Förstainstansrättens beslut (andra avdelningen) den 25 oktober 2001. - Métropole Télévision (M6) mot Europeiska kommissionen. - Konkurrens - Avslag på ett klagomål - Invändning om rättegångshinder - Beslut som bekräftar ett beslut mot vilket talan väckts inom tidsfristen - Avvisning. - Mål T-354/00.



Rättsfallssamling 2001 s. II-03177



Sammanfattning

Parter

Domskäl

Beslut om rättegångskostnader

Domslut



Nyckelord

Talan om ogiltigförklaring - Talan mot beslut som enbart utgör bekräftelse av tidigare beslut - Yrkanden inom ramen för en talan som väckts mot såväl ett bekräftat beslut som mot ett bekräftande beslut - Upptagande till prövning under vissa omständigheter - Talan som väckts i två olika fall mot ett bekräftat beslut och ett bekräftande beslut - Avvisning

(Artikel 230 fjärde stycket EG)

Sammanfattning

$$Det är riktigt att begreppet bekräftande rättsakt har utvecklats i rättspraxis särskilt för att hindra att redan passerade tidsfrister åter skall börja löpa. Gemenskapsdomstolarna har följaktligen, i situationer där ett sådant kringgående av tidsfristerna inte kunnat påvisas, vid vissa tillfällen tagit upp yrkanden till prövning inom ramen för en talan som väckts mot såväl ett bekräftat beslut som mot ett bekräftande beslut. Denna lösning kan emellertid inte tillämpas då talan väckts i två olika fall mot det bekräftade beslutet och det bekräftande beslutet och sökanden kan försvara sin ståndpunkt och göra gällande sina argument inom ramen för den första talan.

( se punkterna 34 och 35 )

Parter

I mål T-354/00,

Métropole télévision SA (M6), Paris (Frankrike), företrätt av advokaten D. Théophile, med delgivningsadress i Luxemburg,

sökande,

mot

Europeiska gemenskapernas kommission, företrädd av K. Wiedner och B. Mongin, båda i egenskap av ombud, med delgivningsadress i Luxemburg,

svarande,

angående en talan om ogiltigförklaring av kommissionens beslut av den 12 september 2000 om att avslå sökandens klagomål av den 6 mars 2000,

meddelar

FÖRSTAINSTANSRÄTTEN (andra avdelningen)

sammansatt av ordföranden R.M. Moura Ramos samt domarna J. Pirrung och A.W.H. Meij,

justitiesekreterare: H. Jung,

följande

Beslut

Domskäl

Bakgrund till tvisten

1 Europeiska radio- och TV-unionen (nedan kallad EBU) är en branschsammanslutning utan kommersiellt syfte av radio- och TV-företag, som bildades år 1950 och har sitt säte i Genève (Schweiz). Enligt artikel 2 i sammanslutningens stadgar, i dess ändrade lydelse av den 3 juli 1992, har sammanslutningen till syfte att företräda sina medlemmars intressen inom programområdet samt på juridiska, tekniska och andra områden, och skall i synnerhet främja utbyte på alla sätt av radio- och TV-program - exempelvis genom Eurovisionen och Euroradion - och genom alla andra former av samarbete mellan dess medlemmar och andra programföretag eller sammanslutningar av sådana. EBU skall även aktivt bistå sina medlemmar vid förhandlingar av alla slag eller, på begäran av de senare, själv förhandla för deras räkning.

2 Eurovisionen utgör det viktigaste instrumentet för utbyte av program mellan de aktiva medlemmarna i EBU. Den existerar sedan år 1954 och uppfyller en väsentlig del av EBU:s syften. I artikel 3.6 i stadgarna, i dess lydelse av den 3 juli 1992, stadgas följande: "Eurovisionen är ett system för utbyte av TV-program, vilket organiseras och samordnas av EBU och är grundat på medlemmarnas åtagande att på basis av ömsesidighet erbjuda varandra ... täckning av sport- och kulturevenemang som äger rum inom deras nationella territorium, i den mån som detta kan vara av intresse för övriga medlemmar i Eurovisionen. Härigenom ges medlemmarna möjlighet att ömsesidigt tillhandahålla publiken i sina respektive länder tjänster av hög kvalitet inom dessa områden." Medlemmarna i Eurovisionen utgörs av de aktiva medlemmarna i EBU samt konsortier av aktiva medlemmar i den organisationen. Samtliga aktiva medlemmar i EBU får delta i ett system för gemensamt förvärvande och fördelning av TV-rättigheter (och härtill knutna kostnader) till internationella sportevenemang, vilka betecknas "Eurovisionsrättigheter".

