FÖRSLAG TILL AVGÖRANDE AV GENERALADVOKAT

PAOLO MENGOZZI

föredraget den 28 juli 2016 ( 1 )

Mål C‑173/15

GE Healthcare GmbH

mot

Hauptzollamt Düsseldorf

(begäran om förhandsavgörande från Finanzgericht Düsseldorf (Skattedomstolen i Düsseldorf, Tyskland))

”Begäran om förhandsavgörande — Tullunion — Gemenskapens tullkodex — Förordning (EEG) nr 2913/92 — Förordning (EEG) nr 2454/93 — Tullvärde — Inräkning av royalties eller licensavgifter för varumärken i tullvärdet — Betalning av royalties eller licensavgifter för varumärken till ett bolag som är närstående säljaren och köparen av varorna — Royalties eller licensavgifter för försäljning av varor samt för tillhandahållandet av tjänster och användningen av ett skyddat namn — Lämplig fördelning på grundval av objektiva och beräkningsbara uppgifter”

I – Inledning

1. Kan royalties eller licensavgifter för varumärken räknas in i tullvärdet, trots att de inte var kända vid den tidpunkt då tullskulden uppkom? För det fall frågan besvaras jakande, ska dessa royalties eller licensavgifter för varumärken erläggas, och enligt vilken metod, när de inte endast avser de importerade varorna och när såväl köparen som säljaren tillhör samma bolagskoncern som det företag till vilket dessa royalties eller licensavgifterna ska erläggas?

2. Dessa är i huvudsak de tolkningsfrågor som Finanzgericht Düsseldorf (Skattedomstolen i Düsseldorf, Tyskland) har ställt avseende tolkningen av bestämmelserna i rådets förordning (EEG) nr 2913/92 av den 12 oktober 1992 om inrättandet av en tullkodex för gemenskapen, ( 2 ) i dess lydelse enligt rådets förordning (EG) nr 1791/2006 av den 20 november 2006 ( 3 ) (nedan kallad tullkodexen), ( 4 ) och i kommissionens förordning (EEG) nr 2454/93 av den 2 juli 1993 om tillämpningsföreskrifter för förordning nr 2913/92, ( 5 ) i dess lydelse enligt kommissionens förordning (EG) nr 1792/2006 av den 23 oktober 2006 ( 6 ) (nedan kallad tillämpningsförordningen). ( 7 )

3. Dessa frågor har ställts i ett mål mellan bolaget GE Healthcare GmbH och Hauptzollamt Düsseldorf (Düsseldorfs huvudtullkontor) avseende GE Healthcares ansökan om återbetalning av importtullar, som lämnades in på grund av att beloppet för royaltyn och licensavgifterna, som hade betalats till bolaget M., inte borde ha lagts till tullvärdet på de varor som GE Healthcare importerade till gemenskapen från säljare från tredjeland som tillhörde samma bolagskoncern, nämligen General Electric‑koncernen (nedan kallad GE-koncernen).

4. Det framgår närmare bestämt av handlingarna i målet att det bolag som GE Healthcare efterträdde, den 1 januari 2003 ingick ett licensavtal (trademark agreement) med bolaget M., ett företag som även hör till GE-koncernen. Enligt artikel II A i avtalet gav bolaget M. GE Healthcare en icke-exklusiv avgiftspliktig licens att använda GE-koncernens varumärke för produkter som tillverkades och såldes samt för tjänster som tillhandahölls tredje man i noga överensstämmelse med kvalitetsnormerna. ( 8 ) De royalties och licensavgifter som uppkom enligt nämnda artikel och som skulle betalas den 31 december varje år, uppgick till 0,95 procent av GE Healthcares omsättning för användningen av varumärket och till 0,05 procent av omsättningen för användningen av namnet GE. För beräkningen av dessa belopp föreskrevs det i avtalet bland annat hur GE Healthcare skulle underrätta bolaget M. om prisuppgifter och hur bolaget M. skulle kontrollera beräkningen.

5. Bolaget M. tillerkände dessutom GE Healthcare en avgiftsfri icke-exklusiv licens att efter eget skön anbringa varumärket på de produkter som användes av bolaget för kontroller, varuprov, skrot eller avfall. GE Healthcare hade även rätt att, utan att behöva betala royalties eller licensavgifter, använda produkter under varumärket i affärsförbindelser med bolag (i samma koncern) som hade rätt att använda licensen på liknande villkor som de som uppställs i licensavtalet.

6. Enligt den hänskjutande domstolen hade bolaget M. enligt avtalet en långtgående övervakningsrätt och en rätt att säga upp avtalet med kort varsel om dessa normer åsidosattes.

7. Vid en tullkontroll med avseende på perioden mellan år 2007 och år 2009, konstaterade Düsseldorfs huvudtullkontor att GE Healthcare hade köpt varor med ursprung i tredjeland från bolag i GE-koncernen, men att bolaget felaktigt inte hade angett royaltyn och licensavgifterna vid fastställandet av tullvärdet på varorna. Huvudtullkontoret antog följaktligen ett beslut om uppbörd av importtullar i efterhand.

8. Efter det att GE Healthcare hade betalat dessa importtullar, ansökte bolaget om att de skulle återbetalas i enlighet med det förfarande som föreskrivs i artikel 236 i tullkodexen. Ansökan grundade sig på att de royalties som hade betalats i enlighet med licensavtalet inte utgjorde royalties eller licensavgifter som skulle läggas till tullvärdet på de importerade varorna enligt artikel 32.1 c i tullkodexen. Enligt GE Healthcare avsåg inte dessa avgifter de importerade varorna och de utgjorde under alla omständigheter inte ett ”villkor för försäljningen av varorna”, i den mening som avses i artikeln.

9. Düsseldorfs huvudtullkontor avslog ansökan och GE Healthcare väckte talan mot beslutet vid den hänskjutande domstolen.

10. Den hänskjutande domstolen har bedömt att avgörandet av målet är beroende av tolkningen av bestämmelserna i tullkodexen och i tillämpningsförordningen och har därför beslutat att vilandeförklara målet och ställa följande frågor till domstolen: ”1) Kan royalties och licensavgifter i den mening som avses i artikel 32.1 c i … [tullkodexen] räknas in i tullvärdet, trots att det varken vid den tidpunkt då avtalet ingicks eller vid den tidpunkt som är relevant för tullskuldens uppkomst, vilken i detta fall följer av artiklarna 201.2 och 214.1 i tullkodexen, är möjligt att fastställa huruvida en skuld avseende royalties eller licensavgifter uppkommer? 2) För det fall fråga 1 besvaras jakande: Kan royalties och licensavgifter för varumärken i den mening som avses i artikel 32.1 c i tullkodexen avse de importerade varorna, trots att de även betalas för tjänster och för användning av huvudbeståndsdelen i namnet på den gemensamma koncernen? 3) För det fall fråga 2 besvaras jakande: Kan royalties och licensavgifter för varumärken i den mening som avses i artikel 32.1 c i tullkodexen vara ett villkor för försäljningen av de importerade varorna för export till gemenskapen i den mening som avses i artikel 32.5 b i tullkodexen, trots att det är ett företag som är närstående till säljaren och köparen som kräver betalning och betalningen redan har erlagts? 4) För det fall fråga 3 besvaras jakande och om royaltybeloppen och licensavgifterna, såsom i förevarande fall, delvis avser de importerade varorna och delvis de tjänster som utförts efter importen: Medför den lämpliga fördelning som endast görs på grundval av objektiva och beräkningsbara uppgifter och som nämns i artikel 158.3 i [tillämpningsföreskrifterna] och i den förklarande anmärkningen till artikel 32.2 i tullkodexen i bilaga 23 i tillämpningsförordningen att enbart ett tullvärde enligt artikel 29 i tullkodexen får ändras eller är, för det fall att ett tullvärde inte kan fastställas enligt artikel 29 i tullkodexen, vid fastställandet av ett tullvärde som ska bestämmas enligt artikel 31 i tullkodexen den fördelning som föreskrivs i artikel 158.3 i tillämpningsförordningen möjlig, såvida dessa kostnader i annat fall inte kan beaktas?”

