Förslag till avgörande av generaladvokat Elmer föredraget den 6 mars 1997. - Louis Wolfs mot Office national des pensions (ONP). - Begäran om förhandsavgörande: Tribunal du travail de Bruxelles - Belgien. - Direktiv 79/7/EEG - Likabehandling - Ålders- och avgångspension - Beräkningsmetod - Pensionsålder. - Mål C-154/96.



Rättsfallssamling 1998 s. I-06173



Generaladvokatens förslag till avgörande

1 Tribunal du travail de Bruxelles, Belgien, har i en begäran om förhandsavgörande av den 22 april 1996 ställt tre frågor om tolkningen av rådets direktiv 79/7/EEG av den 19 december 1978 om successivt genomförande av principen om likabehandling av kvinnor och män i fråga om social trygghet(1) (nedan kallat direktivet). Syftet med frågorna är i själva verket att få till stånd en omprövning av domstolens dom av den 1 juli 1993 i mål C-154/92, Van Cant(2), i vilken domstolen bland annat fastslog att det strider mot fördraget att använda olika beräkningsmetoder för avgångspension för män respektive kvinnor, när en tidigare gällande skillnad i pensionsålder har upphävts.

Direktivet

2 Enligt artikel 1 är avsikten med detta direktiv att successivt genomföra principen om likabehandling av kvinnor och män vad beträffar social trygghet.

Artikel 4.1 i direktivet lyder enligt följande:

"1. Likabehandlingsprincipen innebär att det inte skall förekomma någon som helst diskriminering på grund av kön, vare sig direkt eller indirekt, särskilt med hänvisning till äktenskaplig status eller familjestatus, i synnerhet vad beträffar

- systemens räckvidd och villkoren för tillgång till dem,

- skyldigheten att betala avgifter och beräkningen av avgifterna,

- beräkningen av förmåner, bland annat tillägg avseende make/maka och familjemedlemmar samt de villkor som bestämmer varaktigheten och bibehållandet av rätten till bidrag."

I artikel 7.1 fastslås följande:

"1. Detta direktiv skall inte hindra för medlemsstaterna att utesluta från dess tillämpningsområde

a) avgörandet av pensionsålder för att bevilja ålders- och avgångspension och de eventuella konsekvenserna härav för andra förmåner,

...".

Nationell rätt

3 I kunglig kungörelse nr 50 av den 24 oktober 1967 om avgångs- och efterlevandepension för arbetstagare(3) (nedan kallad kungörelsen) fastställs den normala pensionsåldern till 60 år för kvinnor och 65 år för män. Rätten till avgångspension intjänas per kalenderår och beräknas på en andel av lönen, vilken fastställs i enlighet med särskilda bestämmelser. För män beräknas förmånen per kalenderår som 1/45 av den på så sätt beräknade lönen och för kvinnor som 1/40.

4 Enligt artikel 2.1 i lag av den 20 juli 1990 om införande av flexibel pensionsålder för arbetstagare och om anpassning av arbetstagarpensioner till utvecklingen av den allmänna välfärden(4) (nedan kallad lagen) kan avgångspension tidigast erhållas från första dagen efter den månad då den pensionsberättigade fyllde 60 år.

Vad avser beräkningen av pensionen föreskrivs det i artikel 3.1 att rätten till avgångspension intjänas för varje kalenderår med en andel av lönen som beräknas i överensstämmelse med angivelserna i kungörelsen, det vill säga 1/45 för män och 1/40 för kvinnor.

5 Det var detta rättsläge som låg till grund för begäran om förhandsavgörande i målet Van Cant. I punkt 13 i domen i målet Van Cant fastslog domstolen att "för det fall skillnaden i pensionsålder mellan manliga och kvinnliga arbetstagare har upphävts i nationell rätt - en faktisk omständighet som skall avgöras av den nationella domstolen - kan artikel 7.1 a i [direktivet] inte längre åberopas som grund för att vidmakthålla en skillnad i beräkningsmetoden för avgångspension som hänger samman med skillnaden i pensionsålder".