3 För att bli aktiv medlem krävs att ett programföretag uppfyller de villkor som föreskrivs i artikel 3.3 i stadgarna (nedan kallade villkoren för inträde). Dessa villkor avser bland annat den nationella täckningsgraden samt arten och finansieringen av programutbudet.

4 Fram till den 1 mars 1988 var det enbart medlemmar i EBU och Eurovisionen som kunde använda sig av dessa organisationers tjänster. Vid 1988 års översyn tillkom emellertid en ny punkt i artikel 3 (punkt 6), i vilken stadgades att såväl associerade medlemmar som icke-medlemmar i EBU genom avtal kunde få tillgång till Eurovisionen.

5 Sedan TV-programföretaget Screensport hade lämnat in ett klagomål den 17 december 1987 utredde kommissionen huruvida reglerna om detta gemensamma inköpssystem och delningen av sändningsrätter för sportevenemang var förenliga med artikel 81 EG. Klagomålet avsåg särskilt EBU:s och dess medlemmars vägran att bevilja underlicenser beträffande vidareutsändning av sportevenemang. Den 12 december 1988 översände kommissionen ett meddelande om anmärkningar till EBU angående reglerna för förvärv och användning av TV-rättigheter för sportevenemang inom ramen för Eurovisionssystemet, rättigheter som mestadels är av exklusiv karaktär. I meddelandet uppgav kommissionen att den skulle kunna bevilja ett undantag för nämnda regler under förutsättning att EBU och dess medlemmar förpliktade sig att på rimliga villkor bevilja underlicenser till icke-medlemmar för en väsentlig andel av rättigheterna i fråga.

6 Den 3 april 1989 underrättade EBU kommissionen om sina regler om förvärv av TV-rättigheter för sportevenemang, om utbyte av sportsändningar inom ramen för Eurovisionen och om tredje mans tillgång genom avtal till dessa sändningar, samt ansökte samtidigt om en negativattest eller, om en sådan inte kunde beviljas, att undantag skulle beviljas enligt artikel 81.3 EG.

7 Sedan EBU gått med på att förenkla reglerna för att erhålla underlicenser för sändningarna i fråga antog kommissionen beslut 93/403/EEG av den 11 juni 1993 om ett förfarande med tillämpning av artikel [81] i EEG-fördraget (EGT L 179, s. 23), enligt vilket kommissionen beviljat ett undantag i enlighet med tredje punkten i den ovannämnda artikeln (nedan kallat det första beslutet om undantag).

8 Detta beslut ogiltigförklarades av förstainstansrätten genom dom av den 11 juli 1996 i de förenade målen T-528/93, T-542/93, T-543/93 och T-546/93, Métropole télévision m.fl. mot kommissionen (REG 1996, s. II-649, nedan kallad domen av den 11 juli 1996).

9 Sedan år 1987 har Métropole télévision (nedan kallat M6) ansökt om medlemskap i EBU vid sex tillfällen. Ansökan avslogs varje gång med motiveringen att M6 inte uppfyllde de inträdesvillkor som föreskrivs i EBU:s stadgar. Efter EBU:s sista avslag inkom M6 med ett klagomål till kommissionen den 5 december 1997 vari man informerade om EBU:s sätt gentemot M6 och om EBU:s "systematiska och på förhand" bestämda avslag på M6:s medlemsansökningar.

