ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
103

Såsom kommissionen har påpekat offentliggjordes anbudsinfordringarna under samma tidsperiod inom ramen för var och en av de aktuella projektgrupperna. Av de åtta upphandlingarna tillhörande SWPS-etappen offentliggjordes sju under en period av mindre än fem månader, mellan den 29 juli 1997 och den 17 december 1997, varav fem offentliggjordes på två datum, medan en offentliggjordes den 24 juli 1998, dock med en genomförandefrist på fyra månader. Vad gäller de fyra kontrakten tillhörande FIMMA 97-etappen offentliggjordes anbudsinfordringarna under en period av mindre än sju månader, mellan den 13 november 1998 och den 9 juni 1999. [utelämnas]
11

Som svar på denna skrivelse lade sökandebolaget den 11 september 2006 fram följande bevisning: — Ett skriftligt utlåtande från bolagets verkställande direktör, daterat den 25 augusti 2006, där denne uppgav att bolagets dotterbolag Heinrich Nickel GmbH & Co. KG sedan år 2000 i stor utsträckning använde det äldre varumärket för sportkläder. Dotterbolagets försäljning av kläder med detta varumärke preciserades också för varje år under perioden 2000–2005 avseende belopp och kvantitet. — En förteckning över försäljningen av kläder med det äldre varumärket för varje år under perioden 2000–2005 uppdelat per kund, en förteckning över samma försäljning men uppdelat efter typ av klädesplagg, diverse ordersedlar, leveranssedlar och fakturor, två sidor (varav en daterad augusti 2004) ur två kataloger från branschmässor, fotografier på kläder, etiketter från klädesplagg samt två sidor ur en reklambroschyr. Allt detta material bifogades det ovannämnda skriftliga utlåtandet. — En skriftlig förklaring daterad den 4 september 2006 från den verkställande direktören i ett bolag där denne uppgav att bolaget hade köpt sportkläder med det äldre varumärket från Heinrich Nickel och sålt dessa vidare ”i stor skala” i sina detaljhandelsbutiker åtminstone sedan år 2000. För varje år under perioden 2000–2005 preciserades inköpen avseende belopp och kvantitet.
67

Även om det är styrkt att sökanden fanns på marknaden redan då avtalet om delegering av offentliga tjänster förnyades år 2001, finner tribunalen att denna omständighet inte kan påverka kommissionens slutsats. Handlingarna i målet ger nämligen vid handen att sökanden inte fanns på marknaden före år 1996, och att det var först år 2000 som sökanden började tillhandahålla en förbindelse mellan Toulon och Korsika. År 2000 hade sökanden endast 12 procent av marknadsandelarna i form av utbjudna platser under sommarsäsongen mellan Korsika och Frankrike. Sökanden fick emellertid snabbt större marknadsandelar, särskilt med 30 procent år 2001. Även om sökandens marknadsställning började bli kännbart starkare under de två sista åren under den aktuella perioden (särskilt år 2001), så finner tribunalen att denna omständighet i sig inte visar att marknadskrafterna möjliggjorde för en viss aktör att fullgöra sina förpliktelser enligt avtalet om delegering av offentliga tjänster såsom dessa definieras i ramavtalet, såväl i kvalitativt som i kvantitativt hänseende. Sökanden har nämligen inte åberopat någon konkret omständighet angående exempelvis sökandens kapacitet att nå turtäthetsmålen under låg- respektive högsäsong på samtliga linjer, angående avgångs- och ankomsttider eller fartygstyp (såväl beträffande passagerartrafik som godstrafik) samt angående sökandens kapacitet att betjäna de många hamnarna på Korsika.
35

För det andra måste det, under antagandet att sökandens argument i detta avseende kan tas upp till sakprövning – vissa varumärken har åberopats för första gången vid förstainstansrätten – medges att de många varumärken till vilka sökanden har hänvisat har en enkel utformning. De utgörs emellertid inte av bara enkla linjer eller streck som det omtvistade varumärket, utan består alla av identifierbara former med viss yta (en ifylld yta eller en yta som är ett resultat av konturerna), såsom ränder, parallellepipeder, kommatecken, stiliserade bokstäver eller kombinationer av sådana former. Förstainstansrätten delar således överklagandenämndens bedömning att de varumärken som sökanden hänvisade till i förfarandet vid överklagandenämnden bestod av mönster som gav det allmänna intrycket av en yta. Så är inte fallet med det omtvistade varumärket. Sökandens påstående att de varumärken till vilka sökanden har hänvisat uppvisar samma karaktärsdrag som det omtvistade varumärket eller att det sistnämnda är lika komplext som de förstnämnda kan därför inte godtas. Den omständigheten att en konsument av vissa varor i klass 25 är van vid att uppfatta sådana former eller sådana kombinationer av former som upplysningar om varornas kommersiella ursprung är således inte avgörande för det nu aktuella fallet.
1)

