Förstainstansrättens dom (första avdelningen) av den 10 mars 1992. - Società Italiana Vetro SpA, Fabbrica Pisana SpA och PPG Vernante Pennitalia SpA mot Europeiska gemenskapernas kommission. - Förenade målen T-68/89, T-77/89 och T-78/89.



Rättsfallssamling 1992 s. II-01403

Svensk specialutgåva s. II-00303

Finsk specialutgåva s. II-00287



Sammanfattning

Parter

Domskäl

Beslut om rättegångskostnader

Domslut



Nyckelord

1. Konkurrens - administrativt förfarande - meddelande om anmärkningar - översändande av förvanskade dokument till företagen - följder - särskild noggrannhet från domstolens sida vad gäller de bevis som lagts till grund för kommissionens beslut

2. Konkurrens - konkurrensbegränsande samverkan - samordnat förfarande - vissa typer av kontakter mellan producenter saknar bevisvärde

(artikel 85.1 i EEG-fördraget)

3. Konkurrens - gemenskapsrättsliga bestämmelser - beslut av kommissionen som fastslår att det föreligger en överträdelse - beslut grundat på förhållanden som inte alla med tillräcklig rättslig säkerhet har bevisats - ändring som görs av domstolen - uteslutet - delvis ogiltigförklaring - villkor

(artikel 173 i EEG-fördraget, rådets förordning nr 17, kommissionens förordning nr 99/63)

4. Konkurrens - dominerande ställning - företag - begrepp - kollektiv dominerande ställning - begrepp

(artiklarna 85 och 86 i EEG-fördraget)

Sammanfattning

1. Om det under den bevisupptagning som förstainstansrätten föranstaltat om i ett mål där talan förs mot ett beslut av kommissionen som tillämpar konkurrensreglerna i fördraget, framkommer att de dokument som översänts till företagen under det administrativa förfarandet har förvanskats utan saklig grund, åligger det förstainstansrätten att noggrant granska arten och räckvidden av de bevis som kommissionen har lagt till grund för beslutet.

2. Vertikala förbindelser, som säljare och köpare, mellan två producenter, när de avser en produkt som endast tillverkas av en av dessa producenter, utgör inte i sig bevis för en olaglig horisontell konkurrensbegränsande samverkan.

Något sådant bevis utgör inte heller den omständigheten att de som tillsammans driver en gemensam produktionsanläggning kommer överens med varandra för att undvika att det uttag som var och en av dem gör från produktionen i anläggningen leder till en situation med illojal konkurrens.

3. Även om gemenskapsdomstolen, inom ramen för domstolsprövningen av gemenskapsadministrationens rättsakter, kan besluta att delvis ogiltigförklara ett kommissionsbeslut på konkurrensområdet, så innebär inte detta att den har behörighet att ändra det ifrågavarande beslutet. Godkännandet av en sådan behörighet skulle dels kunna rubba den balans mellan institutionerna som föreskrivs i fördraget, dels riskera att kränka rätten till försvar genom att de företag som berörs av beslutet fråntas de processrättsliga garantier som föreskrivs i förordningarna nr 17 och nr 99/63.

En delvis ogiltigförklaring förutsätter i sig att vissa villkor uppfylls. Om domstolen har för avsikt att delvis ogiltigförklara beslutet måste den först försäkra sig om att beslutets räckvidd, mot bakgrund av grunden för beslutet, kan begränsas med avseende på det materiella tillämpningsområdet, den personkrets på vilken beslutet är tillämpligt eller det tidsmässiga tillämpningsområdet [ratione materiae, ratione personae eller ratione temporis], på ett sådant sätt att dess verkningar begränsas utan att dess innehåll ändras; att beviset för överträdelsen när den avgränsats på detta sätt kan baseras på en tillräcklig bedömning av marknaden i motiveringen till beslutet och att det eller de företag som berörs har beretts tillfälle att på ett ändamålsenligt sätt besvara den anmärkning som avgränsats på så sätt.

4. Begreppet företag i artikel 86 i fördraget syftar, på samma sätt som begreppet företag i artikel 85, på en ekonomisk enhet.

Två eller flera företag kan ha en dominerande ställning i den mening som avses i artikel 86 i fördraget när två eller flera oberoende ekonomiska enheter på en viss marknad är förenade av sådana ekonomiska bindningar att de, på grund härav, tillsammans har en dominerande ställning i förhållande till övriga aktörer på den marknaden. Detta skulle till

exempel kunna vara fallet om två eller flera oberoende företag tillsammans, genom avtal eller licenser, har ett teknologiskt försprång som tillåter dem att i betydande omfattning agera självständigt i förhållande till konkurrenter, kunder och, i sista hand, konsumenter.

A - Bedömningen av marknaden

1. Den rättsakt mot vilken talan förs

Parter

Förenade målen T-68/89,

Società Italiana Vetro SpA, italienskt bolag med säte i San Salvo (Italien), företrätt av advokaten Luigi Citarella, Rom, och advokaten Crisanto Mandrioli, Milano, med delgivningsadress i Luxemburg hos advokaten Ernest Arendt, 4, avenue Marie-Thérèse,

T-77/89,

Fabbrica Pisana SpA, italienskt bolag med säte i Milano (Italien), företrätt av advokaterna Pierre van Ommeslaghe och Bernard van de Walle de Ghelcke, Bryssel, med delgivningsadress i Luxemburg hos advokaten Jean-Claude Wolter, 8, rue Zithe,

och T-78/89,

PPG Vernante Pennitalia SpA (tidigare Vernante Pennitalia SpA), italienskt bolag med säte i Genua (Italien), företrätt av advokaterna Gianni Manca och A. J. Manca Graziadei, Rom, och advokaterna Michel Waelbroeck och Alexandre Vandencasteele, Bryssel, med delgivningsadress i Luxemburg hos advokaten Ernest Arendt, 4, avenue Marie-Thérèse,

sökande,

med stöd av

Förenade konungariket Storbritannien och Nordirland, företrätt av J. E. Collins, Treasury Solicitor's Department, i egenskap av ombud, biträdd av advokaten Stephen Richards, barrister of Gray's Inn, med delgivningsadress i Luxemburg hos Förenade kungarikets ambassad, 14, boulevard Roosevelt, vad beträffar sökandenas yrkanden avseende tillämpningen av artikel 86 i EEG-fördraget,

intervenient,

mot

Europeiska gemenskapernas kommission, företrädd av Enrico Traversa, Julian Currall och, under det skriftliga förfarandet, Hendrik van Lier, samtliga vid rättstjänsten och i egenskap av ombud, biträdda av advokaten Alberto Dal Ferro, Vicenza, och advokaten Hervé Lehman, Paris, med delgivningsadress i Luxemburg hos Roberto Hayder, företrädare för rättstjänsten, Centre Wagner, Kirchberg,

svarande,

med stöd av

Förenade konungariket Storbritannien och Nordirland, företrätt av J. E. Collins, Treasury Solicitor's Department, i egenskap av ombud, biträdd av advokaten Stephen Richards, barrister of Gray's Inn, med delgivningsadress i Luxemburg hos Förenade kungarikets ambassad, 14, boulevard Roosevelt, vad beträffar kommissionens yrkanden avseende tillämpningen av artikel 85 i EEG-fördraget,

intervenient.

Talan avser ogiltigförklaring av kommissionens beslut 89/93/EEG av den 7 december 1988 om ett förfarande för tillämpning av artiklarna 85 och 86 i EEG-fördraget (IV/31.906 - Planglas, EGT L 33, s. 44, fransk version; vid översättningen fanns ingen svensk version att tillgå).

FÖRSTAINSTANSRÄTTEN (första avdelningen),

sammansatt av ordföranden D. A. O. Edward samt domarna R. García-Valdecasas, K. Lenaerts, H. Kirschner och R. Schintgen,

justitiesekreterare: H. Jung,

som beaktat det skriftliga förfarandet och vad som förekommit vid den muntliga förhandlingen den 12, 13, 14 och 15 november 1991,

meddelar följande

Domskäl

dom

Faktiska omständigheter i målet

1 Förevarande mål rör ett beslut fattat av svaranden, Europeiska gemenskapernas kommission (nedan kallade "beslutet" respektive "kommissionen"), i vilket de tre sökandena, som är italienska producenter av planglas, ålades böter för överträdelse av artikel 85.1 i EEG-fördraget och i vilket det fastslogs att de hade överträtt artikel 86 i nämnda fördrag. De tre bolag som beslutet riktar sig till är, för det första, Società Italiana Vetro (nedan kallat "SIV"), vars största aktieägare är Ente Finanziamento Industria Manifatturiera (nedan kallat "EFIM"), för det andra, Fabbrica Pisana SpA (nedan kallat "FP"), dotterbolag i industrikoncernen Saint-Gobain (nedan kallad "SG") och, för det tredje, Vernante Pennitalia (nedan kallat "VP"), dotterbolag i koncernen PPG-Industries Inc. i Pittsburg (nedan kallad "PPG").

2 I beslutet (punkt 2) definieras den ifrågavarande produkten som "planglas av alla slag". Man skiljer mellan tre typer av planglas, nämligen draget glas, gjutet glas och den viktigaste typen, polerat glas. Det preciseras att 90 procent av allt planglas numera tillverkas med den så kallade flytglasprocessen, en modern tillverkningsmetod som, för varje produktionslinje, kräver investeringar på omkring 100 miljoner ecu.

3 Inom sektorn för planglas i allmänhet skiljer kommissionen mellan två marknader (punkt 5). Dels marknaden för glas till transportindustrin, särskilt bilindustrin (nedan kallad "marknaden för bilglas"), dels marknaden för glas till övriga industrier, särskilt byggnads- och inredningsindustrin (nedan kallad "marknaden för bygglas"). Inom marknaden för bilglas levererar glasproducenterna direkt till biltillverkarna, som själva bearbetar planglaset så att det uppfyller tillverkarnas behov. Inom marknaden för bygglas kan planglaset användas obearbetat (exempelvis som fönsterglas) eller bearbetat. När det gäller den sistnämnda sektorn kan användarna tillgodoses antingen direkt av producenterna eller indirekt av grossister, bearbetande grossister eller självständiga bearbetande företag.

4 Den 28 september 1981 riktade kommissionen till FP, SIV och VP, till en sammanslutning av italienska företag specialiserade inom grossistförsäljning av planglas och till medlemmarna i två motsvarande sammanslutningar, som redan upplösts, ett beslut (81/881/EEG, EGT L 326 s. 32, fransk version; vid översättningen fanns ingen svensk version att tillgå, nedan kallat "1981 års beslut"), i vilket det fastslogs att de överträtt bestämmelserna i ovannämnda artikel 85.1. Kommissionen anklagade för det första grossistsammanslutningarna för att i sina stadgar, tillämpningsbestämmelser och beslut ha antagit klausuler angående

- skyldighet för medlemmar att göra inköp med sammanslutningarna som mellanled;

- förbud för medlemmar att importera och skyldighet att fördela de produkter som, med tillstånd i förväg av sammanslutningen, eventuellt importerats från statshandelsländer;

- antagande och iakttagande av en gemensam prislista.

För det andra anklagade kommissionen producenterna och grossisterna för att ha slutit avtal angående

- fastställande av försäljningskvoter,

- beviljande av särskilda rabatter,

- kontroll av verksamheten hos sammanslutningarnas medlemmar.

1981 års beslut har vunnit laga kraft.

5 I mars 1986 stämde Industria Vetraria Alfonso Cobelli (nedan kallat "Cobelli"), som är ett bolag med säte i Reggio Calabria och vars verksamhet består i grossisthandel med glas, företagen FP och SIV inför domstolen i den regionen och anklagade dem för att ha bidragit till bolagets fall genom ett beteende som det ansåg var illojalt och utgjorde missbruk av dominerande ställning. Cobelli anklagade dem särskilt för att ha ingått en "tyst överenskommelse", som även inbegrep VP, "som syftade till att bibehålla marknadens stabilitet genom antagandet av priser för försäljning av deras produkter". Den 25 juni 1986, sände VP:s advokat ett brev till Cobelli och hävdade att detta påstående var felaktigt, i den del det avsåg VP. Den 15 juli 1986 svarade Cobellis advokat och gav uttryck för sin "förvåning eftersom Industria Vetraria Cobelli och dess ägare aldrig ifrågasatt den korrekta attityd och det tillmötesgående som Vernante Pennitalia visat dem".

6 Under juli och oktober 1986 genomförde kommissionen, i enlighet med artikel 14.2 i rådets förordning nr 17 av den 6 februari 1962 Första förordningen om tillämpning av fördragets artiklar 85 och 86 (EGT 1962, 13, s. 204, fransk version; svensk specialutgåva, del 08, volym 01, nedan kallad förordning nr 17), undersökningar dels hos FP, SIV och VP, dels hos ett företag specialiserat på grossistförsäljning av planglas, Socover SpA (nedan kallat "Socover"), vilket var ett av de företag som 1981 års beslut riktade sig till.