10 Den 3 april 1998 ändrade EBU artikel 3.3 i sina stadgar genom att bland annat införa ett tillägg om att den ansökande TV-kanalen skall vara oberoende i förhållande till de agenturer som handlar med sändningsrätter för sportevenemang och som konkurrerar med EBU och antog även nya tolkningsföreskrifter för dessa villkor (nedan kallade de nya villkoren för inträde). Kommissionen informerades om dessa nya regler samma dag.

11 Genom beslut av den 29 juni 1999 avslog kommissionen sökandens klagomål.

12 Förstainstansrätten ogiltigförklarade detta avslagsbeslut genom dom av den 21 mars 2001 på grund av bristande motivering och åsidosättande av de regler som kommissionen är skyldig att följa vid utredning av klagomål (mål T-206/99, Métropole télévision mot kommissionen, REG 2001, s. II-1057).

13 Under tiden inkom M6 den 6 mars 2000 med ett nytt klagomål till kommissionen vari M6 yrkade att kommissionen skulle förklara att de nya villkoren för inträde i EBU var konkurrensbegränsande och inte kunde beviljas undantag enligt artikel 81.3 EG.

14 Den 10 maj 2000 fattade kommissionen ett nytt beslut om undantag [beslut 2000/400/EG om ett förfarande enligt artikel 81 i EG-fördraget (EGT L 151, s. 18)] vari kommissionen i enlighet med artikel 81.3 EG bland annat förklarar att artikel 81.1 EG från och med den 26 februari 1993 till och med den 31 december 2005 inte är tillämplig på de avtal som kommissionen informerats om beträffande gemensamma förvärv av sändningsrätter för TV-sport, delandet av de gemensamt förvärvade sändningsrättigheterna för TV-sport, utbytet av signalen för sportevenemang, de allmänna reglerna om icke EBU-medlemmars tillgång till Eurovisionens sportprogram, reglerna för upplåtelse i andra hand av licenser för utnyttjande av Eurovisionsrättigheter på betal-TV-kanaler (artikel 1). Den förklaring om undantag som anges i artikel 1 skall vara förenad med ett villkor och en skyldighet (artikel 2).

15 I detta beslut preciserar kommissionen följande vad gäller villkoren för inträde:

"67 Kommissionen medger att [det första beslutet om undantag] till följd av tvetydigheter i texten gav förstainstansrätten en grund för tolkningen att kommissionen hade ansett att EBU:s medlemskapsregler begränsade konkurrensen och att den tillåtit ett undantag från konkurrensreglerna, vilket faktiskt inte var fallet. I själva verket hade EBU inte ens anmält villkoren för aktivt medlemskap i artikel 3.3 i EBU:s stadgar till kommissionen. Endast Eurovisionssystemet hade anmälts.

68 Kommissionen anser fortfarande att regler för medlemskap i en branschorganisation för radio- och TV-företag inte kan begränsa konkurrensen i den mening som avses i artikel 81.1 i EG-fördraget. Man måste hålla i åtanke att många andra organisationer och sammanslutningar i Europa med en ekonomisk verksamhet på marknaden har interna regler där de anger villkor för medlemskap som är jämförbara med EBU:s. Det kan inte finnas någon skyldighet för sådana sammanslutningar enligt artikel 81.1 i EG-fördraget att godta medlemmar mot sin vilja. Detta gäller framför allt sammanslutningar som EBU med en marknadsposition som inte ger dem möjlighet att sätta konkurrensen ur spel ... Det står tredje part fritt att skapa liknande sammanslutningar om de så vill.

69 Om man inom en sådan sammanslutning har enats om att begränsa konkurrensen anser kommissionen att detta är en helt annan fråga. Sådana möjliga begränsningar kommer att bedömas separat i punkterna 71-80."

16 M6 väckte talan mot detta beslut den 13 juli 2000 vilken registrerades vid förstainstansrättens kansli under nr T-185/00.

17 Genom beslut av den 12 september 2000 (nedan kallat det omtvistade beslutet) avslog kommissionen klagomålet av den 6 mars 2000 enligt följande:

"Kommissionen noterar att Ni i ert klagomål upprepar de formuleringar och de argument som använts i Ert klagomål av den 5 december 1997 vilket kommissionen avslagit genom beslut av den 29 juni 1999. Ni har väckt talan mot detta beslut den 15 september 1999. De frågor som tagits upp i klagomålet behandlas nu av förstainstansrätten som kommer att pröva de olika framförda argumenten.

