Generaladvokatens förslag till avgörande



Generaladvokatens förslag till avgörande

I – Inledning

1. Den begäran om förhandsavgörande som ingetts av cour administrative d’appel de Lyon (Frankrike) rör principen om lika lön för kvinnor och män. Med hänsyn till tidpunkten för de faktiska omständigheterna i det nationella målet ska den begärda tolkningen anses röra artikel 141 EG och inte artikel 157 FEUF som den hänskjutande domstolen har uppgett, då denna artikel inte var tillämplig förrän från och med den 1 december 2009 och innehållet för övrigt är nästan identiskt.

2. Denna begäran om förhandsavgörande har framställts i samband med en skadeståndstalan som makarna Leone väckte mot franska staten på grundval av ett påstått åsidosättande av unionsrätten. Deras talan är en följd av att Caisse nationale de retraites des agents des collectivités locales (nationella pensionskassan för kommunalanställda tjänstemän) vägrat att till förmån för Maurice Leone tillämpa bestämmelser i fransk rätt enligt vilka pensionsförmåner ska beviljas, därför att han inte vederbörligen avbrutit sin yrkeskarriär för att uppfostra sina barn. De har bland annat hävdat att Maurice Leone blivit utsatt för indirekt diskriminering med anledning av att villkoren för tillgång till nämnda förmåner enligt dem är förmånligare för kvinnliga tjänstemän, trots att de förefaller neutrala.

3. De båda typerna av förmåner som berörs av denna begäran om förhandsavgörande, det vill säga den möjlighet att erhålla förtidspension med omedelbar utbetalning – som är föremål för den första frågan – och den rätt att erhålla tillägg till pensionsgrundande tjänstetid – som är föremål för den andra frågan – villkoras på liknande sätt. I båda fallen krävs det att den pensionsberättigade har avbrutit sin yrkesverksamhet under en sammanhängande period av minst två månader i samband med en av de typer av ledighet för uppfostran av barn vilka räknas upp i ifrågavarande nationella bestämmelser. Huvudproblemet är huruvida sådana bestämmelser som ska tillämpas utan åtskillnad på båda könen, inte desto mindre är indirekt könsdiskriminerande, såtillvida att de uppställer ett villkor om frånvaro från arbetet vars varaktighet sammanfaller med den obligatoriska mammaledigheten.

4. Nyligen har en liknande problematik förelagts domstolen. En regel om ett pensionstillägg som liknade den som nämns i den andra frågan i förevarande mål hade nämligen gett upphov till en begäran om förhandsavgörande i målet Amédée i vilket jag lade fram ett förslag till avgörande(2), innan detta hade avskrivits(3) . De åsikter och argument som jag framförde i det målet är enligt min mening relevanta i tillämpliga delar för prövningen av förevarande mål. Det är därför som jag finner det lämpligt dels att börja med att ta upp nämnda fråga, dels att låta läsaren inledningsvis få kännedom om innehållet i detta andra förslag till avgörande.

5. Den tredje frågan har ställts endast alternativt för det fall det verkligen visar sig vara fråga om indirekt diskriminering i de fall som nämns i de båda föregående frågorna. Domstolen har väsentligen fått frågan om sådana diskrimineringsfaktorer skulle kunna vara motiverade med stöd av artikel 141.4 EG(4), i deras egenskap av åtgärder avsedda att kompensera nackdelar för kvinnor i yrkeskarriären.

II – Tillämpliga franska bestämmelser

A – Relevanta bestämmelser om förtidspension

6. Det framgår av lagen om civil och militär ålderspension (code des pensions civiles et militaires de retraite), (nedan kallad pensionslagen) att civila tjänstemän kan få förtidspension med omedelbar utbetalning under förutsättning att vissa villkor är uppfyllda.

7. Artikel L. 24 i pensionslagen i dess lydelse enligt artikel 136 i lag nr 2004‑1485 av den 30 december 2004(5) (nedan kallad lag nr 2004‑1485) har följande lydelse:

”I. – Pension ska utbetalas: …

3. När en civil tjänsteman har tre barn som lever eller som har avlidit på grund av krigshandlingar, eller ett barn som lever, som har fyllt ett år och som har en invaliditetsgrad på 80 procent eller mer, förutsatt att tjänstemannen, för varje barn, har avbrutit sin yrkesverksamhet under de villkor som Conseil d'État fastställer genom dekret.

Med avbrott i yrkesverksamheten som nämns i föregående stycke ska likställas de perioder då tjänstemannen inte var ansluten till ett obligatoriskt pensionssystem, på villkor som fastställs genom dekret av Conseil d’État.

Med barn som nämns i första stycket ska likställas barn som räknas upp i punkt II i artikel L. 18 vilka den berörde har uppfostrat under de förhållanden som anges i punkt III i artikel L. 18. …”

8. I artikel L. 18 punkt II i nämnda lag, i dess lydelse enligt lag nr 91‑715 av den 26 juli 1991(6) definieras de kategorier av barn som ger rätt till ett sådant tillägg, däribland särskilt ”barn inom äktenskapet och barn utom äktenskapet angående vilka faderskapet har fastställts samt adoptivbarn till den pensionsberättigade”. I punkt III i artikel L. 18 tilläggs att ”med undantag för barn som avlidit på grund av krigshandlingar, ska barnen ha uppfostrats under minst nio år eller inte ha fyllt sexton år eller inte ha uppnått den ålder då de inte längre omfattas av föräldrarnas försörjningsplikt i den mening som avses i artiklarna L. 512‑3, R. 512‑2 och R. 512‑3 i lagen om social trygghet (code de la sécurité sociale)”.

9. Artikel R. 37 i pensionslagen, i dess lydelse enligt dekret nr 2005‑449 av den 10 maj 2005(7) (nedan kallat dekret nr 2005‑449) har följande lydelse:

”I. – Det avbrott i yrkesverksamheten som nämns i punkt I.3 första stycket i artikel L. 24 ska vara sammanhängande och uppgå till minst två månader samt ska ha inträffat under en period då tjänstemannen var ansluten till ett obligatoriskt pensionssystem. …

Detta avbrott i yrkesverksamheten ska ha inträffat under perioden mellan den första dagen i den fjärde veckan efter födseln eller adoptionen och den sista dagen i den sextonde veckan efter födseln eller adoptionen.

… [(8) ]

II – Vid beräkningen av varaktigheten av avbrottet i yrkesverksamhet beaktas perioder då fullgörandet av anställningsavtalet har suspenderats, liksom perioder då tjänstgöringen i praktiken har avbrutits, på grund av a) mammaledighet, … b) pappaledighet, ... c) ledighet för adoption, ... d) föräldraledighet, ... e) ledighet för vård av barn, ... f) ledighet för uppfostran av barn under åtta år ...

III. – De perioder som avses i punkt 1.3 andra stycket i artikel L. 24 är sådana perioder under vilka den berörda personen inte har betalat några avgifter och inte har utövat någon yrkesverksamhet.”