7 Genom skrivelse av den 31 oktober 1986, som inkom till kommissionen den 6 november 1986, ingav ägaren till företaget Cobelli, Alfonso Cobelli, en ansökan till kommissionen i enlighet med artikel 3 i förordning nr 17, som syftade till att det skulle fastslås att SIV, FP och VP hade agerat på ett sätt som innebar överträdelse av konkurrensbestämmelserna. Enligt Cobelli fanns det sedan länge ett avtal mellan de tre producenterna som syftade "till att kontrollera och stabilisera marknaden och eliminera all ömsesidig konkurrens genom antagandet av avtalade prislistor för försäljningen av deras produkter. I dessa prislistor, som fastställde inte bara identiska priser för homogena kategorier av produkter, utan även identiska försäljnings- och betalningsvillkor, blev kundkretsen indelad i olika grupper efter kommersiell betydelse, på grundval av omsättning och verksamhetsområde. För varje grupp fastställdes olika försäljningspriser med hjälp av en 'rabattskala' som innebar en prisskillnad på omkring 9 procent mellan den första gruppen och den sista". Cobelli anklagade vidare FP och SIV (men inte VP) för att, sedan omkring 1982, ha genomfört en "kommersiell strategi som syftar till att få total kontroll inte bara över produktionen, utan även över distributionen av glas, genom att utesluta de flesta av de nuvarande grossist-distributörerna från marknaden".

8 Den 13, 14 och 15 januari 1987 genomförde kommissionen, i enlighet med artikel 14.3 i förordning nr 17, ytterligare undersökningar hos FP, SIV och VP.

9 Genom skrivelse av den 20 februari 1987 gav VP kommissionens generaldirektorat för konkurrensfrågor (nedan kallat "GD IV") sina synpunkter på Cobellis klagomål, som företaget för första gången just fått kännedom om, och åberopade bland annat till sitt försvar den dementi som Cobellis advokat hade tillsänt företaget den 15 juli 1986.

10 Den 3 april 1987 sände Cobelli en inlaga till GD IV, som inkom till kommissionen den 10 april 1987, som svar på de synpunkter som lämnats av FP, SIV och VP efter att de tagit del av Cobellis klagomål. I den inlagan, hävdade Cobelli att FP, SIV och "vid vissa tillfällen även" VP hade deltagit i regelbundna möten med grossisterna, "ibland anordnade av branschsammanslutningar, ibland på tillverkarnas eget initiativ", och att de tre producenterna:

"alltid visade sig ha exakt samstämmiga ståndpunkter i förhållande till distributörernas önskemål. Listorna över saluförda varor, som alltid var helt identiska och tryckta samtidigt eller nästan samtidigt av de tre företagen, sändes till distributörerna själva, för att därefter utförligare förklaras på dessa möten, utan att det för den skull gavs några möjligheter att diskutera dem ¼ tvärtom, varje gång som (de övriga deltagarna) försökte påverka tillverkarnas beslut eller föreslå avtal som skulle ha tagit hänsyn till deras egna kommersiella behov, visade tillverkarna upp en 'enad front' ...

Som exempel kan nämnas några av de många möten som hölls mellan 1984 och 1986 där undertecknad deltog i de flesta: den 19 mars 1984 i Neapel, på SIV:s initiativ, hos Barbato; den 10 oktober och den 31 oktober 1984 i Rom på hotell Sheraton; den 19 oktober 1984 i Caserta, hos Fontana; den 31 oktober 1984 ännu ett möte i Bologna, hos VIC SpA; vi vet att andra viktiga möten mellan de tre företagens försäljningsdirektörer har ägt rum den 28 februari och den 2 mars 1985; den 2 maj 1985 i Rom, på hotell Sheraton; den 18 februari 1986 i Catania, enbart mellan Tortorici, Donato, Fontana, Milletti (FP), Baldi (SIV) och Bilotta från Callipo Vetro. Det förekom naturligtvis fler möten än de här nämnda, som är de första som undertecknad kommer att tänka på, och dessutom förekommer de än i dag, fastän undertecknad hålls strikt utanför, eftersom jag har vågat ta initiativ gentemot tillverkarna!

Till stöd för vad som här anförts och som bevis för att det förekommer särskilda avtal mellan tillverkarna, som syftar till att fastställa enhetliga priser och försäljningsvillkor, räcker det att granska bifogade fakturor som visar att priserna vid samma tidpunkter och för samma produkter är helt identiska ..."

Efter en längre kommentar om FP:s och SIV:s beteende undantog därefter Cobelli uttryckligt VP,

"som visserligen deltagit i överenskommelserna med de övriga tillverkarna vad gäller överensstämmande listor och rabatter, men som likafullt alltid har bibehållit ett absolut korrekt affärsmässigt beteende, bland annat gentemot undertecknad, och som aldrig gjort sig skyldigt till missbruk eller hemliga överenskommelser avsedda att gynna en ekonomisk aktör på de övrigas bekostnad ..."

11 Den 15 oktober 1987 beslöt kommissionen att inleda ett förfarande enligt artikel 3.1 i förordning nr 17. Den 28 oktober 1987 tillsände kommissionen FP, SIV och VP det skriftliga meddelandet om anmärkningar som föreskrivs i artikel 19.1 i den förordningen och i artikel 2.1 i kommissionens förordning nr 99/63/EEG av den 25 juli 1963 om sådana förhör som avses i artikel 19.1 och 19.2 i rådets förordning nr 17 (EGT 1963, 127, s. 2268, fransk version; svensk specialutgåva, del 08, volym 01, nedan kallad "förordning nr 99/63"). I detta meddelande om anmärkningar anklagades de företag som det riktade sig till för att ha handlat i strid med artiklarna 85 och 86 i EEG-fördraget såväl inom sektorn för bilglas, i förhållande till de italienska företagen Fiat och Piaggio, som inom sektorn för bygglas. FP, SIV och VP svarade skriftligen på detta meddelande.

12 Den 9 och 10 mars 1988 ägde de förhör rum som föreskrivs i artikel 19.1 och 19.2 i förordning nr 17 och i artiklarna 7, 8 och 9 i förordning nr 99/63. Bolagen FP, SIV, VP och Cobelli företräddes och hördes. Utkastet till protokollet från förhören, tillsammans med den relevanta dokumentationen, sändes till ledamöterna i den rådgivande kommittén för kartell- och monopolfrågor. Det sändes till företagen den 25 augusti 1988. Det slutliga protokollet med de rättelser, kompletteringar och strykningar som begärts av företagen sändes till dem senare.

13 Det framgår av ovan nämnda protokoll, att på en begäran från Portugals företrädare att besvara om kommissionen hade kontaktat Fiat, svarade en tjänsteman från GD IV:

"Kommissionen avser att besvara den frågan senare."

Då Italiens företrädare insisterade på att få veta om kommissionen hade gjort undersökningar hos Fiat svarade samma tjänsteman:

"Jag har inget att tillägga till det jag sagt tidigare."

Det framgår vidare av protokollet att när Alfonso Cobelli ombads att precisera vilka möten VP enligt honom hade deltagit i, nämnde han endast ett möte i Tropea under 1986. Det rörde sig om en fest för glasmästare med femhundra deltagare, inklusive familjemedlemmar.

14 Efter det att detta förfarande avslutats fattade kommissionen det omtvistade beslutet av den 7 december 1988. Beslutet är uppdelat i två delar. I den ena delen redogörs för de faktiska omständigheterna (punkt 1-58, nedan kallad "sakframställningen"), och i den andra delen redogörs för den rättsliga bedömningen (punkt 59-84, nedan kallad "den rättsliga bedömningen"). Därefter följer själva beslutet. I beslutet återges i huvudsak innehållet i meddelandet om anmärkningar.

15 I sakframställningen i beslutet undersöks först marknaden för planglas successivt i fråga om produkten, utbudet och efterfrågan. Därefter undersöks företagens beteende vad gäller för det första sektorn för bygglas, för det andra sektorn för bilglas och för det tredje företagens inbördes handel med glas.

16 Beträffande sektorn för bygglas granskas i beslutet det beteende som företagen anklagats för under följande fem rubriker:

- identiska priser

- identiska rabatter

- identisk klassificering av de viktigaste kunderna

- samordningen mellan producenterna, och

- förbindelserna mellan producenterna och grossisterna.

17 I beslutet fastslås att "de tre italienska producenterna, nästan samtidigt och ibland samma dag ..., har skickat identiska prislistor till sin italienska kundkrets" (punkt 18), att de "har tillämpat identiska rabatter på priserna beroende på i vilka kategorier eller nivåer kunderna placerats" (punkt 20) och att "de viktigaste kunderna ¼ har indelats i samma kategori eller nivå oavsett vilken producent de mottagit leveranser från, (beroende på) vilken mängd kunden sammanlagt köpt från samtliga producenter" (punkt 22). Vidare konstateras att "de enhetliga priserna och rabatterna samt överensstämmelsen i klassificeringen av de viktigaste kunderna i kategorier eller nivåer, uteslutande är resultatet av konkurrensbegränsande samverkan mellan producenterna som avtalats antingen direkt vid möten, sammanträden eller andra kontakter eller med en företrädare för de viktigaste kunderna (Socover) som mellanhand" (punkt 24). Därefter följer "dokument som styrker förekomsten av denna konkurrensbegränsande samverkan" (punkt 25-32). I beslutet fastslås vidare att "de tre italienska tillverkarnas inbördes handel med produkter ger dem möjlighet att få kännedom om konkurrenternas prislistor och de priser som faktiskt tillämpas eller att komma överens om ett gemensamt beteende på marknaden ¼ Priserna på de produkter som sålts har alltid fastställts och successivt anpassats på grundval av de säljande producenternas prisändringar" (punkt 33). Slutligen fastslås det i beslutet att "samordnade priser och rabatter i praktiken har tillämpats. En undersökning av vissa fakturor visar således att de tre producenterna har tillämpat identiska priser och rabatter gentemot en och samma kund, som har köpt vitt skilda kvantiteter av dem". Därefter följer en lista över de undersökta fakturorna (punkt 34).

18 Beträffande relationerna mellan producenterna och grossisterna fastslås det i beslutet att "de tre producenterna har försäkrat sig om att deras priser och rabatter tillämpas även i nästa omsättningsled". Det medges i beslutet att det inte finns några direkta bevis för de möten som sökanden Cobelli påstår har ägt rum "med grossisterna för att få dem att godkänna prisökningarna och tillämpa dem i nästa omsättningsled", men det påpekas att "det framgår av vissa dokument dels att några möten mellan grossister har anordnats på initiativ av producenterna och att producenterna, med beaktande av deras identiska priser och rabatter, har lyckats styra grossisternas kommersiella val, dels att kunderna förväntade sig att producenternas priser skulle vara identiska" (punkt 35). Därefter följer en utläggning om vissa dokument (punkt 36-42). I beslutet fastslås det särskilt, på grundval av ett av dessa dokument, att "meddelanden från grossisterna till producenterna och omvänt förmedlas av Socover" (punkt 36).

19 Beträffande sektorn för bilglas fastslås det i beslutet att "enligt de företagsdokument som räknas upp nedan har SIV och FP träffat avtal om priser och fördelning av kvoter åtminstone sedan 1982. VP har också deltagit i denna konkurrensbegränsande samverkan åtminstone sedan 1983, dock inte i samma omfattning som de två andra producenterna" (punkt 43). Därefter granskas i beslutet de dokument som kommissionen betraktat som bevis för avtal och samordnade förfaranden som rör Fiatkoncernen (punkt 44-51) respektive Piaggiokoncernen (punkt 52). När det gäller Fiatkoncernen fastslås det, efter en genomgång av frågan om priser och kvoter, att "de tre producenterna har sålt produkter till varandra ¼ i syfte att bibehålla var och en sin egen penetreringskvot eller att uppnå de kvoter som avtalats med konkurrenterna" (punkt 48) och med hänvisning till producenternas argument att Fiat var en "dominerande köpare" fastslås det att "oavsett vilka förbindelser som upprättas mellan en dominerade köpare och hans leverantörer, så är det bevisat att SIV, FP och VP sinsemellan har samordnat sin affärspolitik gentemot Fiatkoncernen" (punkt 51 iii andra stycket). När det gäller Piaggiokoncernen fastslås det i beslutet att "SIV och FP åtminstone sedan 1983 har kommit överens om fördelningen av leveranser och om de priser som skall tillämpas gentemot Piaggio" (punkt 52). Ingen anmärkning har framförts till VP beträffande dess relationer med Piaggiokoncernen.

