ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
SV Europeiska unionens officiella tidning C 180/7

Domstolens dom (första avdelningen) av den 18 juni 2009 (begäran om förhandsavgörande från High Court of Justice (England & Wales), Queen's Bench Division (Administrative Court) (Förenade kungariket)) — The Queen, Generics (UK) Ltd mot Licensing Authority (genom Medicines and Healthcare products Regulatory Agency)

(Mål C-527/07) (1)

(Begäran om förhandsavgörande - Direktiv 2001/83/EG - Humanläkemedel - Godkännande för försäljning - Skäl för avslag - Generiska läkemedel - Begreppet ”referensläkemedel”)

2009/C 180/11

Rättegångsspråk: engelska

Hänskjutande domstol

High Court of Justice (England & Wales), Queen's Bench Division (Administrative Court)

Parter i målet vid den nationella domstolen

Klagande: The Queen, Generics (UK) Ltd

Motpart: Licensing Authority (genom Medicines and Healthcare products Regulatory Agency)

Ytterligare deltagare i rättegången: Shire Pharmaceuticals Ltd, Janssen-Cilag AB

Saken

Begäran om förhandsavgörande — Hight Court of Justice (England & Wales), Queen's Bench Division (Administrative Court) — Tolkning av artikel 10.1 i Europaparlamentets och rådets direktiv 2001/83/EG av den 6 november 2001 om upprättande av gemenskapsregler för humanläkemedel (EGT L 311, s. 67) — Godkännande för försäljning — Förenklat förfarande — Ansökan om godkännande av ett läkemedel som är generiskt i förhållande till ett referensläkemedel — Begreppet referensläkemedel vid prövningen av ansökan

Domslut

Ett läkemedel, såsom Nivalin som är i fråga i målet vid den nationella domstolen, som inte omfattas av Europaparlamentets och rådets förordning (EG) nr 726/2004 av den 31 mars 2004 om inrättande av gemenskapsförfaranden för godkännande av och tillsyn över humanläkemedel och veterinärmedicinska läkemedel samt om inrättande av en europeisk läkemedelsmyndighet, och som har släppts ut på marknaden i en medlemsstat utan att ha godkänts för försäljning i enlighet med tillämplig gemenskapsrätt, kan inte betraktas som ett referensläkemedel i den mening som avses i artikel 10.2 a i Europaparlamentets och rådets direktiv 2001/83/EG av den 6 november 2001 om upprättande av gemenskapsregler för humanläkemedel, i dess lydelse enligt Europaparlamentets och rådets direktiv 2004/27/EG av den 31 mars 2004.

(1) EUT C 22, 26.1.2008.
SV Europeiska unionens officiella tidning C 44/8

Domstolens dom (stora avdelningen) av den 16 december 2008 (begäran om förhandsavgörande från Conseil d'État – Frankrike) – Société Arcelor Atlantique et Lorraine, Sollac Méditerrannée, Société Arcelor Packaging International, Société Ugine & Alz France, Société Industeel Loire, Société Creusot Métal, Société Imphy Alloys, Arcelor SA mot Premier ministre, Ministre de l'Écologie et du Développement durable, Ministre de l'Économie, des Finances et de l'Industrie

(Mål C-127/07) (1)

(Miljö - Samordnade åtgärder för att förebygga och begränsa föroreningar - System för handel med utsläppsrätter för växthusgaser inom gemenskapen - Direktiv 2003/87/EG - Tillämpningsområde - Anläggningar inom stålsektorn omfattas - Anläggningar inom kemisektorn och sektorn för icke-järnhaltiga metaller omfattas inte - Principen om likabehandling)

(2009/C 44/13)

Rättegångsspråk: franska

Hänskjutande domstol

Conseil d'État

Parter i målet vid den nationella domstolen

Sökande: Société Arcelor Atlantique et Lorraine, Sollac Méditerrannée, Société Arcelor Packaging International, Société Ugine & Alz France, Société Industeel Loire, Société Creusot Métal, Société Imphy Alloys och Arcelor SA

Motparter: Premier ministre, Ministre de l'Écologie et du Développement durable och Ministre de l'Économie, des Finances et de l'Industrie