B – Relevanta bestämmelser om tillägget till pensionsgrundande tjänstetid

10. I artikel 15 i dekret nr 2003‑1306 av den 26 december 2003 om pensionssystemet för tjänstemän som är anslutna till Caisse nationale de retraites des agents des collectivités locales(9) (décret relatif au régime de retraite des fonctionnaires affiliés à la Caisse nationale de retraites des agents des collectivités locales) (nedan kallat dekretet om kommunalanställda tjänstemän) anges följande:

”I. – Till den effektiva tjänstetiden ska göras följande tillägg, på de villkor som föreskrivs för civila statstjänstemän: …

2. Tjänstemannen har rätt till ett tillägg till den pensionsgrundande tjänstetiden uppgående till fyra kvartal, såvitt tjänstemannen har avbrutit sin yrkesverksamhet för vart och ett av sina barn inom och utom äktenskapet som är födda före den 1 januari 2004, för vart och ett av sina barn som adopterats före den 1 januari 2004 och, med förbehåll för att barnet har uppfostrats av tjänstemannen under en period på minst nio år innan det fyllt tjugoett år, för vart och ett av de andra barn som anges i punkt II i artikel L. 24, för vilka försörjningsplikt inträtt före den 1 januari 2004.

Avbrottet i yrkesverksamheten måste vara sammanhängande och uppgå till minst två månader samt måste inträffa på grund av mammaledighet, ledighet för adoption, föräldraledighet, ledighet för vård av barn, … eller ledighet för uppfostran av barn under åtta år …

Bestämmelserna i punkt 2 är tillämpliga på pensioner som utbetalas från och med den 28 maj 2003.

3. Tillägg till den pensionsgrundande tjänstetiden som anges i punkt 2 ska tilldelas kvinnliga tjänstemän som har fött barn under sin studietid före den 1 januari 2004, innan de rekryterades som tjänstemän, om rekryteringen har skett senast två år efter det att vederbörande har erhållit den examen som krävs för att delta i ett uttagningsprov för tjänstemän, utan att kunna åberopa ett avbrott i sin yrkesverksamhet.”

III – Målet vid den nationella domstolen, tolkningsfrågorna och förfarandet vid domstolen

11. Maurice Leone har varit verksam som sjuksköterska på sjukhus i Lyon, i egenskap av tjänsteman inom den offentliga sjukvården, från och med år 1984.

12. Den 4 april 2005 ansökte han med stöd av artikel L. 24 i pensionslagen om att få pensioneras i förtid och om att omedelbart få pension utbetald i egenskap av far till tre barn födda den 8 oktober 1990, den 31 augusti 1993, respektive den 27 november 1996.

13. Hans ansökan avslogs av Caisse nationale de retraites des agents des collectivités locales i ett beslut av den 18 april 2005, med motiveringen att Maurice Leone inte hade avbrutit sin yrkesverksamhet för vart och ett av barnen i enlighet med punkt I.3 i artikel L. 24 i pensionslagen. Maurice Leones överklagande av beslutet avvisades genom beslut av tribunal administratif de Lyon av den 18 maj 2006.

14. Genom ansökan som registrerades den 31 december 2008 inledde Maurice Leone och hans hustru(10) ett tvistemålsförfarande främst för att få ersättning för den skada(11) som Maurice Leone lidit till följd av indirekt diskriminering på grund av tillämpningen av den nya lydelsen av artiklarna L. 24 och R. 37 i pensionslagen angående förtidspension i förening med artiklarna L. 12 och L. 13 i samma lag angående tillägg till pensionsgrundande tjänstetid(12) .

15. Makarna Leone har gjort gällande att de villkor som förmånerna för uppfostran av barn i bestämmelserna är föremål för, strider mot principen om lika lön för kvinnor och män som följer av artikel 141 EG. De har särskilt anfört att kvinnliga tjänstemän systematiskt uppfyller det villkor om avbrott i yrkesverksamheten som föreskrivs i bestämmelserna på grund av den automatiska obligatoriska mammaledigheten, medan manliga tjänstemän i praktiken till största delen utesluts från de förmåner som följer av bestämmelserna genom att det saknas lagregler som gör det möjligt för dem att ta ut betald ledighet som motsvarar mammaledigheten.

16. Då makarna Leones talan ogillats av tribunal administratif de Lyon, överklagade de domen den 17 juli 2012 vid Cour administrative d’appel de Lyon.

17. Genom beslut av den 3 april 2013, som inkom den 9 april 2013, beslutade Cour administrative d’appel de Lyon att vilandeförklara målet och ställa följande tolkningsfrågor till domstolen:

”1) Kan artikel L. 24 i förening med artikel R. 37 i [pensionslagen], i dess lydelse enligt lag nr 2004‑1485 … och dekret nr 2005‑449 …, anses medföra indirekt diskriminering mellan män och kvinnor i den mening som avses i artikel 157 [FEUF]?

2) Kan artikel 15 i dekret[et om kommunalanställda tjänstemän] anses medföra indirekt diskriminering mellan män och kvinnor i den mening som avses i artikel 157 [FEUF]?

3) För det fall fråga 1 eller 2 besvaras jakande, är en sådan indirekt diskriminering motiverad enligt artikel 157.4 [FEUF]?”

18. Skriftliga yttranden har inkommit till domstolen från makarna Leone, Caisse nationale de retraite des agents des collectivités locales(13), den franska regeringen och Europeiska kommissi onen. Det hölls ingen förhandling.

IV – Bedömning

A – Huruvida begäran om förhandsavgörande kan tas upp till sakprövning

19. Den franska regeringen har framställt en invändning om rättegångshinder avseende begäran om förhandsavgörande och i första hand yrkat att begäran ska avvisas av detta skäl. Den franska regeringen har gjort gällande att den hänskjutande domstolen inte har redogjort för orsakerna till att den hyser tvivel om huruvida de omtvistade nationella bestämmelserna är förenliga med unionsrätten. Den hänskjutande domstolen har inte heller fastställt vilket samband som den anser finns mellan innehållet i dessa och artikel 157 FEUF, vars tolkning den har begärt.(14) Den franska regeringen har tillagt att Cour administrative d’appel de Lyon borde ha angett varför den ansåg det nödvändigt att ställa frågor till domstolen medan Conseil d’État som är den högsta förvaltningsdomstolen i Frankrike redan vid flera tillfällen har uttalat att det inte föreligger någon sådan diskriminering, utan att begära förhandsavgörande.(15) Avsaknaden av sådana förklaringar gör det omöjligt för de berörda att lämna synpunkter med full vetskap om saken(16) och för domstolen att ge ett svar som är till nytta för lösningen av tvisten i det nationella målet.

20. Jag anför härvidlag att det är sant att motiveringen till begäran om förhandsavgörande är något förbryllande. Cour administrative de Lyon har i synnerhet underlåtit att precisera om, alternativt i vilken utsträckning, det enligt dess uppfattning objektivt sett skulle vara svårare för manliga tjänstemän än för kvinnliga tjänstemän att uppfylla de krav som ställs i de båda serierna med omtvistade bestämmelser, eventuellt mot bakgrund av statistiska data.