20 Beträffande den inbördes handeln med glas mellan producenterna fastslås det i beslutet att "stora kvantiteter glas har utväxlats genom kontrakt mellan de tre producenterna. Denna handel har till syfte att göra det möjligt för varje producent att förfoga över hela sortimentet av produkter, även sådana som de inte tillverkar själva, och att behålla sina marknadsandelar. Det ger också producenterna möjlighet att dela upp marknaderna och kunderna mellan sig och få kännedom om de priser och rabatter som tillämpas av konkurrenterna ..." (punkt 53). Därefter följer en granskning av dokumenten (punkt 54-56) och producenternas argument (punkterna 57 och 58). I beslutet fastslås att kommissionen "inte har för avsikt att ifrågasätta ömsesidiga överlåtelser av produkter för att avhjälpa tillfälliga bristsituationer (vid utbyte av produktionsverktyg, driftstopp på grund av underhåll av ugnar, för att tillgodose av en tillfällig efterfrågan), utan ... endast den systematiska inbördes handeln med produkter som avtalats för längre tidsperioder och som är en följd av det val av industri- och affärspolitik som producenterna gjort inom ramen för annan konkurrensbegränsande samverkan och/eller andra konkurrensbegränsande avtal" (punkt 58 i första stycket). Ur ekonomisk synvinkel konstateras det i beslutet att "de ömsesidiga överlåtelserna upphäver fördelarna med specialiseringen och syftar till att på ett konstlat sätt jämställa alla producenter, vilket hindrar kunderna från att dra ekonomisk fördel av varje enskild producents särskilda ställning i produktions- och försäljningshänseende. Den ömsesidiga försäljningen leder i praktiken till en platt och enhetlig marknad, vilket också framgår av de tre producenternas enhetliga priser och rabatter" (punkt 58 i tredje stycket). Slutligen fastslås det i beslutet att den inbördes handeln är "systematisk" och "inte avser några obetydliga kvantiteter utan åtskilliga ton" (punkt 58 iii).

21 I den rättsliga bedömningen i beslutet görs en granskning av företagens beteende mot bakgrund av artiklarna 85 (punkt 59-73) och 86 i fördraget (punkt 74-82).

22 När det gäller sektorn för bygglas fastslås det i beslutet att "offentliggörandet av identiska priser inom en kort tidsrymd, om inte samtidigt, förekomsten av identiska rabattskalor, identiska prislistor och kundkategorier som kan utnyttja dessa villkor är följden av konkurrensbegränsande samverkan och samordnade förfaranden mellan de ifrågavarande producenterna. Dessa dokument och anteckningar ¼ visar nämligen att FP, SIV och VP har avtalat, eller i vart fall kommit överens om, åtminstone sedan 1983 och fram till 1986, att tillämpa enhetliga priser och försäljningsvillkor" (punkt 61). Efter en undersökning av företagens argument avseende begreppet avtal, fastslås det i beslutet att "även om man inte vill beteckna innehållet i anteckningarna och dokumenten som konkurrensbegränsande samverkan ¼ råder det inget tvivel om att dessa anteckningar och dokument tyder på ett hemligt samförstånd mellan de tre producenterna, oavsett vilken form detta hemliga samförstånd har antagit i detta fall ¼" (punkt 63 femte stycket). Vad gäller relationerna mellan producenter och grossister fastslås det i beslutet att "mötena mellan de viktigaste grossisterna, som producenterna tog initiativ till eller anordnade, är följden av konkurrensbegränsande samverkan eller samordnade förfaranden mellan FP, SIV och VP, som hade till syfte att styra grossisternas inköps- och försäljningspolitik så att den skulle överensstämma med deras gemensamma intressen, och grossisterna, som är ekonomiskt beroende, kan därför inte undandra sig producenternas makt och manipulationer" (punkt 64).

23 Slutligen, vad gäller sektorn för bygglas, dras följande slutsats i beslutet:

"Konkurrensbegränsande samverkan och samordnade förfaranden mellan företag som tillverkar identiska produkter utgör väsentliga hinder för konkurrensen i den mening som avses i artikel 85.1. Genom denna samverkan och dessa förfaranden har de ifrågavarande företagen i praktiken åtagit sig att väsentligt inskränka sitt självständiga uppträdande gentemot kundkretsen och deras beteende har lett till att de viktigaste kunderna har rättat sig efter deras beslut och saknat möjlighet att fritt fatta sina affärsbeslut. Verkningarna av dessa begränsningar är än mer kännbara då FP, SIV och VP kontrollerar omkring 79 procent av den italienska marknaden. Genom det ifrågasatta beteendet har företagen minskat köparnas möjligheter att dra fördel av konkurrensen mellan de lokala producenterna, mot bakgrund av deras totala marknadsandel trots importen. Dessutom, mot bakgrund av den risk det innebär att bli utan regelbundna leveranser, kan de viktigaste köparna, grossisterna och bearbetningsföretagen, svårligen undvara leveranser från de italienska producenterna" (punkt 66).

24 Vad gäller sektorn för bilglas och relationerna med Fiatkoncernen fastslås det i beslutet att "FP och SIV, från 1982 till 1986, samt FP, SIV och VP, från 1983 till 1986, har avtalat eller åtminstone kommit överens om vilka priser som skall tillämpas gentemot Fiatkoncernen och, från 1982 till 1987, hur marknaden skall uppdelas, och därmed undanröjt all osäkerhet om hur de skulle agera sinsemellan. Dessa avtal och samordnade förfaranden mellan FP och SIV ... utgör mycket allvarligare överträdelser än de som skett med medverkan av VP ... (Men) VP:s agerande utgör också en överträdelse (i det att) VP har deltagit i konkurrensbegränsande samverkan eller samordnade förfaranden beträffande priser ... och företaget har utan undantag tillämpat prisändringarna ¼ VP har deltagit i avtal beträffande fördelning av leveranser ... och ... har aktivt producerat och fortsätter att producera icke-bearbetade och bearbetade produkter för sina konkurrenters räkning" (punkt 67).

25 Beträffande relationerna med Piaggiokoncernen fastslås det i beslutet att "FP och SIV har avtalat eller kommit överens om, från slutet av 1982 till 1986, vilka priser som skulle tillämpas gentemot Piaggiokoncernen och vilka kvantiteter och vilka produkter som var och en av dem skulle leverera. Genom dessa avtal och förfaranden, som utgör typiska överträdelser, har de två producenterna fastlagt en långsiktig strategi som syftar till att få kunden i fråga att fördela sina beställningar i enlighet med deras beslut och på så sätt, genom systemet med differentierade priser, fråntagit Piaggiokoncernen varje ekonomisk möjlighet att välja sina leverantörer. Ett sådant beteende är än mer allvarligt eftersom FP och SIV har genomfört sina avtal i praktiken och under tillämpningen av dem anpassat dem till rådande förhållanden och förlängt dem utöver den period som var fastställd från början" (punkt 68).

26 Vad gäller sektorn för bilglas i allmänhet påpekas följande i beslutet:

"De ovan nämnda avtalen och samordnade förfarandena utgör begränsningar som hindrar konkurrensen i den mening som avses i artikel 85.1. Genom dessa avtal och förfaranden har producenterna i fråga skapat en marknadssituation som är sådan att den utesluter, eller åtminstone begränsar till ett minimum, all konkurrens dem emellan. Dessa avtal och förfaranden har nämligen gjort det möjligt för de berörda företagen att söka och uppnå en balans mellan priser och avsättning som ligger på en annan nivå än den hade gjort i en normal konkurrenssituation och att utkristallisera deras respektive ställning på marknaden. Verkningarna av de begränsningar som de ifrågavarande producenterna har åstadkommit är märkbara, eftersom FP och SIV kontrollerar över 80 procent av den italienska marknaden för bilglas och eftersom FP, SIV och VP tillsammans kontrollerar omkring 95 procent av denna marknad. På grund av det ifrågasatta agerandet har kunderna berövats möjligheten att dra fördel av konkurrensen mellan de lokala producenterna, med tanke på de sistnämndas överlägset stora försäljning på den aktuella marknaden, trots importen. Dessutom skall det beaktas att kunderna inte kan klara sig utan leveranser från de italienska producenterna, om de vill försäkra sig om regelbundna leveranser" (punkt 69).

27 I fråga om den inbördes handeln med glas konstateras följande i beslutet:

"De avtal och kontrakt ¼ som rör den systematiska inbördes handeln med glas mellan de tre producenterna utgör märkbara begränsningar i konkurrensen i den mening som avses i artikel 85.1, eftersom parterna berövas sina möjligheter att agera självständigt och att anpassa sig individuellt till omständigheterna. Genom dessa avtal och kontrakt avstår nämligen varje enskild producent från att, genom en ökad direktförsäljning till kundkretsen, dra fördel av de övriga tillverkarnas bristande produktion, sin egen produktionskapacitet, sin specialisering och tekniska bearbetningsförmåga, samtidigt som han i sin tur skyddar sig mot dessa risker i en motsatt situation ¼ (Dessa) avtal och kontrakt syftar till syvende och sist till att fördela avsättningen och kundkretsen mellan de ifrågavarande producenterna och till att förhindra varje ändring av deras respektive ställning inom de olika marknadssegmenten och eventuella påtryckningar från kunderna. Inom sektorn för bilglas är uppdelningen av marknaden och kundkretsen ibland mycket långtgående: vissa producenter utför arbete som underleverantörer för sina konkurrenter, som förfogar över tekniken och bearbetningsfabrikerna, i det enda syftet att uppnå en viss fördelning av leveranskvoterna till varje kund" (punkt 70).

28 Därefter fastslås det i beslutet att de ifrågavarande konkurrensbegränsningarna är sådana att de märkbart kan påverka handeln inom gemenskapen eftersom "samverkan beträffande priser också avser de produkter som importeras av SIV från andra medlemsstater, av FP från övriga företag i Saint-Gobainkoncernen, av VP från sitt systerföretag Boussois"; eftersom "avtalen beträffande den inbördes handeln med glas också avser de av de tre företagens produkter ¼ som är avsedda för export"; eftersom dessa avtal "också påverkar den försäljning som är möjlig att uppnå i Italien genom import av artiklar som produceras i grannländerna"; eftersom "dessa förfaranden medför en struktur med enhetliga affärsvillkor som skiljer sig från den struktur med olika affärsvillkor som normalt skulle råda om konkurrensen inte hade begränsats och snedvrider därför det handelsflöde mellan staterna som annars skulle ha funnits", och eftersom "dessa avtal och denna samverkan har märkbara verkningar på handeln mellan staterna genom att de förstärker den nationella avskärmning som utgör hinder för den ömsesidiga marknadstillgång som är fördragets mål" (punkt 71).

29 Efter att ha uteslutit en tillämpning av artikel 85.3 i fördraget i detta fall (punkterna 72 och 73), undersöker kommissionen i beslutet villkoren för att tillämpa artikel 86 genom att först definiera marknaden i fråga. I beslutet fastslås, i produkthänseende, att planglas skall betraktas som en särskild marknad och, i geografiskt hänseende, att Italien skall betraktas som den relevanta geografiska marknaden inom vilken konkurrensen skall bedömas. I beslutet påpekas att "produktionsenheternas geografiska placering är en avgörande faktor för glasindustrin"; att transportkostnaderna "säkerligen är en mycket viktig faktor"; att "om man vill säkerställa företagets lönsamhet kan endast kvantiteter som producerats till marginella kostnader säljas på export" och att "de lokala producenterna ¼ behärskar den största delen av den interna marknaden" (punkt 77 första stycket). Därav följer, enligt beslutet, att "den logistiska och ekonomiska betydelsen av produktionsenheternas geografiska läge får till följd att kunderna, för att försäkra sig om regelbundna leveranser, i huvudsak är hänvisade till lokala producenter" (punkt 77 andra stycket).

30 I beslutet fortsätter kommissionen med att undersöka förekomsten av en "kollektiv dominerande ställning". Det fastslås att "FP, SIV och VP, i egenskap av deltagare i ett snävt oligopol, är så pass oberoende av konkurrensen att de kan hindra en effektiv konkurrens eftersom de inte behöver ta hänsyn till de övriga deltagarnas agerande på marknaden" (punkt 78).

31 I beslutet fastslås det att "FP:s, SIV:s och VP:s kollektiva dominerande ställning" beror på att "marknadsandelarna på omkring 79 procent (för bygglas) och på omkring 95 procent (för bilglas) ¼ i sig räcker för att ge FP, SIV och VP en dominerande ställning på den italienska marknaden för planglas"; att "den direkta kontroll de har över det inhemska utbudet och den indirekta kontroll de har över tillgången på utländska produkter ger dessa tre företag möjligheten att tillämpa en affärspolitik som är oberoende av marknadsutvecklingen och konkurrensvillkoren"; att "konkurrentföretagen trots sina ansträngningar inte lyckats försvaga de tre företagens ställning på den italienska marknaden"; att "dessa företag presenterar sig på marknaden som en enhet och inte som individuella företag"; att "de tre producenterna gemensamt upprätthåller särskilda förbindelser med en grupp grossister som är de viktigaste glasdistributörerna i Italien, anordnar möten och gör allt de kan för att få dem att acceptera prisändringar och för att dessa ändringar skall föras vidare till nästa omsättningsled"; att "de tre producenternas ekonomiska beslut visar att de i hög grad är oberoende i fråga om priser och försäljningsvillkor, kundrelationer och affärsstrategier", och att "de tre företagen dessutom sinsemellan på produktionsplanet har etablerat strukturella bindningar genom en systematisk inbördes handel med produkter" (punkt 79).

