Domstolens dom (femte avdelningen) den 13 mars 2003. - Susanne Müller. - Begäran om förhandsavgörande: Unabhängiger Verwaltungssenat im Land Niederösterreich - Österrike. - Direktiv 2000/13/EG - Märkning och presentation av livsmedel - Minsta hållbarhetstid - Artikel 18. - Mål C-229/01.



Rättsfallssamling 2003 s. I-02587



Parter

Domskäl

Beslut om rättegångskostnader

Domslut



Parter

I mål C-229/01,

angående en begäran enligt artikel 234 EG, från Unabhängiger Verwaltungssenat im Land Niederösterreich (Österrike), att domstolen skall meddela ett förhandsavgörande i det vid den nationella domstolen anhängiga målet mot

Susanne Müller,

angående tolkningen av rådets direktiv 79/112/EEG av den 18 december 1978 om tillnärmning av medlemsstaternas lagstiftning om märkning, presentation och reklam i fråga om livsmedel (EGT L 33, 1979, s. 1; svensk specialutgåva, område 15, volym 2, s. 130) och av Europaparlamentets och rådets direktiv 2000/13/EG av den 20 mars 2000 om tillnärmning av medlemsstaternas lagstiftning om märkning och presentation av livsmedel samt om reklam för livsmedel (EGT L 109, s. 29),

meddelar

DOMSTOLEN

(femte avdelningen)

sammansatt av avdelningsordföranden M. Wathelet samt domarna D.A.O. Edward, P. Jann, S. von Bahr (referent) och A. Rosas,

generaladvokat: A. Tizzano,

justitiesekreterare: R. Grass,

med beaktande av de skriftliga yttranden som har inkommit från:

- Susanne Müller, genom P. Zöchbauer och C. Butter, Rechtsanwälte,

- Österrikes regering, genom H. Dossi, i egenskap av ombud,

- Europeiska gemenskapernas kommission, genom M. Shotter och H. Kreppel, båda i egenskap av ombud,

med hänsyn till referentens rapport,

och efter att den 10 oktober 2002 ha hört generaladvokatens förslag till avgörande,

följande

Dom

Domskäl

1 Unabhängiger Verwaltungssenat im Land Niederösterreich har, genom beslut av den 1 juni 2001 som inkom till domstolen den 11 juni samma år, i enlighet med artikel 234 EG ställt en fråga om tolkningen av rådets direktiv 79/112/EEG av den 18 december 1978 om tillnärmning av medlemsstaternas lagstiftning om märkning, presentation och reklam i fråga om livsmedel (EGT L 33, 1979, s. 1; svensk specialutgåva, område 15, volym 2, s. 130) och av Europaparlamentets och rådets direktiv 2000/13/EG av den 20 mars 2000 om tillnärmning av medlemsstaternas lagstiftning om märkning och presentation av livsmedel samt om reklam för livsmedel (EGT L 109, s. 29).

2 Frågan har uppkommit i ett förvaltningsrättsligt förfarande av straffrättslig karaktär mot Susanne Müller, som i första instans har befunnits skyldig till att, i strid med tillämpliga nationella bestämmelser, ha salufört ett livsmedel efter utgången av den minsta hållbarhetstiden för detta, utan att ha angivit på ett sätt som är tydligt och begripligt för alla att denna tid har överskridits.

Tillämpliga bestämmelser

De gemenskapsrättsliga bestämmelserna

Direktiv 79/112

3 Efter att flera ändringar av direktiv 79/112 hade gjorts, kodifierades direktivet i fråga genom direktiv 2000/13. Genom artikel 26.1 i det senare direktivet upphävdes direktiv 79/112. Direktiv 2000/13 trädde i kraft den 26 maj 2000. Bestämmelserna i artiklarna 3.1 och 15 i direktiv 79/112, som den nationella domstolen har hänvisat till, motsvaras av bestämmelserna i artikel 3.1 respektive i artikel 18 i direktiv 2000/13.

Direktiv 2000/13

4 I andra och tredje skälen i direktiv 2000/13 anges följande:

"2) Skillnader mellan medlemsstaternas lagar och andra författningar om märkning av livsmedel kan hämma den fria rörligheten av dessa varor och kan leda till ojämlika konkurrensvillkor.

3) Det är därför nödvändigt att närma dessa lagstiftningar till varandra för att bidra till att den inre marknaden fungerar smidigare."