21. Enligt min mening innehåller emellertid begäran om förhandsavgörande i tillräcklig mån såväl den faktiska, som den rättsliga bakgrunden för att de viktigaste problemen i målet ska kunna identifieras och för att domstolen ska kunna besvara frågorna i överensstämmelse med de krav som följer av artikel 94 i domstolens rättegångsregler och rättspraxis(17) .

22. Den hänskjutande domstolen har nämligen beskrivit föremålet för tvisten, redogjort för de relevanta faktiska omständigheterna, angett innehållet i de nationella bestämmelser som kan vara tillämpliga i förevarande fall, tagit upp orsakerna – vilka ingår i de av parterna åberopade grunderna i det nationella målet och finns återgivna – till att den hyser tvivel avseende tolkningen av de angivna bestämmelserna i unionsrätten, samt fastställt – om än på ett summariskt sätt – att det finns ett samband mellan de sistnämnda och de nationella bestämmelserna. Jag anser slutligen att det inte kan förnekas att svaret på de frågor som ställts kommer att vara till nytta vid avgörandet av den tvist som anhängiggjorts vid den hänskjutande domstolen. Begäran om förhandsavgörande kan följaktligen prövas i sak.

B – Inledande synpunkter

23. Först och främst vill jag förtydliga att ifrågavarande nationella bestämmelser omfattas av det materiella tillämpningsområdet för artikel 141 EG. Detta inbegriper nämligen pensioner som utbetalas enligt ett sådant pensionssystem som det franska pensionssystemet för tjänstemän och som i överensstämmelse med domstolens rättspraxis faktiskt utbetalas på grundval av ett anställningsförhållande,(18) och detta sistnämnda kriterium är det enda avgörande(19) .

24. Slutligen erinrar jag om att unionsrätten(20) utgör hinder mot diskriminering som indirekt grundas på kön och som är en följd av bestämmelser, kriterier eller praxis med nationellt ursprung som verkar vara neutrala eftersom de tillämpas utan åtskillnad på kvinnor och män i motsats till vad som gäller fallen med direkt diskriminering, men som i praktiken skapar en särskild nackdel för en av dessa kategorier personer i förhållande till den andra. En sådan brist på likabehandling av kvinnliga arbetstagare och manliga arbetstagare strider mot artikel 141 EG, utom i de fall då den ena kategorin inte befinner sig i samma situation som den andra, eller nämnda olikhet åtminstone kan motiveras genom ett legitimt syfte och de medel som används för att uppnå detta mål är lämpliga och står i proportion till det eftersträvade syftet.(21)

25. Det verkar finnas en skillnad på det begreppsmässiga planet mellan den sistnämnda motiveringen, vilken äger giltighet i samband med indirekt diskriminering som bland annat kan vara följden av en arbetsgivares beteende, och de åtgärder för positiv särbehandling som unionsrätten, särskilt artikel 141.4 EG,(22) uttryckligen tillåter att medlemsstaterna behåller eller beslutar om.

C – Bestämmelserna om beviljande av tillägg till pensionsgrundande tjänstetid för uppfostran av barn

26. Den andra frågan gäller väsentligen huruvida principen om lika lön för kvinnliga och manliga arbetstagare i artikel 141 EG ska tolkas så att en bestämmelse som artikel 15 i dekretet om kommunanställda tjänstemän ger upphov till indirekt diskriminering som strider mot nämnda princip, med anledning av de villkor – som särskilt gäller avbrott i yrkesverksamheten under en sammanhängande period av minst två månader inom ramen för någon av de fem typer av ledighet som räknas upp – som måste vara uppfyllda enligt denna bestämmelse för erhållande av tillägg för pensionsgrundande tjänstetid på fyra kvartal för uppfostran av ett eller flera barn.

27. Enligt makarna Leone och kommissionen ska denna fråga besvaras jakande. I syfte att hävda att unionsrätten borde innebära att en sådan bestämmelse som den ifrågavarande inte är tillämplig, har de gjort gällande att indirekt diskriminering blir resultatet av att det saknas lagregler som gör det möjligt för manliga tjänstemän att komma i åtnjutande av betald ledighet i samband med ett barns födelse, motsvarande den mammaledighet som kvinnliga tjänstemän har rätt till. Den franska regeringen är av motsatt uppfattning.

28. För min del vill jag betona att för det fall domstolen godtog den uppfattning som makarna Leone försvarar, med stöd av kommissionen, skulle detta i praktiken leda till att det skulle räcka att en tjänsteman åberopar sin egenskap av far för att kunna komma i åtnjutande av det pensionstillägg som föreskrivs i den omtvistade bestämmelsen, såsom Maurice Leone har påstått att han kan göra.

29. Denna inställning förefaller mig vara oförenlig med domstolens ställningstagande i domen i det ovannämnda målet Griesmar. Enligt domstolens resonemang är det förenligt med principen om lika lön för kvinnor och män att beviljandet av ett tillägg till pensionsgrundande tjänstetid för barn, liknande det som är i fråga här, villkoras av ett särskilt engagemang från den berörde tjänstemannens sida i uppfostran av sina barn och inte kan förvärvas enbart genom deltagande i deras tillblivelse. Domstolen fann nämligen att det endast rör sig om direkt diskriminering om ifrågavarande bestämmelser enbart beviljar kvinnliga tjänstemän som är mödrar rätt till pensionstillägg och således utesluter alla manliga tjänstemän, inklusive dem som kan visa att de verkligen avbrutit sin yrkesverksamhet för att uppfostra sina barn och som på grund härav utsatts för karriärmässiga nackdelar. (23)

30. Till följd av denna dom ändrade den franska lagstiftaren de omtvistade bestämmelserna, det vill säga artikel L. 12 i pensionslagen(24) och andra bestämmelser som på samma sätt begränsade rätten att erhålla tillägg till pensionsgrundande tjänstetid. Det är därför som artikel 15 i dekretet om kommunalanställda tjänstemän, varom fråga är i förevarande mål, antogs vid samma tid(25) och i stort sett har samma ordalydelse. Det finns uppenbarligen normativa band mellan det system för pensionstillägg i pensionslagen vilket ändrades på detta sätt, och det som nämns i den andra tolkningsfrågan(26), och dessa band stärktes i samband med en reform som låg senare i tiden än det nationella målet(27) .

31. Utöver dessa band framhåller jag det mycket nära sambandet mellan det tillägg till pensionsgrundande tjänstetid som föreskrivs i artiklarna L. 12 och R. 13 i pensionslagen i den lydelse som var föremål för det ovannämnda målet Amédée och det som föreskrivs i artikel 15 i nämnda dekret och är aktuellt i förevarande fall. Även om de förmåner som anges i dessa båda serier av bestämmelse skiljer sig åt i fråga om verkningar är villkoren för att få tillgång till dem desamma, särskilt vad gäller den längd på avbrottet i yrkesverksamheten som krävs och vad gäller förteckningen över typer av ledighet som ger rätt till det berörda pensionstillägget.