Den talan som väckts av Cixi Santai Chemical Fiber Co. Ltd, Cixi Sansheng Chemical Fiber Co. Ltd, NingBo Dafa Chemical Fiber Co. Ltd, Zhejiang Waysun Chemical Fiber Co. Ltd och Zhejiang Anshun Pettechs Fibre Co. Ltd avvisas.
1)

ID Fiber Optic Sensing Research (ID FOS Research) ska ersätta Europeiska kommissionens rättegångskostnader med 21599,26 euro, jämte dröjsmålsränta — med en räntesats på 4,75 procent per år, från den 1 juli till den 31 december 2002, — med en räntesats på 6,75 procent per år, från den 1 januari 2003 till dagen för denna dom, och — med den lagstadgade årliga räntesatsen i gällande lag i England och Wales, det vill säga för närvarande section 17 i Judgment Courts Act, 1838, i dess ändrade lydelse, dock med en högsta räntesats på 6,75 procent per år, från dagen för denna dom tills full betalning sker.
Offentliga myndigheters åtgärder avseende ett företags kapital, oavsett formen, kan utgöra statligt stöd. Enligt artikel 295 ingriper EG-fördraget emellertid inte i något hänseende i medlemsstaternas egendomsordning. Medlemsstaterna är således fria att direkt eller indirekt bedriva ekonomisk verksamhet på samma sätt som privata företag. Det följer av principen om likabehandling av offentliga och privata företag att medlemsstaterna får investera i ekonomisk verksamhet och att kapital som staten direkt eller indirekt ställer till ett företags förfogande under omständigheter som motsvarar normala marknadsvillkor inte kan betecknas som statligt stöd.

Vid prövningen av om ett offentligt kapitaltillskott utgör statligt stöd i den mening som avses i artikel 87.1 EG ska det avgöras om en privat investerare under liknande förhållanden hade genomfört kapitaltillskottet. Det följer av principen om likabehandling av den offentliga och privata sektorn att om staten direkt eller indirekt ställer kapital till ett företags förfogande under omständigheter som motsvarar normala marknadsvillkor, så kan det inte betecknas som statligt stöd. Således uppfyller ett kapitaltillskott med offentliga medel kriteriet avseende en privat investerare och innebär inte ett beviljande av statligt stöd, bland annat om tillskottet gjordes samtidigt som en privat investerare gjorde ett betydande kapitaltillskott under liknande villkor.

Om privata och offentliga investerare samtidigt tillskjutit kapital utgör detta på sin höjd en indikation på att det inte är fråga om stöd i den mening som avses i artikel 87.1 EG. Kapitaltillskotten ska nämligen ha genomförts under liknande förhållanden. Syftet med testet om en privat investerare är att jämföra statens agerande med en hypotetisk privat investerares agerande. Det kan därför inte förnekas att om det finns investerare som är beredda att göra betydande investeringar samtidigt, så innebär det att det blir lättare att anse att testet är uppfyllt. Emellertid måste samtliga faktiska och rättsliga omständigheter som är relevanta i fallet beaktas vid bedömningen av om de aktuella kapitaltillskotten är lagenliga i förhållande till de gemenskapsrättsliga bestämmelserna om statligt stöd. Den tidsmässiga aspekten är således naturligtvis viktig, men det kan inte i sig anses vara tillfyllest att kapitaltillskotten genomförts parallellt.

Eftersom frågan om kapitaltillskotten genomförts parallellt endast kan anses vara ett indicium som tyder på att det inte är något stöd i den mening som avses i artikel 87.1 EG, finns det inte skälig anledning att göra en strikt bedömning av denna fråga.