Saken

Begäran om förhandsavgörande – Conseil d'État – Giltigheten med hänsyn till den gemenskapsrättsliga likabehandlingsprincipen av Europaparlamentets och rådets direktiv 2003/87/EG av den 13 oktober 2003 om ett system för handel med utsläppsrätter för växthusgaser inom gemenskapen och om ändring av rådets direktiv 96/61/EG (EUT L 275, s. 32) – Åtskillnad i behandlingen mellan anläggningar i stålsektorn, vilka är underkastade det i direktivet föreskrivna systemet för handel med utsläppsrätter för växthusgaser, och anläggningar i aluminium- och plastindustrin, vilka inte är underkastade detta system men vilka släpper ut identiska växthusgaser – Fråga om det föreligger sakliga skäl för denna åtskillnad i behandling

Domslut

Det har vid prövningen av Europaparlamentets och rådets direktiv 2003/87/EG av den 13 oktober 2003 om ett system för handel med utsläppsrätter för växthusgaser inom gemenskapen och om ändring av rådets direktiv 96/61/EG, i dess lydelse enligt Europaparlamentets och rådets direktiv 2004/101/EG av den 27 oktober 2004, med hänsyn till likabehandlingsprincipen inte framkommit något som skulle kunna påverka direktivets giltighet, i den utsträckning som direktivets system för handel med utsläppsrätter för växthusgaser är tillämpligt på stålsektorn men inte inbegriper kemisektorn och sektorn för icke-järnhaltiga metaller i sitt tillämpningsområde.

(1) EUT C 117, 26.5.2007.
SV Europeiska unionens officiella tidning C 313/7

Domstolens dom (fjärde avdelningen) av den 16 oktober 2008 (begäran om förhandsavgörande från Bundesgerichtshof (Tyskland)) – Bundesverband der Verbraucherzentralen und Verbraucherverbände och Verbraucherzentrale Bundesverband eV mot deutsche internet versicherung AG

(Mål C-298/07) (1)

(Direktiv 2000/31/EG - Artikel 5.1 c - Elektronisk handel - Leverantör av Internettjänster - Elektronisk post)

(2008/C 313/11)

Rättegångsspråk: tyska

Hänskjutande domstol

Bundesgerichtshof

Parter i målet vid den nationella domstolen

Klagande: Bundesverband der Verbraucherzentralen und Verbraucherverbände och Verbraucherzentrale Bundesverband eV

Motpart: deutsche internet versicherung AG

Saken

Begäran om förhandsavgörande – Bundesgerichtshof – Tolkning av artikel 5.1 c i Europaparlamentets och rådets direktiv 2000/31/EG av den 8 juni 2000 om vissa rättsliga aspekter på informationssamhällets tjänster, särskilt elektronisk handel, på den inre marknaden (”Direktiv om elektronisk handel”) (EGT L 178, s. 1) – Tjänsteleverantör som uteslutande erbjuder sina tjänster via Internet genom att på sin webbplats enbart uppge en e-postadress och tillhandahålla en förfrågningstjänst genom vilken mottagaren kan ställa skriftliga frågor – Huruvida tjänsteleverantören också är skyldig att uppge ett telefonnummer

Domslut

Artikel 5.1 c i Europaparlamentets och rådets direktiv 2000/31/EG av den 8 juni 2000 om vissa rättsliga aspekter på informationssamhällets tjänster, särskilt elektronisk handel, på den inre marknaden (Direktiv om elektronisk handel), ska tolkas på så sätt att en tjänsteleverantör är skyldig att förutom sin e-postadress tillhandahålla tjänstemottagare – innan avtal ingås med dem – andra uppgifter som möjliggör snabb kontakt och direkt och effektiv kommunikation. Dessa uppgifter behöver inte nödvändigtvis inbegripa ett telefonnummer. Uppgifterna kan bestå i ett elektroniskt kontaktformulär med hjälp av vilket tjänstemottagare kan vända sig till tjänsteleverantören via Internet och vilket tjänsteleverantören besvarar via e-post. Detta gäller dock inte när en tjänstemottagare som har kontaktat tjänsteleverantören på elektronisk väg, men som därefter inte längre har tillgång till Internet, ber tjänsteleverantören att öppna en icke-elektronisk kommunikationsväg.