32. Med hänsyn till att endast dessa villkor har ifrågasatts i förevarande mål och mot bakgrund av den likhet som finns härvidlag mellan artikel 15 i dekretet om kommunalanställda tjänstemän och de bestämmelser som var aktuella i det nämnda målet Amédée, upprepar jag således efter nödvändig anpassning den åsikt som jag formulerade i mitt förslag till avgörande i detta avskrivna mål.

33. Jag erinrar härvidlag om att det enligt domstolens fasta praxis(28) är en förutsättning för att indirekt diskriminering ska kunna fastställas i unionsrätten att de grupper somjämförs, befinner sig i jämförbara situationer. Det är endast om de kvinnliga arbetstagarnas situation och de manliga arbetstagarnas situation är jämförbara som artikel 141 EG enligt domstolen utgör hinder mot en nationell bestämmelse som fastän den är formulerad på ett neutralt sätt, som den här ifrågavarande, faktiskt missgynnar karriären för en mycket högre andel personer av det ena könet än personer av det andra könet, utan att den särbehandling som är följden härav kan motiveras av sakliga skäl.(29)

34. Jag anser fortfarande av skäl som jag utvecklade i målet Amédée(30), att situationen för kvinnliga tjänstemän som har åtagit sig ansvaret för sina barns uppfostran inom ramen för en obligatorisk mammaledighet och situationen för manliga tjänstemän som i likhet med Maurice Leone inte kan visa att de åtagit sig detta ansvar, inte är densamma med avseende på villkoren för tillgång till det system med tillägg till pensionsgrundande tjänstetid som föreskrivs i ifrågavarande bestämmelse. Det går inte heller att jämföra den situation som fäder och mödrar som avbrutit sin yrkesverksamhet befinner sig i med situationen för dem som inte har gjort det. Det ska visserligen inte förnekas att en far kan engagera sig i sina barn på såväl det ekonomiska som det känslomässiga planet, på samma sätt som en mor. Emellertid är det inte där problemet ligger eftersom det väsentliga kriteriet, såsom domstolen flera gånger har slagit fast, är den uppoffring i karriärhänseende som vederbörande samtyckt till för att kunna ägna sig åt sina barns uppfostran, vilket gör en kompensation berättigad inom ramen för pensionen.(31) Eftersom det inte går att jämföra situationerna, kan artikel 15 i dekretet om kommunalanställda tjänstemän inte leda till olika behandling till nackdel för manliga tjänstemän och följaktligen indirekt diskriminering som strider mot artikel 141 EG.

35. Jag tillägger att det framgår av diverse statistiska uppgifter, bland annat av dem som nämns i makarna Leones yttrande(32) men också av aktuella uppgifter från en offentlig källa,(33) att kvinnliga arbetstagare i Frankrike betydligt oftare avbryter sin yrkesverksamhet eller minskar sin arbetstid för att ägna sig åt sina barns uppfostran, och detta oberoende av att detta kan ha negativa följder för dem och om de erhåller en ekonomisk förmån i vederlag eller ej. Under dessa förhållanden är det oundvikligt att varje nationell bestämmelse, som i likhet med den ifrågavarande, är underordnad kravet på att sådan ledighet av familjeskäl oftare kan vara till nytta för kvinnor än för män(34) . Till och med för det fall mammaledighet inte fanns med i förteckningen över kategorier av ledighet som ger rätt till det omtvistade tillägget för pensionsgrundande tjänstetid, och de övriga villkoren bibehölls identiska, skulle de kvinnliga tjänstemännen nästan var ensamma om att komma i åtnjutande av denna förmån, eftersom det i praktiken fortfarande visar sig vara sällsynt att manliga tjänstemän väljer att engagera sig i sina barns uppfostran i den utsträckning som krävs.

36. För att det ska kunna anses att det inte rör sig om indirekt diskriminering i ett sådant typfall, måste med andra ord det krav på bevisning för ett särskilt engagemang från den pensionsberättigades sida i barnens uppfostran avlägsnas, vilket följer av domen i det ovannämnda målet Griesmar. Domstolen hade nämligen inte för avsikt att slå fast att varje far borde komma i åtnjutande av en sådan förmån som den ifrågavarande. Efter en konfrontation med den faktiska verklighet som visar att skillnaden mellan kvinnornas och männens engagemang i realiteten kvarstår i Frankrike, liksom i andra medlemsstater(35), är det enligt min åsikt omöjligt att betrakta de villkor som lagstiftaren har uppställt för rätten att erhålla det omtvistade pensionstillägget som diskriminerande utan att samtidigt säga att det på detta sätt i domen formulerade kravet i sig själv leder till indirekt diskriminering till nackdel för manliga tjänstemän.

37. Jag föreslår följaktligen att den andra frågan besvaras så att den princip om lika lön för kvinnor och män som slås fast i artikel 141.1 EG inte åsidosätts genom nationella bestämmelser som inför ett tillägg till pensionsgrundande tjänstetid för uppfostran av barn på sådana villkor som föreskrivs i artikel 15 i dekretet om kommunalanställda tjänstemän.

D – Bestämmelsen om beviljande av förtidspension med omedelbar utbetalning på grund av uppfostran av barn

38. I huvudsak avser den första frågan huruvida artikel 141 EG ska tolkas så att sådana bestämmelser som artiklarna L. 24 och R. 37 i pensionslagen ger upphov till indirekt diskriminering som strider mot den princip om lika lön för kvinnor och män som slås fast i denna artikel, med anledning av de villkor som enligt bestämmelserna måste vara uppfyllda för att en pensionsberättigad person som uppfostrat minst tre barn ska kunna få tillgång till förtidspension med omedelbar utbetalning utan något åldersvillkor.

39. Makarna Leone och kommissionen är av den åsikten att denna fråga ska besvaras jakande, medan den franska regeringen har föreslagit att de första två frågorna ska behandlas tillsammans och den anser att nämnda artiklar i pensionslagen inte utgör indirekt diskriminering.

40. Även jag delar denna sistnämnda åsikt, av skäl som liknar dem jag redogjorde för angående de bestämmelser som den andra frågan avser, och detta trots att de sistnämnda bestämmelserna skiljer sig i ett antal avseenden från artiklarna L. 24 och R. 37 i pensionslagen(36) . Enligt min mening är dessa olikheter inte avgörande eftersom de utan åtskillnad angår både kvinnliga och manliga arbetstagare.

