ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
20.

HC och UE har överklagat denna dom till Oberster Gerichtshof (Högsta domstolen), som har hänskjutit följande tolkningsfrågor till EU‑domstolen: ”1) Ska artikel 70.3 i Europaparlamentets och rådets förordning (EU) nr 650/2012 av den 4 juli 2012 om behörighet, tillämplig lag, erkännande och verkställighet av domar samt godkännande och verkställighet av officiella handlingar i samband med arv och om inrättandet av ett europeiskt arvsintyg tolkas så, att en kopia av intyget som i strid med denna bestämmelse utfärdats på obestämd tid och som inte har uppgifter om ett förfallodatum är a. giltigt på obestämd tid, eller b. endast är giltigt under en period av sex månader från datumet för utfärdandet av de bestyrka kopiorna, eller c. endast är giltigt under en period av sex månader från ett annat datum, eller d. ogiltigt och otjänligt för användning i enlighet med artikel 63 i denna förordning? 2. Ska artikel 65.1 jämförd med artikel 69.3 i förordning nr 650/2012 tolkas så, att verkningarna av intyget inträder till förmån för samtliga personer som upptas som arvinge, testamentstagare, testamentsexekutor eller boutredningsman i intyget, innebärande att också den som inte själv ansökt om utfärdandet kan använda intyget i enlighet med artikel 63? 3) Ska artikel 69 jämförd med artikel 70.3 i förordning nr 650/2012 tolkas så, att den bestyrkta kopian ska erkännas som legitim om kopian är giltig vid det ursprungliga inlämnandet även om den inte längre är giltig vid tidpunkten för myndighetens beslut, eller utgör denna bestämmelse hinder för nationell rätt som ställer krav på att kopian ska vara giltig även vid tidpunkten för beslutet?”
43.

Domstolen har framför allt slagit fast att ett effektivt skydd av de rättigheter som följer av direktiv 93/13 endast kan säkerställas om det nationella processrättsliga systemet tillåter en prövning ex officio av huruvida villkoren i det avtalet eventuellt är oskäliga, antingen i samband med förfarandet för utfärdande av betalningsföreläggande eller i samband med förfarandet för verkställighet av betalningsföreläggandet. ( 20 ) Om det inte föreskrivs någon domstolsprövning ex officio av om villkoren i det berörda avtalet är oskäliga i samband med verkställigheten av betalningsföreläggandet, ska den nationella lagstiftningen anses undergräva det effektiva skydd som ges genom direktiv 93/13, om den inte föreskriver att en sådan prövning ska ske i samband med utfärdandet av föreläggandet eller – när en sådan prövning föreskrivs enbart i samband med bestridande av en utfärdat föreläggande – om det föreligger en icke försumbar risk för att den berörda konsumenten inte inkommer med det nödvändiga bestridandet, antingen för att den frist som gäller för detta är mycket kort, för att konsumenten avskräcks från att försvara sig med tanke på de kostnader som en talan vid domstol innebär i förhållande till beloppet av den omtvistade skulden eller för att den nationella lagstiftningen inte föreskriver att konsumenten måste ges all nödvändig information för att denne ska förstå omfattningen av sina rättigheter. ( 21 ) Direktiv 93/13 utgör alltså hinder för nationell lagstiftning som medger att ett betalningsföreläggande utfärdas utan att konsumenten någon gång under förfarandet garanteras en domstolsprövning av om avtalet innehåller oskäliga villkor. ( 22 )
75.

Det andra prejudikatet, nämligen överprövningsorganets rapport om ”HP‑SSST”, rörde ett fall där det fanns tre identifierbara segment (grupp A, grupp B och grupp C) för den likadana produkten, såsom den definierats av de kinesiska myndigheter som ansvarade för antidumpningsundersökningen. I förevarande fall var den dumpade importen och den nationella försäljningen koncentrerade till olika marknadssegment. Den nationella försäljningen var koncentrerad till segmentet rörande grupp A, där det förekom en begränsad import (på motsvarande 1,45 procent). Den dumpade importen var däremot koncentrerad till segmenten rörande grupperna B och C. Dessutom var priserna för produkterna i grupperna B och C dubbelt respektive tre gånger så höga än priserna inom grupp A. De kinesiska myndigheterna konstaterade i detta avseende att prisunderskridande förelåg inom segmenten motsvarande grupperna B och C, som importen var koncentrerad till. De konstaterade dock inget prisunderskridande inom segmentet rörande grupp A, som den nationella tillverkningen var koncentrerad till. ( 44 ) Nämnda myndigheter konstaterade således inget prisunderskridande på nivån för den likadana produkten utan endast ett prisunderskridande med avseende på grupperna B och C. ( 45 )
8.