(1) EUT C 233, 22.9.2007.
2)

Artiklarna 2.1 och 5.1 i rådets direktiv 76/207/EEG av den 9 februari 1976 om genomförandet av principen om likabehandling av kvinnor och män i fråga om tillgång till anställning, yrkesutbildning och befordran samt arbetsvillkor utgör hinder mot uppsägning av en arbetstagare som, under sådana omständigheter som dem som föreligger i målet vid den nationella domstolen, befinner sig i ett framskridet skede av en provrörsbefruktningsbehandling, nämligen mellan det att äggblåsor hos kvinnan punkteras och att de ägg som provrörsbefruktats direkt förs in i arbetstagarens livmoder. Detta gäller under förutsättning att det styrks att uppsägningen grundats huvudsakligen på den omständigheten att den ifrågavarande arbetstagaren har genomgått en sådan behandling.
—

principen om solidariskt betalningsansvar mellan spelaren och den klubb som vill anställa honom för den ersättning som ska betalas till den klubb med vilken spelarens kontrakt har brutits utan giltig orsak, i enlighet med artikel 17.2 i RSTP [FIFA Regulations on the Status and Transfer of Players (Fifa:s reglemente för fotbollsspelares status och spelarövergångar)], i kombination med de sportsliga påföljder som föreskrivs i artikel 17.4 i samma regler och de ekonomiska påföljder som föreskrivs i artikel 17.1;
2.

Om fråga 1 ska besvaras jakande: a) Följer det av detta att en anmodande medlemsstat är förhindrad att verkställa ett beslut om överföring till dess att en sökandes begäran om utnyttjande av detta utrymme för diskretionär bedömning enligt artikel 17.1 i Dublin III-förordningen har avgjorts? b) Innefattar bestämmelserna i artikel 27.3, enligt vilken medlemsstaterna i sin nationella rätt ska föreskriva en av tre former av suspensiv verkan vid överklagande eller omprövning av beslut om överföring, ett överklagande av ett beslut enligt artikel 17.1 om att vägra utnyttja möjligheten att ta på sig ansvaret för en ansökan om internationellt skydd (nedan kallat ett beslut om avslag enligt artikel 17)? c) Är nationella domstolar, för det fall att ingen av de tre formerna av suspensiv verkan i artikel 27.3 föreskrivs i någon specifik nationell bestämmelse, skyldiga att, vid ett överklagande av ett beslut om avslag enligt artikel 17, bevilja uppskov i någon av dessa tre former i enlighet med nationell rätt och, om så är fallet, vilken? d) Ska vart och ett av de suspensiva rättsmedel som avses i artikel 27.3 tolkas så, att de medför att tidsfristen för verkställighet av ett beslut om överföring enligt artikel 29.1 i Dublin III-förordningen skjuts upp?
Begäran om förhandsavgörande framställd av Conseil d’État (Belgien) den 11 mars 2022 – ME mot Belgiska staten

(Mål C-191/22)

(2022/C 213/43)

Rättegångsspråk: franska

Hänskjutande domstol

Conseil d’État

Parter i det nationella målet

Klagande: ME

Motpart: Belgiska staten

Tolkningsfrågor

Ska artiklarna 7 och 24 i Europeiska unionens stadga om de grundläggande rättigheterna och [artikel 4.1 c] i rådets direktiv 2003/86/EG av den 22 september 2003 om rätten till familjeåterförening (1) samt principerna om likabehandling och rättssäkerhet tolkas så, att de innebär att medlemsstaterna är skyldiga att ta hänsyn till åldern på den person som ansöker om familjeåterförening, inte vid tidpunkten för inlämnandet av ansökan om familjeåterförening, utan vid tidpunkten för inlämnandet av ansökan om internationellt skydd för den referensperson som har tillerkänts flyktingstatus, och att betrakta den som ansöker om familjeåterförening som underårig i den mening som avses i artikel 4[.1 c] i direktiv 2003/86/EG om han eller hon var underårig när referenspersonen lämnade in sin asylansökan, men blev myndig innan referenspersonen erhöll flyktingstatus och innan ansökan om familjeåterförening hade lämnats in?

(1) EUT L 251, 2003, s. 12.
C 165/27

Begäran om förhandsavgörande framställd av Tribunal Arbitral Tributário (Portugal) den 10 januari 2022 – Caxamar – Comércio e Indústria de Bacalhau, S.A. mot Autoridade Tributária e Aduaneira

(Mål C-23/22)

(2022/C 165/35)

Rättegångsspråk: portugisiska

Hänskjutande domstol

Tribunal Arbitral Tributário (Centro de Arbitragem Administrativa – CAAD)

Parter i det nationella målet

Klagande: Caxamar – Comércio e Indústria de Bacalhau, S.A.