32 I beslutet fastslås det att företagens agerande, såsom det beskrivits, utgör missbruk av en kollektiv dominerande ställning dels "eftersom det inskränker användarnas valmöjligheter vad gäller leverantörer och begränsar avsättningsmöjligheterna för gemenskapens övriga producenter av planglas" (punkt 80), dels "eftersom det är oförenligt med syftet med artikel 3 f i fördraget som föreskriver upprättandet av en ordning som säkerställer att konkurrensen inom den gemensamma marknaden inte snedvrids" (punkt 81 första stycket). I beslutet fastslås det särskilt att "de tre producenterna har berövat kunderna möjligheten att låta leverantörerna konkurrera i fråga om priser och försäljningsvillkor och begränsat avsättningsmöjligheterna genom fastställandet av försäljningskvoter för bilglas, och därigenom har de konsoliderat förvärvade marknadspositioner och begränsat tillträdet till marknaden för konkurrerande producenter" (punkt 81 andra stycket).

33 Slutligen redogörs det i beslutet för de överväganden som beaktats vid fastställandet av böterna. Det framhålls att det inte finns anledning att ålägga böter enligt artikel 86, med motiveringen att "företagen endast skall åläggas böter vid allvarligare överträdelser" och att "begreppet kollektiv dominerande ställning används för första gången" (punkt 84 a). I beslutet fastslås det att "överträdelserna har skett under relativt lång tid" (punkt 84 b), att de "är av sedvanlig art och klart faller under artikel 85" samt att de är "särskilt allvarliga" (punkt 84 c). Emellertid har det "vid fastställandet av bötesbeloppet tagits hänsyn till ¼ att det har funnits perioder med minskad efterfrågan och att företagen därför led förluster" (punkt 84 d). I beslutet fastslås det slutligen att "VP har haft en betydligt mindre roll än FP och SIV" (punkt 85).

34 Mot bakgrund av dessa överväganden antog kommissionen följande beslut:

"Artikel 1

Fabbrica Pisana SpA, Società Italiana Vetro-SIV SpA och Vernante Pennitalia SpA har överträtt bestämmelserna i artikel 85.1 i EEG-fördraget genom följande åtgärder:

a) Fabbrica Pisana SpA, Società Italiana Vetro-SIV SpA och Vernante Pennitalia SpA deltog, från den 1 juni 1983 till den 10 april 1986, i konkurrensbegränsande samverkan och samordnade förfaranden om priser och försäljningsvillkor samt i konkurrensbegränsande samverkan och samordnade förfaranden i syfte att styra de viktigaste grossisternas försäljnings- och inköpspolitik inom sektorn för planglas avsett för byggmarknaden;

b) Fabbrica Pisana SpA och Società Italiana Vetro-SIV SpA deltog, från den 26 oktober 1982 till den 1 december 1986, och Fabbrica Pisana SpA, Società Italiana Vetro-SIV SpA tillsammans med Vernante Pennitalia SpA deltog, från den 11 maj 1983 till den 1 december 1986, i avtal och samordnade förfaranden om vilka priser som skulle tillämpas för bilglas till Fiatkoncernen;

c) Fabbrica Pisana SpA, Società Italiana Vetro-SIV SpA och Vernante Pennitalia SpA deltog, från den 1 januari 1982 till den 30 juni 1987, i avtal och samordnade förfaranden om fördelningen av leveranskvoter för bilglas till Fiatkoncernen;

d) Fabbrica Pisana SpA och Società Italiana Vetro-SIV SpA deltog, från den 1 januari 1983 till den 1 maj 1986, i avtal och samordnade förfaranden om priser och leveranskvoter för bilglas till Piaggiokoncernen;

e) Fabbrica Pisana SpA, Società Italiana Vetro-SIV SpA och Vernante Pennitalia SpA deltog, från den 1 januari 1982 till den 31 december 1986, i avtal om inbördes handel med produkter inom sektorn för planglas i syfte att uppnå en uppdelning av marknaden.

Artikel 2

Fabbrica Pisana SpA, Società Italiana Vetro-SIV SpA och Vernante Pennitalia SpA har överträtt bestämmelserna i artikel 86 i EEG-fördraget eftersom de har missbrukat sin kollektiva dominerande ställning genom sitt beteende, som innebar dels att kunderna fråntogs möjligheten att skapa konkurrens mellan leverantörerna om priser och försäljningsvillkor, dels att avsättningsmöjligheterna begränsades genom fastställandet av kvoter för bilglas:

a) Fabbrica Pisana SpA, Società Italiana Vetro-SIV SpA och Vernante Pennitalia SpA, från den 1 juni 1983 till den 10 april 1986, beträffande planglas avsett för byggmarknaden;

b) Fabbrica Pisana SpA och Società Italiana Vetro-SIV SpA, från den 26 oktober 1982 till den 1 december 1986, och Fabbrica Pisana SpA, Società Italiana Vetro-SIV SpA tillsammans med Vernante Pennitalia SpA, från den 11 maj 1983 till den 1 december 1986, beträffande priser på bilglas till Fiatkoncernen;

c) Fabbrica Pisana SpA, Società Italiana Vetro-SIV SpA och Vernante Pennitalia SpA, från den 1 januari 1982 till den 30 juni 1987, beträffande leveranskvoter för bilglas till Fiatkoncernen;

d) Fabbrica Pisana SpA och Società Italiana Vetro-SIV SpA, från den 1 januari 1983 till den 1 maj 1986, beträffande priser och leveranskvoter för bilglas till Piaggiokoncernen.

Artikel 3

Fabbrica Pisana SpA, Società Italiana Vetro-SIV SpA och Vernante Pennitalia SpA skall omedelbart upphöra med de åtgärder som avses i ovanstående artiklar 1 och 2 (om så inte redan har skett) och inom sektorn för planglas i framtiden avstå från varje avtal eller samordnat förfarande som kan ha samma eller liknande syfte, däribland varje utbyte av information som i allmänhet omfattas av sekretess och som skulle ge dem möjlighet att kontrollera genomförandet av varje uttrycklig eller tyst överenskommelse eller varje samordnat förfarande som rör priser eller uppdelningen av marknaden.

Artikel 4

Följande böter skall åläggas de företag som detta beslut riktar sig till, med anledning av de överträdelser som fastslagits i artikel 1:

- Fabbrica Pisana SpA: 7 000 000 ecu;

- Società Italiana Vetro-SIV SpA: 4 700 000 ecu;

- Vernante Pennitalia SpA: 1 700 000 ecu.

Artiklarna 5 och 6

(utelämnas)"

Förfarandet

35 Mot bakgrund av dessa omständigheter har sökandena, genom ansökningar som inkom till domstolen den 10 mars 1989 (SIV), den 22 mars 1989 (FP) och den 23 mars 1989 (VP), väckt föreliggande talan om ogiltigförklaring av beslutet. Ansökningarna har registrerats vid domstolens kansli under nummer 75/89 (SIV), 97/89 (FP) respektive 98/89 (VP).

36 Genom ansökan, som inkom till domstolens kansli den 8 september 1989, har Förenade kungariket begärt att få intervenera i föreliggande mål till stöd för kommissionens yrkanden vad beträffar tillämpningen av artikel 85 i EEG-fördraget och till stöd för sökandenas yrkanden vad beträffar tillämpningen av artikel 86 i EEG-fördraget.

37 Genom beslut av den 4 oktober 1989 har domstolen beviljat Förenade kungarikets ansökan att få intervenera i de tre målen 75/89, 97/89 och 98/89. Domstolen har inte fastställt några begränsningar för denna intervention.

38 Innan det skriftliga förfarandet hade avslutats hänsköt domstolen, med tillämpning av artikel 3.1 i rådets beslut av den 24 oktober 1988 om inrättande av Europeiska gemenskapernas förstainstansrätt, genom beslut av den 15 november 1989 de tre målen till förstainstansrätten, där de inregisterades under nummer T-68/89 (SIV), T-77/89 (FP) och T-78/89 (VP). Det skriftliga förfarandet fortsatte därefter vid förstainstansrätten.

39 Genom en skriftlig inlaga som inkom till förstainstansrättens kansli den 4 februari 1990, framförde intervenienten synpunkter som var identiska i alla tre målen eftersom de, enligt intervenienten själv, rörde principiella frågeställningar som var desamma oavsett de särskilda omständigheterna i varje mål eller sökandenas enskilda argument. Intervenienten har dessutom anfört att:

"Vad beträffar artikel 85, har Förenade kungariket intervenerat enbart i syfte att klargöra att dess intervention till stöd för sökandenas yrkanden angående artikel 86 inte i något fall bör betraktas som ett stöd till sökandena vad gäller artikel 85. Förenade kungariket stöder de slutsatser som kommissionen har kommit fram till i beslutet vad gäller tillämpningen av artikel 85. Intervenienten anser också att de ålagda böternas nivå är godtagbar och har inga ytterligare synpunkter att anföra i någon av dessa frågor".

I sitt svaromål i vart och ett av de tre målen har kommissionen begärt att förstainstansrätten skall anmoda Förenade kungariket att ange vilken av de båda parterna som intervenienten hade för avsikt att stödja.

40 På grundval av referentens rapport har förstainstansrätten, den 7 maj 1991, beslutat att inleda åtgärder för bevisupptagning och för att organisera förfarandet samt att ge referenten ansvar för detta. Referenten var ordförande vid ett informellt möte med parterna den 29 och den 30 maj 1991.

41 Under detta möte förklarade referenten för parterna att han efter mötet, i syfte att underlätta genomgången av handlingarna i målet och sammanträdets förlopp, för avdelningen önskade presentera dels förhandlingsrapporter med ett innehåll som kunde accepteras av var och en av parterna som en fullständig och detaljerad sammanfattning av deras respektive inställning, dels en gemensam akt för målen, innehållande alla de handlingar som parterna ansåg viktiga för bedömningen av deras ärende. Referenten anmodade parterna att inge yttrande över de förslag till förhandlingsrapport som han sänt dem samt över den förteckning över handlingar som skulle införlivas i den gemensamma akten. Han anmodade också kommissionen att ge in originalen till de skriftliga bevis som den förfogade över och som legat till grund för dess beslut.

42 Vad gäller Förenade kungarikets intervention har dess företrädare bekräftat den ståndpunkt som framfördes i inlagan av den 4 februari 1990, som beskrivits i punkt 39 ovan. Han förklarade att han i sin plädering skulle inskränka sig till att redogöra för intervenientens stöd för sökandenas yrkanden angående tillämpningen av artikel 86 i EEG-fördraget. Kommissionen förklarade att den under dessa omständigheter inte längre hade något att invända mot att interventionsansökan bifölls.

43 Vad gäller bedömningen av marknaden har parterna enats om att tillföra den gemensamma akten alla statistikuppgifter som är nödvändiga för att bedöma hur den italienska och den europeiska marknaden för planglas fungerar. Parterna har förklarat att de enats om att det därför inte skulle bli nödvändigt att inhämta en expertbedömning i den frågan.

44 Angående de undersökningar som utförts av kommissionen, har den förklarat att de enda undersökningar den gjort avseende grossisterna var de som gjordes hos Socover och att samtliga dokument som man fann vid detta tillfälle hade identifierats. Kommissionen förklarade vidare, beträffande sektorn för bilglas, att inga undersökningar eller utredningar hade utförts hos Fiat eller Piaggio och att kommissionen inte heller hade begärt några upplysningar från dem.

45 Beträffande de invändningar kommissionen gjort mot vissa handlingar som ingivits av parterna, har kommissionen förklarat att den vidhöll sin invändning avseende "Mazzucca"-planen om upprättandet av ett grossistkonsortium, men att den godtog att förstainstansrätten avgjorde den frågan i domen, om det skulle visa sig vara nödvändigt.

46 Vad gäller VP:s begäran av den 19 november 1990 att få inge ett internt meddelande av den 25 februari 1985 och den förteckning som utgör bilaga till detta, har kommissionen och VP enats om att dessa dokument får tillföras akten i målet med anmärkningen att de ingivits sent och att förstainstansrätten vid behov skulle få avgöra i domen om de kunde beaktas. Dessa dokument delgavs därefter kommissionen, som har framfört skriftliga synpunkter på dem. Planen att upprätta ett grossistkonsortium, de två dokument som ingavs av VP och kommissionens synpunkter på dokumenten har tillförts den gemensamma akten, med förbehållet att förstainstansrätten skall överväga om de kan läggas till grund för bedömningen.