II – Förfarandet vid domstolen

11. Dessa frågor har blivit föremål för skriftliga yttranden från parterna i det nationella målet, den tyska och den italienska regeringen samt Europeiska kommissionen. Efter den skriftliga delen av förfarandet ansåg domstolen sig ha tillräckligt underlag för att avgöra målet utan muntlig förhandling, i enlighet med artikel 76.2 i domstolens rättegångsregler.

III – Bedömning

A – Inledande överväganden

12. Syftet med unionslagstiftningen rörande tullvärderingen av en importerad vara är att upprätta ett rättvist, enhetligt och neutralt system som utesluter användning av godtyckliga eller fiktiva tullvärden. ( 9 )

13. Tullvärdet ska således återspegla det verkliga ekonomiska värdet på en importerad vara och ta hänsyn till alla komponenter i denna vara som har ett ekonomiskt värde. ( 10 )

14. Det är därför som tullvärdet på importerade varor enligt artikel 29 i princip ska vara transaktionsvärdet, det vill säga det pris som faktiskt betalats eller ska betalas för varorna när de säljs för export till gemenskapens tullområde, i förekommande fall justerat enligt bland annat artikel 32 i tullkodexen. ( 11 )

15. I artikel 32.1 c i tullkodexen preciseras att vid fastställandet av tullvärdet ”enligt artikel 29” ska följande läggas till det pris som faktiskt har betalats eller som ska betalas för de importerade varorna: ”[r]oyalties och licensavgifter som avser de varor som värderas och som köparen skall betala, antingen direkt eller indirekt, som ett villkor för försäljningen av de varor som värderas, i den mån dessa royalties och licensavgifter inte ingår i det pris som faktiskt har betalats eller skall betalas”.

16. Enligt artikel 157.1 i tillämpningsförordningen ska beteckningarna ”royalties och licensavgifter”, vid tillämpningen av artikel 32.1 c i tullkodexen, framför allt avse betalning för rättigheter som rör ”försäljning för export av importerade varor (särskilt varumärken, patenterade modeller)” eller ”användandet eller återförsäljningen av importerade varor (särskilt upphovsrätt och tillverkningsprocesser som följer av importerade varor)”.

17. I artikel 157.2 i tillämpningsförordningen preciseras villkoren för att tillämpa artikel 32.1 c i tullkodexen så, att en royalty eller licensavgift ska läggas till det pris som faktiskt betalats eller ska betalas endast när denna betalning dels ”avser de varor som skall värderas”, dels ”utgör ett villkor för försäljningen av dessa varor”.

18. Det följer härav att den justering som krävs enligt artikel 32.1 c i tullkodexen, som avser betalning av royalties och licensavgifter, ska uppfylla tre kumulativa villkor, nämligen att royaltyn eller licensavgifterna inte ska ha ingått i det pris som faktiskt har betalats eller ska betalas, att de ska avse de importerade varorna och att köparen ska vara skyldig att betala royaltyn eller licensavgifterna som ett villkor för försäljningen av de importerade varorna.

19. I det nationella målet är inte det första villkoret föremål för de frågor som den hänskjutande domstolen ställde. Det framgår nämligen att GE Healthcare inte räknade in royaltyn eller licensavgifterna för användningen av det märke som omfattades av licensavtalet, som knöt GE Healthcare till bolaget M., i tullvärdet på de varor som bolaget importerade från tredjeland. ( 12 )

20. De två andra villkoren att dels royaltyn eller licensavgifterna för varumärken ska ”avse” eller ha ett samband med de importerade varorna, dels att det ska föreligga en skyldighet att erlägga dem som ett ”villkor för försäljningen”, utgör däremot kärnan för de tre första frågorna som den hänskjutande domstolen ställde till domstolen.

21. De två första frågorna från den hänskjutande domstolen består i huvudsak i att fastställa om royaltyn eller licensavgifterna ”avser” de importerade varorna, även om det vid den tidpunkt då licensavtalet ingås eller vid den tidpunkt då tullskulden uppkommer inte är möjligt att fastställa huruvida royalty eller licensavgifter ska betalas och även om de också betalats för tjänster som GE Healthcare tillhandahållit andra företag och för användning av GE-koncernens namn. Genom den tredje frågan, och under förutsättning att de två första frågorna besvaras jakande, undrar den hänskjutande domstolen om royalties och licensavgifter för varumärken utgör ett ”villkor för försäljningen” av de importerade varorna trots att de, i det nationella målet, krävs av ett företag som är närstående till såväl säljaren som köparen av dessa varor och betalningen har erlagts till samma företag. Såsom jag kommer att förklara längre fram, kräver prövningen av frågan att bland annat artikel 160 i tillämpningsförordningen tolkas, i vilken det huvudsakligen preciseras att när köparen av de importerade varorna betalar royalties eller licensavgifter till en tredje part, utgör royaltyn eller licensavgifterna endast ett villkor för försäljningen om säljaren eller en honom närstående person kräver att köparen erlägger denna betalning.

22. Det är endast om även den tredje frågan besvaras jakande som den hänskjutande domstolen genom sin fjärde fråga undrar om den justering som föreskrivs i artikel 32.1 c i tullkodexen – som enligt artikel 158.3 i tillämpningsförordningen utgörs av en lämplig fördelning mellan dels royalties eller licensavgifter som avser de importerade varorna, dels de royalties eller licensavgifter som avser de tjänster som GE Healthcare tillhandahöll – endast kan göras om tullvärdet kan fastställas på grundval av det transaktionsvärde som anges i artikel 29 i tullkodexen och inte när det fastställs på grundval av den subsidiära metod som föreskrivs i artikel 31 i kodexen, som artikel 32 inte uttryckligen hänvisar till.

23. Med dessa förtydliganden ska frågorna prövas i tur och ordning.

B – De två första tolkningsfrågorna – avser royaltyn eller licensavgifterna för varumärken de importerade varorna?

24. Den hänskjutande domstolen undrar först om royaltyn eller licensavgifterna ”avser” de importerade varor i den mening som avses i artikel 32.1 c i tullkodexen, även om det vid den tidpunkt då licensavtalet ingås eller vid den tidpunkt då tullskulden uppkommer är osäkert huruvida royaltyn eller licensavgifterna ska betalas. Den hänskjutande domstolen är vidare osäker på huruvida dessa royalties eller licensavgifter kan uppfylla samma villkor när de inte endast har erlagts för saluföring av importerade varor utan även för de tjänster som GE Healthcare tillhandahöll andra företag och för användningen av GE-koncernens namn.