Artikel 9 i förordning nr 1093/2010, med rubriken ”Uppgifter som rör konsumentskydd och finansiell verksamhet,” har följande lydelse: ”1. Myndigheten ska spela en ledande roll för att främja transparens, enkelhet och rättvisa på marknaden för finansiella produkter eller tjänster som riktar sig till konsumenter på hela den inre marknaden, bland annat genom att a) samla in uppgifter om, analysera och rapportera om konsumenttrender, b) se över och samordna de behöriga myndigheternas initiativ för att öka konsumenternas förmåga att förstå finansiell information samt utbildningsinitiativ, c) utveckla normer för utbildningen inom branschen, och d) bidra till utvecklingen av gemensamma regler om utlämnande av uppgifter. 2. [EBA] ska övervaka nya och befintliga former av finansiell verksamhet och får anta riktlinjer och rekommendationer för att främja säkra och sunda marknader och förenhetligande av regleringsförfarandena. …”
31.

Mot denna bakgrund beslutade Naczelny Sąd Administracyjny (Högsta förvaltningsdomstolen, Polen) att vilandeförklara målet och ställa följande tolkningsfrågor till domstolen: ”1) Utgör artikel 110 [FEUF] och artikel 273 i [mervärdesskattedirektivet] hinder mot en sådan bestämmelse som artikel 103.5 a i [mervärdesskattelagen], som innebär en beskattningsbar person vid ett gemenskapsinternt förvärv av motorbränsle är skyldig att utan uppmaning från direktören för tullmyndigheten beräkna och betala in mervärdesskatten till den tullmyndighet som är behörig för betalning av punktskatt, a) fem dagar från den dag då dessa varor fördes till den i tillståndet angivna orten för mottagande av de punktskattebelagda varorna, när varorna har förvärvats gemenskapsinternt i den mening som avses i [punktskattelagen] av den mottagare som är registrerad i enlighet med uppskovsförfarandet enligt bestämmelserna om punktskatt, b) fem dagar från den dag då varorna fördes in från en annan medlemsstat till ett skatteupplag, c) vid den tidpunkt då varorna överfördes till medlemsstaten, när varorna överförs utanför ett uppskovsförfarande i enlighet med bestämmelserna om punktskatt? 2) Utgör artikel 69 i [mervärdesskattedirektivet] hinder mot en sådan bestämmelse som artikel 103.5 a i mervärdesskattelagen, som innebär att en beskattningsbar person vid ett gemenskapsinternt förvärv av motorbränsle är skyldig att utan uppmaning från direktören för tullmyndigheten beräkna och betala in skattebelopp till den tullmyndighet som är behörig inom ramen för inbetalning av punktskatt, a) fem dagar från den dag då dessa varor infördes på den i tillståndet angivna orten för mottagande av de punktskattebelagda varorna, när varorna har förvärvats gemenskapsinternt i den mening som avses i [punktskattelagen] av den mottagare som är registrerad i enlighet med uppskovsförfarandet enligt bestämmelserna om punktskatt, b) fem dagar från den dag då varorna infördes från en annan medlemsstat till ett skatteupplag, c) vid den tidpunkt då varorna överfördes till medlemsstaten, när varorna överförs utanför ett uppskovsförfarande i enlighet med bestämmelserna om punktskatt, när bestämmelsen tolkas på så sätt att beloppet i fråga inte utgör en preliminär betalning av mervärdesskatt i den mening som avses i artikel 206 i [mervärdesskattedirektivet]? 3) Förlorar preliminär betalning av mervärdesskatt, i den mening som avses i artikel 206 i [mervärdesskattedirektivet], som inte har betalats i tid, sin rättsliga existens vid utgången av den beskattningsperiod under vilken denna preliminära betalning ska ske?”
1.