41. Domstolen har förvisso redan haft anledning att uttala sig i domen i det ovannämnda målet Mouflin om huruvida principen om lika lön för kvinnor och män i artikel 119 EG (sedermera artikel 141 EG, utan större ändringar) utgjorde hinder mot villkoren för tillgång till den förtidspension som föreskrivs i punkt I.3 i artikel L. 24 i pensionslagen. Denna dom har emellertid inte mycket att erbjuda som vi kan dra lärdom av i förevarande mål, eftersom den rör pensionslagen i den lydelse som var i kraft vid tidpunkten för det nationella målet, det vill säga före den reform som blev resultatet av denna dom, genom vilken just de bestämmelser infördes som är tillämpliga här. Dessutom rör den ett kriterium som skiljer sig markant från de villkor angående uppfostran av barn som det här är fråga om.(37)

42. Makarna Leone och kommissionen har hävdat att det rör sig om indirekt diskriminering i förevarande mål med anledning av den skyldighet som åläggs varje berörd person att ha avbrutit sin yrkesverksamhet under en sammanhängande period av minst två månader i nära samband med vart och ett av de berörda barnens födelse(38) och inom ramen för en av de sex godkända kategorierna av ledighet(39) . De har gjort gällande att dessa villkor systematiskt uppfylls av kvinnliga arbetstagare som enligt lag måste ta ut betald mammaledighet, medan de är betydligt svårare att uppfylla för manliga arbetstagare som kan välja att inte göra ett sådant avbrott och inte alltid erhåller någon ersättning om de gör det.

43. För min del anser jag att artiklarna L. 24 och R. 37 i pensionslagen inte leder till diskriminering som är förbjuden enligt artikel 141 EG, och det av två orsaker som överensstämmer med de skäl som jag utvecklade i mitt förslag till avgörande i det ovannämnda målet Amédée.

44. När det för det första handlar om pensionsberättigade föräldrar till biologiska barn, är det sant att det potentiellt sett är fler kvinnor än män som kan uppfylla de villkor som uppställs i dessa bestämmelser och att de på sätt och vis därigenom drar nytta av att de presumeras avbryta sin yrkesverksamhet för att vara mammalediga.(40) Dock kan en sådan särbehandling inte utgöra indirekt diskriminering, eftersom den endast är den nödvändiga konsekvensen av att kvinnliga och manliga arbetstagare, särskilt med avseende på mammaledigheten(41), befinner sig i olika och inte jämförbara situationer.

45. Denna skillnad har nämligen sitt ursprung och sitt berättigande i det legitima syftet, vilket för övrigt påbjuds i internationella normer(42), att kompensera för de yrkesmässiga nackdelar en kvinnlig arbetstagare systematiskt drabbas av i hennes egenskap av biologisk mor, som av lagen tvingas hålla sig borta från sitt arbete under en sammanhängande period av åtta veckor, och detta minst tre gånger i förevarande typfall(43) . En manlig arbetstagare däremot kan fritt besluta om han vill vara ledig av familjeskäl och i förekommande fall välja en kortare ledighet än mammaledigheten. Därför är det legitimt att kräva att en biologisk far styrker att han verkligen har valt att avbryta sin yrkesverksamhet i syfte att ägna sig åt sina barn under lika lång tid som en biologisk mor, för att det ska anses vara samma slags nackdel för yrkeskarriären och eventuellt finnas behov av att kompensera den på samma sätt som för kvinnliga arbetstagare.

46. När det för det andra rör sig om pensionsberättigade som inte är biologiska föräldrar till sina barn, kan de villkor som uppställs i artiklarna L. 24 och R. 37 i pensionslagen inte alls i högre grad uppfyllas av kvinnliga än av manliga arbetstagare. De fyra typerna av ledighet som är relevanta i det fallet(44) är tillgängliga på ett fritt och jämlikt sätt för tjänstemän av både det ena och det andra könet, även om det fortfarande är en stor majoritet kvinnor som använder sig av denna möjlighet. Vidare tillåter, såsom den franska regeringen har understrukit, var och en av dessa typer av ledighet, utan någon distinktion, att den som använder sig av en sådan möjlighet automatiskt uppfyller villkoret för det kortast tillåtna avbrottet i yrkesverksamheten enligt dessa bestämmelser.

47. Följaktligen anser jag att den första frågan ska besvaras så att den princip om lika lön för kvinnor och män som slås fast i artikel 141.1 EG inte åsidosätts genom nationella bestämmelser som tillåter förtidspension med omedelbar utbetalning på sådana villkor som följer av en tillämpning av artikel L. 24 i förening med artikel R. 37 i pensionslagen.

E – Huruvida den indirekta diskriminering som eventuellt orsakas av ifrågavarande bestämmelser kan motiveras

48. Med hänsyn till att jag förespråkar att de första två frågorna ska besvaras nekande finns det ingen anledning att besvara den tredje frågan, vilken uttryckligen har betecknats som alternativ av den hänskjutande domstolen.

49. Genom den sistnämnda frågan anmodas domstolen att fastställa om den indirekta diskriminering, som eventuellt konstateras efter det att den första och den andra frågan studerats, skulle kunna vara motiverad med tillämpning av artikel 141.4 EG. Makarna Leone och kommissionen är av den åsikten att frågan måste besvaras nekande.

50. Nämnda punkt 4 tillåter att medlemsstaterna gör avsteg från principen om lika lön för kvinnor och män genom att behålla eller besluta om åtgärder som rör särskilda förmåner för att kompensera de nackdelar för yrkeskarriären som vissa arbetstagare drabbas av.(45)

51. Domstolen har vidare preciserat i sin praxis(46) att åtgärder som är ämnade att motivera ett avsteg från denna princip inte endast måste ha ett neutralt och legitimt syfte, utan de medel som väljs för att uppnå detta syfte ska vara proportionerliga, det vill säga lämpliga och nödvändiga för att uppnå detsamma.

52. I förevarande fall är frågan huruvida de båda serierna med omtvistade bestämmelser, den ena såväl som den andra, skulle kunna utgöra en positiv särbehandling av kvinnliga tjänstemän som har ett eller flera barn, vilken skulle vara ägnad att kompensera de nackdelar som de berörda har kunnat drabbas av på det yrkesmässiga planet med anledning av att de varit lediga från sitt arbete i samband med förlossning eller uppfostran av barn.

53. Jag uppmärksammar att i artikel 141.4 EG åsyftas ”åtgärder som rör särskilda förmåner för att … förebygga eller kompensera nackdelar” (min kursivering). Detta kan verka föga förenligt med hypotesen om åtgärder som, i likhet med i förevarande mål, misstänks för att vara indirekt diskriminerande. Enligt den hypotesen finns det inte någon anledning att söka efter lagstiftarens vilja att behålla eller besluta om åtgärder för att hjälpa det på det yrkesmässiga planet missgynnade könet, eftersom det inte krävs något sådan avsikt. Det räcker att fastställa vissa konkreta verkningar som undergräver den jämställda lönesättningen. Såväl denna bestämmelses ordalydelse som dess tillblivelse antyder att den är avsedd att snarare tillämpas vid direkt diskriminering. Domstolen har dock inte, såvitt jag vet, uttryckligen uteslutit att bestämmelsen kan tillämpas i samband med indirekt diskriminering.

54. För det fall domstolen inte skulle rätta sig efter mitt förslag, vad de första två frågorna beträffar, erinrar jag om att jag redan tog ställning i mitt förslag till avgörande i det ovannämnda målet Amédée angående det system med tillägg till pensionsgrundande tjänstetid för uppfostran av barn som följer av en tillämpning av artikel L. 12 b i förening med artikel R. 13 i pensionslagen och som var aktuell i det målet(47) .