5 Tionde skälet i det nämnda direktivet har följande lydelse:

"Med hänsyn till att detta direktiv är horisontellt var det från början inte möjligt att bland de obligatoriska märkningsanvisningarna ta med samtliga uppgifter som gäller för varje livsmedel och som måste framgå av den förteckning som i princip gäller för samtliga livsmedel; i ett senare steg bör gemenskapsbestämmelser antas som kompletterar de bestämmelser som redan finns."

6 Enligt artikel 1.3 a i direktiv 2000/13 avses med

"märkning: varje ord, uppgift, varumärke, märkesnamn, illustration eller symbol i samband med livsmedel som anbringas på förpackning, dokument, meddelande, etikett, ring eller hylsa som medföljer eller avser sådant livsmedel".

7 I artikel 3.1 i direktiv 2000/13 stadgas följande:

"Om något annat inte följer av artiklarna 4-17, är endast följande uppgifter obligatoriska vid märkning av livsmedel:

1) Det namn under vilket varan säljs.

2) Ingrediensförteckning.

3) Mängden av särskilda ingredienser eller kategorier av ingredienser i enlighet med bestämmelserna i artikel 7.

4) Nettokvantitet i fråga om färdigförpackade livsmedel.

5) Datum för minsta hållbarhetstid eller, när det gäller livsmedel som ur mikrobiologisk synpunkt är lättfördärvliga, datum för sista förbrukningsdag.

6) Speciella förvarings- eller användningsanvisningar.

7) Förpackarens eller tillverkarens namn eller firma samt adress eller uppgift om säljare som är etablerad inom gemenskapen.

...

8) Uppgift om den plats där livsmedlet är producerat eller varifrån det kommer i fall då underlåtenhet att lämna sådana uppgifter kan vilseleda konsumenten i fråga om livsmedlets rätta ursprung eller härkomst.

9) Bruksanvisning, om det utan en sådan skulle vara omöjligt att använda livsmedlet på rätt sätt.

10) För drycker som innehåller mer än 1,2 volymprocent alkohol, den verkliga alkoholhalten uttryckt i volym."

8 I artikel 18 i direktiv 2000/13 stadgas följande:

"1. Medlemsstater får inte förbjuda handel med livsmedel som följer reglerna i detta direktiv genom att tillämpa nationella icke harmoniserade bestämmelser för märkning och presentation av vissa livsmedel eller av livsmedel i allmänhet.

2. Punkt 1 gäller inte nationella icke harmoniserade bestämmelser som motiveras av att man vill

- skydda människors hälsa,

- förebygga oredlighet, såvida inte sådana bestämmelser kan befaras hindra tillämpningen av de definitioner och regler som fastställs genom detta direktiv,

- skydda industriella och kommersiella äganderätter, uppgifter om ursprung och registrerade ursprungbeteckningar samt att förebygga illojal konkurrens."

De österrikiska bestämmelserna

9 Enligt 10 § andra stycket i Lebensmittelkennzeichnungsverordnung 1993 (1993 års förordning om märkning av livsmedel, BGBl. 1993/72), senast ändrad genom en förordning som offentliggjordes år 1999 (BGBl. II 1999/462, nedan kallad LMKV) skall följande skyldighet uppfyllas i fråga om förpackade livsmedel:

"Om den minsta hållbarhetstiden har överskridits skall detta framgå på ett sätt som är tydligt och begripligt för alla."

10 Det följer av 74 § fjärde stycket punkt 2 i Lebensmittelgesetz 1975 (1975 års livsmedelslag, BGBl. 1975/86, ändrad år 1999, BGBl. I 1999/157, nedan kallad LMG) att åsidosättande av denna skyldighet utgör en överträdelse för vilken en sanktionsavgift kan påföras.

11 Den nationella domstolen har angivit att enligt Verwaltungsgerichtshof (förvaltningsdomstolen) innebär inte enbart det förhållandet att den minsta hållbarhetstiden för ett livsmedel anges att kraven i 10 § andra stycket LMKV är uppfyllda, och att det enligt den sistnämnda domstolen är nödvändigt att genom en ytterligare uppgift ange att den minsta hållbarhetstiden för detta livsmedel har överskridits, när så är fallet.

