ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
Direktiv 96/61 om samordnade åtgärder för att förebygga och begränsa föroreningar – i dess lydelse enligt rådets förordning nr 166/2006 och tolkad mot bakgrund av effektivitetsprincipen och likvärdighetsprincipen samt artikel 6 i konventionen om tillgång till information, allmänhetens deltagande i beslutsprocesser och tillgång till rättslig prövning i miljöfrågor (Århuskonventionen) – utgör inte hinder för att en oberättigad vägran att ge den berörda allmänheten tillgång till ett sådant stadsplaneringsbeslut som anses innehålla relevant information i den mening som avses i bilaga V till direktivet under det administrativa förfarandet i första instans, kan rättas till under det administrativa förfarandet i andra instans, under förutsättning att det enligt nationell rätt är möjligt att rätta till jämförbara förfarandefel, som innebär avvikelse från nationell rätt, under det administrativa förfarandet i andra instans och att alla alternativ fortfarande är möjliga och att en rättelse i detta skede i förfarandet innebär att allmänheten fortfarande kan delta på ett meningsfullt sätt i beslutsförfarandet.

(se punkterna 79 och 86–91 samt punkt 2 i domslutet)
Nämnda rättigheter skulle emellertid inte kunna behållas om de medlemsstater som är parter till konventionen var fria att utforma sina nationella regler och de bestämmelser som reglerar utnämning eller utstationering av deras lärare vid en Europaskola på ett sätt som skulle frånta dessa lärare deras rättigheter under den tid som utnämningen eller utstationeringen avser.

Artikel 12.4 a sista meningen i konventionen med stadga för Europaskolorna ska tolkas så, att den förpliktar de medlemsstater som är parter till denna konvention att se till att de lärare som är utstationerade eller utnämnda vid Europaskolorna – under den tid som utstationeringen eller utnämningen varar – åtnjuter samma rättigheter i fråga om karriärutveckling och pension som dem som är tillämpliga på deras nationella motsvarigheter enligt deras ursprungsmedlemsstats regler.

Förenade konungariket Storbritannien och Nordirland har gjort en felaktig tillämpning av artiklarna 12.4 a och 25.1 i konventionen med stadga för Europaskolorna genom att utesluta de engelska och walesiska lärare som är utnämnda eller utstationerade vid Europaskolorna, under den tid som utnämningen eller utstationeringen varar, från tillträde till mer fördelaktiga löneskalor, bland annat ”threshold pay”, ”excellent teacher system” och ”advanced skills teachers” och tillträde till andra i ”School Teachers Pay and Conditions Document” (STPCD) föreskrivna tilläggsbetalningar, såsom ”teaching and learning responsibility payments”.

Tillträdet till mer fördelaktiga löneskalor, såsom ”post-threshold pay scale” och de löneskalor som tillämpas på ”excellent teachers” och ”advanced skills teachers”, samt åtnjutandet av andra tilläggsbetalningar, såsom ”teaching and learning responsibility payments”, som föreskrivs i STPCD, utgör nämligen rättigheter i fråga om befordring, i den mening som avses i artikel 12.4 a sista meningen i konventionen, vilka Förenade kungariket måste säkerställa att de lärare som England och Wales har utnämnt eller utstationerat vid Europaskolorna omfattas av. Eftersom tillträdet till dessa löneskalor och betalningar har en direkt påverkan på storleken på den pension som dessa lärare kan kräva, utgör dessa också en rättighet i fråga om pension som garanteras enligt nationella regler i den mening som avses i den bestämmelsen.

Slutligen har frysningen av lönerna för de engelska och walesiska lärare som är utnämnda eller utstationerade vid Europaskolorna gjort att unionen – enligt artikel 25.2 i konventionen, jämförd med artikel 49 i stadgan för den utstationerade personalen – har varit tvungen att betala ett högre europeiskt tillägg till dessa lärare, vilket har orsakat en ökning av unionens årliga bidrag till skolornas budget. I den mån som en korrekt tolkning och en korrekt tillämpning av Förenade kungariket av artikel 12.4 a sista meningen i konventionen skulle ha lett till att denna medlemsstat bidrog i större utsträckning till Europaskolornas budget, finns det ett åtminstone indirekt samband mellan åsidosättandet av artikel 12.4 a i konventionen och den skyldighet som åligger medlemsstaterna enligt artikel 25.1 i konventionen.

