Nyckelord

Sammanfattning



Nyckelord

1 Talan om ogiltigförklaring - Rättsakter mot vilka talan kan väckas - Rättsakter som har tvingande rättsverkningar - Beslut att inleda förfarandet för kontradiktorisk undersökning av om ett statligt stöd är förenligt med den gemensamma marknaden (EG-fördraget, artiklarna 93.2 och 173) 2 Statligt stöd - Kommissionens undersökning - Beslut att inleda förfarandet för kontradiktorisk undersökning av om ett statligt stöd är förenligt med den gemensamma marknaden - Meddelande till de berörda - Föremål för talan - Kommissionens skyldigheter (EG-fördraget, artikel 93.2) 3 Institutionernas rättsakter - Motivering - Skyldighet - Omfattning - Beslut (EG-fördraget, artikel 190) 4 Statligt stöd - Återkrav av rättsstridigt stöd - Stöd som beviljats i strid med förfarandereglerna i artikel 93 i fördraget - Preskriptionstid - Berättigade förväntningar - Rättssäkerhet - Utomordentliga omständigheter - Föreligger inte (EG-fördraget, artikel 93) 5 Statligt stöd - Begrepp - Finansiellt stöd som en medlemsstat beviljar ett företag - Bedömningskriterium - En åtgärds rimlighet för en privat investerare som för en lång- eller medellångsiktig politik - Föreligger inte - Kommissionens befogenhet att göra skönsmässiga bedömningar - Domstolsprövning - Gränser (EG-fördraget, artikel 92.1) 6 Statligt stöd - Förbud - Undantag - Stöd som omfattas av undantaget i artikel 92.3 c i fördraget - Stöd till ett företag i svårigheter - Avsaknad av omstruktureringsåtgärder avsedda att minska eller ändra inriktningen på verksamheten - Regionalstöd - Avvägning mellan målen för den fria konkurrensen och solidariteten inom gemenskapen - Kommissionens befogenhet att göra skönsmässiga bedömningar (EG-fördraget, artiklarna 92.3 a och 92.3 c)