Tvisten vid den nationella domstolen och tolkningsfrågan

12 Susanne Müller befanns, i egenskap av företrädare för bolaget Spar Österreichische Warenhandels AG, ha gjort sig skyldig till att den 22 augusti 2000 ha utbjudit till försäljning och följaktligen salufört ölet Zwettler Kuenringer Festbock, ett förpackat livsmedel, utan att ange att den minsta hållbarhetstiden för detta öl hade löpt ut den 14 augusti 2000.

13 Genom ett förvaltningsrättsligt beslut av straffrättslig karaktär av den 26 februari 2001 ålade Bezirkshauptmannschaft Zwettl (förvaltningsmyndighet i Zwettl, som fattar beslut som första instans), i enlighet med LMG, Susanne Müller att erlägga en sanktionsavgift på 2 000 ATS.

14 Susanne Müller överklagade det nämnda beslutet till den nationella domstolen och gjorde gällande att en sådan skyldighet som den som föreskrivs i 10 § andra stycket LMKV strider mot direktiven 79/112 och 2000/13. Under dessa omständigheter fann Unabhängiger Verwaltungssenat im Land Niederösterreich att det var nödvändigt att vilandeförklara målet och ställa följande tolkningsfråga till domstolen:

"Utgör rådets direktiv 79/112/EEG av den 18 december 1978 om tillnärmning av medlemsstaternas lagstiftning om märkning, presentation och reklam i fråga om livsmedel, i dess lydelse innan Europaparlamentets och rådets direktiv 2000/13/EG av den 20 mars 2000 om tillnärmning av medlemsstaternas lagstiftning om märkning och presentation av livsmedel samt om reklam för livsmedel trädde i kraft ..., särskilt artikel 15 i detta direktiv, och direktiv 2000/13/EG ..., särskilt artikel 18 i detta direktiv, hinder för att tillämpa bestämmelser som en medlemsstat har utfärdat, om det i dessa bestämmelser föreskrivs att det, vid saluföring av livsmedel vars minsta hållbarhetstid har överskridits, skall anges specifikt och på ett sätt som är tydligt och begripligt för alla att detta är fallet, inte bara genom att uppgift lämnas om den minsta hållbarhetstiden?"

Tolkningsfrågan

15 Den nationella domstolen har ställt frågan, som endast skall prövas utifrån direktiv 2000/13, för att få klarhet i huruvida detta direktiv, och då särskilt artikel 18 i detta, skall tolkas så, att det utgör hinder för nationella bestämmelser enligt vilka det skall anges specifikt, på ett sätt som är tydligt och begripligt för alla, att den minsta hållbarhetstiden för ett livsmedel har överskridits, när detta är fallet.

16 Susanne Müller har anfört att den i de nationella bestämmelserna föreskrivna skyldigheten att specifikt ange att den minsta hållbarhetstiden har överskridits utgör en inskränkning av den fria rörligheten för varor, eftersom den innebär ett krav på ytterligare hantering, vilken ökar distributionskostnaderna. Denna inskränkning omfattas inte av de undantag som föreskrivs i direktiv 2000/13. Då den minsta hållbarhetstiden för livsmedlet i sig måste anges på ett sätt som är tydligt och begripligt för alla är det ytterligare kravet att det skall anges att den minsta hållbarhetstiden har överskridits inte nödvändigt för att skydda konsumenter från att bli vilseledda.

17 Den österrikiska regeringen och kommissionen anser däremot att den ytterligare information som krävs enligt de nationella bestämmelserna inte strider mot direktiv 2000/13.

18 Enligt den österrikiska regeringen utgör en sådan regel som den som är i fråga i målet vid den nationella domstolen en nationell icke harmoniserad bestämmelse, i den mening som avses i direktiv 2000/13, som motiveras av sådana hänsyn till förebyggande av oredlighet och skydd av människors hälsa som avses i artikel 18.2 i direktivet i fråga.

19 Kommissionen har erinrat om att den uppgift att harmonisera regler om märkning som direktiv 2000/13 har inte är slutförd och anser att en sådan regel som den som är i fråga i målet vid den nationella domstolen för närvarande inte omfattas av direktivet. Enligt kommissionen måste en sådan regel därmed prövas utifrån bestämmelserna i artikel 28 EG. Kommissionen gör bedömningen att den ifrågavarande regeln är förenlig med dessa bestämmelser, eftersom den är tillämplig utan åtskillnad och av den anledningen att även om den skulle utgöra en inskränkning av den fria rörligheten för varor är denna inskränkning motiverad av hänsyn till allmänintresset av att förebygga oredlighet eller illojal konkurrens.