(se punkterna 91, 92, 94 och 95 samt punkt 2 i domslutet)
Nyckelord

Sammanfattning



Nyckelord

Gemensamma tulltaxan – Tull – Gemenskapens tullkvoter

(Rådets förordning nr 2658/87, bilaga I; kommissionens förordningar nr 1864/2004 och nr 1719/2005)

Sammanfattning

Det specifika tullbeloppet på 222 euro per 100 kg avrunnen nettovikt som är tillämpligt enligt kommissionens förordning (EG) nr 1719/2005 om ändring av bilaga I till rådets förordning (EEG) nr 2658/87 om tulltaxe- och statistiknomenklaturen och om Gemensamma tulltaxan, och som uppbärs vid import av konserverad svamp tillhörande släktet Agaricus som omfattas av undernummer 2003 10 30 i Kombinerade nomenklaturen som återfinns i nämnda bilaga, utanför den tullkvot som öppnats genom kommissionens förordning (EG) nr 1864/2004 om öppnande och förvaltning av tullkvoter för konserverad svamp som importeras från tredjeland, i dess lydelse enligt kommissionens förordning (EG) nr 1995/2005, är giltigt med hänsyn till proportionalitetsprincipen.

Vid prövningen av giltigheten av det specifika tullbeloppet, som eftersträvar mål såväl inom den gemensamma handelspolitiken som inom den gemensamma jordbrukspolitiken, måste domstolen avgöra om det utgör en åtgärd som är uppenbart oproportionerlig för att uppnå de mål som eftersträvas. Med hänsyn till den ofrånkomliga komplexiteten av fastställandet, under förhandlingarna vid WTO, av vid vilken nivå en specifik tull gör att sådan import blir ekonomiskt ofördelaktig, kan det inte påstås att de behöriga unionsinstitutionerna överskred gränserna för sitt stora utrymme för skönsmässig bedömning på området när unionens maximala tullbelopp fastställdes till 222 euro per 100 kg avrunnen nettovikt. Detta belopp kan således inte anses vara uppenbart oproportionerligt. Den omständigheten, att effekten av det omstridda specifika tullbeloppet blev att det blev omöjligt att uppnå ekonomisk vinst vid import utanför tullkvoterna, kan inte heller innebära att detta belopp är uppenbart oproportionerligt i förhållande till det eftersträvade målet. Enligt principen om mest gynnad nationsbehandling i artikel 1 i GATT 1994 är det nämligen inte tillåtet att fastställa en specifik tull till en nivå som skiljer sig åt för varje medlem i WTO. Argumentet att det omstridda specifika tullbeloppet förhindrar försäljning av svamp från tredjeländer inom unionen med beaktande av produktionskostnaderna för svamp kan således inte anses visa att unionslagstiftaren har överskridit sitt stora utrymme för skönsmässig bedömning då denna fastställde det specifika tullbeloppet till 222 euro per 100 kg avrunnen nettovikt, vilket tillämpas på import utanför tullkvoterna från samtliga av WTO:s medlemsstater.

(se punkterna 27, 31–35 och domslutet)
4

I artikel 2 i direktivet föreskrivs följande: ”1. Detta direktiv skall tillämpas på tjänstepensionsinstitut.... 2. Detta direktiv skall inte tillämpas på a) institut som förvaltar sociala trygghetssystem som omfattas av [rådets] förordning (EEG) nr 1408/71 av den 14 juni 1971 om tillämpningen av systemen för social trygghet när anställda, egenföretagare eller deras familjemedlemmar flyttar inom gemenskapen (EGT L 149, s. 2; svensk specialutgåva, område 5, volym 1, s. 57)] och [rådets] förordning (EEG) nr 574/72 [av den om tillämpningen av förordning (EEG) nr 1408/71 (EGT L 74, s. 1; svensk specialutgåva, område 5, volym 1, s. 106)], b) institut som omfattas av [rådets första] direktiv 73/239/EEG [av den 24 juli 1973 om samordning av lagar och andra författningar angående rätten att etablera och driva verksamhet med annan direkt försäkring än livförsäkring (EGT L 228, s. 3; svensk specialutgåva, område 6, volym 1, s. 146)], [rådets] direktiv 85/611/EEG [av den om samordning av lagar och andra författningar som avser företag för kollektiva försäkringar i överlåtbara värdepapper (fondföretag) (EGT L 375, s. 3; svensk specialutgåva, område 6, volym 2, s. 116)], [rådets] direktiv 93/22/EEG [av den om investeringstjänster inom värdepappersområdet (EGT L 141, s. 27; svensk specialutgåva, område 6, volym 4, s. 83)], [Europaparlamentets och rådets] direktiv 2000/12/EG [av den om rätten att starta och driva verksamhet i kreditinstitut (EGT L 126, s. 1)] och [Europaparlamentets och rådets] direktiv 2002/83/EG [av den om livförsäkring (EGT L 345, s. 1)] c) institut vars verksamhet bygger på fördelningsprincipen (’pay as you go’), d) institut där det uppdragsgivande företagets anställda inte har någon laglig rätt till förmåner och där det uppdragsgivande företaget när som helst kan lösa in tillgångarna och inte nödvändigtvis fullgöra sina skyldigheter att utbetala pensionsförmåner, e) företag som gör bokföringsmässiga avsättningar för att kunna betala ut pensionsförmåner till sina anställda.”
19

