Domstolens dom (första avdelningen) den 9 november 1995. - Brottmål mot Alan Jeffrey Bird. - Begäran om förhandsavgörande: Crown Court, Bolton - Förenade kungariket. - Social lagstiftning om vägtransporter - Undantag av säkerhetsskäl. - Mål C-235/94.



Rättsfallssamling 1995 s. I-03933



Sammanfattning

Parter

Domskäl

Beslut om rättegångskostnader

Domslut



Nyckelord

Transporter - Vägtransporter - Social lagstiftning - Avvikelse från bestämmelserna om kör- och vilotider som fastställs för att tillgodose personers, fordonets och lastens säkerhet - Räckvidd

(Rådets förordning nr 3820/85, artiklarna 12 och 15.1)

Sammanfattning

Enligt artikel 12 i rådets förordning nr 3820/85 om harmonisering av viss social lagstiftning om vägtransporter är det, med hänsyn till artikelns lydelse och det sammanhang där den ingår, inte tillåtet för en förare att av skäl som var kända innan körningen påbörjades avvika från bestämmelserna om kör- och vilotider i artiklarna 6, 7 eller 8 i förordningen.

Det framgår av den nämnda artikel 12 att det enbart är föraren som - för att tillgodose personers, fordonets och lastens säkerhet - kan besluta att förlänga körtiden utöver vad som normalt är tillåtet enligt förordningen, att detta beslut måste fattas när föraren oförutsett ställs inför den situationen att han inte kan iaktta de föreskrivna kör- och vilotiderna och att beslutet måste vara förenligt med stundens trafiksäkerhetskrav. Vidare strider det mot artikel 15.1 i förordningen att företaget planerar en avvikelse innan förarens avfärd, eftersom transportföretagen enligt denna artikel skall organisera förarnas arbete på sådant sätt att förarna kan följa förordningen.

Parter

I mål C-235/94,

angående en begäran enligt artikel 177 i EG-fördraget, från Crown Court, Bolton (Förenade konungariket), att domstolen skall meddela ett förhandsavgörande i det vid den nationella domstolen anhängiga brottmålet mot

Alan Geoffrey Bird,

angående tolkningen av artikel 12 i rådets förordning (EEG) nr 3820/85 av den 20 december 1985 om harmonisering av viss social lagstiftning om vägtransporter (EGT nr L 370, s. 1),

meddelar

DOMSTOLEN

(första avdelningen)

sammansatt av D.A.O. Edward, avdelningsordförande, P. Jann (referent) och L. Sevón, domare,

generaladvokat: P. Léger,

justitiesekreterare: L. Hewlett, byrådirektör,

med beaktande av de skriftliga yttranden som har inkommit från:

- Alan Geoffrey Bird, genom J.A. Backhouse, solicitor,

- Förenade konungarikets regering, genom S. Braviner, Treasury Solicitor's Department, i egenskap av ombud, biträdd av D. Bethlehem, barrister,

- Europeiska gemenskapernas kommission, genom F.S. Benyon och G. Berardis, juridiska rådgivare, båda i egenskap av ombud,

med hänsyn till förhandlingsrapporten,

efter att Alan Geoffrey Bird, Förenade konungarikets regering och kommissionen har avgivit muntliga yttranden vid sammanträdet den 6 juli 1995,

och efter att den 14 september 1995 ha hört generaladvokatens förslag till avgörande,

följande

Dom

Domskäl

1 Crown Court, Bolton, har genom beslut av den 10 juni 1994, som inkom till domstolen den 19 augusti samma år, begärt att domstolen enligt artikel 177 i EG-fördraget skall meddela ett förhandsavgörande avseende tolkningen av artikel 12 i rådets förordning (EEG) nr 3820/85 av den 20 december 1985 om harmonisering av viss social lagstiftning om vägtransporter (EGT nr L 370, s. 1, nedan kallad "förordningen").

2 Dessa frågor har uppkommit i samband med ett brottmål mot Alan Geoffrey Bird, som åtalats för att vid två tillfällen ha överträtt förordningen.