20 Kommissionen har gjort gällande att dessa hänsyn av allmänintresse även enligt artikel 18.2 i direktiv 2000/13 skulle kunna åberopas om det, i motsats till dess tolkning, befanns att en sådan regel som den som är i fråga i målet vid den nationella domstolen ingår i det nämnda direktivets tillämpningsområde.

Domstolens bedömning

21 Domstolen skall för det första pröva huruvida en sådan nationell regel som den som återfinns i 10 § andra stycket LMKV ingår i tillämpningsområdet för direktiv 2000/13. Härvid skall det utredas huruvida den utgör en regel om märkning, i den mening som avses i artikel 1.3 a i detta direktiv, och om det typfall som en sådan regel avser regleras av bestämmelserna i det nämnda direktivet.

22 Enligt artikel 1.3 a i direktiv 2000/13 omfattar begreppet märkning, vilket avses i denna bestämmelse, varje ord eller uppgift i samband med livsmedel som anbringas på förpackning, dokument, meddelande, etikett, ring eller hylsa som medföljer eller avser sådant livsmedel.

23 I den nationella bestämmelse som är i fråga i målet vid den nationella domstolen föreskrivs en skyldighet att på ett sätt som är tydligt och begripligt för alla ange att den minsta hållbarhetstiden för ett livsmedel har överskridits, när detta är fallet. Den nämnda domstolen har konstaterat att det krävs att detta specifikt anges, men inte att det skall anges på något särskilt sätt.

24 Domstolen konstaterar att den information som krävs enligt 10 § andra stycket LMKV avser ett livsmedel och skall anges på någonting som inte närmare preciseras, men som skulle kunna vara bland annat ett meddelande eller en etikett som medföljer eller avser detta livsmedel. En sådan bestämmelse som den i 10 § andra stycket LMKV utgör följaktligen en regel om märkning i den mening som avses i artikel 1.3 a i direktiv 2000/13.

25 Det skall även utredas huruvida det typfall som en sådan regel om märkning avser regleras genom bestämmelserna i direktiv 2000/13.

26 Såsom följer av andra och tredje skälen i direktiv 2000/13 syftar det nämnda direktivet till att harmonisera medlemsstaternas lagar om märkning av livsmedel, detta för att skillnaderna mellan dessa lagar inte längre skall utgöra några hinder för den fria rörligheten för dessa varor.

27 Gemenskapslagstiftaren har i tionde skälet i direktiv 2000/13 vidgått att han ännu inte har lyckats harmonisera alla regler om märkning genom att göra en uttömmande förteckning över de enda tillåtna obligatoriska märkningsanvisningarna och att han i ett senare steg avser att komplettera de bestämmelser som finns.

28 Det följer dock av direktiv 2000/13, om det läses mot bakgrund av de ovannämnda skälen, att det reglerar alla bestämmelser om märkning, såsom detta uttryck definieras i artikel 1.3 a i direktivet i fråga, då det i direktivet föreskrivs dels harmonisering av vissa nationella bestämmelser, dels bestämmelser avseende nationella icke harmoniserade bestämmelser. Vad gäller de sistnämnda bestämmelserna föreskrivs det i artikel 18 i direktivet att medlemsstaterna inte får förbjuda handel med livsmedel som följer reglerna i direktivet genom att tillämpa nationella icke harmoniserade bestämmelser, såvida dessa bestämmelser inte är motiverade av något av de hänsyn som avses i artikel 18.2 i det nämnda direktivet.

29 Regler om märkning som avser specifika uppgifter om att den minsta hållbarhetstiden för livsmedel har överskridits ingår inte bland de obligatoriska uppgifter som avses i artikel 3 i direktiv 2000/13. Det enda som krävs enligt denna artikel är att datum för minsta hållbarhetstid anges på sätt som föreskrivs i artikel 9 i detta direktiv. Inte heller behandlas det typfall som avses i 10 § LMKV specifikt i någon annan bestämmelse i direktivet.

30 Domstolen konstaterar således att en sådan regel om märkning som den som är i fråga i målet vid den nationella domstolen utgör en nationell icke harmoniserad bestämmelse som ingår i tillämpningsområdet för direktiv 2000/13.

31 Det skall för det andra kontrolleras huruvida en sådan regel är motiverad utifrån någon av de hänsyn som anges i den ovannämnda artikel 18.2 i direktiv 2000/13.