År 1994 bildade APSA ett samriskföretag med bolaget Merck Inc. of the United States. Mérieux UK blev ett brittiskt dotterbolag till samriskföretaget. Efter en ändring av bolagets firma heter det numera Aventis Pasteur MSD (nedan kallat APMSD).
8

I Italien regleras all offentlig upphandling av byggentreprenader, tjänster och varor genom lagstiftningsdekret nr 163/2006 om inrättande av lag om offentlig upphandling av byggentreprenader, tjänster och varor till genomförande av direktiven 2004/17/EG och 2004/18/EG (Codice dei contratti pubblici relativi a lavori, servizi e forniture in attuazione delle direttive 2004/17/CE e 2004/18/CE) av den 12 april 2006 (ordinarie tillägg till GURI nr 100 av den 2 maj 2006) (nedan kallat lagstiftningsdekret nr 163/2006). I artikel 34 i nämnda lagstiftningsdekret, som har rubriken ”Enheter som kan tilldelas offentliga kontrakt”, i dess lydelse enligt lagstiftningsdekret nr 113 av den 31 juli 2007, föreskrivs i punkt 1 följande: ”1. Utan att det påverkar tillämpningen av uttryckligen föreskrivna begränsningar ska följande enheter ha rätt att delta i förfaranden vid offentlig upphandling: … b) konsortier av produktions- och arbetskooperativ … samt konsortier av hantverkare, c) fasta konsortier, upprättade bland annat som konsortier..., mellan enskilda entreprenörer (inklusive hantverkare), handelsföretag eller produktions- eller arbetskooperativ i enlighet med artikel 36, …, … f) enheter som ingår i en europeisk ekonomisk intressegruppering (EEIG) …, f bis) näringsidkare … som är etablerade i andra medlemsstater och har bildats i enlighet med den tillämpliga lagstiftningen i den berörda medlemsstaten.”
7