Domstolen fastslog vidare att artikel 4.1 i direktivet hade direkt effekt från och med den 23 december 1984 (punkt 18), och att, för det fall denna artikel åsidosätts, har den minst gynnade gruppen rätt att kräva att samma regler tillämpas på den som på den mest gynnade grupp som befinner sig i samma situation som den förstnämnda gruppen, eftersom dessa regler, så länge direktivet inte genomförs, är den enda giltiga referenspunkten (punkt 22).

6 Domstolen tog således inte ställning till om lagen innebär att skillnaden i pensionsålder mellan manliga och kvinnliga arbetstagare har upphävts, eftersom denna fråga sammanhänger med tolkningen av nationell rätt. Frågan har emellertid inte besvarats klart av de nationella domstolarna. Cour du travail de Gand har således ansett att skillnaden i pensionsålder kvarstår medan Cour du travail de Liège och Cour du travail d'Anvers har kommit fram till motsatt resultat, nämligen att skillnaden i pensionsålder upphävs genom lagen.

7 Utan att invänta ett eventuellt svar på denna tolkningsfråga från belgiska Cour de cassation antog den belgiska lagstiftaren den 19 juni 1996 en lag(5) i vilken den ifrågavarande lagen förklaras (nedan kallad lagen om förklaring).

Artikel 2 i lagen om förklaring lyder enligt följande:

"Med 'avgångspension' i artikel 2.1, 2.2 och 2.3 samt artikel 3.1, 3.2, 3.3, 3.5, 3.6 och 3.7 [i lag ... ] menas ersättningsinkomst som utbetalas till en mottagare som anses ha blivit arbetsoförmögen på grund av ålder. En sådan situation antas inträda vid 65 års ålder för manliga pensionsberättigade och 60 års ålder för kvinnliga pensionsberättigade".

8 Av motiveringen till lagförslaget(6) framgår följande:

"Genom lag av den 20 juli 1990 infördes en 'flexibel' pensionsålder, som bland annat ger män möjlighet att gå i pension innan de har fyllt 65 år. Med andra ord ges en möjlighet till tidigare pensionering med motsvarande nedsättning av pensionen men utan ytterligare påföljder. Denna möjlighet fanns även enligt den pensionslagstiftning som gällde innan lag av den 20 juli 1990 trädde i kraft. Den enda skillnaden i förhållande till tidigare lagbestämmelser är att de ekonomiska konsekvenserna av en nedsättning i händelse av förtidspension är mindre än tidigare."

Innan lagen antogs minskades pensionsutbetalningen i händelse av förtidspension med en faktor om 5 procent per år.

Bakgrund

9 Louis Wolfs erhöll med verkan från den 1 september 1995 en pension från Office national des pensions (nedan kallat ONP) om 109 026 BFR per år. Beloppet var beräknat på grundval av andelen 13/45, med anledning av att perioden 1955-1967 beaktades.

10 Wolfs väckte talan mot ONP den 12 juli 1995 och yrkade bland annat att pensionen skulle beräknas på grundval av fyrtiondedelar och inte fyrtiofemtedelar.

Tolkningsfrågorna

11 Tribunal du travail de Bruxelles beslutade den 22 april 1996 - det vill säga innan antagandet av lagen om förklaring - att ställa följande frågor till domstolen:

"1) Omfattar undantaget i artikel 7.1 a i rådets direktiv 79/7/EEG av den 19 december 1978 det förhållandet att en medlemsstat inför ett flexibelt pensionssystem i överensstämmelse med Europeiska unionens ministerråds rekommendation 82/857/EEG av den 10 december 1982 om principerna för gemenskapens politik avseende pensionsålder(7), i den meningen att en fastställelse av en flexibel pensionsålder för män och kvinnor, till exempel mellan 60 och 65 år, inte utan vidare kan jämställas med en fastställelse av samma avgångsålder för alla, och inte nödvändigtvis - även om pension för män och kvinnor också fortsättningsvis beräknas olika - strider mot den i artikel 4.1 i direktiv 79/7/EEG fastslagna principen om likabehandling av män och kvinnor, eftersom varje blivande pensionär med ett sådant system har möjlighet att, med hänsyn till sin tidigare yrkesverksamhet, fritt bestämma när hans avgångspension skall börja utbetalas, och särskilt som det införda systemet uppfyller ett nödvändigt socialpolitiskt mål i den aktuella staten och är motiverat av skäl som saknar samband med diskriminering på grund av kön?

2) Om den första frågan besvaras nekande, innebär det ett förverkligande av båda de mål som fastställs i direktiv 79/7/EEG och i rekommendation 82/857/EEG, nämligen införandet av en flexibel pensionsålder för alla och likabehandling av män och kvinnor i fråga om social trygghet, och ett hänsynstagande till såväl formell jämlikhet som den faktiska diskriminering som kvarstår mellan kvinnor och män i fråga om lagstadgad pension, att en medlemsstat automatiskt skall jämna ut villkoren för rätt till pension genom att tillförsäkra kvinnor och män rätt till pension efter eget val, från den lägsta åldern och enligt den beräkningsmetod som dittills tillämpats på den grupp som från denna ålder har haft rätt till ålderspension, oaktat de konsekvenser som detta kan få för den ekonomiska jämvikten i de pensionssystem som inte har fastställts på grundval av dessa principer?

3) Om den första frågan besvaras nekande, skall då tillämpningen av den mest fördelaktiga lösningen för den berörde enligt Europarätten ske med avseende på hela den berördes yrkesverksamma tid eller kan den ske uteslutande med avseende på de yrkesverksamma år som i tiden ligger före antingen ikraftträdandet av lagen om införande av en flexibel pensionsålder eller avkunnandet den 1 juli 1993 av Europeiska gemenskapernas domstols dom i målet Remi Van Cant mot Office national des pensions?"

Den första frågan

12 Med den första frågan vill den hänskjutande domstolen i själva verket få klargjort om domstolen finner anledning att ta domen i målet Van Cant under förnyat övervägande. Den nationella domstolen har i detta hänseende hänvisat till att det i lagen fastställs en flexibel pensionsålder som ger manliga arbetstagare som har fyllt 60 år möjlighet att själv välja den tidpunkt - innan de fyller 65 år - vid vilken de vill att utbetalningen av pensionen skall börja.

13 Louis Wolfs har gjort gällande att det följer av domstolens dom i målet Vant Cant att ONP är förpliktat att tillämpa en andel grundad på fyrtiondedelar för såväl män som kvinnor.

14 ONP och den belgiska regeringen har gjort gällande att domstolen redan har besvarat frågan i målet Van Cant och att den tolkningsfråga som domstolen uttryckligen överlät till den nationella domstolen nu har avgjorts genom lagen om förklaring. Enligt lagen om förklaring upphäver lagen således inte skillnaden i pensionsålder. Detta följer även av att åldersgränsen på 60 år för kvinnor och 65 år för män har upprätthållits inom andra områden av sociallagstiftningen. Således gäller denna åldersgräns exempelvis fortfarande med avseende på arbetslöshetsunderstöd och invaliditetsersättning. Lagens faktiska innehåll är att manliga arbetstagares möjlighet att gå i förtidspension underlättas, vilket medför att den är ett led i ett successivt genomförande av likabehandlingsprincipen.

15 Kommissionen har anfört att det i förevarande mål har rått verklig ovisshet om lagens egentliga innehåll och att lagen inte har medfört en allmän tillämpning av en pensionsålder på 60 år för båda könen. Mycket tyder därför på att lagstiftarens syfte med lagen inte var att upphäva skillnaden i pensionsålder och att den följaktligen endast är ett led i ett successivt upphävande av denna skillnad. Kommissionen anser därför att undantagsbestämmelsen i artikel 7.1 a i direktivet är tillämplig på lagen, såsom den förklaras i lagen om förklaring.