47 Vidare har kommissionen bekräftat att sidorna 47 och 50 i svarsinlagan från FP angående meddelandet om anmärkningar som tillsänts företaget inte hade delgivits VP och SIV under det administrativa förfarandet och därför inte kunde åberopas gentemot dem.

48 Vad gäller begäran att inkalla och höra vittnen, har VP återkallat sin begäran att Borgonovo, anställd hos Socover, skall höras som vittne beträffande betydelsen av de anteckningar han skrivit och som åberopats i beslutet som bevis gentemot VP. Företaget har inskränkt sig till att hänvisa till en skriftlig förklaring av Borgonovo som det har ingivit. VP har även återkallat sin begäran att en behörig företrädare för Fiat skall höras som vittne angående VP:s agerande gentemot Fiat.

49 Kommissionen har ingivit samtliga handskrivna anteckningar som gjorts av Benvenuti, anställd hos FP, vilka redan delvis fanns bland handlingarna i målet. FP har därefter i samförstånd med kommissionen gjort de relevanta sidorna tillgängliga för förstainstansrätten och för de övriga parterna. Parterna har enats om att anteckningarna skulle renskrivas.

50 På referentens fråga har kommissionen förklarat att slutsatsen som förekommer i punkt 79 sjätte stycket i beslutet att "dessa företag presenterar sig på marknaden som en enhet och inte som individuella företag" utgjorde ett viktigt element i dess inställning till tillämpningen av artikel 86 i fördraget, och att det var kommissionens sak att bevisa att den var välgrundad.

51 Parterna samtyckte till en eventuell förening av de tre målen för det muntliga förfarandet.

52 Efter det sammanträdet har parterna ingivit kompletterande dokument och framfört sina synpunkter på förslagen till förhandlingsrapport. På referentens begäran har kommissionen ingivit en lista, som inkom till förstainstansrättens kansli den 14 juni 1991, över de dokument som enligt kommissionen innehöll en uttrycklig eller underförstådd hänvisning till VP. Referenten har utarbetat en slutlig förhandlingsrapport för vart och ett av målen samt en gemensam akt innehållande de dokument - däribland i förekommande fall de renskrifter och översättningar som parterna enats om - som parterna var överens om att använda som underlag för de muntliga framställningarna. (Handlingarna i den gemensamma akten citeras hädanefter med beteckningen följd av sidnumret.)

53 Genom förstainstansrättens beslut av den 4 juni 1991, har målen T-68/89, T-77/89 och T-78/89 förenats för det muntliga förfarandet.

54 Parternas muntliga framställningar och deras svar på förstainstansrättens frågor har framförts under sammanträdet som ägde rum från den 12 till den 15 november 1991.

55 Under det muntliga förfarandet har förstainstansrätten anmodat parterna att framföra sina synpunkter på en eventuell förening av målen T-68/89, T-77/89 och T-78/89 vad gäller den slutliga domen. Parterna har inte framfört någon invändning mot en sådan förening.

56 Eftersom målen T-68/89, T-77/89 och T-78/89 har samband med varandra när det gäller föremålet för talan skall de, i enlighet med artikel 50 i rättegångsreglerna för förstainstansrätten, förenas vad gäller den slutliga domen.

Parternas yrkanden

57 Sökanden SIV har yrkat att förstainstansrätten skall

1. ogiltigförklara kommissionens beslut av den 7 december 1988, om ett förfarande för tillämpning av artikel 85 och 86 i EEG-fördraget (IV/31906 - Planglas), på grund av överträdelse av förfarandereglerna eller, i varje fall, av den allmänna kontradiktoriska principen och särskilt av rätten till försvar;

2. ogiltigförklara kommissionens beslut på grund av överträdelse och felaktig tillämpning av artikel 85.1 i fördraget i förening med artiklarna 2 och 3 f i fördraget;

3. subsidiärt, ogiltigförklara beslutet i den del det rör den påstådda överträdelsen av artikel 86 i fördraget;

4. subsidiärt, ogiltigförklara artikel 4 i beslutet vad gäller de böter som ålagts SIV, eftersom det saknas grund för de kriterier som använts för att fastställa bötesbeloppet och/eller på grund av de verkningar som betalningen av dessa böter skulle kunna få;

5. än mer subsidiärt, nedsätta det bötesbelopp som ålagts SIV till en skälig nivå.

58 Som svar på sökanden SIV:s yrkanden, har kommissionen yrkat att förstainstansrätten skall

1. ogilla talan eftersom den saknar grund;

2. förplikta sökanden att ersätta rättegångskostnaderna.

59 Sökanden FP har yrkat att förstainstansrätten skall

1. ogiltigförklara artiklarna 1, 2 och 3 i det ifrågavarande beslutet såvitt de avser sökanden;

2. ogiltigförklara artikel 4 i det ifrågavarande beslutet, i den mån sökanden åläggs böter; i andra hand nedsätta bötesbeloppet väsentligt;

3. förplikta svaranden att ersätta rättegångskostnaderna.

60 Som svar på sökanden FP:s yrkanden, har kommissionen yrkat att förstainstansrätten skall

1. ogilla talan eftersom den saknar grund;

2. förplikta sökanden att ersätta rättegångskostnaderna.

61 Sökanden VP har yrkat att förstainstansrätten skall

1. ogiltigförklara kommissionens beslut av den 7 december 1988, om ett förfarande för tillämpning av artiklarna 85 och 86 i EEG-fördraget i ärende IV/31.906-Planglas, i den mån det i detta beslut fastslås att

a) VP från den 1 juni 1983 till den 10 april 1986 har deltagit i konkurrensbegränsande samverkan och samordnade förfaranden om priser och försäljningsvillkor samt i konkurrensbegränsande samverkan och samordnade förfaranden i syfte att styra de viktigaste grossisternas inköps- och försäljningspolitik inom sektorn för planglas avsett för byggmarknaden;

b) VP från den 11 maj 1983 till den 1 december 1986 har deltagit i avtal och samordnade förfaranden om vilka priser som skulle tillämpas för bilglas till Fiatkoncernen;

c) VP från den 1 januari 1982 till den 30 juni 1987 har deltagit i avtal och samordnade förfaranden om fördelningen av leveranskvoter för bilglas till Fiatkoncernen;

d) VP från den 1 januari 1982 till den 31 december 1986 har deltagit i avtal om inbördes handel med produkter inom sektorn för planglas i syfte att uppnå en uppdelning av marknaden;

och i den mån beslutet på dessa grunder ålägger VP böter;

2. förplikta kommissionen att ersätta rättegångskostnaderna.

62 Som svar på sökanden VP:s yrkanden, har kommissionen yrkat att förstainstansrätten skall

1. ogilla talan eftersom den saknar grund;

2. förplikta sökanden att ersätta rättegångskostnaderna.

63 I samtliga mål har intervenienten yrkat att förstainstansrätten skall

1. ogiltigförklara artikel 2 i det ifrågavarande beslutet, liksom artikel 3 i den mån den hänvisar till artikel 2;

2. ogilla talan i övrigt eftersom den saknar grund, i den mån den avser tillämpningen av artikel 85 i fördraget och de ålagda bötesbeloppens nivå.

De invändningar som framförts av SIV angående förfarandet och motiveringen till beslutet

A - SIV:s argument

64 SIV har, före angivandet av sina grunder i sakfrågan, framfört flera invändningar som rör bristande iakttagande av rättegångsreglerna, bl.a. iakttagandet av den kontradiktoriska principen och, mer allmänt, rätten till försvar.

65 SIV har kritiserat det förhållandet att kommissionen har givit företaget mycket korta tidsfrister för att inge sina synpunkter, medan kommissionens handläggning har pågått under mycket lång tid. Företaget har i detta hänseende åberopat domen av den 7 juni 1983 i förenade målen 100/80-103/80 Musique Diffusion française mot kommissionen (Rec. s. 1825) och domen av den 13 februari 1979 i mål 85/76 Hoffmann-La Roche mot kommissionen (Rec. s. 461), i vilka domstolen har understrukit att rätten till försvar innebär att det berörda företaget skall ges tillfälle att på ett tillfredsställande sätt yttra sig över riktigheten i och relevansen av de omständigheter och handlingar som ligger till grund för kommissionens påstående att överträdelse av fördraget har skett.

66 SIV har betonat det aktiva och avgörande inflytande som Cobelli kan ha haft på kommissionens agerande, och har gjort gällande att kommissionen hemlighållit dokumentationen rörande Cobelli. Följaktligen har SIV begärt att förstainstansrätten skall anmoda kommissionen att under förfarandet inge alla anteckningar, all korrespondens och alla handlingar som rör kontakterna mellan kommissionen och Alfonso Cobelli eller hans företag och advokater i samband med det förfarande som ägde rum vid kommissionen.

67 Enligt SIV har kommissionen hos Fiat inhämtat information om de affärsförbindelser som finns mellan den koncernen och glasproducenterna, som den varken har vidarebefordrat till de berörda parterna eller medlemmarna i den rådgivande kommittén. SIV har begärt att förstainstansrätten skall anmoda framläggandet av protokollet med den rådgivande kommitténs yttrande, samt alla dokument och all korrespondens som utväxlats mellan kommittén eller dess medlemmar och kommissionen.

68 Vad gäller motiveringen har SIV anfört att beslutet är behäftat med allvarliga brister vad gäller de skäl som ligger till grund för slutsatserna. Exempelvis har kommissionen fastslagit att de italienska glasproducenterna givit grossisterna identiska rabatter, efter det att den selektivt valt ut de (fåtaliga) bevis som kunde underbygga ett sådant påstående, utan att ha granskat den allmänna relevansen av och objektiviteten i detta påstående. Denna tendens att driva resonemanget mot vissa slutsatser är ingenting annat än resultatet av ett passivt accepterande av påståenden som framförts av tredje man.

69 Slutligen har SIV gjort gällande att kommissionen praktiskt taget har ignorerat de argument som framförts och de dokument som framlagts av de tre berörda producenterna genom att i beslutet återge det huvudsakliga innehållet i meddelandet om anmärkningar.

70 I sin replik har SIV dessutom invänt mot att kommissionen samtidigt har agerat domare och part i målet. Trots att domstolen redan haft tillfälle att ogilla en sådan invändning (domstolens dom av den 29 oktober 1980 i förenade målen 209/78-215/78 och 218/78 Van Landewyck mot kommissionen, kallat "Fedetab"-målet, Rec. s. 3125, och ovannämnda dom av den 7 juni 1983 i målet Musique Diffusion française), har sökanden anmodat förstainstansrätten att ändra denna rättspraxis med beaktande av artikel 6.1 i Europeiska konventionen angående skydd för de mänskliga rättigheterna och de grundläggande friheterna och artikel 14.1 i Förenta nationernas internationella konvention om medborgerliga och politiska rättigheter. Enligt SIV är de skäl som domstolen lagt till grund för sitt beslut inte längre tillräckliga, eftersom den reform av de nationella förfarandena, inklusive förvaltningsdomstolarnas funktion, som nödvändiggjorts av skyldigheten att anpassa de nationella systemen till de principer som föreskrivs i de internationella konventionerna, nödvändigtvis måste beröra även gemenskapens system.

71 Under alla omständigheter anser SIV att den dubbla roll som kännetecknar kommissionens agerande, då den både utövar befogenhet att utreda och befogenhet att fatta beslut, ålägger kommissionen än striktare krav på att iaktta rätten till försvar (ovannämnda dom av den 7 juni 1983 i målet Musique Diffusion française). I synnerhet bör kommissionen inte ha rätt att hindra den andra partens tillgång till dokument eller upplysningar som kommissionen har inhämtat.

B - Kommissionens argument

72 Kommissionen har för det första påpekat att den givit SIV en tidsfrist på tre månader (från den 6 november 1987, dagen då SIV delgavs meddelandet om anmärkningar, till den 2 februari 1988, dagen då SIV ingav sin inlaga som svar på meddelandet om anmärkningar) för att inkomma med sina synpunkter, vilket utgjorde en tidsfrist som var mer än tillräcklig för att förbereda ett fullständigt svar på meddelandet om anmärkningar. Dessutom härrörde en stor del av den insamlade dokumentationen från SIV själv eller var redan väl känd av företaget. Slutligen har kommissionen erinrat om att den på SIV:s begäran har förlängt tidsfristen för inlämnandet av svarsinlagan.

73 Kommissionen har avvisat påståendet om att den lagt överdriven vikt vid Cobellis klagomål. De undersökningar som ligger till grund för beslutet har genomförts delvis före klagomålet och under alla omständigheter oberoende av klagomålet.

74 Vad beträffar kommunikationen mellan Cobelli eller hans advokater och kommissionen, som SIV har begärt skall redovisas, har kommissionen bedömt att dessa dokument är helt irrelevanta för det omtvistade beslutet. Varje gång kommissionen, även indirekt, har tagit hänsyn till förklaringar eller bevis som tillhandahållits av Cobelli har detta särskilt angivits i beslutet. Av samma anledning har kommissionen avvisat den invändning som går ut på att den "hos Fiat" skulle ha inhämtat andra upplysningar än de som nämnts i beslutet.