Regionen Sardiniens lag nr 4 av den 11 maj 2006, med bestämmelser om intäkter, om ny fastställelse av utgifter, om socialpolitik och utvecklingspolitik, i dess lydelse enligt artikel 3.3 i regionen Sardiniens lag nr 2 av den 29 maj 2007, med bestämmelser om upprättande av regionens årliga och fleråriga budget – 2007 års finanslag (nedan kallad regional lag nr 4/2006), innehåller en artikel 4 med rubriken ”Regional avgift som gäller för ankomster med luftfartyg och fritidsbåtar som sker för turiständamål” och har följande lydelse: ”1. En regional avgift ska från och med år 2006 tas ut på ankomster med luftfartyg och fritidsbåtar som sker för turiständamål. 2. Följande transaktioner ska underkastas denna avgift: a) Ankomster till flygplatser i regionen med luftfartyg i allmän flygtrafik, i den mening som avses i artikel 743 och följande artiklar i lagen om sjö- och luftfart, avsedda för privat persontransport under perioden från den 1 juli till den 30 september. b) Ankomster till hamnar, kajer och ankringsplatser i regionen och i ankringsområden i territorialhavet utmed Sardiniens kust med sådana fritidsbåtar som avses i lagstiftningsdekret nr 171 av den 18 juli 2005 (lagen om fritidsbåtar) och i vart fall båtar som används för fritidsändamål och som är längre än 14 meter, mätt enligt de harmoniserade normerna EN/ISO/DIS 8666, enligt artikel 3 b i det nämnda lagstiftningsdekretet, under perioden den 1 juli till den 30 september. 3. Avgiftsskyldiga är fysiska och juridiska personer med skatterättsligt hemvist utanför regionen och som ansvarar för driften av luftfartyget, i den mening som avses i artikel 874 och följande artiklar i lagen om sjö- och luftfart, eller som ansvarar för driften av fritidsbåten, i den mening som avses i artikel 265 och följande artiklar i lagen om sjö- och luftfart. 4. Den regionala avgift som avses i punkt 2 a ska betalas för varje ankomst till regionen, medan den avgift som avses i punkt 2 b ska betalas en gång varje år. … 6. Följande subjekt ska vara undantagna från avgiften: a) Fartyg som kommer till Sardinien för att delta i tävlingsregattor, i träffar för historiska fartyg eller träffar där samtliga fartyg är av samma slag och modell samt i segeluppvisningar, även sådana som inte är tävlingar, om arrangörerna i förväg har anmält evenemanget i fråga till sjöfartsmyndigheten. ARASE (Agenzia della Regione autonoma della Sardegna per le entrate) ska underrättas om att anmälan har gjorts innan ankring sker. b) Fritidsbåtar som uppehåller sig hela året i regionens hamnanläggningar. c) Uppehåll vid tekniska problem, under den tid som är nödvändig. Villkoren för att bevilja undantag från avgiftsplikt meddelas genom särskilt beslut av ARASE. 7. Avgiften ska betalas a) vid ankomsten, såvitt gäller luftfartyg som avses i punkt 2 a, b) inom 24 timmar från ankomsten av fritidsbåtar till hamnar, kajer, ankringsplatser och ankringsområden utmed Sardiniens kust, enligt de närmare villkor som fastställs av ARASE. …”
3

I artikel 5.1–5.3 i direktiv 89/104 föreskrivs följande: ”1. Det registrerade varumärket ger innehavaren en ensamrätt. Innehavaren har rätt att förhindra tredje man, som inte har hans tillstånd, att i näringsverksamhet använda a) tecken som är identiska med varumärket med avseende på de varor och tjänster som är identiska med dem för vilka varumärket är registrerat, b) tecken som på grund av sin identitet eller likhet med varumärket och identiteten eller likheten hos de varor och tjänster som täcks av varumärket och tecknet kan leda till förväxling hos allmänheten, inbegripet risken för association mellan tecknet och varumärket. 2. En medlemsstat kan också besluta att innehavaren skall ha rätt att förhindra tredje man, som inte har hans tillstånd, från att i näringsverksamhet använda ett tecken som är identiskt med eller liknar varumärket med avseende på varor och tjänster av annan art än dem för vilka varumärket är registrerat, om detta är känt i den medlemsstaten och om användningen av tecknet utan skälig anledning drar otillbörlig fördel av eller är till förfång för varumärkets särskiljningsförmåga eller renommé. 3. Bl.a. kan följande förbjudas enligt punkterna 1 och 2: a) Att anbringa tecknet på varor eller deras förpackning. b) Att utbjuda varor till försäljning, marknadsföra dem eller lagra dem för dessa ändamål eller utbjuda eller tillhandahålla tjänster under tecknet. c) Att importera eller exportera varor under tecknet. d) Att använda tecknet på affärshandlingar och i reklam.”
3)

Om fråga 1 punkterna a, b och c ska besvaras nekande: Ska artikel 13 B c i … sjätte direktiv[et] … tolkas så att den vederlagsbetingade överföringen av avtal om återförsäkring av livförsäkring ska anses utgöra en leverans av varor och att det vid tillämpningen av artikel 13 B c i … sjätte direktiv[et] … inte har någon betydelse om den plats där den från skatteplikt undantagna verksamheten bedrivs ligger i den medlemsstat där leveransen äger rum eller om den ligger i en annan medlemsstat?”
4