Förevarande begäran om förhandsavgörande har framställts i en tvist mellan ett försäkringsbolag etablerat i Förenade kungariket (The North of England P & I Association Ltd, nedan kallat The North) och Bundeszentralamt für Steuern (den federala skattemyndigheten, Tyskland), i egenskap av den myndighet som är behörig att pröva frågor som rör skatt på försäkringar (nedan kallad Bundeszentralamt), angående frågan huruvida de sjöförsäkringspremier som The North har uppburit omfattas av den tyska skatten på försäkringspremier.
17.

Hans talan ogillades dock av High Court of Justice in Northern Ireland, Queen’s Bench Division (Överdomstolen, avdelningen Queen’s Bench, Nordirland) på den grunden att förordning nr 4/2009 inte innehåller någon bestämmelse som begränsar dess tillämpning i tiden till endast sådana domar om underhåll som meddelats i Polen efter dagen för Polens anslutning till EU. Om artikel 75.2 i förordning nr 4/2009 inte var tillämplig, eftersom Polen är en stat som är part i Haagprotokollet, var dock kapitel VII i förordning nr 4/2009 tillämplig på omständigheterna i det aktuella målet enligt artikel 75.3. High Court of Justice in Northern Ireland, Queen’s Bench Division (Överdomstolen, avdelningen Queen’s Bench, Nordirland) fann således att den polska domstolens domar hade registrerats och verkställts korrekt enligt detta kapitel. TFK överklagade denna dom till Court of Appeal in Northern Ireland (Appellationsdomstolen i Nordirland) (nedan kallad den hänskjutande domstolen).
21.

Under åren 1995 och 1996 sålde Silcompa etylalkohol med destination Grekland under punktskatteuppskov i den mening som avses i artikel 4 c i direktiv 92/12. Av de handlingar som ingetts till den hänskjutande domstolen och som har lämnats in till EU-domstolens kansli (nedan kallade handlingarna i det nationella målet) framgår att försäljningen skedde via en mellanhand, en fysisk person, till olika grekiska bolag.
8.

Artikel 59 (”Europeiskt enhetligt upphandlingsdokument”) har följande lydelse: ”1. När anbudsansökningar eller anbud lämnas in ska de upphandlande myndigheterna godta det europeiska enhetliga upphandlingsdokumentet som består av en uppdaterad egen försäkran som preliminärt bevis, i stället för intyg som utfärdats av myndigheter eller tredje parter om att den berörda ekonomiska aktören uppfyller något av följande villkor: a) Den ekonomiska aktören befinner sig inte i någon av de situationer som avses i artikel 57 och där ekonomiska aktörer ska eller får uteslutas. … 4. En upphandlande myndighet får när som helst under förfarandet anmoda anbudssökande och anbudsgivare att lämna in samtliga eller delar av de kompletterande dokumenten, när detta är nödvändigt för att se till att förfarandet genomförs på ett korrekt sätt. …”
22.

I samband med prövningen av ansökan fick Migrationsverket information av norsk polis om att den berörde hade använt flera alias i Norge, det vill säga för det första identiteten B, gambisk medborgare född den 18 augusti 1975 (enligt ett falskt pass), därefter identiteten C, passlös asylsökande född den 12 december 1982, och slutligen identiteten D, född den 8 augusti 1980 och gambisk medborgare (enligt ytterligare ett pass som hade påträffats i samband med en husrannsakan). Under sistnämnda identitet har den berörde i Norge dömts till fängelse i 120 dagar på grund av innehav och försäljning av narkotika (kokain). Under sistnämnda identitet har den berörde också varit föremål för ett beslut om utvisning från Norge och ett förbud på livstid att återvända till Norge och har registrerats i SIS. I SIS identifieras den berörde under namnet D, född den 8 augusti 1980 och gambisk medborgare.
ba)

viktad genomsnittlig vägtull: de totala intäkter som genereras av vägtullar under en given period delat med antalet fordonskilometer som tillryggalagts på ett givet vägnät som är belagt med vägtull under denna period, varvid både intäkter och fordonskilometer skall beräknas för de fordon som omfattas av vägtullar,
54.