75 Kommissionen har avvisat påståendet att den inte har tagit hänsyn till synpunkterna från de berörda producenterna. Kommissionen har förklarat att den noga övervägt synpunkterna och vägt dem mot de bevis som anförts till stöd för dem och mot de omständigheter som ligger till grund för det omtvistade beslutet.

76 Enligt kommissionen har all dokumentation som rör det förfarande som ledde fram till det omtvistade beslutet bifogats meddelandet om anmärkningar och tillsänts SIV. Inga begränsningar har gjorts för företagets tillgång till det bevismaterial som ligger till grund för beslutet.

77 Vad beträffar SIV:s begäran om framläggande av dokument som avser den rådgivande kommittén, anser kommissionen att dessa dokument inte har något som helst samband med det föreliggande ärendet.

78 Slutligen avvisar kommissionen påståendet att den inte har framlagt tillräckliga bevis till stöd för sitt beslut.

79 Vad beträffar den nya grund som sökanden har anfört i sin replik, som rör den påstådda överträdelsen av Europeiska konventionen angående skydd för de mänskliga rättigheterna och de grundläggande friheterna och av Förenta nationernas internationella konvention om medborgerliga och politiska rättigheter, har kommissionen invänt att den, mot bakgrund av domstolens rättspraxis i dess dom av den 18 oktober 1989 i mål 374/87 Orkem mot kommissionen (Rec. s. 3283), dom av den 17 oktober 1989 i mål 85/87 Dow Chemical Iberica mot kommissionen (Rec. s. 3165) samt ovannämnda dom av den 29 oktober 1980 i målet Fedetab och av den 7 juni 1983 i målet Musique Diffusion française, under hela förfarandet har givit SIV klart mer än de rättigheter som domstolen har fastslagit som ett minimum för att garantera rätten till försvar.

80 I sin ansökan har SIV även som grund åberopat artiklarna 2 och 3 f i EEG-fördraget. SIV har anfört att om man skall följa alla principer som fastslagits i beslutet, skulle detta få helt katastrofala följder för industrin och handeln, bl.a. ett fullständigt avskaffande av alla former av konkurrens - på grund av storleken på de investeringar som krävs och kravet på den långsiktiga planering detta medför -, ett incitament till bildandet av ett produktions- och handelssystem på monopolistiska grunder, ett incitament till prishöjningar på olika stadier i distributions- och försäljningskedjan och en kris i fråga om tillgången.

81 Kommissionen har avvisat dessa påståenden som generella, motsägelsefulla och oklara. Enligt kommissionen är beslutet grundat på en rad obestridliga faktiska omständigheter och förklarande anteckningar till dessa, vilka har ett bevisvärde som inte kan ifrågasättas genom SIV:s hypoteser om hur marknaden fungerar.

C - Förstainstansrättens bedömning

82 Förstainstansrätten erinrar om att enligt artikel 48.2 första stycket i rättegångsreglerna för förstainstansrätten och enligt artikel 42.2 första stycket i rättegångsreglerna för domstolen, som skall tillämpas på förfarandet vid domstolen och som, efter hänskjutande av målen i tillämpliga delar, skall tillämpas på förfarandet vid förstainstansrätten, får inte nya grunder åberopas under rättegången såvida de inte föranleds av rättsliga eller faktiska omständigheter som framkommit först under förfarandet. Vad beträffar grunden som rör överträdelse av artikel 6 i Europeiska konventionen angående skydd för de mänskliga rättigheterna och de grundläggande friheterna och artikel 14 i Förenta nationernas internationella konvention om medborgerliga och politiska rättigheter, skall det framhållas att den åberopats av sökanden första gången i repliken och att den inte föranleds av rättsliga eller faktiska omständigheter som framkommit först under det skriftliga förfarandet. Följaktligen kan inte den grunden godtas.

83 Förstainstansrätten fastslår vidare att sökanden inte på något sätt specificerat på vilket sätt den kontradiktoriska principen och rätten till försvar i praktiken har åsidosatts av kommissionen. Följaktligen kan inte de grunder som rör åsidosättande av den kontradiktoriska principen och rätten till försvar godtas för ogiltigförklaring av beslutet i sin helhet. I den mån det ännu inte tagits ställning till dessa grunder och i den mån de berör vissa särskilda aspekter av beslutet, kommer de att behandlas vid prövningen i sak av dessa aspekter.

84 Vad beträffar grunden som rör artiklarna 2 och 3 f i fördraget, anser förstainstansrätten att denna grund, som framställts i så allmänna ordalag och som inte stöds av några faktiska detaljerade omständigheter, saknar rättsligt stöd och därför inte kan godtas som grund för ogiltigförklaring av beslutet.

Prövning i sak

85 Till stöd för sina yrkanden har sökanden SIV anfört följande grunder:

- åsidosättande och felaktig tillämpning av artikel 85.1 i fördraget vad beträffar bedömningen av den eventuella förekomsten av avtal eller samordnade förfaranden mellan de italienska glasproducenterna;

- åsidosättande och felaktig tillämpning av artikel 85.1 vad beträffar villkoren för dess tillämpning;

- åsidosättande och felaktig tillämpning av artikel 86 i fördraget;

- överträdelse och felaktig tillämpning av artikel 15.2 i förordning nr 17 vad gäller de ålagda böterna.

86 Till stöd för sina yrkanden har sökanden FP anfört följande grunder:

Beträffande tillämpningen av artikel 85.1 i fördraget:

- med avseende på marknaden för bygglas:

- oriktig bedömning av omständigheterna och avsaknad av bevis;

- felaktig tillämpning av begreppet samordnat förfarande;

- med avseende på marknaden för bilglas:

- oriktig bedömning av omständigheterna och avsaknad av bevis;

- oriktig bedömning av det ekonomiska och rättsliga sammanhanget;

- med avseende på producenternas inbördes handel med glas:

- oriktig bedömning av omständigheterna och avsaknad av bevis;

- konkurrensbegränsande syfte eller verkan föreligger inte.

Beträffande artikel 86 i fördraget:

- felaktig tillämpning av begreppet kollektiv dominerande ställning;

- oriktig bedömning av omständigheterna;

- olaglig kumulativ tillämpning av artiklarna 85 och 86.

Beträffande böterna:

- överträdelse av artikel 15.2 i förordning nr 17.

87 Till stöd för sina yrkanden har sökanden VP åberopat följande grunder:

- avsaknad av trovärdiga bevis som styrker att VP har deltagit i en olaglig konkurrensbegränsande samverkan;

- underlåtenhet att försöka skaffa bevis från oberoende källor;

- felaktig bedömning av produkten, marknaden och VP:s beteende på marknaden.

88 De tre sökandenas framförda invändningar kan i själva verket hänföras till tre grunder: (A) bedömningen av marknaden, (B) konstaterade omständigheter och bevis och (C) den rättsliga bedömningen. Enligt sökandena innehåller inte beslutet någon ekonomisk analys av marknaden och denna brist på analys gör beslutet ogiltigt i dess helhet. Vad beträffar bevisen, har sökandena gjort gällande att de bevis som beaktats till största delen består av ett mycket selektivt urval av citat, som borde ha lästs i sitt sammanhang både vad gäller de dokument ur vilka de hämtats och mot bakgrund av de verkliga förhållandena på marknaden. Följaktligen är den rättsliga bedömningen av de omständigheter som påstås föreligga felaktig, såväl vad gäller tillämpningen av artikel 85 som artikel 86.

89 Beträffande den andra grunden - konstaterade omständigheter och bevis - skall förstainstansrätten redan på detta stadium framhålla ett faktum som upptäcktes först när kommissionen, som anges ovan (punkt 41), anmodades att inge originalen till de skriftliga bevis som den förfogade över och som låg till grund för antagandet av dess beslut.

90 Enligt artikel 14.1 b i förordning nr 17 har kommissionen i samband med de undersökningar den gör hos företag endast befogenhet att göra kopior av eller utdrag ur räkenskaper och affärshandlingar. I det föreliggande målet är en stor del av de handlingar som kommissionen hänvisar till i sina meddelanden om anmärkningar och som kommissionen har tillsänt företagen i form av fotokopior, handskrivna, ibland knappt läsliga, anteckningar på italienska. I vissa fall framgår det klart av formen på det dokument som kommissionen sänt till företagen, att det enbart var fråga om en del av originalhandlingen. Andra dokument var interna anteckningar från företagen eller deras dotterbolag. Även där framgår det tydligt av formen på dokumentet att det i vissa fall enbart var en del av originalet. I andra fall framgår det inte klart av det utsända dokumentet att det var fråga om ett utdrag.

91 Det framgår av den bevisupptagning som förstainstansrätten har vidtagit, att då kommissionens enheter sammanställde bevishandlingarna för att sända dem till företagen, raderades eller uteslöts avsiktligt vissa relevanta avsnitt, utan att det var fråga om att ta hänsyn till affärshemligheter. Här hänvisas bl.a. till att nio ord spårlöst utraderats i den handskrivna anteckningen från SIV daterad den 30 januari 1985 (374).

92 I beslutet hänvisas det fyra gånger till denna anteckning av den 30 januari 1985, dels som bevis på "förekomsten av konkurrensbegränsande samverkan mellan de tre producenterna om priser och försäljningsvillkor" inom sektorn för bygglas (punkt 62 i den rättsliga bedömningen, som återger punkterna 27 och 32 i sakframställningen), dels som bevis på "diskussioner ¼ som inletts om på vilket sätt prishöjningar gentemot Fiatkoncernen skulle genomföras" (punkt 47 i sakframställningen). I punkt 24 andra stycket i beslutet anges det uttryckligt att det dokumentet har tillsänts företagen tillsammans med meddelandet om anmärkningar, och det citeras i punkt 23 (sidan 17) i meddelandet om anmärkningar. Det relevanta avsnittet har följande ordalydelse i originalhandlingen:

"- Problema Fiat

- Scaroni (FP) pensa di non potersi battere per fermare PPG

- aumento fori e staffette come cavallo di Troia in Fiat per aumento prezzi"

("Problemet Fiat - Scaroni (FP) anser att han inte kan slåss för att stoppa PPG (VP) - höjning som avser håltagning och beslag (mekanism för att stänga sidorutorna) som trojansk häst hos Fiat för prishöjning").

I den fotokopia som bifogades meddelandet om anmärkningar hade orden "Scaroni pensa di non potersi battere per fermare PPG" ("Scaroni anser att han inte kan slåss för att stoppa PPG") raderats ut. I själva meddelandet om anmärkningar citeras avsnittet enligt följande: "Problema FIAT - aumento fori e staffette come cavallo di Troia in FIAT per aumento prezzi", utan någon upplysning om att vissa ord utelämnats.

93 Förstainstansrätten anser att det är uppenbart och obestridligt att anteckningens innebörd helt ändrats genom utelämnandet av de nio orden i fråga. Med dessa ord medtagna skulle anteckningen kunna tolkas som bevis på en konkurrensstrid mellan SIV och FP, å ena sidan, och VP, å andra sidan. Under sammanträdet försökte kommissionen utan framgång ge en objektivt berättigad förklaring till att dessa ord utelämnats.

94 Förstainstansrätten kan konstatera att detta inte är det enda exemplet på att kommissionen har använt sig av detta förfaringssätt och andra exempel kommer att kommenteras nedan (se bl. a. punkterna 214, 215, 224, 236 och 246). Förstainstansrätten konstaterar dessutom att SIV:s ovannämnda anteckning av den 30 januari 1985 och en annan anteckning från SIV daterad den 24 juni 1985 (715) förekommer i den lista som kommissionen lämnat till förstainstansrätten över dokument som uttryckligt eller underförstått hänvisar till VP och att de har ansetts som dokument som underförstått hänvisar till VP, trots att det framgår av den kompletta versionen av dessa anteckningar att de uttryckligen nämner VP. Denna omständighet verkar tyda på att inte alla kommissionens enheter förfogade över den fullständiga versionen av dessa dokument.

95 Under dessa omständigheter anser förstainstansrätten att, vid bedömningen av den andra grunden som anförts av sökandena, åligger det förstainstansrätten att noggrant granska arten och räckvidden av de bevis som kommissionen har lagt till grund för beslutet. Emellertid, med beaktande av dels det faktum att bevisens art och räckvidd nära hänger samman med den analys som har gjorts i beslutet av den ifrågavarande marknadens art och funktion, dels av det faktum att parterna i huvudsak har koncentrerat sina argument kring analysen av denna marknad, är det lämpligt att mot bakgrund av dessa argument granska den bedömning av marknaden som gjorts i beslutet. Därefter skall de bevis som beaktats och de slutsatser som dragits av dem i beslutet granskas. Slutligen skall den rättsliga bedömning som gjorts på grundval av artiklarna 85 och 86 i fördraget granskas.

