PERSONALDOMSTOLENS DOM

(ensamdomare)

den 14 december 2010

Mål F-1/10

Luigi Marcuccio

mot

Europeiska kommissionen

“Personalmål – Tjänstemän – Social trygghet – Sjukförsäkring – Ansökan om ersättning för sjukvårdskostnader – Rättsakt som går någon emot föreligger ej – Avvisning – Bristande motivering”

Saken: Talan väckt med stöd av artikel 270 FEUF, som är tillämplig på Euratomfördraget i kraft av artikel 106a i det sistnämnda fördraget, genom vilken Luigi Marcuccio bland annat har yrkat, i första hand att kommissionens beslut genom vilka kommissionen dels avslagit sökandens två ansökningar av den 25 december 2008 om ersättning för vissa sjukvårdskostnader till normal taxa, dels sökandens ansökan av den 27 december 2008 om ”kompletterande” ersättning – det vill säga med 100 procent – av samma sjukvårdskostnader ska ogiltigförklaras, i andra hand att kommissionens beslut av den 21 september 2008 att avslå sökandens klagomål mot nämnda beslut ska ogiltigförklaras, i tredje hand att kommissionen ska förpliktas att ersätta sökanden för 100 procent av nämnda sjukvårdskostnader med ett belopp om 2 519,08 euro eller det lägre belopp som personaldomstolen finner skäligt, jämte ränta med 10 procent per år med årlig kapitalisering, och i fjärde hand att kommissionen ska förpliktas att utan dröjsmål till sökanden betala mellanskillnaden mellan de belopp som sökanden erlagt för sjukvårdskostnader under perioden den 1 december 2000–30 november 2008 och de belopp som han hittills erhållit som ersättning härför från det gemensamma sjukförsäkringssystemet, eller det belopp som personaldomstolen finner skäligt, jämte ränta på ovannämnda mellanskillnad eller på det belopp son personaldomstolen finner skäligt med tio procent per år med årlig kapitalisering.

Avgörande: De tysta beslut genom vilka kommissionen avslagit sökandens ansökningar av den 25 december 2008 om ersättning för vissa sjukvårdskostnader till normal taxa ogiltigförklaras. Talan ogillas i övrigt. Vardera parten ska bära sina rättegångskostnader.

Sammanfattning

1. Tjänstemän – Talan – Rättsakt som går någon emot – Begrepp – Skrivelse från institutionen genom vilken den berörde informeras om att institutionen har för avsikt att undersöka dennes ansökan – Omfattas inte

(Tjänsteföreskrifterna, artiklarna 73, 90 och 91)

2. Förfarande – Invändning om litispendens

3. Tjänstemän – Beslut som går någon emot – Motiveringsskyldighet

(Tjänsteföreskrifterna, artikel 25 andra stycket)

1. En rättsakt som går någon emot är en rättsakt som har sådana bindande rättsverkningar som direkt och omedelbart kan påverka en tjänstemans intressen, genom att klart förändra dennes rättsliga ställning. En sådan rättsakt ska ha antagits av behörig myndighet och innehålla myndighetens slutliga ställningstagande. Ett svar från institutionen som innebär att den berörde upplyses om att dennes ansökan ska undersökas utgör således inte en rättsakt som går någon emot. Upplysningar som lämnas av avräkningskontoret inom det gemensamma sjukförsäkringssystemet beträffande en ansökan om ersättning för sjukvårdskostnader, av vilka det framgår att ett beslut kommer att fattas senare, uppfyller inte heller definitionen av en rättsakt som går någon emot.

(se punkterna 46 och 47)

Hänvisning till

Förstainstansrätten: 1 oktober 1991, Coussios mot kommissionen, T-38/91, REG 1991, s. II-763, punkt 31; 16 mars 1993, Blackman mot parlamentet, T-33/89 och T-74/89, REG 1993, s. II-249, punkterna 27, 29 och 30; 30 juni 1993, Devillez m.fl. mot parlamentet, T-46/90, REG 1993, s. II-699, punkterna 13 och 14; 17 mars 1998, Carraro mot kommissionen, T-183/95, REGP 1998, s. I-A-123 och II-329, punkterna 19–22; 21 juli 1998, Mellett mot domstolen, T-66/96 och T-221/97, REGP 1998, s. I-A-449 och II-1305, punkt 83

Personaldomstolen: 28 juni 2006, Grünheid mot kommissionen, F-101/05, REGP 2006, s. I-A-1-55 och II-A-1-199, punkt 33, och där angiven rättspraxis; 29 november 2007, Pimlott mot Europol, F-52/06, REGP 2007, s. I-A-1-395 och II-A-1-2197, punkt 50; 10 mars 2009, Giaprakis mot Regionkommittén, F-106/07, REGP s. I-A-1-253 och II-A-1-231, punkt 43

2. En talan, som väcks av samma sökande som tidigare väckt talan mot samma institutions beslut om att hans åkommor inte ska anses som allvarliga sjukdomar och till stöd för vilken samma grunder har åberopats, strider mot regeln om litispendens och ska således avvisas.

(se punkterna 53 och 54)

Hänvisning till

Domstolen: 17 maj 1973, Perinciolo mot rådet, 58/72 och 75/72, REG 1973, s. 511, punkterna 3–5; 19 september 1985, Hoogovens Groep mot kommissionen, 172/83 och 226/83, REG 1985, s. 2831, punkt 9

Förstainstansrätten: 14 juni 2007, Landtag Schleswig-Holstein mot kommissionen, T-68/07, ej publicerat i rättsfallssamlingen, punkt 16

Personaldomstolen: 25 januari 2008, Duyster mot kommissionen, F-80/06, REGP 2008, s. I-A-1-7 och II-A-1-15, punkt 52

3. Det är endast om det angripna beslutet innehåller i vart fall en inledande motivering innan talan väcks som institutionen får tillhandahålla ytterligare upplysningar under rättegången och därigenom uppfylla sin motiveringsskyldighet. Denna möjlighet föreligger inte när det är fråga om ett tyst beslut om avslag på en ansökan om ersättning för sjukvårdskostnader som är knutna till en yrkessjukdom, vilket beslut helt saknar motivering.

(se punkt 65)

Hänvisning till

Förstainstansrätten: 20 september 1990, Hanning mot parlamentet, T-37/89, REG 1990, s. II-463, punkterna 41 och 44