SV Europeiska unionens officiella tidning C 59/3

Överklagande ingett den 14 november 2015 av National Iranian Oil Company PTE Ltd (NIOC) m.fl. av den dom som tribunalen (sjunde avdelningen) meddelade den 4 september 2015 i mål T-577/12, NIOC m.fl. mot Europeiska unionens råd

(Mål C-595/15 P)

(2016/C 059/03)

Rättegångsspråk: franska

Parter

Klagande:

National Iranian Oil Company PTE Ltd (NIOC), National Iranian Oil Company International Affairs Ltd (NIOC International Affairs), Iran Fuel Conservation Organization (IFCO), Karoon Oil & Gas Production Co., Petroleum Engineering & Development Co. (PEDEC), Khazar Exploration and Production Co. (KEPCO), National Iranian Drilling Co. (NIDC), South Zagros Oil & Gas Production Co., Maroun Oil & Gas Co., Masjed-Soleyman Oil & Gas Co. (MOGC), Gachsaran Oil & Gas Co., Aghajari Oil & Gas Production Co. (AOGPC), Arvandan Oil & Gas Co. (AOGC), West Oil & Gas Production Co., East Oil & Gas Production Co. (EOGPC), Iranian Oil Terminals Co. (IOTC), Pars Special Economic Energy Zone (PSEEZ) (ombud: advokat J.-M. Thouvenin)

Övrig part i målet:

Europeiska unionens råd

Klagandenas yrkanden

Klagandena yrkar att domstolen ska

— upphäva den dom som Europeiska unionens tribunal (sjunde avdelningen) meddelade den 4 september 2015 i mål T-577/12,

— bifalla de yrkanden som klagandena framställt vid Europeiska unionens tribunal, och

— förplikta motparten att ersätta rättegångskostnaderna, såväl vid tribunalen som vid domstolen.

Grunder och huvudargument

1. Som första ogiltighetsgrund gör klagandena gällande att tribunalen i punkt 44 i den överklagade domen gjorde en felaktig rättstillämpning genom att slå fast att rådets genomförandeförordning (EU) nr 945/2012 av den 15 oktober 2012, (1) varvid hänvisas till artikel 46.2 i förordning (EU) nr 267/2012, (2) ska förstås som att det klart anges att den rättsliga grunden är nämnda artikel 46.2.

2. Som andra grund gör klagandena gällande att tribunalen gjorde en felaktig rättstillämpning i punkterna 55-57 i den överklagade domen. Dessa punkter sammanfattas i följande påstående: ”det följer inte av artikel 215.2 att individuella restriktiva åtgärder mot fysiska eller juridiska personer, grupper eller icke-statliga enheter ska vidtas enligt förfarandet i artikel 215.1 FEUF”. Artikel 215.1 FEUF är den enda bestämmelsen i EUF-fördraget som avser restriktiva åtgärder, och därav framgår klart och tydligt att det förfarande som ska tillämpas för dylika åtgärder är det som föreskrivs däri, och det föreskrivs inte något annat förfarande. Vidare är artikel 291 FEUF inte förenlig med artikel 215.2 FEUF. I andra hand görs det gällande att artikel 291.2 FEUF inte kan anses ge rådet en rättslig grund som kompletterar den som anges i artikel 215.2 FEUF för att vidta restriktiva åtgärder. I tredje hand görs det gällande att även om det antas att artikel 291.2 FEUF kan anses ge rådet en rättslig grund som kompletterar den som utgörs av artikel 215.2 FEUF för att vidta restriktiva åtgärder, är det ändå så att det i förevarande mål var olagligt att tillämpa denna rättsliga grund.

3. Den tredje grunden görs gällande alternativt, för det fall det anses vara rättslig möjligt att tillämpa artikel 291.2 FEUF som grund för att vidta individuella restriktiva åtgärder inom ramen för en politik om restriktiva åtgärder som ursprungligen grundades på artikel 215 FEUF. Klagandena har i denna tredje grund gjort gällande att tribunalen gjorde en felaktig rättstillämpning genom att i punkterna 75-83 i den överklagade domen slå fast att Europeiska unionens råd, för att använda terminologin i artikel 291.2 FEUF, har ”vederbörligen” motiverat tillämpningen av detta undantagsförfarande, vilket var det enda som fanns tillgängligt i förevarande fall. För det första krävs det att motiveringen är uttrycklig. För det andra, även om det antas att det är tillräckligt med en underförstådd motivering, är detta krav inte uppfyllt i förevarande fall, eftersom tribunalen gjorde en felaktig tolkning av de aktuella bestämmelserna.