25. Medan GE Healthcare anser att sådana omständigheter utesluter att royalties eller licensavgifter kan anses avse de importerade varorna, med den innebörden att den justering som föreskrivs i artikel 32.1 c i tullkodexen inte borde göras, är alla övriga parter av motsatt uppfattning.

26. Jag vill först erinra om att vid en begäran om förhandsavgörande ankommer det enbart på den hänskjutande domstolen och inte på domstolen att bedöma omständigheterna i det nationella målet, i synnerhet villkoren i licensavtalet mellan GE Healthcare och bolaget M.

27. Det framgår av den hänskjutande domstolens förtydliganden att det följer av avtalet att medan de importerade varorna, som var försedda med det skyddade varumärket, salufördes till tredje man i förhållande till GE-koncernen mot att GE Healthcare betalade royalties och licensavgifter, kunde även GE Healthcare importera varor på vilka det skyddade varumärket anbringades utan att betala royalties, nämligen de varor som användes i experimentsyfte, som demonstrationsutrustning eller skrot eller avfall och de varor som såldes till andra bolag i GE-koncernen, som på samma sätt som GE Healthcare var skyldiga att betala royalties eller licensavgifter. Enligt uppgifter från den hänskjutande domstolen fastställdes dessutom beloppet för royaltyn eller licensavgifterna för varumärken utifrån GE Healthcares årliga omsättning, som även omfattade de tjänster som bolaget tillhandahöll med de importerade varorna.

28. Dessa omständigheter har således gett upphov till att den hänskjutande domstolen hyser vissa tvivel om huruvida royaltyn eller licensavgifterna avser import av varor. Betalningen av royaltyn eller licensavgifterna tycks nämligen för det första vara avhängigt användningen av den importerade varan, det vill säga en transaktion som sker efter importen, vid den tidpunkt då tullskulden redan har uppkommit och varorna redan har övergått till fri omsättning. För det andra fastställdes inte det belopp för royaltyn eller licensavgifterna som skulle betalas på grundval av priset för varje importerad vara.

29. Vad gäller den första punkten framgår det av handlingarna i målet att skyldigheten att betala royalties eller licensavgifter för användningen av varumärket på de varor som GE Healthcare importerade, är föreskriven i licensavtalet, med undantag för de särskilda fall som nämns ovan i punkt 27 i vilka avgift inte ska erläggas. Dessa royalties eller licensavgifter avser således de importerade varorna, även om deras exakta belopp inte var fastställt vid den tidpunkt då avtalet ingicks eller, senare, vid mottagandet av tulldeklarationen eller vid den tidpunkt då tullskulden uppkom.

30. Såsom den tyska regeringen och kommissionen har angett, är det inte ett av tillämpningsvillkoren i artikel 32.1 c i tullkodexen att det belopp för royaltyn eller licensavgifterna som ska betalas av köparen av de importerade varorna redan ska vara fastställd när tullskulden uppkommer.

31. Det bekräftas av bestämmelserna i tillämpningsföreskrifterna att det är fullt möjligt att i efterhand göra en justering av det pris som ska betalas efter det att tullskulden uppkommer. Enligt artikel 156a.1 i tillämpningsförordningen får tullmyndigheterna, på begäran av berörd person, medge att vissa kostnader eller andra faktorer som ska läggas till det pris som faktiskt betalats eller ska betalas, även om de inte var mätbara vid tidpunkten då tullskulden tillkom, fastställs på grundval av specifika och lämpliga kriterier. Enligt artikel 254 i denna förordning får dessutom tullmyndigheterna, på begäran av deklaranten, godta ofullständiga deklarationer för övergång till fri omsättning som, enligt artikel 257 i förordningen, innehåller en preliminär värdeuppgift av tullvärdet. Deklarationen kan senare kompletteras, eller ersättas, i enlighet med de villkor som föreskrivs i artiklarna 256, 257 och 259 i förordningen.

32. Om royalties och licensavgifter inte på något sätt kunde anses avse importerade varor på grund av att beloppet för dessa inte var fastställt när tullskulden uppkom, skulle för övrigt en sådan situation undergräva den ändamålsenliga verkan av artikel 32.1 c i tullkodexen. Såsom följer av punkt 14 i kommentar nr 3 från Tullkodexkommittén (sektionen för tullvärde) avseende royalties och licensavgifters inverkan på tullvärdet, beräknas nämligen dessa royalties och licensavgifter i allmänhet efter det att de varor som ska värderas har importerats. ( 13 ) Detta förhållande kräver just antingen att det definitiva fastställandet av tullvärdet skjuts upp i enlighet med artikel 257 i tillämpningsförordningen eller att tullvärdet justeras i enlighet med artikel 156a i denna förordning.

33. Det följer härav, enligt min mening, att det inte enligt artikel 32.1 c i tullkodexen krävs att beloppet för royaltyn eller licensavgifterna för varumärken fastställs senast vid den tidpunkt då tullskulden uppkommer för att den däri föreskrivna justeringen av de importerade varornas tullvärde ska kunna tillämpas.

34. Vad gäller den andra punkten som avser det förhållandet att det föreskrivs i licensavtalet att det belopp för royaltyn eller licensavgifterna som ska betalas fastställs oberoende av priset för varje importerade vara, kan det inte, enligt min mening, utesluta att royaltyn eller licensavgifterna avser de importerade varorna.

35. Det är riktigt att enligt artikel 161 andra stycket i tillämpningsförordningen antas betalningen av royaltyn eller licensavgifterna avse de varor som ska värderas om de importerade varornas pris ligger till grund för beräkningen av beloppet för royaltyn eller licensavgifterna.

36. I ett fall där royalties eller licensavgifter inte har fastställts utifrån varje importerad varas pris, som i det nationella målet, innebär dock inte bestämmelsen att det saknas samband mellan dessa royalties eller licensavgifter och den importerade varan.

37. Det följer nämligen av artikel 161 andra stycket i tillämpningsförordningen att betalningen av royaltyn eller licensavgifterna ”[får] anses avse de varor som skall värderas”, även om beloppet för royaltyn eller licensavgiften ”är beräknat oberoende av de importerade varornas pris”.

38. I förevarande fall framgår det emellertid att det belopp för royaltyn eller licensavgifterna som skulle betalas motsvarade en procentsats av omsättningen från försäljningen av de importerade varor, på vilka varumärket hade anbringats, som var föremål för licensavtalet. Royaltyn betalades således i gengäld för användningen av det skyddade varumärket på de importerade varorna.

39. Förevarande situation uppfyller de två kriterierna i artikel 159 i tillämpningsförordningen, som i det särskilda sammanhanget för varumärken syftar till att precisera kravet på att betalningen av royalties och licensavgifter ska ”avse” de importerade varorna. Denna specifika artikel föreskriver således att en royalty eller en licensavgift som avser rätten att använda ett varumärke ska läggas till det pris som faktiskt betalats eller ska betalas för de importerade varorna om ”royaltyn eller licensavgiften avser varor som är återförsålda i samma skick eller som är föremål för endast en mindre bearbetning efter importen” och om ”varorna saluförs under det varumärke, anbringat före eller efter importen, för vilket royaltyn eller licensavgiften betalats”.