A - Bedömningen av marknaden

1. Den rättsakt mot vilken talan förs

96 Denna del av beslutet (punkt 2-17) är indelad i tre avsnitt: produkten, utbudet och efterfrågan. Det skall dock redan inledningsvis noteras att kommissionen under sammanträdet hävdade att eftersom de skriftliga bevisen för konkurrensbegränsande samverkan mellan de tre producenterna är klara och otvetydiga, skulle varje undersökning av marknadsstrukturen vara helt överflödig. Denna del av beslutet bör snarare ses som beskrivande än analytisk.

a) Produkten

97 Den beskrivning som görs av produkten i punkt 2-5 i beslutet har i huvudsak återgivits i punkt 1-3 ovan. I beslutet konstateras att den italienska marknaden "står för omkring 20 procent av den europeiska marknaden för bilglas och för nästan samma andel av den europeiska marknaden för bygglas" (punkt 6). Utvecklingen när det gäller den italienska marknaden för planglas framgår av tabeller i bilaga I till beslutet.

b) Utbudet

98 I beslutet fastslås att de tre producenterna "har kunnat tillgodose i genomsnitt 79 procent av den italienska efterfrågan på bygglas och 95 procent av den italienska efterfrågan på bilglas" (punkt 7 och bilaga II). Därefter följer (i punkt 8-10) en beskrivning av de tre producenterna.

99 FP är ett dotterbolag till SG som i Italien, genom FP eller andra bolag i koncernen, äger flera bolag däribland Luigi Fontana SpA som är det största bearbetande grossistföretaget på den italienska marknaden. FP äger en flytglasanläggning i Pisa och en flytglasanläggning i San Salvo, den sistnämnda ägs tillsammans med SIV och drivs av Flovetro, ett dotterbolag till SG. FP är den enda producenten av gjutet glas i Italien (punkt 8).

100 SIV, som kontrolleras av det statliga holdingbolaget EFIM, äger två flytglasanläggningar i San Salvo, varav en drivs av Flovetro. SIV äger dessutom ett bolag i Italien och ett bolag i Spanien som producerar bilglas, samt ett annat bolag i San Salvo som producerar reflekterande glas och två försäljningsbolag för glas i Frankfurt respektive Paris. År 1986 tog SIV kontrollen över Veneziana Vetro och Splintex SpA och överlät till Glaverbel kontrollen över bolaget Ilved (punkt 9).

FORTS. AV DOMSKÄL UNDER DOK.NR: 689A0068.1

101 VP, som är ett dotterbolag till PPG, äger en flytglasanläggning i Cuneo och en i Salerno, samt kontrollerar bolaget Pennitalia Securglass som producerar bilglas. År 1982 köpte PPG Boussois, ett bolag med "lång tradition inom glastillverkning", som har "en stark ställning på den franska marknaden för bilglas och bygglas" (punkt 10).

102 Punkt 11 innehåller två tabeller som visar dels de tre företagens respektive marknadsandelar (dvs. på den italienska marknaden), på grundval av uppgifterna i bilaga II, dels deras andelar av den europeiska marknaden. Den europeiska marknaden för planglas domineras av ett snävt oligopol bestående av SG, SIV, PPG, Pilkington, Glaverbel (i Asahikoncernen) och Guardian. Det rör sig om koncerner som är integrerade i alla led (punkt 12).

103 Vad beträffar den marknadens produktionskapacitet stöder sig kommissionen i beslutet på de prognoser som utarbetats av Groupement européen des producteurs du verre plat (nedan kallad "GEPVP") i juni 1986 (för gemenskapen med tio medlemsstater, giltig till och med 1996) och i juni 1987 (för gemenskapen med tolv medlemsstater, giltig till och med 1989). Gemenskapens produktion var fullt tillräcklig för att täcka efterfrågan under åren 1980-1987, då exporten till tredje land hela tiden översteg importen från tredje land. Dessutom torde inte efterfrågan i gemenskapen öka med mer än 1-3 procent per år, i bästa fall. Enligt GEPVP:s prognoser kommer således överkapaciteten i produktionen, som var hög i början av 1980-talet, att bestå under de kommande åren, om än något minskad.

104 Enligt de uppgifter som lämnats av FP uppgår den genomsnittliga investeringen för en flytglasanläggning med en kapacitet på 150 000 ton per år till omkring 70,5-86 miljoner ecu om det rör sig om ombyggnad av en befintlig anläggning och det dubbla beloppet om det skall byggas en helt ny anläggning. Under dessa förhållanden kan man utesluta att andra producenter kan komma in på marknaden inom en överskådlig framtid (punkt 12).

105 På marknaden för bilglas kräver bearbetningsverksamheten olika produktionslinjer för varje teknik, då varje produktionslinje konstrueras särskilt mot bakgrund av de former och tekniska specifikationer som definieras genom efterfrågan. Av detta följer att tekniken ganska snabbt - redan efter sju, åtta år - blir föråldrad på grund av den tekniska utvecklingen inom biltillverkningen. Enligt FP kan kostnaden för en bearbetningslinje för tillverkning av 650 000 bilkomponenter per år uppskattas till 40 miljoner ecu. Detta innebär att "få företag kan ta de kostnader och risker som är förenade med bearbetning av bilglas" (punkt 13).

c) Efterfrågan

106 Producenterna av planglas inom sektorn för bygglas levererar sina varor till grossister och bearbetande företag. Ungefär 40 procent av efterfrågan hos producenterna kommer direkt från de bearbetande företagen, medan grossisterna står för resterande 60 procent. Grossisterna bearbetar själva minst hälften av det glas de köper medan resten säljs vidare, varav en mindre kvantitet till små bearbetningsföretag och övervägande delen direkt till slutanvändarna (punkt 14 första stycket). Bearbetningsföretagen konkurrerar ofta med de planglasproducenter som även själva har en bearbetningsverksamhet. Ibland är bearbetningsföretagen beroende av överföring av teknologi från glasproducenterna och tillverkar då bearbetade produkter på licens beviljad av leverantörerna (punkt 14 andra stycket).

107 Producenterna av bilglas levererar sina varor till biltillverkarna. I beslutet beskrivs två utvecklingsfaser för en produkt. Dels prototypfasen som endast inbegriper en eller två producenter, dels försäljningsfasen under vilken biltillverkaren vänder sig till ett större antal producenter (punkt 15).

108 I beslutet fastslås det (punkt 16) att marknaden för bygglas "under åren 1979-1983 har kännetecknats av minskande efterfrågan, kombinerad med en recession i den europeiska ekonomin. Efterfrågan har sedan 1984 börjat öka, vilket gjort det möjligt för producenterna att höja priserna väsentligt, särskilt från och med andra halvåret 1985. Såsom nämnts ovan (punkt 12), förväntas efterfrågan på glas, enligt branschens egna prognoser, under nästa årtionde öka med 1-3 procent årligen".

109 Marknaden för bilglas "hänger intimt samman med utvecklingen inom sektorn för biltillverkning, som i Europa och Italien efter den andra oljekrisen genomgick en recessionsfas fram till 1984. Det är först från och med 1985 som en viss återhämtning har skett när det gäller produktionen, vilken intensifierades under 1986 och 1987. Enligt prognoserna kommer ökningen av efterfrågan på bilglas under nästa årtionde att vara mindre än ökningen av efterfrågan på bygglas" (punkt 17).

2. Sökandenas argument

110 Under hela förfarandet, såväl inför kommissionen som inför förstainstansrätten, har sökandena hävdat att avsaknaden av en ekonomisk analys av marknaden gör beslutet olagligt i dess helhet. Under sammanträdet har sökandena gemensamt presenterat sin marknadsanalys. Här skall huvuddragen i denna redogörelse återges och några tillägg skall göras beträffande de få enskilda synpunkter som kvarstår.

a) Det principiella argumentet

111 Sökandena har gjort gällande att det i beslutet, trots den beskrivning som görs av de två marknaderna bygglas och bilglas, inte har dragits de slutsatser som nödvändigtvis följer av analysen av parternas beteende och de ekonomiska fenomen som fastslås. Kommissionen är enligt sökandena skyldig att beakta alla omständigheter, däribland de särskilda egenskaper som kännetecknar den ifrågavarande marknaden som utgör den ekonomiska och rättsliga bakgrunden till den konkurrensbegränsande samverkan eller det samordnade förfarande som påtalats (domstolens dom av den 16 december 1975 i förenade målen 40/73-48/73 , 50/73, 54/73-56/73, 111/73, 113/73 och 114/73 Suiker Unie mot kommissionen, Rec. s. 1663). Eftersom förekomsten av samordnade förfaranden kategoriskt bestrids, skulle marknadsanalysen inte bara ha tjänat till att fastslå att företagens beteende hade en konkurrensbegränsande verkan, utan även, och framför allt, till att fastslå att företagens beteende endast kunde förklaras av en förbjuden samordning och av att det inte enbart rörde sig om marknadskrafterna. Marknadsanalysen var därför nödvändig av två skäl, dels för att i avsaknad av skriftliga bevis styrka förekomsten av de påstådda samordnade förfarandena, dels för att visa att de hade en konkurrensbegränsande verkan.

b) Argumenten beträffande produkten

112 Sökandena, som är eniga om att planglas kan indelas i tre typer - nämligen draget glas (eller fönsterglas), gjutet glas ("greggi" på italienska) och polerat glas (som förr producerades genom kontinuerlig valsning men numera nästan uteslutande genom flytglasprocessen) -har betonat det faktum att de andelar av den italienska marknaden som de representerar är 0,5 procent, 4,5 procent respektive 95 procent (uppgifter från Assovetro, 227). Trots att beslutet avser planglas i allmänhet handlar det följaktligen nästan uteslutande om beteenden som avser flytglas.

113 Gjutet glas skiljer sig helt från de andra typerna av planglas, vad gäller såväl dess egenskaper (genomskinligt men inte genomsynligt) som dess användningsområden. Produkten, som enbart är avsedd att användas för vissa byggnations- och dekorationsändamål, är på tillbakagång (188). Tillverkningen av denna typ av glas, som har ett mycket lågt mervärde, är inte längre lönsam på grund av den massiva lågprisimporten från östeuropeiska länder och Turkiet (188, 235). I Italien är det bara FP som fortfarande, sedan 1983, förfogar över en produktionslinje för gjutet glas (229, 235). Kommissionen har underlåtit att ta hänsyn till skillnaden mellan gjutet glas och flytglas som är avsett till byggnation och har använt sig av dokument som rör gjutet glas för att angripa FP:s och SIV:s beteende när det gäller flytglas.

114 Vad gäller flytglas som basprodukt har denna blivit en vanlig homogen produkt. Samma teknologi används av alla producenter vid byggandet av anläggningar för flytglastillverkning, produktionstekniken för flytglas är mer eller mindre identisk i hela Europa och till och med i hela världen, i stort sett är kvalitetsnormer och -kriterier, arbetsorganisation och kvalifikationsnivåer desamma i alla europeiska fabriker. Härav följer att det är väldigt svårt för användarna att skilja mellan de olika producenternas basprodukter. I själva verket har basprodukten planglas blivit en verklig råvara, en "commodity" som guld eller aluminium. Det är orsaken till att priset på glas är ungefär detsamma i alla länder där de största glasproducenterna finns. Prisvariationer, i den mån de förekommer, beror på extrakostnader som exempelvis transportkostnader. Denna omständighet är en avgörande faktor för att förstå hur marknaden är organiserad och för att rätt kunna bedöma viss praxis och vissa beteenden från företagens sida.

115 Flytglas produceras i många färger och tjocklekar. Förutom klarglas finns det på den europeiska marknaden inom sektorn för bygglas sex färger och inom sektorn för bilglas fyra färger. Produktionen av färgat glas är svårare och mer kostsam än produktionen av klarglas på grund av de extra mineraler och kemiska ämnen som skall tillsättas. Dessutom förekommer ett femtontal olika tjocklekar, från 2 mm till över 20 mm.

116 Kommissionen har själv, i sitt beslut av 1981, medgivit att det är fråga om en homogen produkt (punkt II A 3 a 1, sidan 39), samtidigt som den i det ifrågavarande beslutet har vägrat eller underlåtit att beakta detta som en förklaring till vissa fenomen som den konstaterat på marknaden.

117 Planglasindustrin omfattar olika verksamheter och yrken, varav de huvudsakliga är: produktion av glas som basprodukt (som redan behandlats ovan), bearbetning och tillverkning av specialprodukter.