Motpart: Autoridade Tributária e Aduaneira

Tolkningsfråga

Kan en korrekt tolkning av riktlinjerna för statligt regionalstöd för 2014–2020, jämförda med bestämmelserna i kommissionens förordning (EU) nr 651/2014 (1) av den 16 juni 2014, särskilt artiklarna 1 och 2.11 i denna förordning, och bestämmelserna i Europaparlamentets och rådets förordning (EU) nr 1379/2013 (2) av den 11 december 2013 och bilaga I till fördraget om Europeiska unionens funktionssätt, leda till slutsatsen att beredning av fiskeri- och vattenbruksprodukter avseende ”saltad torsk”, ”fryst torsk” och ”avsaltad torsk”, som omfattas av verksamhetskoden 10204Rev3, enligt artiklarna 2.2 och 22.1 i Código Fiscal do Investimiento (investeringsskattelagen), som antogs genom Decreto-Lei n.o 162/2014 (lagdekret nr 162/2014) av den 31 oktober 2014 och [enligt] artiklarna 1 och 2 i Portaria n.o 282/2014 (ministerförordning nr 282/2014) av den 30 december 2014 inte utgör beredning av jordbruksprodukter i den mening som avses i bestämmelserna om statligt stöd?

(1) Kommissionens förordning (EU) nr 651/2014 av den 17 juni 2014 genom vilken vissa kategorier av stöd förklaras förenliga med den inre marknaden enligt artiklarna 107 och 108 i fördraget (Text av betydelse för EES) (EUT L 187, 2014, s. 1).

(2) Europaparlamentets och rådets förordning (EU) nr 1379/2013 av den 11 december 2013 om den gemensamma marknadsordningen för fiskeri- och vattenbruksprodukter, om ändring av rådets förordningar (EG) nr 1184/2006 och (EG) nr 1224/2009 och om upphävande av rådets förordning (EG) nr 104/2000 (EUT L 354, 2013, s. 1).
2.

Ska artikel 47.1 och artikel 41.2 c i Europeiska unionens stadga om de grundläggande rättigheterna, jämförd med importörens överklaganderätt enligt artikel 44.1 i Europaparlamentets och rådets förordning (EU) nr 952/2013 av den 9 oktober 2013 om fastställande av en tullkodex för unionen, tolkas på så vis att det av tullmyndigheternas skyldighet att enligt artikel 29 jämförd med artikel 22.7 i tullkodexen motivera beslutet samt omständigheterna i det specifika fallet med beaktande av att domstolen vid förfarandet i första instans ex officio har att pröva beslutets laglighet, inklusive aspekter som inte gjorts gällande i rättegången, och att ex officio hämta in nya bevis och utse experter, kan dras slutsatsen att: — Förutsättningen enligt artikel 70.3 d i Europaparlamentets och rådets förordning (EU) nr 952/2013 av den 9 oktober 2013 om fastställande av en tullkodex för unionen att ”köparen och säljaren inte är varandra närstående eller att förhållandet (…) inte påverkar priset” först kan fastställas i domstolsförfarandet, eller måste tullmyndigheten bedöma denna fråga redan som en del i motiveringen av det överklagade beslutet? — Om importören trots att processuell möjlighet till det har funnits inte uttryckligen har angett att denne kommer att fastställa värdet av de importerade produkterna med stöd av den deduktiva metoden enligt artikel 74.2 c i Europaparlamentets och rådets förordning (EU) nr 952/2013 av den 9 oktober 2013 om fastställande av en tullkodex för unionen, skulle detta strida mot artikel 75.5 och artikel 75.6 i kommissionens delegerade förordning (EU) 2017/891 av den 13 mars 2017 om komplettering av Europaparlamentets och rådets förordning (EU) nr 1308/2013 vad gäller sektorn för frukt och grönsaker – på grund av den uttryckliga tidsfristen för nämnda fastställandet – ifall detta värde skulle fastställas för första gången under överklagandeförfarandet i domstol, även med beaktande av importörens invändningar som grundar sig på att varans försäljningspris i unionen låg nära det angivna transaktionsvärdet?
1.