Någon förändring av de aktuella omständigheterna har inte skett jämfört med de omständigheter som förelåg i december 1997 som skulle motivera ett nytt klagomål från M6:s sida.

Slutligen väckte Ni talan den 13 juli 2000 inför förstainstansrätten mot beslutet av den 10 maj 2000 om undantag för EBU:s gemensamma inköpssystem. I denna talan nämnde Ni, liksom i de två klagomålen, även frågan om villkoren för inträde och deltagande i EBU:s system och upprepade samma argument.

Mot bakgrund av samtliga dessa omständigheter och med hänsyn till att Ert klagomål av den 6 mars 2000 utgör en upprepning av tidigare klagomål saknar det föremål och all ändamålsenlig verkan vad gäller de frågor som underställts förstainstansrätten för prövning.

Således saknas skäl för fortsatt utredning."

Förfarandet och parternas yrkanden

18 Sökanden har, genom ansökan som inkom till förstainstansrättens kansli den 23 november 2000, väckt förevarande talan.

19 Kommissionen har, genom särskild handling som inkom till förstainstansrättens kansli den 21 december 2000, i enlighet med artikel 114 i förstainstansrättens rättegångsregler gjort en invändning om rättegångshinder.

20 Sökanden har inkommit med yttrande beträffande denna invändning den 12 februari 2001.

21 EBU har, genom handling som inkom till förstainstansrättens kansli den 17 april 2001, begärt att få intervenera till stöd för svarandens yrkanden.

22 I sin invändning om rättegångshinder har kommissionen yrkat att förstainstansrätten skall

- avvisa talan, och

- förplikta sökanden att ersätta rättegångskostnaderna.

23 I sitt yttrande beträffande invändningen om rättegångshinder har sökanden yrkat att förstainstansrätten skall

- uppta talan till sakprövning,

- förplikta kommissionen att ersätta rättegångskostnaderna.

24 Genom skrivelse av den 5 april 2001 har förstainstansrätten uppmanat sökanden att informera rätten om huruvida sökanden ansåg det vara nödvändigt att fullfölja förfarandet med hänsyn till att en eventuell ogiltigförklaring av det omtvistade beslutet i förekommande fall skulle medföra en skyldighet för kommissionen att ta ställning till de nya villkoren för inträde och med hänsyn till att den redan tagit ställning härtill i beslut 2000/400 mot vilket sökanden väckt talan i mål T-185/00.

25 Sökanden har svarat förstainstansrätten per fax av den 19 april 2001. I sitt svar har sökanden åberopat två skäl för att vilja fullfölja förfarandet i förevarande mål. I första hand har kommissionen, enligt sökanden, i beslut 2000/400 inte tagit ställning till alla de punkter som sökanden tagit upp i sitt klagomål av den 6 mars 2000, särskilt vad gäller sökandens kritik av att de nya villkoren för inträde inte kan beviljas undantag i enlighet med artikel 81.3 EG. Sökanden har härvid preciserat att "eftersom kommissionen inte tar upp dessa frågor i sitt beslut av den 10 maj 2000, skulle en avskrivning av målet beröva M6 möjligheten att få svar på merparten av sina argument".

26 För det andra har sökanden gjort gällande att eftersom dess talan grundas på ett åsidosättande av vissa processuella regler beträffande handläggningen av klagomål har sökanden fortfarande ett intresse av att förstainstansrätten ingriper mot detta åsidosättande genom en dom.

Upptagande till sakprövning

27 Enligt artikel 113 i rättegångsreglerna kan förstainstansrätten, då den fattar beslut i enlighet med artikel 114.3 och 114.4 i samma rättegångsregler, när som helst på eget initiativ pröva om talan skall avvisas till följd av att det föreligger ett rättegångshinder som inte kan avhjälpas, bland vilka enligt fast rättspraxis villkoren för upptagande till sakprövning av en talan om ogiltigförklaring förekommer (se särskilt förstainstansrättens beslut av den 15 september 1998 i mål T-100/94, Michailidis m.fl. mot kommissionen, REG 1998, s. II-3115, punkt 49, och där angiven rättspraxis). Förstainstansrätten är följaktligen inte bunden av enbart de grunder som svaranden åberopat i invändningen om rättegångshinder.