40. Eftersom det förhåller sig så i det nationella målet, ”avser” således betalningen av royaltyn eller licensavgifterna de importerade varorna, som var försedda med det skyddade varumärket, och den avser i synnerhet den årliga vinsten från försäljningen av varorna. ( 14 )

41. Såsom den tyska regeringen har hävdat, betyder inte den omständigheten att royaltyn eller licensavgifterna delvis även kan avse tjänster som tillhandahölls efter det att varorna importerades eller, som en liten procentandel, användningen av namnet GE, att royaltyn eller licensavgifterna inte alls avser de importerade varorna, i den mening som avses i artikel 32.1 c i tullkodexen.

42. I likhet med vad den tyska regeringen och kommissionen har framhållit, förutses i själva verket, i tillämpningsförordningen, den situation där det är nödvändigt med en uppdelning av royaltyn eller licensavgifterna om de endast delvis avser de importerade varorna. I artikel 158.3 i tillämpningsförordningen föreskrivs nämligen att ”[om] royalties eller licensavgifter delvis avser de importerade varorna och delvis andra beståndsdelar eller komponenter som tillförts varorna efter importen, eller verksamheter eller tjänster som utförts efter importen, skall en lämplig fördelning göras endast på grundval av objektiva och beräkningsbara uppgifter i enlighet med den förklarande anmärkningen till artikel 32.2 i [tull]kodexen i bilaga 23 [till tillämpningsförordningen]”.

43. I artikel 158.3 i tillämpningsförordningen förutsätts således att villkoret i artikel 32.1 c i tullkodexen är uppfyllt även om royaltyn eller licensavgifterna endast delvis avser de importerade varorna. I detta fall grundas justeringen av varornas tullvärde på objektiva och kvantifierbara uppgifter som gör det möjligt att fastställa det belopp för royaltyn eller licensavgifterna som enbart avser de importerade varorna och inte andra komponenter och efterföljande transaktioner, inklusive tillhandahållande av tjänster som saknar samband med importen av varorna.

44. Det följer härav att villkoret i artikel 32.1 c i tullkodexen om att royalties eller licensavgifter ska avse de varor som värderas är uppfyllt, även om royaltyn eller licensavgifterna endast delvis avser de importerade varorna.

45. Jag föreslår därför att domstolen besvarar de två första tolkningsfrågorna på följande sätt. Artikel 32.1 c i tullkodexen ska tolkas så, att den inte kräver att beloppet för royaltyn eller licensavgifterna för varumärken ska vara fastställt redan när tullskulden uppkommer för att den justering som artikeln föreskriver av tullvärdet på de importerade varorna, som är försedda med det aktuella varumärket, ska bli tillämplig. Artikel 32.1 c i tullkodexen tillåter dessutom att royalties och licensavgifter för varumärken ”avser” de importerade varorna, som är försedda med samma varumärke, i den mening som avses i artikeln och i artikel 157.2 i tillämpningsförordningen, även om royaltyn eller licensavgifterna endast delvis avser dessa varor.

C – Den tredje tolkningsfrågan – utgör betalningen av royaltyn eller licensavgifterna för varumärken ett ”villkor för försäljningen” av de importerade varorna?

46. Genom den tredje frågan, och under förutsättning att de två första frågorna besvaras jakande, undrar den hänskjutande domstolen om royalties och licensavgifter kan utgöra ett villkor för försäljningen av de importerade varorna, i den mening som avses i artikel 32.1 c i tullkodexen, trots att det, i det nationella målet, är så att betalningen av dessa royalties och licensavgifter har begärts av ett företag som är närstående till såväl köparen som säljaren av dessa varor och att de har betalats till samma företag.

47. Jag vill erinra om att enligt artikel 32.1 c i tullkodexen, ingår royalties eller licensavgifter i tullvärdet på de importerade varorna om köparen ”ska” betala dem, antingen direkt eller indirekt, som ett villkor för försäljningen av de varor som värderas. Villkoret återges i artikel 157.2 i tillämpningsförordningen.

48. Det preciseras varken i artikel 32.1 c i tullkodexen eller i artikel 157.2 i tillämpningsförordningen vad som avses med ”villkor för försäljningen” av de importerade varorna.

49. Det anges i punkt 12 i kommentar nr 3 från Tullkodexkommittén (sektionen för tullvärde) avseende royalties och licensavgifters inverkan på tullvärdet, att det är fråga om huruvida säljaren är beredd att sälja varorna utan att någon royalty eller licensavgift betalas. Detta villkor kan vara uttryckligt eller underförstått, utan att det nödvändigtvis framgår av villkoren i licensavtalet.

50. Såsom jag angett ovan utgör Tullkodexkommitténs yttranden och slutsatser, trots att de inte är bindande, viktiga hjälpmedel för att säkerställa att medlemsstaternas tullmyndigheter gör en enhetlig tolkning av tullkodexen och de kan, i denna egenskap, betraktas som giltiga hjälpmedel vid tolkningen av kodexen. ( 15 )

51. Enligt min mening är det nämligen helt riktigt att anse att betalningen av royalties eller licensavgifter utgör ett villkor för försäljningen av de importerade varorna om säljaren (eller en honom närstående person) inte är beredd att sälja eller inte får sälja varorna om inte royaltyn eller licensavgiften är betalad eller, med andra ord, om köparen inte får köpa de importerade varorna utan att betala royaltyn eller licensavgifterna. ( 16 )

52. Det ankommer på den hänskjutande domstolen att bedöma om villkoret är uppfyllt mot bakgrund av samtliga handlingar, i synnerhet licensavtalet och avtalen om försäljning av varor och mot bakgrund av omständigheterna i det nationella målet.

53. Jag vill påpeka att det förefaller som om den hänskjutande domstolen i sin tredje fråga utgår från att förevarande villkor i artikel 32.1 c i tullkodexen och i artikel 157.2 i tillämpningsförordningen i princip kan vara uppfyllt.

54. Den hänskjutande domstolen undrar dock om det nationella målet, som kännetecknas av ett trepartsförhållande (köpare–licenstagare, säljare och licensgivare) i samma bolagskoncern, motsvarar den situation som avses i artikel 160 i tillämpningsförordningen. Enligt bestämmelsen anges det nämligen att ”[n]är köparen betalar royalties eller licensavgifter till en tredje part skall de i artikel 157.2 [i tillämpningsförordningen] angivna villkoren inte anses uppfyllda om säljaren eller en honom närstående person inte kräver att köparen erlägger denna betalning”. ( 17 )

55. I det nationella målet är det utrett att mottagaren av beloppet för royaltyn eller licensavgifterna är samma enhet som den som kräver att GE Healthcare ska betala dem.

56. Från tolkningssynpunkt, med avseende på artikel 160 i tillämpningsförordningen, är det fråga om den ”tredje part” som är mottagare och den person som är ”närstående” till säljaren kan vara en och samma person. Om så är fallet, kan i praktiken villkoret i artikel 32.1 c i tullkodexen och i artikel 157.2 i tillämpningsförordningen, enligt vilket betalningen av royalties eller licensavgifter ska vara ett ”villkor för försäljningen” av de importerade varorna, vara uppfyllt.