(se punkterna 115, 117 och 118)
211

För det andra saknas det enligt sökanden saklig grund för påståendet att sökanden vägrade samarbeta, eftersom det inte har fastställts att sökanden åsidosatte vare sig artikel 15.1 i rådets förordning nr 17 av den 6 februari 1962, första förordningen om tillämpning av [artiklarna] [81 EG] och [82 EG] (EGT 1962, 13, s. 204; svensk specialutgåva, område 8, volym 1, s. 8), upphävd och ersatt med förordning nr 1/2003, eller inspektionsbeslutet, vilket antogs med tillämpning av artikel 14.3 i förstnämnda förordning (nedan kallat inspektionsbeslutet). Det framgår av det första protokollet angående vägran att samarbeta att sökandeföretagets chefssekreterare bad kommissionens inspektörer att invänta sökandens externa advokater innan de gick in i lokalerna. Inspektörerna var dock inte villiga att medge någon som helst respit, utan begärde omedelbart handräckning av polisen och tog sig in på kontoren utan att ens fråga om det fanns någon intern jurist som kunde ta emot och bistå dem. I motsats till vad kommissionen har gjort gällande var händelsen över på högst 20 minuter. Kommissionen åsidosatte dessutom sökandens rätt till försvar genom att inte bevilja sökanden en rimlig tidsfrist för att söka juridiskt bistånd när sökanden inte hade någon intern jurist på platsen för inspektionen. Av det andra protokollet framgår att sökandens externa advokater nekade inspektörerna tillträde till ett kontor som tillhörde en av företagets chefer, som inte var närvarande, eftersom advokaterna ansåg att det inte fanns några handlingar angående bitumen på kontoret och att kommissionens tillstånd inte omfattade rätten att gå in där. Kommissionen uppgav i protokollet att den för att kunna komma in på kontoret blev tvungen att begära assistans från den nederländska konkurrensmyndigheten, som i sin tur tog kontakt med polisen. Sökanden anser dock att protokollet inte återspeglar verkligheten. Även om sökandens advokater först nekade kommissionen tillträde till nämnda kontor, bestämde de sig snabbt för motsatsen, och det var således fråga om en mindre incident och inte något försök att hindra inspektionen. Det står sålunda inte i protokollet att någon gick in på kontoret och att bevismedel kan ha gömts undan under den korta stunden. Sökanden har slutligen betonat att de två protokollen, upprättade den 3 oktober 2002, alltså efter inspektionerna, inte skickades till sökanden förrän i samband med att sökanden beviljades tillgång till handlingarna i ärendet och att sökanden således inte fick tillfälle att yttra sig om protokollen i rätt tid, vilket strider mot principen om god rättskipning.
93

För det tredje kan kommissionens tolkning inte leda till en konsekvent tillämpning av de olika unionsrättsliga regler som åberopas i förevarande fall, eftersom Republiken Italiens, Irlands och Republiken Frankrikes underlåtelse att iaktta den minimiskattesats för punktskatt som hade fastställts i direktiv 92/82 – vilken under den aktuella perioden var 13 euro per 1000 kg – var förenlig med rådets beslut om tillstånd. Det sista av dem var beslut 2001/224 och enligt dessa beslut hade de berörda medlemsstaterna rätt att tillämpa eller fortsätta att tillämpa de omtvistade skattebefrielserna till och med den 31 december 2006. Kommissionen medgav själv i skäl 76 i det angripna beslutet att rådet hade tillåtit ”en fullständig skattebefrielse i alla de tre länderna”. Skattebefrielserna skiljer sig således från de nedsättningar av punktskatten eller de tillämpningar av en differentierad punktskattesats – vilka tilläts genom rådets beslut om tillstånd, varav det sista beslutet var beslut 2001/224, med det uttryckliga villkoret att de tillämpade skattesatserna skulle uppfylla kraven i direktiv 92/82, särskilt minimiskattesatsen för punktskatt. Att Eurallumina, AAL och Alcan, före den 31 december 2006, inte betalade skatt motsvarande åtminstone den minimiskattesats för punktskatt som hade fastställts i direktiv 92/82 – vilken under den aktuella perioden var 13 euro per 1000 kg – kan tillskrivas rådets beslut om tillstånd. Enligt dessa beslut hade Republiken Italien, Irland och Republiken Frankrike, till och med nämnda datum, rätt att tillämpa en fullständig befrielse från punktskatt på mineraloljor som användes som bränsle vid framställningen av aluminiumoxid på Sardinien samt i regionerna Shannon respektive Gardanne.
1)