32 Enligt den österrikiska regeringen är en sådan nationell bestämmelse som den som är i fråga i målet vid den nationella domstolen motiverad för att förebygga oredlighet och skydda människors hälsa.

33 Vad gäller förebyggande av oredlighet konstaterar domstolen att syftet med en sådan bestämmelse är att informera konsumenten om ett livsmedels karaktäristiska egenskaper, och då särskilt om att livsmedlet inte är så färskt som det en gång har varit, då den minsta hållbarhetstiden har överskridits. Sådan information kan förebygga vilseledande av konsumenten, som på detta sätt, såsom den österrikiska regeringen och kommissionen har gjort gällande, kan vara förvissad om att det livsmedel som bjuds ut till försäljning har bibehållit alla sina ursprungliga karaktäristiska egenskaper, eftersom den minsta hållbarhetstiden inte har överskridits.

34 Det bör ändå utredas huruvida en sådan nationell bestämmelse som den som är i fråga i målet vid den nationella domstolen även är förenlig med den proportionalitetsprincip som följer av artikel 18.2 andra strecksatsen i direktiv 2000/13, vari föreskrivs att nationella bestämmelser som är motiverade för att förebygga oredlighet inte får "befaras hindra tillämpningen av de definitioner och regler" som fastställs genom det nämnda direktivet.

35 Såsom generaladvokaten med rätta har konstaterat i punkt 48 i sitt förslag till avgörande begränsar skyldigheten att på ett sätt som är tydligt och begripligt för alla ange att den minsta hållbarhetstiden har överskridits emellertid handeln med varor på ett uppenbart mycket mindre ingripande sätt än vad ett rent saluföringsförbud skulle ha gjort. Inte heller är det något krav enligt den nationella bestämmelsen att någon ytterligare etikett måste anbringas på varje förpackning som saluförs efter det att den minsta hållbarhetstiden har överskridits, utan den skyldighet som föreskrivs i bestämmelsen i fråga kan uppfyllas på annat sätt. Domstolen konstaterar att en sådan åtgärd inte går utöver vad som är nödvändigt för att förebygga oredlighet.

36 Härav följer att en sådan skyldighet som den som föreskrivs i den ifrågavarande nationella bestämmelsen, att på ett sätt som är tydligt och begripligt för alla ange att den minsta hållbarhetstiden har överskridits, uppenbart är motiverad för att förebygga oredlighet, vilket utgör en av de motiveringar som avses i artikel 18.2 i direktiv 2000/13.

37 Mot bakgrund av ovanstående är det inte nödvändigt att pröva en annan invändning som den österrikiska regeringen har gjort och som avser nödvändigheten av att skydda människors hälsa.

38 Vid sådant förhållande skall frågan besvaras så, att direktiv 2000/13 inte utgör något hinder för nationella bestämmelser enligt vilka det skall anges specifikt, på ett sätt som är tydligt och begripligt för alla, att den minsta hållbarhetstiden för ett livsmedel har överskridits, när detta är fallet. En dylik regel utgör en sådan nationell icke harmoniserad bestämmelse, motiverad av att man vill förebygga oredlighet, som avses i artikel 18.2 i direktiv 2000/13.

Beslut om rättegångskostnader

Rättegångskostnader

39 De kostnader som har förorsakats den österrikiska regeringen och kommissionen, vilka har inkommit med yttranden till domstolen, är inte ersättningsgilla. Eftersom förfarandet i förhållande till parterna i målet vid den nationella domstolen utgör ett led i beredningen av samma mål, ankommer det på den nationella domstolen att besluta om rättegångskostnaderna.

Domslut

På dessa grunder beslutar

DOMSTOLEN

(femte avdelningen)

- angående den fråga som genom beslut av den 1 juni 2001 har ställts av Unabhängiger Verwaltungssenat im Land Niederösterreich - följande dom:

Europaparlamentets och rådets direktiv 2000/13/EG av den 20 mars 2000 om tillnärmning av medlemsstaternas lagstiftning om märkning och presentation av livsmedel samt om reklam för livsmedel utgör inte något hinder för nationella bestämmelser enligt vilka det skall anges specifikt, på ett sätt som är tydligt och begripligt för alla, att den minsta hållbarhetstiden för ett livsmedel har överskridits, när detta är fallet. En dylik regel utgör en sådan nationell icke harmoniserad bestämmelse, motiverad av att man vill förebygga oredlighet, som avses i artikel 18.2 i direktiv 2000/13.