Utgör artikel 20 FEUF, jämförd med artikel 7 i Europeiska unionens stadga, hinder för en sådan lagstiftning i en medlemsstat som den som är aktuell i det nationella målet, enligt vilken medborgarskapet i denna medlemsstat i princip förloras genom lag när den berörda personen fyller 22 år, om han eller hon är född utanför denna medlemsstat, aldrig har bott i denna medlemsstat och inte heller har uppehållit sig i medlemsstaten under omständigheter som tyder på samhörighet med denna medlemsstat, vilket medför att personer som inte också är medborgare i en annan medlemsstat förlorar sin ställning som unionsmedborgare och de rättigheter som är knutna till denna ställning, med beaktande av att följande följer av den lagstiftning som är aktuell i det nationella målet: a) Det antas föreligga samhörighet med medlemsstaten särskilt efter sammanlagt ett års vistelse i medlemsstaten. b) Om en ansökan om att behålla medborgarskapet lämnas in innan personen fyller 22 år, kan tillstånd att behålla medborgarskapet i medlemsstaten medges på mindre stränga villkor och de behöriga myndigheterna ska i detta sammanhang undersöka konsekvenserna av att förlora medborgarskapet. c) Förlorat medborgarskap kan efter det att den berörda personen har fyllt 22 år endast återfås genom naturalisation, vilken är förenad med ett antal krav, bland annat att han eller hon ska ha vistats oavbrutet i medlemsstaten under en längre tid, även om kravet på vistelsetiden kan mildras något för tidigare medborgare i denna medlemsstat?
3)

Om fråga 2 besvaras jakande, och med beaktande av att uppgifterna om den fysiska identiteten är föga känsliga, att dessa uppgifter endast får samlas in i syfte att förebygga underlåtenhet att uppfylla skyldigheter som i nationell rätt blivit definierat på ett precist, uttömmande och restriktivt sätt, och att en systematisk kontroll av åtkomsten till respektive användares uppgifter som utförs av en domstol eller ett utomstående förvaltningsorgan, vars avgöranden har bindande verkan, skulle kunna äventyra fullgörandet av det allmännyttiga uppdrag som anförtrotts den oberoende myndighet som samlar in uppgifterna, utgör direktivet hinder för att denna kontroll utförs på ett anpassat sätt, såsom genom automatiserad kontroll, vilken, i förekommande fall, sker under överinseende av en intern avdelning inom förvaltningsorganet som uppfyller krav på oavhängighet och opartiskhet i förhållande till de tjänstemän som ansvarar för insamlingen?
2)

Ska artikel 27.3 i förordning Dublin III nr 604/2013, i förekommande fall jämförd med artikel 47 i Europeiska unionens stadga om de grundläggande rättigheterna, tolkas på så sätt att den utgör hinder för en nationell lagstiftning enligt vilken en ansökan om uppskov med verkställigheten av ett beslut om att överföra en sökande till en stat som är behörig att pröva ansökan om internationellt skydd medför suspensiv verkan för verkställigheten av överföringen till dess att domstolen har prövat ansökan om uppskov endast under förutsättning att ansökan om uppskov har getts in i ett mycket brådskande fall, där sökanden är föremål för ett utvisnings- eller avvisningsbeslut vars verkställighet är nära förestående, särskilt om sökanden hålls i förvar eller står under uppsikt, och sökanden ännu inte har ansökt om uppskov med verkställigheten enligt ordinarie förfarande av beslutet samtidigt som han eller hon överklagade det[?]
3)

Utgör rättsstatsprincipen, och i synnerhet principerna om ett effektivt och likvärdigt domstolsskydd, hinder för en nationell lagstiftning som a) utesluter all domstolsprövning av huruvida [Istituto Nazionale di Statistica (Italiens nationella statistikinstitut, nedan kallat ISTAT)] tillämpar ENS 2010 korrekt med avseende på avgränsningen av sektor S.13 och därigenom all granskning av noggrannheten, öppenheten och tillförlitligheten hos de budgetbalanser mot bakgrund av vilka Italiens konvergens mot [det medelfristiga budgetmålet] kan fastställas (åsidosättande av principen om ett effektivt domstolsskydd), b) påför Ferrovienord – för det fall att den lösning som föreslås av motparterna anses vara korrekt, däribland med stöd av en lag om korrekt tolkning – en dubbel börda vid väckande av talan, vilket dessutom innebär en risk för motstridiga beslut om huruvida Ferrovienord har en viss [unions]rättslig status, och som i praktiken gör det omöjligt för Ferrovienord att erhålla ett effektivt skydd av sina rättigheter inom den tidsram som är fastställd för fullgörandet av de skyldigheter som följer av nämnda status (det vill säga räkenskapsåret) och undergräver rättssäkerheten i frågan huruvida Ferrovienord har status som offentlig myndighet, c) stadgar – för det fall att den lösning som föreslås av motparterna anses vara korrekt, däribland med stöd av en lag om korrekt tolkning – att en annan rättsinstans än den som enligt den italienska konstitutionen har i uppgift att pröva budgetlagstiftningen är behörig att uttala sig om huruvida budgetens avgränsning är korrekt?
1)