Såsom den hänskjutande domstolen tagit under övervägande och den nederländska och den svenska regeringen samt kommissionen har hävdat skulle ett sådant resultat faktiskt ge en oberättigad ekonomisk fördel åt en näringsidkare som uppger att investeringsvarorna ska användas för beskattningsbara ändamål och som därmed disponerar de medel som motsvarar det ursprungliga avdraget, även om varken den första faktiska användningen eller den senare användningen under justeringsperioden skulle ge näringsidkaren rätt till något sådant avdrag. Om man vid analysen utgick från tidpunkten för den deklarerade avsikten oberoende av den första faktiska användningen skulle det med andra ord innebära att medlemsstaten i själva verket finansierade en sådan näringsidkare som bara behöver återbetala beloppet i proportionella andelar under den tillämpliga justeringsperioden på flera år. ( 21 )
10.

I 45 § StPO anges följande: ”1) Ansökan om återställande av försutten tid ska inom en vecka från det att förfallet upphörde ges in till domstolen vid vilken den ursprungliga fristen skulle ha iakttagits. För att fristen ska anses ha iakttagits räcker det att ansökan i rätt tid har getts in till den domstol som ska pröva ansökan. 2) De faktiska omständigheter som åberopas som grund för ansökan ska styrkas vid tidpunkten för ansökan eller i förfarandet som avser ansökan. Den underlåtna handlingen ska sedermera fullgöras inom tidsfristen för att ge in ansökan. Om detta sker kan återställande beviljas även utan ansökan.”
44.

Till stöd för denna ståndpunkt har Procureur-Generaal hänvisat till Protocol on the settlement of litigation concerning the infringement and validity of Community Patents. ( 12 ) Enligt Procureur-Generaal följer artikel 90 i förordning nr 6/2002 mönstret i artikel 36 i det protokollet, vars syfte var att göra det möjligt att fatta beslut om interimistiska åtgärder beträffande såväl nationella patent som gemenskapspatent. Artikel 36 syftade inte till att skapa ett undantag från reglerna om nationell behörighet i protokollet, utan från reglerna rörande internationell behörighet. ( 13 )
17.

Förutsatt att EU-domstolen förklarar sig behörig frågar sig den hänskjutande domstolen vidare om ett avslag på ansökan om inresa och vistelse som ingetts av en tredjelandsmedborgare med stöd av den rätt till familjeåterförening som tillerkänns i direktiv 2003/86, om avslaget motiveras av hänsyn till den allmänna ordningen, enligt artikel 6.1 i direktiv 2003/86 måste motiveras av det personliga beteendet hos den familjemedlem som vill resa in i unionen, och att detta måste utgöra ett verkligt, aktuellt och tillräckligt allvarligt hot mot ett grundläggande samhällsintresse. I detta avseende delar den hänskjutande domstolen statssekreterarens bedömning att det av domarna Koushkaki ( 16 ) och Fahimian ( 17 ) följer att de nationella myndigheterna har ett stort utrymme för skönsmässig bedömning. Myndigheterna bör göra samma komplexa bedömningar som de bedömningar som var i fråga i domen Koushkaki ( 18 ) för att avgöra huruvida en familjemedlems ansökan om inresa och vistelse kan avslås av hänsyn till allmän ordning. Enligt den hänskjutande domstolen finns det en skillnad mellan de beslut som fattas med stöd av artikel 6.1 i direktiv 2003/86, som rör personer som ännu inte har rest in i unionen, och de beslut som fattas med stöd av artikel 6.2 i samma direktiv, som rör personer som redan har beviljats uppehållstillstånd i unionen. Sistnämnda beslut avslutar ett redan befintligt familjeförhållande och kräver därför en mer ingående bedömning av den typ av brott som har begåtts och i vilken grad brottet utgör ett hot mot den allmänna ordningen. Den situation som V.G. befinner sig i omfattas emellertid av artikel 6.1 i direktiv 2003/86. Den hänskjutande domstolen har konstaterat att den nationella bedömningsram som vägleder de nederländska myndigheterna i deras beslutsfattande, utan att gå så långt som att kräva att de nationella myndigheterna motiverar sitt avslagsbeslut med att den sökandes personliga beteende utgör ett verkligt, aktuellt och tillräckligt allvarligt hot mot ett grundläggande samhällsintresse, tycks säkerställa en tillräcklig avvägning mellan berörda intressen, i den mening som avses i den rättspraxis från Europadomstolen som domarna Boultif och Üner har gett upphov till. Statssekreteraren har vid sin bedömning således tagit hänsyn till de brott som V.G. har dömts för under sin tidigare vistelse i Nederländerna och gjort en avvägning mellan å ena sidan det intresse av familjeåterförening i Nederländerna som V.G. och den av hans familjemedlemmar som redan befinner sig i unionen har, och å andra sidan den nederländska statens intresse av att skydda den allmänna ordningen.
12.