55. Härvidlag angav jag att om domstolen ansåg det vara nödvändigt att besvara den andra frågan i nämnda mål, vilken väsentligen överensstämmer med den tredje fråga som studeras här, borde den följa den negativa inställning som den hade i domen i det ovannämnda målet Griesmar(48) . Med beaktande av att det finns tillräckliga likheter mellan det system som följer av pensionslagen och det som föreskrivs i artikel 15 i dekretet om kommunalanställda tjänstemän(49), vilket är föremål för förevarande mål, upprepar jag samma åsikt angående den sistnämnda bestämmelsen.

56. Enligt min mening borde detsamma i tillämpliga delar gälla de övriga åtgärder som det är fråga om i förevarande mål, det vill säga dem som rör förtidspension med omedelbar utbetalning och som finns föreskrivna i artiklarna L. 24 och R. 37 i pensionslagen. Nämnda åtgärder kan nämligen inte heller råda bot(50) på de problem som kvinnliga tjänstemän kan stöta på under sin yrkeskarriär därför att de varit lediga av familjeskäl i likhet med vad som föreskrivs i artikel 141.4 EG, såsom den tolkats i domen i det ovannämnda målet Griesmar(51) .

57. Trots detta erinrar jag i överensstämmelse med den bedömning jag gjorde i det ovannämnda målet Amédée(52) om att domstolen i domen i det ovannämnda målet Griesmar, enligt min mening, beklagligt nog förbisåg att det, genom att bevilja förmåner i form av kompletterande rättigheter som betalas ut i samband med pensioneringen, går att undvika att de ojämlika lönerna vidmakthålls, vilka enligt allmän kännedom oftast är till nackdel för kvinnliga arbetstagare, i synnerhet när dessa har avbrutit sin karriär för att ta hand om sina barns uppfostran. Jag tillägger att med hänsyn till den sammansättning som meddelade denna dom kan en eventuell ändring av ifrågavarande rättspraxis enligt min åsikt endast åstadkommas av stora avdelningen.(53)

58. Slutligen preciserar jag att i den mån det godtas att de båda ifrågavarande kategorierna av åtgärder svarar mot det legitima syftet att kompensera en nackdel på grund av kön, i den mening som avses i rättspraxis angående indirekt diskriminering, finner jag att nämnda åtgärder både är lämpliga och proportionerliga. Jag framhåller vidare att den yrkesmässiga nackdel som är en följd av uppfostran av barn fortfarande rent konkret drabbar en stor majoritet av kvinnor i dag(54) och att denna situation inte kommer att förändras förrän mäns och kvinnors asymmetriska beteenden vad gäller fördelningen av sysslor inte har utvecklats eller så länge det inte vidtas åtgärder av en annan typ, exempelvis obligatorisk pappaledighet, införande av exklusiv föräldraledighet som kan uppmuntra par att göra det valet att fadern tar ledigt, eller att det skapas system för att balansera kostnaderna i samband med föräldraledighet mellan de arbetsgivare som huvudsakligen har kvinnlig arbetskraft och dem som huvudsakligen har manlig arbetskraft.

V – Förslag till avgörande

59. Mot bakgrund av ovanstående överväganden föreslår jag att domstolen besvarar de tolkningsfrågor som ställts av cour administrative d’appel de Lyon på följande sätt:

1) Artikel 141 EG ska tolkas så att den princip om lika lön för kvinnor och män som slås fast i artikel 141.1 EG inte utgör hinder för sådana nationella bestämmelser som följer av en tillämpning av artikel L. 24 i förening med artikel R. 37 i lagen om civil och militär ålderspension.

2) Artikel 141 EG ska tolkas så att principen om lika lön för kvinnor och män inte utgör hinder för sådana nationella bestämmelser som följer av artikel 15 i dekret nr 2003‑1306 av den 26 december 2003 om pensionssystemet för tjänstemän som är anslutna till Caisse nationale de retraites des agents des collectivités locales.

3) Med beaktande av det nekande svaret på den första och den andra tolkningsfrågan behöver den tredje tolkningsfrågan inte besvaras.

(1) .

(2) – Förslag till avgörande föredraget den 15 december 2011 i mål C‑572/10, Amédée.

(3) – Genom beslut av den 28 mars 2012, avskrevs nämnda mål, med anledning av att den hänskjutande domstolen hade dragit tillbaka sin begäran om förhandsavgörande efter det att dess beslut om förhandsavgörande hade upphävts efter överklagande.

(4) – Den hänskjutande domstolen har angett artikel 157.4 FEUF, men jag erinrar om att denna bestämmelse inte äger tillämpning i tiden ( ratione temporis ) (se punkt 1 i detta förslag till avgörande).

(5) – Lag om ändring av budgetförordningen för år 2004 (loi de finances rectificative pour 2004 (JORF av den 31 december 2004, s. 22522).

(6) – Lag med diverse bestämmelser om offentlig anställning (JORF av den 27 juli 1991, s. 9952).

(7) – Dekret om tillämpning av artikel 136 i lag nr 2004‑1485 och om ändring av lagen om civil och militär ålderspension (JORF av den 11 maj 2005, s. 8174).

(8) – Genom undantag från föregående stycke för vissa barn som räknas upp i punkt II i artikel L. 18 i pensionslagen som den berörde har uppfostrat under förhållanden som anges i punkt III i artikel L. 18 – bland dessa återfinns inte biologiska barn som de berörda i förevarande mål – ska avbrottet i yrkesverksamheten ha ägt rum innan barnet fyllt sexton år eller innan barnet uppnår den ålder då det inte längre omfattas av föräldrarnas försörjningsplikt.

(9) – JORF av den 30 december 2003, s. 22477.

(10) – Maurice och Blandine Leone har i sitt yttrande preciserat att den sistnämnda och hennes man klagar över den skada som de orsakats genom det omtvistade avslaget på ansökan om förtidspension såvitt det vid Maurice Leones bortgång skulle påverka beloppet på den efterlevandepension som hon skulle kunna erhålla i proportion till tillägget för pensionsgrundande tjänstetid för uppfostran av barn.

(11) – Makarna Leone har närmare bestämt begärt att franska staten ska förklaras ansvarig och skyldig att betala skadestånd till dem, som preliminärt fastställts till 86 595 euro, jämte lagstadgad ränta.

(12) – Innehållet i nämnda artiklar L. 12 och R. 13, vilka inte som sådana är föremål för förevarande begäran om förhandsavgörande, återges i punkt 7 och följande punkter i mitt förslag till avgörande i det ovannämnda målet Amédée.

(13) – Caisse nationale de retraite des agents des collectivités locales har dock inte uttalat sig om hur den anser att tolkningsfrågorna ska besvaras.

(14) – Den franska regeringen har understrukit att denna domstol enbart återger parternas argument i det nationella målet och de åberopade nationella bestämmelserna när den borde ha redogjort, åtminstone kortfattat, för de verkningar som den ansåg kunde leda till indirekt diskriminering, med avseende på kriterierna i domstolens rättspraxis.