Artikel 1 i kommissionens beslut K(2006) 4180 av den 20 september 2006 om ett förfarande enligt artikel 81 [EG] och artikel 53 i EES-avtalet (Ärende COMP/F-1/38.121 – Rörkopplingar) ogiltigförklaras i den del det konstateras att Kaimer GmbH & Co. Holding KG och Sanha Kaimer GmbH & Co. KG deltog i överträdelsen under perioden 30 juli 1996–31 juli 1997 och att Sanha Italia Srl deltog i överträdelsen under perioden 1 januari 1998–14 juli 1999.
44

Det framgår emellertid inte av den bevisning som sökanden har förebringat att det kännetecken som åberopats i förevarande mål har använts i mer än bara lokal omfattning i den mening som avses i artikel 8.4 i förordning nr 40/94. Såsom överklagandenämnden konstaterade i punkt 33 i de angripna besluten, följer det av de handlingar som sökanden har företett att det ifrågavarande kännetecknet vid den tidpunkt då ansökan om registrering av de två första gemenskapsvarumärkena gavs in under nästan tio år hade använts enbart för en inrättning som är öppen för allmänheten i den portugisiska staden Vila Nova de Famalicão, som har 120000 invånare. Sina förklaringar under förhandlingen till trots har sökanden inte förebringat någon bevisning för att kännetecknet är känt bland konsumenterna och inte heller för sökandens handelsförbindelser utanför denna stad. Sökandeföretaget har inte heller visat att det utvecklat någon annonsverksamhet för att göra reklam för sin inrättning utanför nämnda stad. Näringskännetecknet Generalóptica måste därför anses ha använts i enbart lokal omfattning i den mening som avses i artikel 8.4 i förordning nr 40/94.
59

Det är visserligen, såsom kommissionen själv har medgett, inte helt omöjligt för kommissionen att beakta uppgifter som en medlemsstat har lämnat in för sent, om det är fråga om en kort försening och den fortfarande har möjlighet att fatta sitt beslut om definitiv fördelning av medlemsstaternas anslag för budgetåret före den 15 oktober. Kommissionen kan däremot vägra att beakta uppgifter som en medlemsstat har lämnat in för sent, om detta kan medföra att det inte går att anta beslutet i rätt tid. I förevarande fall har Republiken Grekland lämnat in de rättade uppgifterna först den 22 september 2006, det vill säga mer än två månader efter att Grekland lämnade in de ursprungliga uppgifterna, som nu påstås vara felaktiga, och endast tre veckor innan fristen för att anta beslutet gick ut den 15 oktober 2006. Kommissionen har mot denna bakgrund inte åsidosatt de åberopade principerna genom att besluta att inte ta hänsyn till de rättade uppgifterna.
40

I det nu aktuella fallet delgavs sökanden via fax den 14 november 2005 det beslut från invändningsenheten som sökanden senare överklagade. Med hänsyn till att överklagandet lämnades in den , lämnades det in inom den tvåmånadersfrist som föreskrivs i artikel 59 i förordning nr 40/94. Överklagandet, som i enlighet med regel 48.1 c i förordning nr 2868/95 innehöll en uppgift angående den omfattning i vilken invändningsenhetens beslut yrkades upphävt, uppfyllde emellertid inte villkoret i regel 48.2 i förordning nr 2868/95, eftersom denna uppgift var formulerad på engelska och inte på handläggningsspråket, det vill säga tyska.
1)

Rådets förordning (EG) nr 85/2006 av den 17 januari 2006 om införande av en slutgiltig antidumpningstull och om slutgiltigt uttag av den preliminära tull som införts på import av odlad lax med ursprung i Konungariket Norge förklaras ogiltig i den mån den avser Fiskeri og Havbruksnæringens Landsforening, Norske Sjømatbedrifters Landsforening, Salmar Farming AS, Hydroteck AS, Hallvard Lerøy AS och Lerøy Midnor AS.
Nyckelord

Föremål för talan

Domslut



Nyckelord

Konkurrens – Administrativt förfarande – Iakttagande av rätten till försvar – Tillgång till handlingarna i ärendet – Räckvidd – Underlåtenhet att lämna ut en handling som är till företagets nackdel – Olika följder beroende på handlingens betydelse i förhållande till den bevisbörda som åligger kommissionen (se punkterna 30–32)

