 5).

(17) - I enlighet med definitionen i kommissionens meddelande 96/C 232/06 om metoden för fastställande av referensräntan och diskonteringsräntan (EGT C 232, s. 10) skall referensräntan från och med den 1 augusti 1996 anses vara lika med genomsnittet av de indikativa räntor som noterats under september, oktober och november föregående år. Den indikativa räntan definieras som den genomsnittliga avkastningsräntan på statsobligationer på andrahandsmarknaden, efter harmonisering av Europeiska monetära institutet, ökad med ett särskilt tillägg för varje medlemsstat. För Portugals del fastställdes tillägget till 3,35.

(18) - Kommissionen har till akten fogat en kopia av protokollet för mötet den 4 maj 1998 mellan företrädarna för EPAC, SILOPOR, de portugisiska myndigheterna och kommissionen för förhandlingar om planerna att omstrukturera och privatisera båda företagen. Av protokollet framgår uttryckligen att de portugisiska myndigheterna saknade befogenhet att diskutera kommissionens beslut.

(19) - Se domstolens beslut av den 21 maj 1977 i de förenade målen 31/77 R och 53/77 R, kommissionen mot Förenade kungariket (REG 1977, s. 921), punkterna 16 och 18, och av den 20 september 1983 i mål 171/83 R, kommissionen mot Frankrike (REG 1983, s. 2621), punkt 12.

(20) - Domstolens dom av den 10 juni 1993 i mål C-183/91, kommissionen mot Grekland (REG 1993, s. I-3131), punkt 10, av den 15 januari 1986 i mål 52/84, kommissionen mot Belgien (REG 1986, s. 89), punkt 13, av den 13 mars 1985 i mål 93/84, kommissionen mot Frankrike (REG 1985, s. 823), punkt 9, av den 15 november 1983 i mål 52/83, kommissionen mot Frankrike (REG 1983, s. 3707), punkt 10, och av den 12 oktober 1978 i mål 156/77, kommissionen mot Belgien (REG 1978, s. 1881; svensk specialutgåva, volym 4, s. 179), punkt 23.

(21) - Domstolens dom av den 27 oktober 1992 i mål C-74/91, kommissionen mot Tyskland (REG 1992, s. I-5437), punkt 10, och av den 30 juni 1988 i mål 226/87, kommissionen mot Grekland (REG 1988, s. 3611), punkt 14.

(22) - Domen i målet kommissionen mot Grekland, ovan i fotnot 21, punkt 16.

(23) - Domen i målet kommissionen mot Belgien, ovan i fotnot 20, punkt 14, dom av den 2 februari 1989 i mål 94/87, kommissionen mot Tyskland (REG 1989, s. 175), punkt 8, och domen i målet kommissionen mot Grekland, ovan i fotnot 20, punkt 10.

(24) - Dom av den 15 maj 1997 i mål C-355/95 P, TWD mot kommissionen (REG 1997, s. I-2549), punkt 21.

(25) - Dom av den 15 mars 1994 i mål C-387/92, Banco Exterior de España (REG 1994, s. I-877), punkt 13, och inom ramen för EKSG-fördraget dom av den 23 februari 1961 i mål 30/59, Gezamenlijke Steenkolenmijnen in Limburg mot Höga myndigheten (REG 1961, s. 1 och följande sidor, särskilt s. 39; svensk specialutgåva, volym 1, s. 69).

(26) - Kommissionens meddelande till medlemsstaterna avseende tillämpningen av artiklarna 92 och 93 i EEG-fördraget och av artikel 5 i kommissionens direktiv 80/723/EEG på offentliga företag inom fabrikssektorn (EGT C 307, 1993, s. 3). Se punkt 38 i meddelandet, vilken rör garantier.

(27) - Kommissionens meddelande om försumbart stöd (EGT C 68, 1996, s. 9) innehåller en förklaring av sätten för beräkning av subventionsekvivalenten för lånegarantier för ett visst år.

(28) - Dom av den 20 september 1990 i mål C-5/89, kommissionen mot Tyskland (REG 1990, s. I-3437; svensk specialutgåva, volym 10), punkt 12, och av den 21 mars 1990 i mål C-142/87, Belgien mot kommissionen (REG 1990, s. I-959; svensk specialutgåva, volym 10), punkt 61.

(29) - Domen i målet kommissionen mot Tyskland, ovan i fotnot 23, punkt 12, och dom av den 21 september 1983 i de förenade målen 205/82-215/82, Deutsche Milchkontor (REG 1983, s. 2633; svensk specialutgåva, volym 7, s. 233).

(30) - Domen i målet kommissionen mot Tyskland, ovan i fotnot 28, punkt 18.

(31) - Dom av den 20 mars 1997 i mål C-24/95, Alcan Deutschland (REG 1997, s. I-1591), punkt 43.

(32) - Förslag till avgörande i de förenade målen C-329/93, C-62/95 och C-63/95, Tyskland m.fl. mot kommissionen, dom av den 26 oktober 1996 (REG 1996, s. I-5151 och följande sidor, särskilt s. I-5195), punkt 102.

(33) - Beslut av förstainstansrättens ordförande av den 6 december 1996 i mål T-155/96 R, Villa de Maguncia mot kommissionen (REG 1996, s. II-1655), punkt 22.

(34) - Domen i målet kommissionen mot Belgien, ovan i fotnot 20, punkt 14.

(35) - Dom av den 21 mars 1990 i mål C-142/87, Belgien mot kommissionen (REG 1990, s. I-595; svensk specialutgåva, volym 10), och av den 24 februari 1987 i mål 310/85, Deufil mot kommissionen (REG 1987, s. 901).

(36) - Domarna i målen kommissionen mot Belgien, ovan i fotnot 20, punkt 16, kommissionen mot Tyskland, ovan i fotnot 23, punkt 9, och kommissionen mot Grekland, ovan i fotnot 20, punkt 18, dom av den 4 april 1995 i mål C-348/93, kommissionen mot Italien (REG 1995, s. I-673), punkt 17, av den 23 februari 1995 i mål C-349/93, kommissionen mot Italien (REG 1995, s. I-343), och av den 4 april 1995 i mål C-350/93, kommissionen mot Italien (REG 1995, s. I-699), punkt 16.