4. Den fjärde grunden görs gällande alternativt, för det fall det anses vara rättslig möjligt att tillämpa artikel 291.2 FEUF som grund för att vidta individuella restriktiva åtgärder inom ramen för en politik om restriktiva åtgärder som grundades på artikel 215 FEUF. Klagandena har i denna fjärde grund gjort gällande att tribunalen gjorde en felaktig rättstillämpning genom att i punkt 87 i den överklagade domen slå fast att artikel 46.2 i förordning nr 267/2012 ”reserverar för rådet befogenheten att verkställa bestämmelserna i artikel 23.2 och 23.3 i förordningen”, vilket skulle vara tillräckligt för att uppfylla motiveringsskyldigheten rörande den rättsliga grunden för denna bestämmelse, vilken skulle vara artikel 291.2 FEUF. Klagandena anser att det är genom denna juridiskt felaktiga tolkning av artikel 46.2 i förordning nr 267/2012 som tribunalen kommit fram till denna slutsats.

5. Den femte grunden görs gällande alternativt, för det fall det anses vara rättslig möjligt att tillämpa artikel 291.2 FEUF som grund för att vidta individuella restriktiva åtgärder inom ramen för en politik om restriktiva åtgärder som grundades på artikel 215 FEUF. Klagandena har i denna femte grund gjort gällande att tribunalen gjorde en felaktig rättstillämpning, i punkterna 86-88 i den överklagade domen, genom att anse att motiveringsskyldigheten avseende unionsrättsakter inte ålägger rådet att uttryckligen ange att förordning nr 267/2012 grundades på artikel 291.2 FEUF, vad avser den rättsliga grunden för artikel 46.2 i förordning nr 267/2012.

6. Som sjätte grund gör klagandena gällande att tribunalen gjorde en felaktig rättstillämpning genom att i punkterna 100 och 103, och även i punkterna 108 och 110, slå fast att prövningen av om unionen, då den vidtar restriktiva åtgärder, iakttagit rättssäkerhetsprincipen och principen om lagens förutsebarhet (vilka ger vid handen att åtgärderna ska vara klara och precisa) ska göras utifrån regler i rättspraxis om att unionsrättsakter ska tolkas på ett enhetligt sätt; dessa regler innebär att dessa unionsrättsakter ska tolkas och tillämpas mot bakgrund av de språkversioner som finns på andra officiella språk.

7. Som sjunde grund gör klagandena gällande att tribunalen i punkt 134 i den överklagade domen gjorde en felaktig rättstillämpning genom att slå fast att artikel 23.2 d i förordning nr 267/2012 (det omtvistade kriteriet) är förenlig med rättsstatsprinciperna och mer allmänt med unionsrätten, eftersom det vore ”varken godtyckligt eller diskretionärt”, och, i punkt 140 i den överklagade domen, att ”det omtvistade kriteriet begränsar rådets utrymme för skönsmässig bedömning genom att införa objektiva kriterier, samt garanterar den grad av förutsebarhet som krävs enligt unionsrätten”. Klagandena gör i denna del gällande att tribunalen gjorde en felaktig rättstillämpning genom att tolka det omtvistade kriteriet med hänvisning till domen av den 13 mars 2012 i mål C-380/09 P, Melli Bank mot rådet.

8. Som åttonde grund görs det alternativt gällande att även om det antas att begreppet association ska tolkas på det sätt som gjorts av tribunalen, så ska det slås fast att tribunalen tillämpade nämnda begrepp på ett felaktigt sätt i förevarande mål.

(1) Rådets genomförandeförordning (EU) nr 945/2012 av den 15 oktober 2012 om genomförande av förordning (EU) nr 267/2012 om restriktiva åtgärder mot Iran (EUT L 282, s. 16).

(2) Rådets förordning (EU) nr 267/2012 av den 23 mars 2012 om restriktiva åtgärder mot Iran och om upphävande av förordning (EU) nr 961/2010 (EUT L 88, s. 1).