2. Konkurrens – Konkurrensbegränsande samverkan – Bevis – Hur detaljerad den bevisning som kommissionen åberopar måste vara (Artikel 81.1 EG) (se punkterna 47–49)

3. Konkurrens – Konkurrensbegränsande samverkan – Avtal mellan företag – Bevis – Förklaring av ett berört företag vilken har ifrågasatts av andra företag som är parter i samma konkurrensbegränsande samverkan – Bevisvärde – Bedömning (Artikel 81.1 EG) (se punkt 50)

4. Konkurrens – Administrativt förfarande – Kommissionens beslut i vilket en överträdelse konstateras – Det ankommer på kommissionen att lägga fram bevis på överträdelsen och dess varaktighet – Bevisbördans omfattning (Artikel 81.1 EG) (se punkt 51)

5. Konkurrens – Konkurrensbegränsande samverkan – Ett företags deltagande i initiativ för konkurrensbegränsande samverkan – Ett tyst medgivande utan ett öppet avståndstagande är tillräckligt för att ett företag ska kunna hållas ansvarigt (Artikel 81.1 EG) (se punkterna 86–88)

6. Konkurrens – Böter – Belopp – Fastställande – Kriterier – Överträdelsens allvar – Förmildrande omständigheter – Företagets passiva eller efterföljande roll – Bedömningskriterier (Kommissionens meddelande 98/C 9/3) (se punkterna 98 och 99)

Föremål för talan

Saken

Talan om i första hand delvis ogiltigförklaring av kommissionens beslut K(2006) 4180 av den 20 september 2006 om ett förfarande enligt artikel 81 [EG] och artikel 53 i EES-avtalet (Ärende COMP/F-1/38.121 – Rörkopplingar) och i andra hand nedsättning av det bötesbelopp som sökandena ålagts att betala genom nämnda beslut.

Domslut

Domslut

1) Artikel 1 i kommissionens beslut K(2006) 4180 av den 20 september 2006 om ett förfarande enligt artikel 81 [EG] och artikel 53 i EES-avtalet (Ärende COMP/F-1/38.121 – Rörkopplingar) ogiltigförklaras i den del det konstateras att Kaimer GmbH & Co. Holding KG och Sanha Kaimer GmbH & Co. KG deltog i överträdelsen under perioden 30 juli 1996–31 juli 1997 och att Sanha Italia Srl deltog i överträdelsen under perioden 1 januari 1998–14 juli 1999.

2) Kaimers bötesbelopp fastställs till 7,15 miljoner euro, varav 7,15 miljoner euro solidariskt med Sanha Kaimer och 6,325 miljoner euro solidariskt med Sanha Italia.

3) Talan ogillas i övrigt.

4) Kaimer, Sanha Kaimer och Sanha Italia ska bära sina rättegångskostnader och ersätta hälften av Europeiska kommissionens rättegångskostnader.

5) Kommissionen ska bära hälften av sina rättegångskostnader.
4

I artikel 8.2 i direktiv 91/414 föreskrivs följande: ”Trots vad som sägs i artikel 4... får en medlemsstat under tolv år efter anmälan av detta direktiv godkänna att växtskyddsmedel som innehåller verksamma ämnen som inte är upptagna i bilaga 1 och som fanns på marknaden två år efter anmälan av detta direktiv släpps ut på marknaden inom sitt territorium. När detta direktiv har antagits skall kommissionen påbörja ett arbetsprogram som syftar till att inom den tolvårsperiod som avses i föregående stycke successivt undersöka sådana verksamma ämnen. I detta program får krävas att berörda parter skall lämna in alla nödvändiga uppgifter till kommissionen och till medlemsstaterna inom en tid som anges i programmet. De bestämmelser som är nödvändiga för att genomföra programmet kommer införas genom en förordning som antas i enlighet med förfarandet i artikel 19. … Under den tolvårsperiod som avses i första stycket kan det, sedan det verksamma ämnet har granskats av den kommitté som avses i artikel 19, i enlighet med förfarandet i den artikeln beslutas att ämnet kan tas upp i bilaga 1 och om villkoren för detta eller, om kraven i artikel 5 inte är uppfyllda eller nödvändiga uppgifter och data inte har inlämnats inom den fastställda tiden, att det verksamma ämnet inte skall tas upp i bilaga 1. Medlemsstaterna skall inom en bestämd tid se till att berörda godkännanden beviljas, återkallas eller ändras på lämpligt sätt.”
58