Genom skrivelse av den 19 september 2012 bad kommissionen de irländska myndigheterna att inkomma med närmare detaljer om de anmälda lagstiftningsåtgärderna för att bedöma huruvida de var förenliga med domen kommissionen/Irland. Då kommissionen hade erfarit att det rådde tvivel om huruvida huvudmannen för vindkraftsanläggningen i Derrybrien var villig att inkomma med ansökan om ersättningstillstånd, anmodade kommissionen de irländska myndigheterna att klargöra läget i frågan. Genom skrivelse av den 13 oktober 2012 bekräftade de irländska myndigheterna att den nuvarande huvudmannen för vindkraftsanläggningen i Derrybrien vägrade att delta i ersättningsförfarandet på grund av både de därmed förknippade kostnaderna och rädslan för att tillstånden skulle kunna komma att dras in. I samma skrivelse förklarade de irländska myndigheterna att de, efter en djupare analys av unionsrätten, hade dragit slutsatsen att det i unionsrätten inte bestämdes att tillstånd som beviljats för uppförandet av vindkraftsanläggningar, såsom den i Derrybrien, som under tiden hade vunnit laga kraft, skulle omprövas. De irländska myndigheterna var dessutom av den uppfattningen att principerna om rättssäkerhet och förbud mot lagstiftning med retroaktiv verkan samt domstolens praxis om medlemsstaternas processuella autonomi utgjorde hinder för en lösning som innebar att de aktuella tillstånden skulle dras in. Under dessa omständigheter fann de irländska myndigheterna att varje försök från irländska statens sida att tvinga huvudmannen för vindkraftsanläggningen i Derrybrien att delta i ersättningsförfarandet förmodligen skulle ha stoppats av domstolarna, som skulle ha gett huvudmannens rättigheter företräde med stöd av den irländska konstitutionen. Mot denna bakgrund drog de irländska myndigheterna slutsatsen att en korrigerande miljökonsekvensbedömning av vindkraftsanläggningen i Derrybrien enbart skulle ha kunnat genomföras om huvudmannen för vindkraftsanläggningen hade varit villig att samarbeta kring detta. Denna inställning upprepades i de irländska myndigheternas skrivelse till kommissionen av den 21 december 2012.
13.

I artikel 15.1 c och d föreskrivs ytterligare frivilliga undantag för kombinerad produktion av värme och elektricitet i kraftvärmeverk: ”Utan att det påverkar tillämpningen av andra [EU]-bestämmelser får medlemsstaterna under tillsyn av skattemyndigheterna tillämpa fullständig eller partiell skattebefrielse eller skattenedsättningar i följande fall: … c) Energiprodukter och elektricitet som används för kombinerad produktion av värme och elektricitet i kraftvärmeverk. d) Elektricitet från kombinerad produktion av värme och elektricitet i kraftvärmeverk, förutsatt att kraftvärmeverken är miljövänliga.”
2)

Om den föregående frågan ska besvaras jakande, ska artikel 148 c jämförd med artikel 148 a i [mervärdesskattedirektivet] tolkas så, att det utgör ett grundläggande villkor för att tillämpa undantaget från mervärdesskatt på en jack-up-plattform, som har navigerat till öppna havet, att den faktiskt måste vara i ett rörligt tillstånd när den används (för kommersiell/industriell verksamhet), flytande eller flytta sig till havs från plats till plats, under en längre period än den under vilken fartyget ligger still i orörligt tillstånd till följd av borrningen till havs, vilket innebär att navigation har en överordnad betydelse i förhållande till borrning?”
5.