Artikel 3 i förordning nr 3665/87 har följande lydelse: ”1. Med exportdag avses den dag då tullmyndigheten tar emot den exportdeklaration i vilken det anges att en bidragsansökan kommer att lämnas in. 2. Dagen för mottagandet av exportdeklarationen skall vara avgörande för a) bidragssatsen, om bidraget inte har fastställts i förväg, b) ändringar av bidragssatsen, om bidraget har fastställts i förväg. 3. Alla handlingar som har samma rättsverkan som ett mottagande av en exportdeklaration skall jämställas med ett sådant mottagande. 4 Exportdagen skall vara avgörande när den exporterade produktens kvantitet, slag och egenskaper fastställs. 5. Det dokument som används vid exporten för att styrka att produkterna berättigar till bidrag måste innehålla all information som är nödvändig för att beräkna bidragsbeloppet, särskilt: a) en beskrivning av produkterna enligt bidragsnomenklaturen, b) uppgifter om produkternas nettovikt, eller, i förekommande fall, kvantiteten uttryckt i den måttenhet som skall användas vid beräkningen av bidraget. … 6. När detta mottagande eller likvärdig handling skett skall produkterna ställas under tullkontroll till dess att de lämnar gemenskapens tullområde.”
142

Enligt API kom förstainstansrätten felaktigt fram till att tillgång till kommissionens inlagor skulle riskera att utsätta dess tjänstemän – och inte ombuden för övriga parter i förfarandet – för yttre ”kritik och invändningar”. Till skillnad från vad som följer av punkt 80 i den överklagade domen har kommissionen under alla förhållanden ingen rätt att tillvarata sina intressen ”fritt från all yttre påverkan”. Vidare har förstainstansrätten bortsett från vikten av att det enligt andra rättssystem ges tillgång, under hela förfarandet, till inlagor som lämnats vid domstolar. Slutligen hänvisade förstainstansrätten felaktigt till kravet på att skydda den ändamålsenliga verkan av ett eventuellt beslut från domstolen att hålla förhandlingen inom stängda dörrar
2

Begäran har framställts i ett mål mellan å ena sidan HSBC Holdings plc (nedan kallat HSBC) samt Vidacos Nominees Ltd och å andra sidan Commissioners for Her Majesty’s Revenue and Customs (de brittiska skattemyndigheterna) och avser uttag av en skatt som betecknas som ”stamp duty reserve tax” (nedan kallad SDRT), med tillämpning av section 96 i 1986 års finanslag (Finance Act 1986) (nedan kallad 1986 års finanslag).
46

Som generaladvokaten har anfört i punkt 54 i sitt förslag till avgörande, förefaller det under alla omständigheter uteslutet att kunna konstatera att de grekiska myndigheterna har utvecklat en administrativ praxis som uppvisar en viss grad av varaktighet och allmängiltighet, eftersom de bevis som kommissionen har åberopat till stöd för denna anmärkning avser konstateranden som gjordes under år 2006 och inte en längre period under vilken det har utvecklats en sådan praxis.
125

Mot bakgrund av det ovan anförda ska den hänskjutande domstolens andra fråga besvaras enligt följande. Förordning nr 1347/2001 ska tolkas så, att den inte påverkar giltigheten och möjligheten att, på ett sätt som motsvarar ett av de fall som avses i artikel 13 i förordning nr 2081/92, använda befintliga varumärken tillhörande tredje man som innehåller ordet Bavaria, vilka har registrerats i god tro före den dag då ansökan om registrering av den skyddade geografiska beteckningen Bayerisches Bier gavs in, under förutsättning att dessa varumärken inte omfattas av de skäl för att ogiltigförklara eller upphäva varumärkesregistreringen som föreskrivs i artiklarna 3.1 c och g samt 12.2 b i första direktivet 89/104.
12

I artikel 6 anges principerna avseende uppgifternas kvalitet. I artikel 6.1 e föreskrivs med avseende på uppgifternas lagring att medlemsstaterna ska föreskriva att personuppgifter ska ”förvaras på ett sätt som förhindrar identifiering av den registrerade under en längre tid än vad som är nödvändigt för de ändamål för vilka uppgifterna samlades in eller för vilka de senare behandlades. Medlemsstaterna skall vidta lämpliga skyddsåtgärder för de personuppgifter som lagras under längre perioder för historiska, statistiska eller vetenskapliga ändamål”.
3