Utgör artiklarna 2 (särskilt vad avser rättsstatsprincipen) och 19 FEU, artikel i Europeiska unionens stadga om de grundläggande rättigheterna, artiklarna 120.1 och 126.1 FEUF, artiklarna 3.1, 6.1 b och 12 i direktiv 2011/85/EU, (1) artikel 5 i förordning (EU) nr 473/2013 (2) och de unionsrättsliga principerna om proportionalitet, lojalt samarbete och ändamålsenlig verkan, som framgår av artiklarna 4 och 5 FEU, hinder för tolkningen och tillämpningen av en nationell krislagstiftning, såsom den i artikel 53.8 i lagdekret nr 104 av den 14 augusti 2020, med ändringar omvandlad till lag genom lag nr 126 av den 13 oktober 2020, i den mån den lagstiftningen hindrar, om än tillfälligt (från den 15 augusti 2020 till den 30 juni 2021, det vill säga gott och väl utöver perioden av kristillstånd), faktisk domstolskontroll i rätt tid av att budgetreglerna följs, som enligt grundlagen och nationell lagstiftning anförtros självständiga domstolar specialiserade på bokföringsfrågor, såsom Corte di conti (Revisionsrätten), genom att i synnerhet tillfälligt upphäva domstolens prövningsfunktioner i förhållande till lokala enheter som befinner sig i en allvarlig strukturell obalans som kan leda till att de ställer in betalningarna och som genomgår ett långsiktigt ekonomiskt saneringsprogram och som – just av det skälet, liksom till följd av de svårigheter som följer av hälsokrisen – mer än andra enheter skulle behöva en oberoende, effektiv tillsyn i rätt tid, för att undvika att den finansiella krisen förvärras och att en ekonomisk sanering blir oundviklig och leder till att dessa enheter ställer in betalningarna?
C 110/17

Begäran om förhandsavgörande framställd av First-tier Tribunal (Tax Chamber) (Förenade kungariket) den 22 december 2020 – Fenix International Limited mot Commissioners for Her Majesty's Revenue and Customs

(Mål C-695/20)

(2021/C 110/17)

Rättegångsspråk: engelska

Hänskjutande domstol

First-tier Tribunal (Tax Chamber)

Parter i det nationella målet

Klagande: Fenix International Limited

Motpart: Commisioners for Her Majesty's Revenue and Customs

Tolkningsfråga

Ska artikel 9a i rådets genomförandeförordning (EU) nr 282/2011 (1) av den 15 mars 2011, vilken infördes genom artikel 1 punkt 1 c i rådets genomförandeförordning (EU) nr 1042/2013 (2) av den 7 oktober 2013, anses ogiltig på grund av att den är mer långtgående än rådets genomförandebefogenheter eller skyldighet enligt artikel 397 i rådets direktiv 2006/112/EG (3) av den 28 november 2006, i den mån som den kompletterar och/eller ändrar artikel 28 i direktiv 2006/112/EG?

(1) Rådets genomförandeförordning (EU) nr 2828/2011 av den 15 mars 2011 om fastställande av tillämpningsföreskrifter för direktiv 2006/112/EG om ett gemensamt system för mervärdesskatt (EUT 2011, L 77, s. 1).

(2) Rådets genomförandeförordning (EU) nr 1042/213 av den 7 oktober 2013 om ändring av genomförandeförordning (EU) nr 282/2011 vad gäller platsen för tillhandahållande av tjänster (EUT L 284, 2013, s. 1).

(3) Rådets direktiv 2006/112/EG av den 28 november 2006 om ett gemensamt system för mervärdesskatt (EUT L 347, 2006, s. 1).