57. Förutom klaganden i det nationella målet – som i huvudsak stödjer sig på den tyska versionen av artikel 160 i tillämpningsförordningen och som anser att artikeln endast är tillämplig på fyrpartsförhållanden där den tredje parten är en annan person än köparen, säljaren och den till säljaren närstående personen – anser de parter som inkommit med skriftliga yttranden att varken tullkodexen eller tillämpningsförordningen utesluter att mottagaren av betalningen av royalties eller licensavgifter och den personen som är närstående till säljaren av de importerade varorna kan vara en och samma enhet eller person.

58. Jag delar också den åsikten.

59. Jag vill först precisera att den hänskjutande domstolen inte ber domstolen att klargöra typen av förhållande eller hur starkt förhållandet ska vara mellan säljaren och den person som är närstående till säljaren. Den hänskjutande domstolen förutsätter nämligen att bolaget M. är närstående till säljaren/säljarna av de varor som GE Healthcare importerade med anledning av att alla dessa företag är bolag som tillhör GE-koncernen och som, direkt eller indirekt, kontrolleras av koncernens moderbolag.

60. Mot bakgrund av de uppgifter som den hänskjutande domstolen har lämnat anser jag att antagandet är riktigt. Det framgår nämligen av artikel 143.1 f i tillämpningsförordningen, som är relevant vid tolkningen av bestämmelserna i tullkodexen och i tillämpningsförordningen avseende varors tullvärde, att personer anses som närstående om ”båda två direkt eller indirekt kontrolleras av en tredje person”.

61. Såsom den tyska regeringen har medgett, kan vidare den tyska versionen av artikel 160 i tillämpningsförordningen ge upphov till den tolkning som klaganden i det nationella målet försvarar, eftersom det i den andra delen i artikeln i denna version tycks hänvisas till en tredje part i förhållande till såväl säljaren som den person som är närstående till säljaren. ( 18 )

62. Enligt fast rättspraxis kan dock den formulering som använts i en av språkversionerna av en unionsbestämmelse inte ensam ligga till grund för tolkningen av denna bestämmelse eller tillmätas större betydelse än övriga språkversioner. Unionsbestämmelserna ska nämligen tolkas och tillämpas på ett enhetligt sätt mot bakgrund av de olika versionerna på unionens samtliga språk. I händelse av bristande överensstämmelse mellan språkversionerna ska unionsbestämmelsen i fråga tolkas med hänsyn till systematiken i och ändamålet med de föreskrifter i vilka den ingår. ( 19 )

63. Inga andra språkversioner av artikel 160 i tillämpningsförordningen innehåller en andra hänvisning till en tredje part till vilken betalningen av royalties eller licensavgifter ska erläggas. ( 20 )

64. Detta är dock inte avgörande. Köparens skyldighet att erlägga denna betalning (på engelska that payment) avser nämligen uppenbart de royalties eller licensavgifter som köparen ska erlägga till en ”tredje part”.

65. Att en till säljaren närstående person inte betraktas som ”tredje part” i den mening som avses i artikel 160 i tillämpningsförordningen, betyder inte att betalningen av royalties eller licensavgifter inte utgör ett ”villkor för försäljningen” av de importerade varorna, i den mening som avses i artikel 32.1 c i tullkodexen.

66. Det som, enligt min mening, är mest avgörande är inte vem som erhåller royaltyn eller licensavgifterna, utan – som jag redan angett – huruvida köparen av de importerade varorna kan köpa dem från säljaren utan att betala royalties eller licensavgifter. Det är med andra ord inte avgörande om det är fråga om ett tre- eller fyrpartsförhållande så länge som säljaren eller en till säljaren närstående person på ett eller annat sätt kräver att köparen av de importerade varorna betalar royaltyn eller licensavgifterna. Slutligen är det fråga om den person som är närstående till säljaren har befogenhet att ställa krav på eller att kontrollera köparen och/eller säljaren, vilket kan säkerställa att varor som är försedda med det varumärke som omfattas av licensavtalet endast importeras mot betalning av royaltyn eller licensavgifterna för varumärket.

67. Om köparen är tvungen att betala royalties eller licensavgifter till säljaren av de importerade varorna är kriteriet ”villkor för försäljningen”, i den mening som avses i artikel 32.1 c i tullkodexen, säkerligen uppfyllt och frågan om artikel 160 i tillämpningsförordningen är tillämplig uppkommer inte. Om royaltyn eller licensavgifterna ska betalas till en till säljaren närstående person för att säljaren ska ge sitt samtycke till att köparen levereras varorna, kan det på samma sätt antas att betalningen utgör ett ”villkor för försäljningen” av varorna.

68. I situationen i det nationella målet där det är utrett att, inom samma multinationella koncern med bolag som är närstående varandra, skyldigheten att betala royalties eller licensavgifter för varumärken görs gällande av en till säljaren närstående person till förmån för samma närstående person, kan det även antas att säljaren levererar varor som är försedda med det skyddade varumärket till köparen endast för att köparen ska betala royalties eller licensavgifter för varumärken till den till säljaren närstående personen.

69. Denna tolkning styrks av punkt 13 i kommentar nr 3 från Tullkodexkommittén (sektionen för tullvärde) avseende royalties och licensavgifters inverkan på tullvärdet. Däri anges det att säljaren av varor, eller en till säljaren närstående person, kan anses kräva att köparen betalar beloppet för royaltyn eller licensavgifterna när det i en multinationell koncern köps varor från företag i samma koncern, men att royaltyn ska betalas till ett annat företag i samma koncern.

70. Såsom den tyska och den italienska regeringen huvudsakligen har gjort gällande, kan endast en sådan tolkning säkerställa att förbindelserna mellan dotterbolagen i en multinationell bolagskoncern, inom vilken dotterbolagen lyder under moderbolagets interna anvisningar enligt ett strategiskt affärsupplägg, omfattas av artikel 32.1 c i tullkodexen.

71. I förevarande fall har den hänskjutande domstolen bekräftat att bolaget M., licensgivare och närstående till de säljare som tillhör GE-koncernen, hade vidsträckta befogenheter att övervaka GE Healthcare.

72. Det är riktigt att i en situation som den nu aktuella kan köparen utnyttja konkurrensen mellan säljarna i samma koncern, eftersom köparen kan vända sig till flera leverantörer vid import av varor på vilka det skyddade varumärket har anbringats.

73. Enligt artikel 159 tredje strecksatsen i tillämpningsförordningen, ska emellertid en royalty eller en licensavgift som avser rätten att använda ett varumärke endast läggas till det pris som faktiskt har betalats eller ska betalas för de importerade varorna om ”köparen inte har möjlighet att erhålla dessa varor från andra leverantörer som inte har någon anknytning till säljaren”.