28 Förstainstansrätten finner att handlingarna i förevarande mål innehåller tillräckliga upplysningar och beslutar med tillämpning av denna artikel att avgöra målet utan att fortsätta förfarandet.

29 Enligt fast rättspraxis kan en fysisk eller juridisk person i enlighet med artikel 230 fjärde stycket EG väcka talan endast mot rättsakter som har tvingande rättsverkningar som kan påverka sökandens intressen genom att väsentligt förändra dennes rättsliga ställning (förstainstansrättens dom av den 10 juli 1990 i mål T-64/89, Automec mot kommissionen, REG 1990, s. II-367, punkt 42, och förstainstansrättens beslut av den 16 mars 1998 i mål T-235/95, Goldstein mot kommissionen, REG 1998, s. II-523, punkt 37).

30 Det skall således prövas huruvida det omtvistade beslutet påverkar sökandens intressen genom att väsentligt förändra dennes rättsliga ställning. Att detta villkor är uppfyllt är en förutsättning för att sökanden skall anses ha ett motiverat intresse av att den omtvistade rättsakten ogiltigförklaras.

31 Förstainstansrätten konstaterar att kommissionen, innan den fattade det omtvistade beslutet, fattade beslut 2000/400 vars innehåll erinrats om i punkt 15 ovan. I detta beslut anser kommissionen att villkoren för inträde i EBU inte omfattas av tillämpningsområdet för artikel 81.1 EG, eftersom "regler för medlemskap i en branschorganisation för radio- och TV-företag inte kan begränsa konkurrensen i den mening som avses i artikel 81.1 i EG-fördraget" och att även "om man inom en sådan sammanslutning har enats om att begränsa konkurrensen" anser kommissionen att detta är en helt annan fråga.

32 Eftersom kommissionen i det omtvistade beslutet endast hänvisat till sitt tidigare klara och uttryckliga ställningstagande i beslut 2000/400, utgör det omtvistade beslutet enbart en rättsakt som bekräftar beslut 2000/400 (se domstolens dom av den 25 oktober 1977 i mål 26/76, Metro mot kommissionen, REG 1977, s. 1875, punkt 4; svensk specialutgåva, volym 3, s. 421).

33 Vad gäller möjligheten att väcka talan mot en bekräftande rättsakt har sökanden åberopat den rättspraxis enligt vilken en talan mot ett bekräftande beslut skall avvisas endast om det bekräftade beslutet blivit slutligt gentemot sökanden, såvida talan inte väckts inom tidsfristen. För det fall sökanden, som i förevarande fall, har väckt talan mot det bekräftade beslutet inom tidsfristen, har denne rätt att väcka talan antingen mot detta eller mot det bekräftande beslutet eller mot båda dessa beslut (domstolens dom av den 11 maj 1989 i de förenade målen 193/87 och 194/87, Maurissen och Union syndicale mot revisionsrätten, REG 1989, s. 1045, punkt 26, och förstainstansrättens dom av den 27 oktober 1994 i mål T-64/92, Chavane de Dalmassy m.fl. mot kommissionen, REGP, s. I-A-227 och II-723, punkt 25).

34 Det är riktigt att begreppet bekräftande rättsakt har utvecklats i rättspraxis särskilt för att hindra att redan passerade tidsfrister åter skall börja löpa (se särskilt förstainstansrättens dom av den 16 september 1998 i mål T-188/95, Waterleiding Maatschappij mot kommissionen, REG 1998, s. II-3713, punkt 108). Gemenskapsdomstolarna har följaktligen, i situationer där ett sådant kringgående av tidsfristerna inte kunnat påvisas, vid vissa tillfällen tagit upp yrkanden till prövning inom ramen för en talan som väckts mot såväl ett bekräftat beslut som mot ett bekräftande beslut.