I artikel 17 i direktivet föreskrivs följande: ”1. Medlemsstaterna skall vidta de åtgärder som behövs för att se till att handelsagenten efter det att agenturavtalet upphört att gälla får ersättning i överensstämmelse med punkt 2 eller får skadestånd i överensstämmelse med punkt 3. a) Handelsagenten skall ha rätt till gottgörelse, om och i den mån som — han har skaffat huvudmannen nya kunder eller i betydande omfattning har ökat affärsvolymen med befintliga kunder och affärerna med dessa kunder fortsätter att ge huvudmannen ansenliga fördelar, och — betalningen av denna gottgörelse är rimlig med hänsyn till samtliga omständigheter och då särskilt handelsagentens förlust av provision på affärer med dessa kunder. Medlemsstaterna kan föreskriva, att dessa omständigheter även skall innefatta tillämpningen av en konkurrensklausul i den bemärkelse som avses i artikel 20. b) Gottgörelsens storlek får inte överskrida ett belopp motsvarande en årlig ersättning beräknad med utgångspunkt från handelsagentens genomsnittliga årsersättning under de senaste fem åren. Om avtalet ingåtts inom de senaste fem åren, beräknas gottgörelsen med utgångspunkt från genomsnittsersättningen under perioden i fråga. c) Beviljandet av sådan gottgörelse skall inte hindra handelsagenten från att kräva skadestånd. …”
11

I anmärkning 5 till kapitel 84 föreskrivs följande: ”B) Maskiner för automatisk databehandling kan förekomma i form av system som består av ett varierande antal separata enheter. Om inte annat anges i E nedan skall en enhet anses utgöra en del av ett komplett system om den uppfyller följande villkor: a) Den är av sådant slag som endast eller huvudsakligen används i en maskin för automatisk databehandling. b) Den kan anslutas till centralenheten antingen direkt eller via en eller flera andra enheter. c) Den kan ta emot eller leverera data i sådan form (kod eller signaler) som kan användas av systemet. C) Separata enheter av en maskin för automatisk databehandling skall klassificeras enligt nr 8471 i Kombinerade nomenklaturen [nedan kallat nummer 8471]. … E) Maskiner i vilka ingår en maskin för automatisk databehandling eller som arbetar i anslutning till en sådan maskin och som utför en specifik arbetsuppgift annan än databehandling skall klassificeras enligt de nummer som motsvarar deras respektive arbetsuppgifter eller, om detta inte är möjligt, enligt något slumpnummer.”
32

När det gäller bolag ska det påpekas att det är sätet i den mening som avses enligt artikel 58 i fördraget som, liksom nationaliteten när fråga är om fysiska personer, bestämmer anknytningen till en stats rättsordning. Om det accepterades att hemvistmedlemsstaten fritt kunde välja att tillämpa en annorlunda behandling uteslutande av det skälet att ett bolag har sitt säte i en annan medlemsstat, skulle detta innebära att innehållet i artikel 52 i fördraget inte längre fick någon verkan. Syftet med etableringsfriheten är sålunda att säkerställa en nationell behandling i den mottagande medlemsstaten genom ett förbud mot all diskriminering som grundar sig på var ett bolag har valt att förlägga sitt säte (se domarna i de ovannämnda målen Test Claimants in Class IV of the ACT Group Litigation, punkt 43, Denkavit Internationaal och Denkavit France, punkt 22, och dom av den 26 juni 2008 i mål C-284/06, Burda, REG 2008, s. I-4571, punkt 77).
16

Eftersom de andelar som A.T., tillika C-GmbH:s moderbolag, innehade i C-GmbH, efter överlåtelsen togs upp till marknadsvärdet i G-SA:s bokförings- respektive skattemässiga redovisning, sådant detta värde fastställts i överlåtelseavtalet, och inte till det bokförda värde som dittills tillämpats i A.T:s skattemässiga redovisning, beslutade Finanzamt med stöd av 23 § fjärde stycket första meningen och 20 § fjärde stycket första meningen UmwStG, och med stöd av en därtill hörande skrivelse från Bundesministerium der Finanzen (BMF – det federala finansministeriet), att vid 2000 års taxering för A.T. inte medge att A.T., beträffande de aktier i G-SA som det erhållit som vederlag, bibehöll de historiska, bokförda värdena på överlåtna andelar i C-GmbH. Finanzamt fann följaktligen att överföringstransaktionen var skattepliktig och beskattade därmed en kapitalvinst på överföringen motsvarande skillnaden mellan de initiala kostnaderna för förvärvet av andelar i C-GmbH och marknadsvärdet på dessa.