74. Enligt min mening är villkoret uppfyllt och justeringen i artikel 32.1 c i tullkodexen ska genomföras, om det framgår – vilket jag anser och kan antas, men det ska försäkras av den hänskjutande domstolen mot bakgrund av samtliga handlingar i målet – att även leverantörerna är bundna av bolagskoncernens interna anvisningar och endast får sälja varorna till köparen om denne betalar royalties eller licensavgifter för varumärken. Eftersom licensavtalet nämligen ingicks med ett annat bolag i koncernen innan varorna med det skyddade varumärket såldes, kan det i allmänhet antas att varuleverantörerna endast gick med på att sälja dem till köparen på grund av att köparen redan var bunden av licensavtalet.

75. Den omständigheten, som klaganden i det nationella målet nämnde, att beloppet för royaltyn eller licensavgifterna inte var kända när varorna importerades och när tullskulden uppkom, eftersom beloppet berodde på den omsättning som GE Healthcare uppnådde från försäljningen av varorna försedda med det skyddade varumärket till tredje man, ändrar inte det förhållandet att royaltyn eller licensavgifterna skulle erläggas för dessa varor enligt licensavtalet. Det kan således antas att inom en och samma bolagskoncern hade säljaren av varorna inte godkänt att varorna levererades till GE Healthcare vid utebliven betalning av royaltyn eller licensavgifterna.

76. Slutligen, om man godtog den formella tolkning av lydelsen i artikel 160 i tillämpningsförordningen som klaganden i det nationella målet förespråkar, skulle endast de royalties eller licensavgifter som köparen betalat för de importerade varorna till ett till bolagskoncernen utomstående företag kunna anses som ett ”villkor för försäljningen” av varorna, i den mening som avses i artikel 32.1 c i tullkodexen. Jag har emellertid svårt att förstå varför detta villkor inte skulle vara uppfyllt under identiska förhållanden av enbart det skälet att betalningen för royaltyn eller licensavgifterna erlades i samma bolagskoncern.

77. Jag anser att en sådan formell tolkning av artikel 160 i tillämpningsförordningen skulle medföra att artikel 32.1 c i tullkodexen förlorade en del av dess ändamålsenliga verkan. Förevarande tolkning skulle nämligen, utan någon ekonomisk motivering, påverka det mål som eftersträvas med artikeln – och även det mål som mer generellt eftersträvas med bestämmelserna i tullkodexen om varors tullvärde – vilket, som jag redan har påpekat, är att säkerställa att justeringen av det pris som har betalats eller ska betalas för de importerade varorna återspeglar varornas verkliga värde med hänsyn till det ekonomiska värdet för varornas samtliga komponenter.

78. Jag föreslår således att den tredje tolkningsfrågan ska besvaras på följande sätt: Artikel 32.1 c i tullkodexen samt artiklarna 159 och 160 i tillämpningsförordningen ska tolkas så, att betalningen av royalties eller licensavgifter för varumärken kan utgöra ett ”villkor för försäljningen” av de importerade varorna när, i en och samma bolagskoncern, det företag som erhåller dessa royalties eller licensavgifter för varumärken är närstående till såväl säljaren som köparen av varorna och när köparen är skyldig att betala royalties eller licensavgifter för varumärken på begäran av säljaren eller det företag som är närstående till säljaren, utan att kunna inhandla varor från en annan leverantör som inte är närstående till säljaren. Det ankommer på den hänskjutande domstolen att pröva om villkoren är uppfyllda i det nationella målet.

D – Den fjärde tolkningsfrågan – är den justering som föreskrivs i artikel 32 i tullkodexen endast tillämplig på det tullvärde som fastställts i enlighet med artikel 29 i tullkodexen?

79. Genom den fjärde frågan, som endast ställdes om de föregående frågorna besvaras jakande, undrar den hänskjutande domstolen om den justering som föreskrivs i artikel 32.1 c i tullkodexen – som enligt artikel 158.3 i tillämpningsförordningen utgörs av en lämplig fördelning på grundval av objektiva och beräkningsbara uppgifter mellan dels royalties eller licensavgifter för varumärken som avser de importerade varorna, dels de royalties eller licensavgifter som avser de tjänster som GE Healthcare tillhandahöll – endast kan göras om tullvärdet kan fastställas på grundval av det transaktionsvärde som anges i artikel 29 i tullkodexen och inte när det fastställs på grundval av den subsidiära metod som föreskrivs i artikel 31 i kodexen, som artikel 32 i kodexen inte uttryckligen hänvisar till.

80. Det är inte lätt att förstå bakgrunden till denna fråga eller behovet av ett svar från domstolen med stöd av enbart begäran om förhandsavgörande.

81. Från handlingarna i målet och yttrandena från de berörda parterna framgår dock uppgifter som är användbara för att domstolens ska kunna ge ett svar. Det framgår således av dessa uppgifter att för beskattningsåret 2009 kunde Düsseldorfs huvudtullkontor, som hade informerats om fördelningen av GE Healthcares omsättning mellan den del som avsåg de importerade varorna, som var försedda med det skyddade varumärket, och den del som avsåg de tjänster som företaget tillhandahållit, tillämpa justeringen med stöd av artikel 32.1 c i tullkodexen (och således höja transaktionsvärdet med stöd av artikel 29 i tullkodexen), som endast motsvarade en procentandel av omsättningen av försäljningen av de importerade varorna.

82. Det tycks däremot som om Düsseldorfs huvudtullkontor, under flera tidigare beskattningsår, inte hade fått tillräckligt med information för att kunna göra en sådan justering av transaktionsvärdet. Eftersom Düsseldorfs huvudtullkontor således inte kunde grunda sig på artikel 29 i tullkodexen eller, som det förefaller, den metod som avses i artikel 30 i kodexen, verkar det som om huvudtullkontoret tillämpade den subsidiära metoden för att fastställa det tullvärde som föreskrivs i artikel 31 i tullkodexen.

83. Eftersom det i inledningen till artikel 32 i tullkodexen, som avser justeringar, uttryckligen endast hänvisas till ”fastställandet av tullvärdet enligt artikel 29” i kodexen och inte till det värde som fastställs enligt artikel 31, undrar den hänskjutande domstolen slutligen om den omständigheten att det inte går att fastställa transaktionsvärdet med anledning av att GE Healthcare inte tillhandahöll samtliga uppgifter om fördelningen av omsättningen för de berörda beskattningsåren, utgör ett hinder för Düsseldorfs huvudtullkontor att höja tullvärdet för de importerade varorna, som var försedda med det skyddade varumärket, med stöd av de uppgifter som tullmyndigheten förfogar över för beskattningsåret 2009.

84. Med beaktande av detta vill jag erinra om att tullvärdet för importerade varor företrädesvis ska fastställas på grundval av det transaktionsvärde som föreskrivs i artikel 29 i tullkodexen. Om det inte kan fastställas i enlighet med denna artikel ska tullvärdet fastställas i enlighet med bestämmelserna i artikel 30 i tullkodexen. För det fall det inte heller är möjligt att fastställa tullvärdet av de importerade varorna med tillämpning av artikel 30, ska tullvärdet fastställas i enlighet med bestämmelserna i artikel 31 i tullkodexen. Dessa bestämmelser har således en inbördes rangordning. ( 21 )

85. Som subsidiär metod kan tullvärdet för de importerade varorna enligt artikel 31.1 i tullkodexen ”fastställas på grundval av tillgängliga data inom gemenskapen genom användning av rimliga medel som är förenliga med … principer och allmänna bestämmelser”, bland annat ”[b]estämmelserna i … kapitel [3 i tullkodexen om varors värde för tulländamål]”.