(15) – Denna regering har hänvisat till dom av Conseil d’État av den 29 december 2004, i målet D’Amato (ansökan nr 265097), av den 6 december 2006 i målet Delin (ansökan nr 280681), och av den 6 juli 2007 i målet Fédération générale des fonctionnaires Force Ouvrière m.fl. (förenade ansökningar nr 281147 och nr 282169).

(16) – Det ska erinras om att det enbart var begäran om förhandsavgörande som delgavs parterna i det nationella målet och de övriga berörda som anges i artikel 23 i Europeiska unionens domstols stadga, bland annat medlemsstaterna, i syfte att erhålla deras eventuella skriftliga synpunkter.

(17) – Se, bland annat, dom av den 23 mars 2006 i mål C‑237/04, Enirisorse (REG 2006, s. I‑2843), punkterna 17–19, av den 8 september 2009 i mål C‑42/07, Liga Portuguesa de Futebol Profissional och Bwin International (REG 2009, s. I‑7633), punkt 41, samt av den 1 december 2011 i mål C‑145/10, Painer (REU 2011, s. I-12533), punkt 46 och följande punkter, samt där angiven rättspraxis. Dessa domar avser en äldre lydelse av förordningen än den som är tillämplig i förevarande mål (EUT L 265, 2012, s. 24), men de är fortfarande relevanta.

(18) – Se, angående tillägget till pensionsgrundande tjänstetid som då föreskrevs i artikel L. 12 b i pensionslagen, dom av den 29 november 2001 i mål C‑366/99, Griesmar (REG 1999, s. I‑9383), punkt 25 och följande punkter, och angående rätten till pension med omedelbar utbetalning, vilken på den tiden följde av punkt I.3 b i artikel L. 24 i pensionslagen, dom av den 13 december 2001 i mål C‑206/00, Mouflin (REG 2001, s. I‑10201), punkt 20 och följande punkter.

(19) – Se, bland annat, dom av den 26 mars 2009 i mål C‑559/07, kommissionen mot Grekland, punkterna 42, 47 och följande punkter samt där angiven rättspraxis, och av den 22 november 2012 i mål C‑385/11, Elbal Moreno, punkterna 19–26.

(20) – Enligt de definitioner som återfinns bland annat i artikel 2.1 a och b i Europaparlamentets och rådets direktiv 2006/54/EG av den 5 juli 2006 om genomförandet av principen om lika möjligheter och likabehandling av kvinnor och män i arbetslivet (EUT L 204, s. 23).

(21) – Se, bland annat, dom av den 27 maj 2004 i mål C‑285/02, Elsner-Lakeberg (REG 2004, s. I‑5861), punkt 12, av den 10 mars 2005 i mål C‑196/02, Nikoloudi (REG 2005, s. I‑1789), punkterna 44 och 57, samt av den 20 oktober 2011 i mål C‑123/10, Brachner (REU 2011, s. I‑10003), punkterna 55 och 56.

(22) – Denna möjlighet till undantag i form av ”positiv särbehandling” återfinns i sekundärrätten (se, bland annat, skäl 22 och artikel 3 i direktiv 2006/54).

(23) – Se punkt 52 och följande punkter i denna dom, särskilt punkt 57, där domstolen fann att det enligt artikel L. 12 b i pensionslagen, i den lydelse som då var i kraft, inte var möjligt för en manlig tjänsteman som befann sig i en sådan situation att åtnjuta det tillägg som var i fråga i målet vid den nationella domstolen, även om han kunde bevisa att han faktiskt uppfostrat sina barn.

(24) – Ändrad genom lag nr 2003‑775, av den 21 augusti 2003, om en pensionsreform (JORF av den 22 augusti 2003, s. 14310) och dekret nr 2003‑1305, av den 26 december 2003, som antogs för tillämpningen av nämnda lag nr 2003‑775 och ändrade lagen om civil och militär ålderspension (JORF av den 30 december 2003, s. 22473) och införde en ny artikel R. 13 i pensionslagen i syfte att fastställa villkoren för åtnjutande av pensionstillägget i artikel L. 12.

(25) – Jag erinrar om att detta dekret med nr 2003‑1306 också är daterat den 26 december 2003.

(26) – I början av artikel 15 i nämnda dekret preciseras det således att de pensionstillägg som räknas upp i denna artikel ”ska läggas till på de villkor som föreskrivs för civila statstjänstemän”. Vidare anges det i artikel 25.1 i dekretet att ”bestämmelserna i punkt I i artikel L. 24 i [pensionslagen] ska tillämpas på de tjänstemän som nämns i artikel 1 i detta dekret”.

(27) – En hänvisning just till de ”villkor som fastställts i artikel R. 13 i pensionslagen” infördes i artikel 15 i dekretet om kommunalanställda tjänstemän, med verkan från och med den 1 juli 2011, genom dekret nr 2010‑1740 av den 30 december 2010 om tillämpningen av vissa bestämmelser i lag nr 2010-1330 av den 9 november 2010 om ändring av pensionsbestämmelserna för tjänstemän, militär personal och arbetare vid statliga industrier (JORF nr 303, av den 31 december 2010, lagtext nr 93), samtidigt med de ändringar som infördes i nämnda lag (se fotnot 41 i mitt förslag till avgörande i det ovannämnda målet Amédée).

(28) – Bland annat dom av den 16 september 1999 i mål C‑218/98, Abdoulaye m.fl. (REG 1999, s. I‑5723), punkt 16, och av den 28 februari 2013 i mål C‑427/11, Kenny m.fl., punkt 19 och följande punkter.

(29) – Bland annat domen i det ovannämnda målet Nikoloudi, punkterna 44 och 47.

(30) – Se punkt 31 och följande punkter i mitt förslag till avgörande i det ovannämnda målet Amédée.

(31) – Angående de nackdelar som barnafödandet innebär för kvinnors yrkesliv och de motåtgärder som de motiverar, se bland annat dom av den 12 juli 1984 i mål 184/83, Hofmann (REG 1984, s 3047), punkt 27, av den 17 oktober 1995 i mål C‑450/93, Kalanke (REG 1995, s. I‑3051), punkt 18 och följande punkter, samt domen i det ovannämnda målet Abdoulaye m.fl., punkt 19.

(32) – Makarna Leone har nämnt att enligt uppgifter för år 2007 var det 94 procent av kvinnorna som tog ut föräldraledighet och endast 6 procent av männen och under perioden 2007‑2011 rörde den allmänna frånvaron av familjeskäl 0‑2 procent av männen och 98‑100 procent av kvinnorna.

(33) – En rapport från Institut national de la statistique et des études économiques (Insee), uppmärksammar att ”[t]rots … förmåner för barnfamiljer [som minskar skillnaderna i giltig försäkringstid], är nivåerna på kvinnors pensioner [det vill säga utan efterlevandepension] mycket lägre än männens. Även om skillnaden minskar successivt, kommer den att kvarstå för de generationer av kvinnor som för närvarande är aktiva”. Det preciseras i rapporten att ”det fortfarande är vanligt att en kvinna tillfälligt upphör att arbeta efter att ha fött barn” och att det år 2010 var 31 procent av kvinnorna, mot endast 7 procent av männen som arbetade deltid därför att de hade barn, och den förstanämnda siffran uppnår till och med 47 procent för kvinnor som har tre eller flera barn (se Femmes et hommes – Regards sur la parité – Edition 2012, Insee Références, Paris, 2012, särskilt sidan 39 och följande sidor samt sidan 112).