I artikel 57 (”Skäl för uteslutning”) föreskrivs följande: ”… 4. En upphandlande myndighet får utesluta eller kan åläggas av medlemsstaterna att utesluta en ekonomisk aktör från upphandlingsförfarandet i någon av följande situationer: … c) Om den upphandlande myndigheten på lämpligt sätt kan visa att en ekonomisk aktör har gjort sig skyldig till ett allvarligt fel i yrkesutövningen, som gör att dennes redbarhet kan ifrågasättas. … g) Om en ekonomisk aktör har visat allvarliga eller ihållande brister i fullgörandet av något materiellt krav enligt ett tidigare offentligt kontrakt, ett tidigare kontrakt med en upphandlande enhet eller ett tidigare koncessionskontrakt, och detta har medfört att det tidigare kontraktet sagts upp i förtid, lett till skadestånd eller jämförbara påföljder. … 5. De upphandlande myndigheterna ska när som helst under förfarandet utesluta en ekonomisk aktör om det visar sig att denne, med avseende på handlingar eller försummelser antingen före eller under förfarandet, befinner sig i någon av de situationer som avses i punkterna 1 och 2. När som helst under förfarandet får de upphandlande myndigheterna utesluta eller åläggas av medlemsstaterna att utesluta en ekonomisk aktör om det visar sig att denne, med avseende på handlingar eller försummelser antingen före eller under förfarandet, befinner sig i någon av de situationer som avses i punkt 4. 6. En ekonomisk aktör som befinner sig i någon av de situationer som avses i punkterna 1 och 4 får lämna bevis på att de åtgärder som den ekonomiska aktören vidtagit är tillräckliga för att bevisa dennes tillförlitlighet, trots att det föreligger relevanta skäl för uteslutning. Om bevisen anses vara tillräckliga ska den berörda ekonomiska aktören inte uteslutas från upphandlingsförfarandet. I detta syfte ska den ekonomiska aktören bevisa att denne har ersatt eller åtagit sig att ersätta eventuella skador som orsakats av brottet eller det allvarliga felet i fråga, att denne har klargjort förhållanden och omständigheter på ett uttömmande sätt och genom att aktivt samarbeta med de utredande myndigheterna samt har vidtagit lämpliga konkreta tekniska, organisatoriska och personalmässiga åtgärder för att förhindra ytterligare brott eller allvarliga fel. De åtgärder som vidtagits av den ekonomiska aktören ska bedömas med beaktande av allvarlighetsgraden och de särskilda omständigheterna kring brottet eller det allvarliga felet i fråga. Om åtgärderna anses vara otillräckliga ska den ekonomiska aktören informeras om skälen till beslutet. … 7. Medlemsstaterna ska i enlighet med lagar och andra författningar samt med hänsyn till unionsrätten fastställa villkoren för tillämpning av denna artikel. De ska särskilt fastställa den längsta tillåtna uteslutningsperioden om den ekonomiska aktören inte vidtar några åtgärder enligt punkt 6 för att visa sin tillförlitlighet. Om denna period inte har fastställts i den lagakraftvunna domen får den inte överskrida fem år från den dag då domen meddelades i de fall som avses i punkt 1 och tre år från dagen för relevant händelse i de fall som avses i punkt 4.”
21.

Patentet har namnet ”Alpha- and beta-amino acid hydroxyethylamino sulfonamides useful as retroviral protease inhibitors” (Alfa- och beta-aminosyra-hydroxietylamin-sulfonamider som är användbara som hämmare av retroviral proteas). Prioritetsdag är den 25 augusti 1992. I beskrivningen anges inledningsvis att uppfinningen rör sådana hämmare och, framför allt, ”sulfonamide-containing hydroxyethylamine protease inhibitor compounds, a composition and the use thereof for preparing a medicament for inhibiting retroviral proteases such as human immunodeficiency virus (HIV) protease and for treating a retroviral infection e.g. an HIV infection” (hydroxietylamin-proteashämmare i form av föreningar som innehåller sulfonamider, en sammansättning och användning av denna för framställning av läkemedel för att hämma retrovirala proteas som HIV (human immunodeficiency virus) och för behandling av retrovirala infektioner, exempelvis HIV-infektioner).