3 I artikel 6.1 första stycket i förordningen föreskrivs följande:

"Körtiden mellan två perioder av dygnsvila eller mellan en period av dygnsvila och en av veckovila, härefter kallad 'daglig körtid', får inte överstiga nio timmar. Körtiden får två gånger varje vecka utsträckas till tio timmar."

4 Artikel 7.1 har följande lydelse:

"Efter 4 $ timmars körning skall föraren ta en minst 45 minuter lång rast, om han inte påbörjar en viloperiod."

5 Ett undantag från dessa bestämmelser föreskrivs i artikel 12, som lyder:

"Om det är förenligt med trafiksäkerheten och om det behövs för att nå fram till en lämplig plats att stanna på får föraren avvika från denna förordnings bestämmelser i den utsträckning som krävs för att tillgodose personers, fordonets och lastens säkerhet. Föraren skall på färdskrivarbladet eller i sin tjänstgöringslista redovisa på vilket sätt och varför han har gjort avsteg från bestämmelserna."

6 Den 21 april 1994 dömdes Alan Geoffrey Bird av Rochdale Magistrates' Court för att ha överträtt artiklarna 6 och 7 i förordningen. Alan Geoffrey Bird, som var anställd av ett transportföretag, hade den 13 oktober 1992 kört ett fordon mer än tio timmar mellan två perioder av dygnsvila och den 6 november 1992 mer än fyra och en halv timmar utan rast. I båda fallen hade Alan Geoffrey Bird och hans arbetsgivare redan innan körningen påbörjades förutsett att det inte skulle vara möjligt att följa bestämmelserna i artiklarna 6 och 7 i förordningen. Dessutom är det styrkt att lasten var värdefull och att handlingssättet var förenligt med trafiksäkerheten.

7 Alan Geoffrey Bird överklagade de två domarna vid Crown Court, Bolton. Under förfarandet vid Crown Court gjorde han bland annat gällande att det enligt artikel 12 i förordningen var tillåtet att planera avvikelser från de andra bestämmelserna i förordningen för att tillgodose lastens säkerhet.

8 Eftersom Crown Court ställde sig tveksam till vilken tolkning som skulle göras av denna bestämmelse, beslutade den att förklara målet vilande och att ställa följande fråga till domstolen i en begäran om förhandsavgörande:

"Angående tolkningen av artikel 12 i rådets förordning (EEG) nr 3820/85 av den 20 december 1985 om harmonisering av viss social lagstiftning om vägtransporter:

När det i ett brottmål har gjorts gällande att det har skett en överträdelse av de begränsningar av körtider som föreskrivs i artiklarna 6, 7 och 8 i den nämnda förordningen, men föraren har uppfyllt alla rekvisiten i artikel 12 och den nationella domstolen är övertygad om att handlingssättet var förenligt med trafiksäkerheten,

kan föraren - även med beaktande av transportföretagens skyldigheter enligt artikel 15 - åberopa det undantag som föreskrivs i artikel 12 om han, innan körningen påbörjades, kände till att det var nödvändigt att avvika från bestämmelserna i artiklarna 6, 7 eller 8 i den nämnda förordningen?"

9 Den nationella domstolen vill genom denna fråga i huvudsak få klarhet i om det enligt artikel 12 i förordningen är tillåtet att avvika från bestämmelserna i artiklarna 6, 7 eller 8 i förordningen av skäl som var kända innan körningen påbörjades.

10 I detta avseende bör påpekas att artikel 12 i förordningen ingår i avsnitt VII, med beteckningen "Undantag", som följer på mycket detaljerade föreskrifter vari kör- och vilotiderna bestäms med stor noggrannhet. Följaktligen skall inte - vilket domstolen redan har fastslagit beträffande social lagstiftning om vägtransporter - undantag tolkas så, att verkningarna av dessa utsträcks längre än till vad som är nödvändigt för att säkerställa de intressen de är avsedda att skydda (se domstolens domar av den 22 mars 1984, Paterson m.fl., 90/83, Rec. s. 1567, punkt 16, och av den 25 juni 1992, British Gas, C-116/91, Rec. s. I-4071, punkt 12). I det förevarande fallet avser undantaget i artikel 12 att tillgodose personers, fordonets och lastens säkerhet.