Bedömning

16 Det framgår av punkt 11 i domen i målet Van Cant att ett system, som beroende på arbetstagarens kön, tillämpar olika metoder för beräkning av avgångspension, utgör diskriminering som omfattas av artikel 4.1 i direktivet.

17 Det följer av ordalydelsen av artikel 7.1 a i direktivet att medlemsstaterna från direktivets tillämpningsområde kan utesluta avgörandet av pensionsålder för att bevilja ålders- och avgångspension. Är pensionsåldern densamma för båda könen saknas förutsättning att tillämpa undantaget.

18 I punkt 13 i domen i målet Van Cant fastslog domstolen att undantagsbestämmelsen i artikel 7.1 a, som enligt fast rättspraxis skall tolkas restriktivt(8), inte kan åberopas som grund för att upprätthålla en skillnad i beräkningsmetod när skillnaden i själva pensionsåldern har upphävts. Domstolen har följaktligen slagit fast att artikel 7.1 a endast omfattar pensionsålder och ingen annan form av diskriminering inom ramarna för ålderspensionssystemet, som inte är en direkt följd av en sådan skillnad i pensionsålder.(9)

19 Det har inte framkommit sådana uppgifter i förevarande mål att anledning finns att omvärdera den principiella tolkning av artikel 7.1 a som kom till uttryck i domen i målet Van Cant.

20 Som domstolen påpekade i punkt 13 i denna dom ankommer det på den nationella domstolen att avgöra huruvida den nationella lagstiftningen rent faktiskt har upphävt skillnaden i pensionsålder. Antagandet av en lag om förklaring har nu bidragit till att klargöra denna fråga genom att det där föreskrivs att lagen skall tolkas så, att ålderspension är en förmån som utgår till personer som blivit arbetsoförmögna på grund av ålder, vilket anses vara fallet för kvinnor när de fyller 60 år och för män när de fyller 65 år. Den "flexibla" pensionsålder som infördes genom lagen betyder således i själva verket endast att manliga arbetstagare har möjlighet att gå i förtidspension från det de fyller 60 år med en minskning av pensionen till följd av detta. Det är samma tolkning som den hänskjutande domstolen har lagt till grund för beslutet om hänskjutande.

21 Antagandet av en lag om förklaring kan inge principiella betänkligheter. En sådan lag kan tänkas innebära en retroaktiv ändring av rättsläget, nämligen om lagstiftarens förklaring av den existerande lagen inte är densamma som den högsta nationella rättsinstansens tolkning. Det är vidare mycket som talar för att artikel 7.1 a i direktivet skall tolkas så, att den enbart ger stöd för att upprätthålla en skillnad i pensionsålder och inte att (åter)införa en sådan skillnad. I så fall bör en sådan ändring inte kunna göras bakvägen i form av en "lag om förklaring".

22 I förevarande fall kan de olika tolkningar av lagen som framgår av skillnaderna i rättspraxis vid de belgiska domstolarna ge upphov till frågor. Den tolkning som såväl den belgiska lagstiftaren som den hänskjutande domstolen har anslutit sig till får stöd i det förhållandet att lagen inte har upphävt skillnaden i åldersgräns för att exempelvis bli berättigad till arbetslöshetsunderstöd och invaliditetsersättning. Åldersgränsen är i dessa avseenden fortfarande 60 år för kvinnor och 65 år för män. Tillämpningen av en lag om förklaring ger därför enligt min mening inte upphov till några särskilda betänkligheter i föreliggande fall.