86. Hänvisningen till kapitel 3 i tullkodexen innebär att principer och allmänna bestämmelser i kapitlet, som artikel 32 i kodexen utgör en del av, även är tillämpliga för det fall tullvärdet fastställs i enlighet med artikel 31.1 i tullkodexen.

87. Inom ramen för förevarande bestämmelse ska således metoderna för att värdera tullvärdet tillämpas med ”rimlig flexibilitet” med iakttagande av särskilt de principer som reglerar fastställandet av värdet. ( 22 )

88. Denna erinran om principerna i kapitel 3 i tullkodexen innebär en tullvärdering som utesluter användning av godtyckliga eller fiktiva tullvärden, ( 23 ) vilket för övrigt erinras om i artikel 31.2 f i tullkodexen.

89. I detta perspektiv är det således, enligt min mening och såsom den hänskjutande domstolen övervägde, möjligt att analogt använda sig av den fördelning som föreskrivs i artikel 158.3 i tillämpningsförordningen, i vilken det anges att om ”royalties eller licensavgifter delvis avser de importerade varorna och delvis … verksamheter eller tjänster som utförts efter importen, skall en lämplig fördelning göras endast på grundval av objektiva och beräkningsbara uppgifter”. Såsom den hänskjutande domstolen har angett, ankommer det på den att pröva om det föreligger ”objektiva och beräkningsbara uppgifter” på grundval av vilka det är möjligt att göra en liknande fördelning som den som föreskrivs i artikel 158.3 i tillämpningsförordningen.

90. Följaktligen ska fastställandet av tullvärdet enligt 31.1 i tullkodexen även vara förenligt med principen att värdet ska återspegla det verkliga ekonomiska värdet på en importerad vara, med hänsyn till alla komponenter som varan utgörs av och som har ett ekonomiskt värde.

91. För det fall ett företag, till en medlemsstats tullmyndigheter, inte lämnar eller på ett ofullständigt sätt överlämnar uppgifter som avser ett eller flera beskattningsår som är nödvändiga för att fastställa transaktionsvärdet för de importerade varorna, som är försedda med det skyddade varumärket, har de rätt att under kontroll av de nationella domstolarna använda sig av den metod som föreskrivs i artikel 31.1 i tullkodexen och att beakta tillgängliga data inom gemenskapen som de förfogar över, särskilt data som avser andra beskattningsår för företaget. Förevarande data kan i princip anses vara ”objektiva och beräkningsbara uppgifter” i den mening som avses i artikel 158.3 i tillämpningsförordningen och således möjliggöra den lämpliga fördelning som föreskrivs i artikeln. I likhet med vad kommissionen och den tyska regeringen har gjort gällande, skulle en annan bedömning ge en otillbörlig fördel till en ekonomisk operatör, som gynnas av att inte överlämna samtliga uppgifter som krävs för att göra en korrekt värdering av tullvärdet på de importerade varorna.

92. Jag föreslår således att domstolen besvarar den fjärde tolkningsfrågan på följande sätt: Den justering som föreskrivs i artikel 32.1 c i tullkodexen och den lämpliga fördelning på grundval av objektiva och beräkningsbara uppgifter som föreskrivs i artikel 158.3 i tillämpningsförordningen mellan dels royalties eller licensavgifter för varumärken som avser de importerade varorna, dels de royalties eller licensavgifter som avser tillhandahållna tjänster efter importen, kan göras för det fall tullvärdet på varorna inte kan fastställas på grundval av det transaktionsvärde som anges i artikel 29 i tullkodexen, utan endast på grundval av den subsidiära metod som föreskrivs i artikel 31.1 i kodexen.

IV – Förslag till avgörande

93. Mot bakgrund av vad som ovan anförts, föreslår jag att domstolen besvarar de frågor som ställts av Finanzgericht Düsseldorf (Skattedomstolen i Düsseldorf, Tyskland) på följande sätt: 1. Artikel 32.1 c i rådets förordning (EEG) nr 2913/92 av den 12 oktober 1992 om inrättandet av en tullkodex för gemenskapen, i dess lydelse enligt rådets förordning (EG) nr 1791/2006 av den 20 november 2006, ska tolkas så, att den inte kräver att beloppet för royaltyn eller licensavgifterna för varumärken ska vara fastställt redan när tullskulden uppkommer för att den justering som artikeln föreskriver av tullvärdet på de importerade varorna, som är försedda med varumärket, ska bli tillämplig. 2. Artikel 32.1 c i förordning nr 2913/92, i dess lydelse enligt förordning nr 1791/2006, ska tolkas så, att den tillåter att royalties eller licensavgifter för varumärken ”avser” de importerade varorna, som är försedda med det aktuella varumärket, i den mening som avses i denna artikel och i artikel 157.2 i kommissionens förordning (EEG) nr 2454/93 av den 2 juli 1993 om tillämpningsföreskrifter för förordning nr 2913/92, i dess lydelse enligt kommissionens förordning (EG) nr 1792/2006 av den 23 oktober 2006, även om royaltyn eller licensavgifterna endast delvis avser dessa varor. 3. Artikel 32.1 c i förordning nr 2913/92, i dess lydelse enligt förordning nr 1791/2006, och artiklarna 159 och 160 i förordning nr 2454/93, i dess lydelse enligt förordning nr 1792/2006, ska tolkas så, att betalningen av royalties eller licensavgifter för varumärken kan utgöra ett ”villkor för försäljningen” av de importerade varorna när, i en och samma bolagskoncern, det företag som erhåller dessa royalties eller licensavgifter för varumärken är närstående till såväl säljaren som köparen av varorna och när köparen är skyldig att betala royalties eller licensavgifter för varumärken på begäran av säljaren eller det företag som är närstående till säljaren, utan att kunna inhandla varor från en annan leverantör som inte är närstående till säljaren. Det ankommer på den hänskjutande domstolen att pröva om villkoren är uppfyllda i det nationella målet. 4. Den justering som föreskrivs i artikel 32.1 c i förordning nr 2913/92, i dess lydelse enligt förordning nr 1791/2006, och den lämpliga fördelning på grundval av objektiva och beräkningsbara uppgifter som föreskrivs i artikel 158.3 i förordning nr 2454/93, i dess lydelse enligt förordning nr 1792/2006, mellan dels royalties eller licensavgifter för varumärken som avser de importerade varorna, dels de royalties eller licensavgifter som avser tillhandahållna tjänster efter importen, kan göras för det fall tullvärdet på varorna inte kan fastställas på grundval av det transaktionsvärde som anges i artikel 29 i förordning nr 2913/92, i dess lydelse enligt förordning nr 1791/2006, utan endast på grundval av den subsidiära metod som föreskrivs i artikel 31.1 i denna förordning nr 2913/92, i dess lydelse enligt förordning nr 1791/2006.

( 1 ) Originalspråk: franska.

( 2 ) EGT L 302, 1992, s. 1; svensk specialutgåva, område 2, volym 16, s. 4.

( 3 ) EUT L 363, 2006, s. 1.