11 Det framgår av lydelsen av artikel 12 att det enbart är föraren som har möjlighet att göra avsteg från förordningen. Artikeln går alltså inte att tillämpa på förarens arbetsgivare. Detta skulle emellertid vara fallet om föraren och hans arbetsgivare innan körningen påbörjades kunde komma överens om att inte följa förordningen.

12 Föraren skall enligt artikel 12 bedöma om det är nödvändigt att göra avsteg från förordningens bestämmelser, välja en lämplig plats att stanna på och på färdskrivarbladet eller i sin tjänstgöringslista redovisa på vilket sätt och varför han har gjort avsteg från bestämmelserna. Av dessa olika angivelser framgår att endast sådana fall avses, där det under resan på ett oförutsett sätt blir omöjligt att följa förordningen.

13 Dessutom är enligt artikel 12 avvikelser tillåtna enbart på villkor att det är förenligt med trafiksäkerheten. Det är emellertid omöjligt för förarna och arbetsgivarna att innan resan har påbörjats avgöra om detta villkor är uppfyllt. Det är när den oförutsedda händelse som kan ge anledning till en avvikelse från förordningen inträffar som föraren måste ta hänsyn till skyldigheten att respektera trafiksäkerheten.

14 Det bör - med hänsyn till det sammanhang där artikel 12 ingår - påpekas att transportföretagen enligt artikel 15.1 i förordningen skall organisera förarnas arbete på sådant sätt att förarna kan följa förordningen. Det strider alltså mot denna bestämmelse att företaget planerar avvikelser innan förarens avfärd.

15 Slutligen bör erinras om att en av avsikterna med förordningen är att trafiksäkerheten skall förbättras. Som framgår av fjortonde övervägandet är det i detta syfte som körtiderna strängt begränsas genom förordningen. Ändamålet skulle emellertid inte respekteras om det var tillåtet för föraren att avvika från förordningen redan innan resan påbörjats.

16 Om det - såsom klaganden i målet vid den nationella domstolen påpekar - förhåller sig så att förordning nr 3820/85 är avsedd att göra rådets förordning (EEG) nr 543/69 av den 25 mars 1969 om harmonisering av viss social lagstiftning om vägtransporter (EGT nr L 77, s. 49) mer flexibel, framgår det dock klart av dess första övervägande att lagstiftaren inte önskade underminera den tidigare förordningens syften.

17 Följaktligen bör den fråga som har ställts besvaras så, att det enligt artikel 12 i förordningen inte är tillåtet för en förare att av skäl som var kända innan körningen påbörjades avvika från bestämmelserna i artiklarna 6, 7 eller 8.

Beslut om rättegångskostnader

Rättegångskostnader

18 De kostnader som har förorsakats Förenade konungarikets regering samt Europeiska gemenskapernas kommission, som har inkommit med yttranden till domstolen, är inte ersättningsgilla. Eftersom förfarandet i förhållande till parterna i målet vid den nationella domstolen utgör ett led i beredningen av samma mål, ankommer det på den nationella domstolen att besluta om rättegångskostnaderna.

Domslut

På dessa grunder beslutar

DOMSTOLEN

(första avdelningen)

- angående de frågor som genom beslut av den 10 juni 1994 förts vidare av Crown Court, Bolton - följande dom:

Enligt artikel 12 i rådets förordning (EEG) nr 3820/85 av den 20 december 1985 om harmonisering av viss social lagstiftning om vägtransporter är det inte tillåtet för en förare att av skäl som var kända innan körningen påbörjades avvika från bestämmelserna i artiklarna 6, 7 eller 8 i förordningen.