35 Denna lösning kan emellertid inte tillämpas då talan, som i förevarande fall, väckts i två olika fall mot det bekräftade beslutet och det bekräftande beslutet och sökanden kan försvara sin ståndpunkt och göra gällande sina argument inom ramen för den första talan.

36 Denna slutsats ändras inte av något av de argument som sökanden anfört för att påvisa att endast klagomålet av den 6 mars 2000 hade fått kommissionen att ta ställning till de nya villkoren för inträde och att det omtvistade beslutet följaktligen innehåller nya omständigheter som kan medföra tvingande rättsverkningar som kan påverka sökandens intressen genom att väsentligt förändra dennes rättsliga ställning.

37 Det framgår nämligen av de skrivelser som sökanden tillställt kommissionen och som utgör en del av handlingarna i målet, särskilt skrivelserna av den 16 juli 1997 och av den 21 april och den 11 december 1998, att sökanden redan under det administrativa förfarandet beträffande beslut 2000/400 hade fäst kommissionens uppmärksamhet på EBU:s nya villkor för inträde och på den omständigheten att de gjorda ändringarna, enligt sökanden, inte var tillräckliga för att svara på den kritik som förstainstansrätten framfört i sin dom av den 11 juli 1996 och följaktligen för kommissionen att medge undantag för dessa villkor. Härav följer att då kommissionen fattade beslut 2000/400 ansåg den att villkoren för inträde till EBU, inklusive de nya villkoren, inte var konkurrensbegränsande och att den därvid var fullt medveten om sökandens inställning till dessa villkor för inträde.

38 Eftersom kommissionen dessutom i beslut 2000/400 ansåg att dessa villkor, inklusive de nya, inte omfattas av tillämpningsområdet för artikel 81.1 EG, kan den inte kritiseras för att inte ha prövat frågan huruvida de nya villkoren för inträde kan medges undantag genom tillämpning av artikel 81.3 EG. Mot bakgrund härav saknas grund för sökandens argument att den fortfarande har intresse av förevarande talan på den grunden att kommissionen i beslut 2000/400 inte har prövat samtliga frågor i sökandens klagomål av den 6 mars 2000.

39 Dessutom utgör frågan huruvida villkoren för inträde är konkurrensbegränsande och huruvida kommissionen kan medge undantag för Eurovisionssystemet genom att inte beakta de villkor som möjliggör tillträde för en TV-kanal i egenskap av medlem till detta system, en central del av de frågor som sökanden tagit upp i mål T-185/00 angående beslut 2000/400.

40 Slutligen kan inte det argument som sökanden åberopat, för att motivera att talan skall tas upp till sakprövning, godtas på grund av sökandens intresse av att kommissionens påstådda åsidosättanden vad gäller utredning av klagomål skall beivras. Eftersom kommissionen genom det omtvistade beslutet endast hänvisat till sitt tidigare ställningstagande i ett tidigare beslut, mot vilket sökanden väckt talan, kan nämligen de grunder sökanden åberopat gentemot det omtvistade beslutet inte i sig motivera att talan förs i två fall inför förstainstansrätten.

41 Av vad anförts följer att talan skall avvisas.

42 Eftersom förevarande talan skall avvisas och eftersom förstainstansrätten bifallit svarandens yrkanden, saknas skäl att pröva EBU:s begäran om att få intervenera.

Beslut om rättegångskostnader

Rättegångskostnader

43 Enligt artikel 87.2 i rättegångsreglerna skall tappande part förpliktas att ersätta rättegångskostnaderna, om detta har yrkats. Eftersom sökanden har tappat målet skall den förpliktas att ersätta rättegångskostnaderna i enlighet med kommissionens yrkande.

Domslut

På dessa grunder fattar

FÖRSTAINSTANSRÄTTEN (andra avdelningen)

följande beslut:

1) Talan avvisas.

2) Sökanden skall ersätta rättegångskostnaderna.

3) Anledning saknas att pröva Europeiska radio- och TV-unionens begäran om att få intervenera.