( 4 ) Det ska noteras att tullkodexen, såsom den följer av förordning nr 2913/92, först moderniserades (Europaparlamentets och rådets förordning (EG) nr 450/2008 av den 23 april 2008 om fastställande av en tullkodex för gemenskapen (Moderniserad tullkodex) (EUT L 145, 2008, s. 1)) och ersattes sedan den 1 maj 2016 av unionens tullkodex (Europaparlamentets och rådets förordning (EU) nr 952/2013 av den 9 oktober 2013 om fastställande av en tullkodex för unionen (EUT L 269, 2013, s. 1)).

( 5 ) EGT L 253, 1993, s. 1; svensk specialutgåva, område 2, volym 10, s. 1.

( 6 ) EUT L 362, 2006, s. 1.

( 7 ) Det ska noteras att förordningen upphävdes med verkan från och med den 1 maj 2016 genom kommissionens genomförandeförordning (EU) 2016/481 av den 1 april 2016 (EUT L 87, 2016, s. 24).

( 8 ) Enligt bilagan till licensavtalet är det fråga om ett figurmärke för GE med sloganerna ”We Bring Good Things to Life” och ”Imagination at Work”.

( 9 ) Se, bland annat, för ett liknande resonemang, dom av den 20 november 2003, Kyocera (C‑152/01, EU:C:2003:623, punkt 35), dom av den 16 november 2006, Compaq Computer International Corporation (C‑306/04, EU:C:2006:716, punkt 30), dom av den 12 december 2013, Christodoulou m.fl. (C‑116/12, EU:C:2013:825, punkt 36), och dom av den 16 juni 2016, EURO 2004. Hungary (C‑291/15, EU:C:2016:455, punkt 23).

( 10 ) Se, bland annat, dom av den 16 november 2006, Compaq Computer International Corporation (C‑306/04, EU:C:2006:716, punkt 30), dom av den 12 december 2013, Christodoulou m.fl. (C‑116/12, EU:C:2013:825, punkt 40), och dom av den 16 juni 2016, EURO 2004. Hungary (C‑291/15, EU:C:2016:455, punkt 26).

( 11 ) Se, för ett liknande resonemang, dom av den 16 november 2006, Compaq Computer International Corporation (C‑306/04, EU:C:2006:716, punkt 19), dom av den 12 december 2013, Christodoulou m.fl. (C‑116/12, EU:C:2013:825, punkterna 38, 44 och 50), dom av den 21 januari 2016, Valsts ieņēmumu dienests (C‑430/14, EU:C:2016:43, punkt 15), och dom av den 16 juni 2016, EURO 2004. Hungary (C‑291/15, EU:C:2016:455, punkt 24).

( 12 ) Frågan om det var rätt av GE Healthcare att inte från början låta dessa royalties och licensavgifter ingå i tullvärdet för de varor som GE Healthcare hade importerat, beror på om övriga villkor i artikel 32.1 c i tullkodexen är uppfyllda.

( 13 ) Jag vill erinra om att Tullkodexkommittén inrättades i syfte att säkerställa ett nära och effektivt samarbete mellan medlemsstaterna och kommissionen på området. Enligt artikel 249 i tullkodexen, får kommittén behandla alla de frågor om tullagstiftningen som tas upp av ordföranden, antingen på dennes initiativ eller på begäran av företrädaren för en medlemsstat. Tullkodexkommitténs yttranden och slutsatser är inte rättsligt bindande, men de utgör viktiga hjälpmedel för att säkerställa att medlemsstaternas tullmyndigheter gör en enhetlig tolkning av tullkodexen och kan i denna egenskap betraktas som giltiga hjälpmedel vid tolkningen av kodexen (se, för ett liknande resonemang, dom av den 11 maj 2006, Friesland Coberco Dairy Foods (C‑11/05, EU:C:2006:312, punkterna 39 och 40), dom av den 22 maj 2008, Ecco Sko (C‑165/07, EU:C:2008:302, punkt 47), och dom av den 6 februari 2014, Humeau Beaupréau (C‑2/13, EU:C:2014:48, punkt 51)).

( 14 ) Enligt den tyska regeringens yttranden är syftet med förevarande metod för att beräkna royalties eller licensavgifter för varumärken utifrån vinsten från försäljningen av de importerade varorna, att säkerställa en jämn uppdelning av risken mellan innehavaren och licenstagaren, eftersom licenstagare inte ska bära risken att i förväg behöva betala royalties eller licensavgifter utifrån varornas inköpspris eller antalet köpta enheter utan att veta om licenstagaren kommer att göra vinst på de licensbelagda varorna. Det är därför som, i fråga om gällande licensavtal som är aktuellt i det nationella målet, även licensbelagda importerade varor som bland annat används för varuprov, experiment eller som inte kan saluföras är undantagna från betalningen av royalties eller licensavgifter.

( 15 ) Se ovan fotnot 13.

( 16 ) Se även punkt 1 i kommentar nr 11 från Tullkodexkommittén (sektionen för tullvärde) avseende tillämpningen av artikel 32.1 c i tullkodexen i förhållande till royalties och licensavgifter som betalas till en tredje part i enlighet med artikel 160 i förordning nr 2454/93.

( 17 ) Min kursivering.

( 18 ) Den tyska versionen av artikel 160 i tillämpningsförordningen har följande lydelse: ”Zahlt der Käufer eine Lizenzgebühr an einen Dritten, so gelten die Voraussetzungen des Artikels 157 Absatz 2 nur dann als erfüllt, wenn der Verkäufer oder eine mit diesem verbundene Person die Zahlung an diese dritte Person vom Käufer verlangt” (min kursivering).

( 19 ) Se, bland annat, dom av den 15 november 2012, Kurcums Metal (C‑558/11, EU:C:2012:721, punkt 48), och dom av den 9 april 2014, GSV (C‑74/13, EU:C:2014:243, punkt 27).

( 20 ) Se, bland annat, utöver den franska versionen av artikel 160 i tillämpningsförordningen, den spanska versionen ”…, vendedor, o una persona vinculada al mismo, pide al comprador que efectúe dicho pago”, den engelska versionen ”When the buyer pays royalties or licence fees to a third party, the conditions provided for in Article 157 (2) shall not be considered as met unless the seller or a person related to him requires the buyer to make that payment”, den italienska versionen ”… se il venditore o una persona ad esso legata chiede all’acquirente di effettuare tale pagamento”, den portugisiska versionen ”… vendedor o uma persoa a este vinculada pedir ao comprador para efectuar esse pagamento” och den finska versionen ”myyjä tai myyjään etuyhteydessä oleva henkilö pyytää ostajaa suosittamaan tämään maskun”.

( 21 ) Se dom av den 12 december 2013, Christodoulou m.fl. (C‑116/12, EU:C:2013:825, punkterna 41–43), och dom av den 16 juni 2016, EURO 2004. Hungary (C‑291/15, EU:C:2016:455, punkterna 27–29).

( 22 ) Se, för ett liknande resonemang, dom av den 28 februari 2008, Carboni e derivati (C‑263/06, EU:C:2008:128, punkterna 60 och 61).

( 23 ) Se, bland annat, för ett liknande resonemang, dom av den 28 februari 2008, Carboni e derivati (C‑263/06, EU:C:2008:128, punkt 60).