118 I beslutet har ingen hänsyn tagits till bearbetningsverksamhetens omfattning. Nästan 78 procent av hela produktionen bearbetas (isolerglas, laminerat glas till byggnader och reflekterande glas, säkerhetsglas till byggnader, glas till vitvaror, råglas till speglar) och i bearbetningsverksamheten ingår tillverkning av laminerat glas, härdat glas, förstärkt glas, tvåglas isolerrutor, isolerglas, skiktat glas m.m. I Italien utförs den största delen av denna verksamhet av självständiga företag, vissa bearbetningsföretag ägnar sig uteslutande åt bearbetningsverksamhet, medan andra samtidigt är grossister, förhandlare och bearbetningsföretag i ett. De företag som uteslutande ägnar sig åt bearbetningsverksamhet har en egen dynamik och gör andra prioriteringar än grossistföretagen, eftersom de är mindre känsliga för prisfluktuationer och inte gör några inköp i spekulativt syfte, deras lönsamhet beror på mervärdet av bearbetningen och inte enbart på inköp och försäljning av produkter.

119 Det beteende som påtalats i beslutet (identiska priser och rabatter, samma meddelandedag, klassificering av grossister, möten, osv.) berör endast flytglas som basprodukt som distribueras genom grossister. Endast 30 procent av den totala förbrukningen av planglas i Italien berörs av detta beteende, och inte 76-80 procent som det påstås i beslutet, vilket ger en felaktig uppfattning om beteendets verkningar och hur allvarligt det är.

120 Specialprodukterna, som även de förbises i beslutet, är högteknologiska produkter som uppfyller särskilda och höga krav på prestanda och standard (exempelvis reflekterande glas, skiktat glas, lågemissionsglas, råglas till speglar). Dessa produkter skiljer sig mycket från en producent till en annan och producenterna för en verklig teknologisk kamp för att ständigt utveckla nya produkter som kan bli strategiska för deras ställning på marknaden. Dessa mycket konkurrensutsatta produkter utgör mer än en tredjedel av de anklagade företagens omsättning. De är för övrigt ett konkurrensmedel för de övriga produkterna, i den mån de gör det möjligt för varje producent att förstärka sin produktimage, att penetrera nya marknader och att på så sätt stärka sin ställning på marknaden för planglas som basprodukt och för bearbetat glas. Specialprodukterna ligger dessutom till grund för förnyelsen av sektorn för bygglas.

121 Marknaderna för bilglas och för bygglas är organiserade och fungerar på helt olika sätt. Till bygglasmarknaden levererar främst grossister och bearbetande företag, till vilka producenterna säljer sina produkter antingen i obearbetad form eller massbearbetade vid bearbetningsanläggningar. Bilglasmarknaden däremot är endast en marknad för glas som är bearbetat i enlighet med biltillverkarnas specifikationer och där glasproducenterna levererar direkt till biltillverkarna. Frånvaron av mellanhänder på bilglasmarknaden kan förklaras av att bearbetningsverksamheten är av stor vikt för denna marknad och att den är komplex, de höga kostnaderna, kravet på nära och kontinuerliga kontakter med biltillverkarna angående utvecklingen och färdigställandet av modeller samt "just in time"-principen (leverans direkt till monteringsbandet utan lagring hos biltillverkaren).

122 Kommissionen har erkänt skillnaden mellan de två marknaderna inom ramen för artikel 85, men nekat att ta hänsyn till den när det gäller tillämpningen av artikel 86. Utan någon som helst förklaring har kommissionen fastslagit att det var marknaden för planglas i allmänhet som skulle tas i beaktande.

123 Beträffande den industriella produktionen av flytglas har sökandena understrukit att flytglasugnarna är mycket tunga och oflexibla produktionsverktyg. För att vara lönsamma måste de ha hög kapacitet (omkring 500 ton/dag) och användas rationellt och maximalt (dygnet runt). Byggandet av en flytglasanläggning kräver avsevärda investeringar (omkring 100 miljoner ecu), vilket innebär att industrin varken snabbt eller smidigt kan anpassa sig till variationer i efterfrågan. När en flytglasugn väl är installerad, måste den vara igång kontinuerligt, vilket med nödvändighet medför en produktionsökning och risk för överkapacitet.

124 Flytglasanläggningarna saknar också flexibilitet vad gäller driften, eftersom en flytglasugn endast kan producera en färg och en tjocklek i taget. Att ställa om från en färg till en annan är tidskrävande (omkring 2 veckor) och medför ett avsevärt produktionsbortfall (7 000 ton säljbar produkt för en ugn med en kapacitet på 500 ton/dag). För lönsamhet krävs att produktionsserierna är långa och motsvarar en stor efterfrågan, men på marknaden är det tvärtom så att det efterfrågas många olika produkter. På grund av planglasets volym är det inte heller lönsamt att lagra det, varken i stora kvantiteter eller under lång tid.

125 Slutligen måste de reparationer och det underhåll som regelbundet krävs utföras på kall ugn, vilket medför produktionsavbrott efter fem eller sex år. Man måste då under flera månader stanna flytglasanläggningarna dels för reparation och underhåll, dels för att göra tekniska förbättringar och eventuellt för att öka kapaciteten.

126 Alla dessa faktorer bidrar till de mycket stora svårigheterna att anpassa utbudet till efterfrågan och medverkar till att det såväl tekniskt som ekonomiskt är omöjligt för varje enskild producent att hela tiden förfoga över hela sortimentet av produkter. Dessa tekniska svårigheter och ekonomiska krav, som tvingar producenterna att förena den mest rationella användningen av kapaciteten med behovet av att vara närvarande på marknaden, är förklaringen till varför producenterna har ett objektivt intresse av att, beroende på omständigheterna, köpa av eller sälja till sina konkurrenter.

127 Även om det är riktigt att "få företag kan ta de kostnader och risker som är förenade med bearbetningen av bilglas" (punkt 13), har sökandena understrukit att detta beror på de förhållanden som angivits i punkt 121 ovan.

c) Argumenten beträffande utbudet

128 Den totala europeiska (säljbara) produktionskapaciteten under 1989 kan enligt sökandena uppskattas till nästan 5 100 000 ton, medan den uppgick till 4 444 000 ton år 1986 och till 4 176 000 ton år 1982 (källa GEPVP, 175). Den italienska flytglasproduktionen uppgick 1985 till 700 000 ton och 1986 till 673 000 ton och den producerades vid fem flytglasanläggningar, varav en tillhörde FP, en tillhörde SIV, en tillhörde FP och SIV gemensamt och två tillhörde VP (källa Assovetro Istat, 187). Under slutet av 1987 satte SIV en ny flytglasanläggning i drift i Porto Marghera (VenezianaVetro).

129 På den europeiska marknaden för planglas, inklusive Förenade kungariket, är Italien i storleksordningen den tredje - eller fjärde, beroende på år - marknaden. Dess andel av den totala konsumtionen av planglas i Europa var 1986 14,1 procent och har tidigare aldrig överstigit 16,3 procent (189).

130 Enligt beslutet har de tre italienska producenterna 79 procent av den italienska marknaden för bygglas. Sökandena har däremot hävdat att deras andel av den italienska marknaden för bygglas under perioden i fråga endast uppgick till, som mest, 63,7 procent under 1986, då SIV tog kontroll över Vetrocoke. I genomsnitt har deras marknadsandel varit i storleksordningen 56,2 procent mellan 1982 och 1986. Förklaringen till detta är enligt kommissionen att importen från Frankrike inte kan betraktas som oberoende import då säljaren är ett bolag med anknytning till en italiensk producent. Denna ståndpunkt har inte motiverats. Boussois, som är ett systerföretag till VP, hade en utomstående aktieägare som ägde 30 procent av kapitalet och tvingade företaget att agera i eget intresse, oberoende av VP, vars aktier i sin tur ägdes till 20 procent av oberoende aktieägare och därför inte heller kontrollerades helt av PPG. Importen till Italien från Boussois var därför en oberoende import (domstolens dom av den 22 oktober 1986 i mål 75/84 Metro mot kommissionen, Rec. s. 3021). Under alla omständigheter utgjorde importen under 1986 ungefär en tredjedel av den italienska marknaden för planglas till byggsektorn. Även om marknadsstrukturen ändrats något sedan PPG övertog Boussois 1982, är det ändå så att importflödet, även från systerföretag, visar att import är ekonomiskt lönsamt. Även exportflödet är betydande (30 procent).

131 Under dessa omständigheter är det felaktigt när det fastslås i beslutet att Italien är den relevanta geografiska marknaden, med motiveringen att företagen endast kan exportera de kvantiteter som producerats till marginella kostnader. Det finns ingenting i handlingarna i akten som ger stöd för detta påstående. I sitt beslut 1981 och i sitt beslut 84/388/EEG av den 23 juli 1984 om avtal och samordnade förfaranden inom sektorn för planglas i Beneluxländerna (EGT L 212, s. 13, fransk version; vid översättningen fanns ingen svensk version att tillgå, nedan kallat "1984 års beslut"), underströk kommissionen vikten av handel inom gemenskapen. I 1981 års beslut (punkt 6, sida 35) fastslogs dels att de italienska producenternas andelar av marknaden för allt planglas i Italien uppgick till 20 procent för FP, till 14 procent för SIV, till 14 procent för VP, till 3 procent för Fabbrica Sciarra, och till 3 procent för Vetro Coke, medan resten av marknaden dvs. 46 procent bestod av import, dels att SIV och VP under 1976 och 1977 hade sålt omkring 55 procent av sin respektive produktion till andra marknader inom gemenskapen.

132 Det är visserligen riktigt som anges i beslutet, att sektorn för planglas under början av 1980-talet genomgick en svår krisperiod som kännetecknades av betydande överkapacitet, ständigt ökande produktionskostnader, kris i byggnadsbranschen och i bilbranschen samt höjda energipriser, vilket medförde svåra förluster för producenterna. Dessa producenter har emellertid genomfört nödvändiga omstruktureringar (nedläggning av olönsamma eller föråldrade anläggningar, minskning av arbetskraft, tillförsel av nytt kapital, nyinvesteringar i effektivare anläggningar, forskning och utveckling av specialprodukter, osv.). Planglasindustrin har till skillnad från annan tung industri inom gemenskapen (exempelvis stålindustrin) kunnat övervinna krisen utan större ingripanden eller särskilda sektoriella åtgärder från nationella eller gemenskapens myndigheter. Det har således under perioden 1982-1986, den period som det ifrågavarande beslutet omfattar, varit fråga om en dynamisk industri, som inte har försökt komma ur krisen genom uppdelning av marknaden och andra otillåtna avtal, utan som i stället agerat på ett positivt sätt genom att vidta sunda ekonomiska åtgärder.

133 Kommissionen har felaktigt fastslagit att marknaden är stagnerande, att den fortfarande har överkapacitet och att det inte finns möjligheter för nya producenter att komma in på marknaden. Tvärtom har marknaden upplevt - och kommer att fortsätta uppleva - talrika och stora förändringar. Asahis övertagande av Glaverbel, PPG:s övertagande av Boussois, Pilkingtons övertagande av Flachglas, Guardians etablering i Luxemburg mitt under krisen, igångsättandet av nio nya anläggningar sedan 1981, vilket fått produktionskapaciteten att öka från 3,8 miljoner ton under 1981 till över 5,1 miljoner ton under 1989, är exempel på den intensiva konkurrens som råder mellan producenterna, vilka oupphörligt kämpar mot varandra med nya investeringar och nya produkter som vapen.

134 I själva verket fanns det på den italienska marknaden, trots den allmänna situationen med överkapacitet i Europa, en brist när det gällde utbudet som gjorde den marknaden särskilt intressant för utländska producenter. Denna situation bekräftades av import- och exportflödet till och från Italien (253A).

135 SIV och VP har dessutom påpekat att inflationen i Italien, under perioden i fråga, var mycket hög och pendlade mellan 12 och 20 procent beroende på år, vilket innebär att prisökningarna verkade större än de faktiskt var och att företagens samtidiga prishöjningar inte nödvändigtvis var av olaglig karaktär (215).

136 Ett annat betydelsefullt faktum är att begreppet "producent" i själva verket täcker flera verksamheter: produktion av basprodukten planglas, bearbetning av bygglas, bearbetning av bilglas, produktion av specialprodukter. Även om alla dessa verksamheter har med planglas att göra, så är det fråga om olika marknader, som var och en har sin egen struktur. Försäljningen av basprodukten planglas påverkar därför inte nödvändigtvis marknaden för bearbetat bilglas, vilken lyder under andra lagar.

137 Var och en av de tre producenterna har följt sin egen strategi, och lagt olika vikt vid de olika verksamheterna:

- FP har inom ramen för en fördelning av uppgifter inom Saint-Gobainkoncernen koncentrerat sig på den italienska marknaden och har en omfattande bearbetningsverksamhet inom sektorn för bygglas;

- SIV har en konkurrensfördel genom sin inriktning på bearbetning av bilglas och företaget har spritt ut sin bearbetningskapacitet och sin försäljning över hela Europa. Under 1986 exporterade företaget 50 procent av sin produktion och produktionen av basprodukten planglas var, åtminstone under den period som avses i beslutet, av betydligt mindre