(34) – Enbart dessa omständigheter förklarar att enligt den statistik som makarna Leone har nämnt hade kvinnorna sedan ikraftträdandet av artikel 15 i dekretet erhållit i genomsnitt 6,9 kvartal i tillägg för uppfostran av barn, medan männen inom den offentliga sjukvården inte hade erhållit något.

(35) – En studie från Insee uppger att ”[e]fter ett barns födelse är det en man av nio som minskar sin arbetstid eller tillfälligt upphör att arbeta mot varannan kvinna” i Frankrike och den sistnämnda proportionen är ännu större i Tyskland, Sverige och Förenade kungariket (se Insee Première, nr 1454, juni 2013, http://www.insee.fr/fr/ffc/ipweb/ip1454/ip1454.pdf). Meddelandet från kommissionen till Europaparlamentet, rådet, Europeiska och sociala kommittén samt Regionkommittén med rubriken ”Strategi för jämställdhet 2010–2015”, (KOM[2010] 491 slutlig, s. 7), understryker likaledes att ”[m]ånga kvinnor arbetar deltid eller har atypiska anställningsavtal. Även om detta gör det möjligt för dem att stanna kvar på arbetsmarknaden trots att de har ansvar för familj och hushåll, kan det få negativa konsekvenser för deras löneutveckling, karriär, utsikter att bli befordrade och pensioner”.

(36) – Villkoren för tillgång till det pensionstillägg som föreskrivs i artikel 15 i dekretet om kommunalanställda tjänstemän är väsentligen desamma som dem som föreskrivs för förtidspension i artiklarna L. 24 och R. 37, bortsett från tre viktiga skillnader. Den första skillnaden är att ett pensionstillägg beviljas om den berörde har uppfostrat minst ett barn, mot tre barn vad gäller förtidspension. Den andra skillnaden är att det avbrott i yrkesverksamheten som krävs för att erhålla förtidspension måste äga rum under en bestämd period och vara direkt förbundet med barnets födelse eller mottagandet i hemmet om barnet adopteras, tvärtemot vad som gäller pensionstillägget. Den tredje skillnaden är att de perioder som inte gett upphov till den obligatoriska avgiften räknas in i det avbrott i yrkesverksamheten som krävs och ger rätt till förtidspension, vilket inte är fallet med pensionstillägget.

(37) – I denna dom fann domstolen nämligen att principen om lika lön för kvinnor och män åsidosattes genom artikel L. 24 i pensionslagen, som då var i kraft, såtillvida att rätten till pension med omedelbar utbetalning uteslutande förbehölls en kvinnlig tjänsteman vars make drabbats av invaliditet eller en obotlig sjukdom som omöjliggjorde utövandet av något som helst yrke. Bestämmelsen uteslöt således manliga tjänstemän som befann sig i samma situation från rätten till denna förmån.

(38) – Det vill säga perioden mellan fyra veckor före nedkomsten (eller adoptionen) och sexton veckor efter den.

(39) – Det vill säga mammaledighet, pappaledighet, ledighet för adoption, föräldraledighet, ledighet för vård av barn eller för uppfostran av ett barn som är mindre än åtta år.

(40) – Se, i detta avseende, punkt 44 i mitt förslag till avgörande i det ovannämnda målet Amédée.

(41) – Angående nämnda ledighets kännetecken och syften, såsom de har erkänts av domstolen, se bland annat dom av den 19 september 2013 i mål C‑5/12, Betriu Montull, punkt 49 och följande punkter, samt där angiven rättspraxis.

(42) – Jag erinrar om att rätten till en både obligatorisk och betald mammaledighet är föreskriven såväl i unionsrätten som i den Internationella arbetsorganisationens (ILO) konventioner (se punkt 33 och följande punkter i mitt förslag till avgörande i det ovannämnda målet Amédée).

(43) – Eftersom den omtvistade rätten till förtidspension endast beviljas för det fall den berörde har minst tre barn att försörja.

(44) – Eftersom mammaledighet och pappaledighet är utesluten för denna kategori av föräldrar.

(45) – Artikel 141.4 EG återger, om än genom att generalisera, den möjlighet att lagstifta om undantag till förmån endast för kvinnor som fanns enligt artikel 6.3 i avtalet om socialpolitik mellan Europeiska gemenskapens medlemsstater med undantag av Förenade konungariket Storbritannien och Nordirland (EGT C 191, 1992, s. 91, nedan kallat avtalet om socialpolitik) fram till dess att Amsterdamfördraget trädde i kraft den 1 maj 1999. Artikel 23.2 i Europeiska unionens stadga om de grundläggande rättigheterna anger också att ”[p]rincipen om jämställdhet [mellan män och kvinnor] utgör inget hinder för att behålla eller vidta åtgärder som innebär särskilda förmåner för det underrepresenterade könet”.

(46) – Se, bland annat domen i det ovannämnda målet Kenny m.fl., punkterna 36 och 37, samt där angiven rättspraxis.

(47) – Se punkt 52 och följande punkter i nämnda förslag till avgörande.

(48) – I punkt 52 och punkterna 60–67 i denna dom fann domstolen att en sådan åtgärd som föreskrivs i nämnda artikel L. 12, i den lydelse som då var tillämplig i det nationella målet, inte kunde anses kompensera de nackdelar som kvinnliga tjänstemän drabbas av i sin yrkeskarriär, i den mening som avses i artikel 6.3 i avtalet om socialpolitik (som motsvarar artikel 141.4 EG). Denna åtgärd gav endast kvinnliga tjänstemän som är mödrar ett ökat antal tjänsteår då de pensioneras, utan att åtgärda de problem de kan stöta på under sitt yrkesliv.

(49) – Angående dessa likheter, se punkt 40 i detta förslag till avgörande.

(50) – Kommissionen anser att denna bestämmelse om förtidspension till och med skulle kunna leda till att kvinnliga tjänstemän tvärtom utestängdes från arbetslivet och från möjligheten att verkligen fullfölja en yrkeskarriär.

(51) – Se, analogt, angående olika åldersvillkor för lagstadgad pensionsavgång beroende på kön, dom av den 13 november 2008 i mål C‑46/07, kommissionen mot Italien, punkterna 57 och 58.

(52) – Se punkterna 58 och 59 i mitt förslag till avgörande i nämnda mål.

(53) – Ibidem, punkt 57.

(54) – Det anges således i skäl 22 i direktiv 2006/54 som exempel på positiv särbehandling att ”[m]ed tanke på det aktuella läget … bör medlemsstaterna i första hand sträva efter att förbättra kvinnornas situation i arbetslivet”.