Sammanfattning

1 Kommissionens beslut att inleda det förfarande för kontradiktorisk undersökning av om ett statligt stöd är förenligt med den gemensamma marknaden som föreskrivs i artikel 93.2 i fördraget har rättsverkningar, eftersom det innebär en kvalificering av stödet såsom befintligt eller nytt och ett val av tillämpliga förfaranderegler. Det utgör således en rättsakt mot vilken talan kan väckas i den mening som avses i artikel 173 i fördraget. 2 Det framgår av artikel 93.2 i fördraget att kommissionen på området för statligt stöd beslutar först efter att ha gett berörda parter tillfälle att yttra sig. Syftet med meddelandet om inledande av förfarandet som föreskrivs i denna artikel är uteslutande att från de berörda parterna i den mening som avses i denna artikel erhålla alla uppgifter som kan ge kommissionen vägledning för dess framtida handlande. Kommissionen kan inte lastas för att i det nämnda meddelandet i allmänna termer ha ifrågasatt de omtvistade stödåtgärderna och att inte ha angett stödets exakta belopp förrän i det slutliga beslutet. När det inte har skett någon föregående anmälan och det saknas omstruktureringsplan har inte kommissionen på det stadium då det ovannämnda förfarandet inleddes kunnat ha en klar föreställning om de stödåtgärder som avses, men har dock på tillräckligt upplysande sätt beskrivit det nämnda stödet och har således i vederbörlig ordning möjliggjort för berörda parter att i rätt tid inge yttranden. 3 Den skyldighet som gemenskapsinstitutionerna har enligt artikel 190 i fördraget att motivera sina beslut syftar till att ge gemenskapsdomstolarna en möjlighet att utföra sin laglighetsprövning och till att ge de berörda kännedom om motiven till de vidtagna åtgärderna för att de skall kunna försvara sina rättigheter och kontrollera om beslutet är välgrundat eller ej. 4 Eftersom gemenskapslagstiftaren inte har fastställt någon preskriptionstid på området för kommissionens verksamhet avseende statligt stöd som inte har anmälts, kan inte en stödmottagare, gentemot ett beslut om återkrav av rättsstridigt stöd, åberopa rättssäkerhetsprincipen, enligt vilken en preskriptionstid i princip måste fastställas i förväg. En stödmottagare kan dessutom, utom under extraordinära omständigheter, inte ha berättigade förväntningar på att ett stöd är rättsenligt annat än om detta stöd har beviljats med iakttagande av bestämmelserna i artikel 93 i fördraget. Inte heller får en medlemsstat på något sätt ha fördel av följderna av sin underlåtenhet att uppfylla den anmälningsskyldighet som föreskrivs i artikel 93.3 i fördraget. 5 För att bedöma om offentliga myndigheters åtgärder avseende ett företags kapital, oavsett formen, kan utgöra statligt stöd i den mening som avses i artikel 92 i fördraget, skall det bedömas om en privat investerare under liknande omständigheter hade kunnat bringas att göra kapitaltillskott av den storleken. Även om den private investerarens beteende, med vilket en åtgärd av en offentlig investerare som eftersträvar ekonomisk-politiska mål måste jämföras, inte nödvändigtvis är detsamma som den vanlige investerarens, vilken placerar kapital för att det skall ge avkastning på mer eller mindre kort sikt, måste det i det avseendet åtminstone vara sådant som ett privat holdingbolags eller en privat företagskoncerns som bedriver en - allmän eller sektoriell - strukturpolitik och som styrs av mer långsiktiga lönsamhetsperspektiv. Således kan en privat aktieägare rimligtvis skjuta till det kapital som behövs för att säkerställa ett företags fortbestånd när det befinner sig i övergående svårigheter men, eventuellt efter en omstrukturering, är i stånd att åter bli lönsamt. Ett moderbolag kan också, under en begränsad tid, kompensera förluster i ett av sina dotterbolag för att senare kunna avveckla det på gynnsammare villkor. När emellertid kapitaltillskott från en offentlig investerare sker utan några som helst utsikter till vinst, ens på lång sikt, skall sådana tillskott anses vara stöd enligt artikel 92 i fördraget. Dessutom innefattar kommissionens prövning av frågan om en viss åtgärd betecknas som stöd i den mening som avses i artikel 92.1 i fördraget, då en stat inte har agerat "som en vanlig ekonomisk aktör", en komplicerad ekonomisk bedömning. Kommissionen har ett vidsträckt utrymme för skönsmässig bedömning när den antar en rättsakt som förutsätter sådana bedömningar. Domstolsprövningen av den nämnda rättsakten skall begränsas till en kontroll av att reglerna för förfarandet och motiveringen har beaktats, att de faktiska omständigheter som lagts till grund för det omtvistade ställningstagandet är materiellt riktiga, att bedömningen av dessa omständigheter inte är uppenbart oriktig och att det inte förekommit maktmissbruk. Det ankommer i vart fall inte på förstainstansrätten att ersätta beslutsfattarens ekonomiska bedömning med sin egen bedömning. Kommissionen är inte, inom ramen för sitt vidsträckta utrymme för skönsmässig bedömning, skyldig att tona ned det negativa resultatet av de ifrågasatta åtgärderna som den har kommit fram till genom att beakta de tecken och möjligheter till förbättring som kan anses vara obetydliga eller konstlat skapade i förhållande till den allmänna finansiella och ekonomiska situationen inom det företag som är stödmottagare. Finansieringsåtgärder som en stat vidtar avseende ett företags kapital, när företagets allmänna finansiella och ekonomiska situation är vansklig och det saknas en omstruktureringsplan ägnad att göra företaget lönsamt, utgör stöd i den mening som avses i artikel 92.1 i fördraget. 6 Stöd till företag i svårigheter skall vara förbundet med en omstruktureringsplan avsedd att minska eller ändra inriktningen på dess verksamhet för att förklaras förenligt med artikel 92.3 c i fördraget. Följaktligen har statligt stöd som har beviljats ett företag och som används för att kompensera dess förluster, utan att omfattas av ett tillfredsställande omstruktureringsprogram, sådana drag att det är uteslutet att det kan omfattas av det undantag från förbudet mot stöd som föreskrivs i denna bestämmelse. Vad beträffar regionalstöd, har genom artikel 92.3 a och 92.3 c i fördraget införts två undantag från den fria konkurrensen, vilka har sin grund i strävandet efter solidaritet inom gemenskapen, vilket är ett av fördragets grundläggande syften, såsom framgår av dess ingress. Då kommissionen utövar sin befogenhet att göra skönsmässiga bedömningar åligger det denna att sammanjämka målen för den fria konkurrensen med målen för solidariteten inom gemenskapen med beaktande av proportionalitetsprincipen. I detta sammanhang är kommissionen skyldig att utvärdera hur branschen kan påverkas av det planerade regionalstödet, även vad beträffar de regioner som kan omfattas av punkt 3 a, för att undvika att genom en stödåtgärd skapa ett branschproblem på gemenskapsplanet, som är allvarligare än det ursprungliga, regionala problemet. Således är lönsamhetskriteriet relevant även i denna analys. Skillnaden i formulering mellan artikel 92.3 a och artikel 92.3 c kan dessutom inte leda till slutsatsen att kommissionen inte alls skall ta hänsyn till gemenskapsintresset när den tillämpar artikel 92.3 a och att den endast skall kontrollera att åtgärderna i fråga är specifikt regionala, utan att bedöma deras inverkan på den eller de relevanta marknaderna inom gemenskapen som helhet. Av detta följer att kommissionen inte har gjort någon uppenbart oriktig bedömning genom att vägra att tillämpa det nämnda undantaget på ett företag som, trots att det var etablerat i en region som kan komma i åtnjutande av regionalstöd i enlighet med artikel 92.3 a i fördraget, uppenbarligen inte var lönsamt och som var verksamt inom en bransch med stark överkapacitet. När ett sådant företag, som åtnjuter rättsstridigt stöd, har kunnat hålla sig kvar på marknaden enbart tack vare detta stöd, kan inte stödet anses främja den ekonomiska utvecklingen i regionen.