23 Lagen, såsom den framgår av lagen om förklaring, skall därför anses som ett led i ett successivt undanröjande av diskriminering mellan män och kvinnor som omfattas av undantagsbestämmelserna i artikel 7.1 a. Det kan i detta sammanhang hänvisas till dom av den 7 juli 1994 i mål C-420/92, Bramhill(10), i vilken domstolen fastslog att undantaget i artikel 7.1 d, som gäller beviljande av vissa tilläggsförmåner till en ekonomiskt beroende maka, fortfarande var tillämpligt i det fall då en medlemsstat har upphävt den diskriminerande behandlingen i förhållande till kvinnor som uppfyller vissa villkor.

24 Mot denna bakgrund föreslår jag att domstolen skall besvara den första frågan enligt följande: Artikel 7.1 a i rådets direktiv 79/7/EEG av den 19 december 1978 om successivt genomförande av principen om likabehandling av kvinnor och män i fråga om social trygghet skall tolkas på så sätt att den är tillämplig på ett sådant system med "flexibel" ålderspension som det som föreskrivs i lag av den 20 juli 1990, vilken förklaras genom lag av den 19 juni 1996, enligt vilken ålderspension definieras som en förmån som utgår till personer som har blivit arbetsoförmögna på grund av ålder, vilket anses vara fallet för kvinnor när de fyller 60 år och för män när de fyller 65 år, varvid män emellertid kan välja att gå i pension från och med att de har fyllt 60 år.

Den andra och den tredje frågan

25 Det finns härmed inte anledning att besvara den andra och den tredje frågan, eftersom de endast är relevanta under förutsättning att den första frågan besvarades nekande.

Förslag till avgörande

26 Jag föreslår mot denna bakgrund att domstolen skall besvara de frågor som Tribunal du travail de Bruxelles har ställt enligt följande:

"Artikel 7.1 a i rådets direktiv 79/7/EEG av den 19 december 1978 om successivt genomförande av principen om likabehandling av kvinnor och män i fråga om social trygghet skall tolkas på så sätt att den är tillämplig på ett sådant system med 'flexibel' ålderspension som det som föreskrivs i lag av den 20 juli 1990, vilken förklaras genom lag av den 19 juni 1996, i vilken ålderspension definieras som en förmån som utgår till personer som har blivit arbetsoförmögna på grund av ålder, vilket anses vara fallet för kvinnor när de fyller 60 år och för män när de fyller 65 år, varvid män emellertid kan välja att gå i pension från och med att de har fyllt 60 år."

(1) - EGT L 6, 1979, s. 24; svensk specialutgåva, område 5, volym 2, s. 111.

(2) - REG 1993, s. I-3811.

(3) - Moniteur belge, 27.10.1967, s. 11258.

(4) - Moniteur belge, 15.8.1990, s. 15875.

(5) - Loi interprétative de la loi du 20 juillet 1990 instaurant un âge flexible de la retraite pour travailleurs salariés et adaptant les pensions des travailleurs salariés à l'évolution du bien-être général (lag om tolkning av lag av den 20 juli 1990 om införande av en flexibel pensionsålder för arbetstagare och om anpassning av arbetstagarpensionerna till utvecklingen av den allmänna välfärden) Moniteur belge, s. 22346.

(6) - Chambre de représentants, session ordinaire 1995-1996 den 26.2.1996, dokument nr 449/1.

(7) - EGT L 357, s. 27.

(8) - Jämför exempelvis med dom av den 30 mars 1993 i mål C-328/91, Thomas m.fl. (REG 1993, s. I-1247, punkt 8).

(9) - Domstolen fastslog i dom av den 7 juli 1992 i mål C-9/91, Equal Opportunities Commission (REG 1992, s. I-4297) att diskriminering som är en nödvändig följd av en skillnad i pensionsålder, även omfattas av artikel 7.1 a. Tvistefrågan i målet gällde att bidragsperioden för män var fem år längre än för kvinnor, vilket klart avspeglade skillnaden i pensionsålder.

(10) - REG 1994, s. I-3191.