Kommissionen har för det andra hävdat att inte heller bilagorna A.26–A.38 och bilagorna C.4–C.7 kan beaktas, eftersom de inte gavs in under det administrativa förfarandet. Enligt kommissionen följer det nämligen av rättspraxis att lagenligheten i ett beslut ska bedömas mot bakgrund av den bevisning som kommissionen kunde ha tillgång till när den fattade beslutet (domstolens dom av den 7 februari 1979 i de förenade målen 15/76 och 16/76, Frankrike mot kommissionen, REG 1979, s. 321, punkt 7, svensk specialutgåva, volym 4, s. 287, förstainstansrättens dom av den i de förenade målen T-79/95 och T-80/95, SNCF och British Railways mot kommissionen, REG 1996, s. II-1491, punkt 48). Sökanden kan således inte göra gällande omständigheter vid gemenskapsdomstolen som kommissionen inte fått kännedom om under det administrativa förfarandet (domstolens dom av den i de förenade målen C-278/92–C-280/92, Spanien mot kommissionen, REG 1994, s. I-4103, punkt 31, och av den i mål C-382/99, Nederländerna mot kommissionen, REG 2002, s. I-5163, punkterna 49 och 76).
3

I artikel 149.3 i genomförandebestämmelserna föreskrivs följande: ”Vid upphandling som genomförs av gemenskapens institutioner för egen räkning i enlighet med artikel 105 i budgetförordningen skall den upphandlande myndigheten snarast möjligt efter beslutet om att tilldela kontraktet och i alla händelser senast den påföljande veckan samtidigt och individuellt underrätta alla anbudsgivare eller anbudssökande per brev, fax eller e-post om att deras anbud eller ansökan inte antagits, samt motivet till detta. Den upphandlande myndigheten skall, samtidigt som den underrättar övriga anbudsgivare eller anbudssökande, underrätta den aktör vars anbud eller ansökan valts ut, och därvid göra klart att det beslut som meddelats inte i sig innebär något åtagande från den upphandlande myndighetens sida. Övriga anbudsgivare eller anbudssökande kan erhålla ytterligare upplysningar via brev, fax eller e-post om motivet till att deras anbud eller ansökan inte valts ut, och de anbudsgivare som lämnat ett godtagbart anbud kan få information om de relativa fördelarna med det anbud som valts ut samt om namnet på den som lämnat detta anbud, utan att detta påverkar tillämpningen av artikel 100.2 i budgetförordningen. Den upphandlande myndigheten skall besvara en begäran inom femton kalenderdagar från det att den mottagit den. Den upphandlande myndigheten får inte tillsammans med den aktör som tilldelats kontraktet underteckna ett kontrakt eller ramkontrakt förrän efter två kalenderveckor räknat från dagen efter de samtidiga meddelandena om tilldelning av kontraktet respektive meddelandena till övriga anbudsgivare eller anbudssökande. Om detta är motiverat mot bakgrund av de anmärkningar som meddelats av övriga anbudsgivare eller anbudssökande under de två veckor som följt på de individuella meddelandena om tilldelning respektive icke-tilldelning av kontraktet, eller mot bakgrund av andra fakta som framkommit under tiden, får den upphandlande myndigheten i förekommande fall skjuta upp undertecknandet till dess att en ytterligare genomgång har skett. Om så sker skall samtliga anbudssökande eller anbudsgivare underrättas inom tre dagar räknat från beslutet om att skjuta upp undertecknandet.”
7

Enligt artikel 12 DL 269/2003 är investeringsstrukturer specialiserade om de, under minst en sjättedel av det totala antal dagar som fonden drivits, innehar aktier i små och medelstora företag till ett värde som motsvarar minst två tredjedelar av det samlade värdet av de tillgångar de har innehaft under kalenderåret, enligt vad som anges i dessa strukturers löpande redovisning. Ordningen är endast tillämplig från och med det räkenskapsår under vilket en investeringsstruktur investerar minst två tredjedelar av dess totala tillgångar i aktier i små och medelstora företag eller från den tidpunkt då det föreskrivs i en investeringsstrukturs bolagsordning eller stadgar att den huvudsakligen ska investera i aktier i små och medelstora företag.