Förslag till avgörande av generaladvokat Ruiz-Jarabo Colomer föredraget den 29 juni 1995. - Irland mot Europeiska kommissionen. - Avslut av räkenskaper gällande Europeiska utvecklings- och garantifonden för jordbruket - Räkenskapsåret 1990. - Mål C-49/94.



Rättsfallssamling 1995 s. I-02683



Generaladvokatens förslag till avgörande

1 Genom ansökan som har inkommit till domstolens kansli den 7 februari 1994 har Irland, med stöd av artikel 173 i EG-fördraget, yrkat att domstolen skall ogiltigförklara kommissionens beslut 93/659/EG av den 25 november 1993 om avslut av medlemsstaternas räkenskaper avseende utgifter för räkenskapsåret 1990, vilka finansieras av garantisektionen vid Europeiska utvecklings- och garantifonden för jordbruket (EUGFJ) [vid översättningen fanns ingen svensk version att tillgå](1). Den irländska staten väckte denna talan om ogiltigförklaring, eftersom kommissionen i detta beslut inte godkände att ett belopp om 6 343 429 IRL skulle anses utbetalt såsom exportbidrag för nötkött.

Det är nödvändigt att före analysen av de grunder som Irland har anfört till stöd för sitt yrkande om ogiltigförklaring av beslut 93/659 redogöra för den lagstiftning som är tillämplig i frågan och för bakgrunden till tvisten.

Tillämplig lagstiftning

2 För att skapa klarhet och främja en effektiv administration antog kommissionen förordning (EEG) nr 3665/87(2), i vilken den har kodifierat de normer som finns i fråga om exportbidrag och inrättat ett rättsligt system för exportbidrag som är gemensamt för ett stort antal organisationer som är gemensamma på marknaderna, särskilt för den gemensamma organisationen på nötköttsmarknaden.

Exportbidrag utbetalas när varan exporteras direkt eller när den placeras under tullkontroll för bearbetning eller, vid lagring, innan den lämnar gemenskapens tullområde. Betalningen av exportbidraget kan i samtliga fall ske före eller efter exporttillfället. Förskottsbetalning av bidrag regleras i artikel 24-34 i förordning nr 3665/87, genom vilka bestämmelserna i förordning (EEG) nr 565/80(3) genomförs. Enligt artiklarna 4 och 5 i förordning nr 565/80 är förskottsbetalning av bidrag möjlig då basprodukterna har ställts under tullkontroll, varigenom det säkerställs att de bearbetade produkterna kommer att exporteras inom den fastställda tiden, eller då exportören placerar varorna i tullager eller i frizon för att exporteras inom den fastställda tiden.

3 Den gemensamma organisationen av marknaden för nötkött föreskriver stöd för privat lagring. I artikel 2.4 i förordning (EEG) nr 1091/80(4), i dess ändrade lydelse enligt förordning (EEG) nr 2629/80(5), stadgas förbud mot att samma produkter samtidigt åtnjuter stöd för privat lagring och förskottsbetalning av exportbidrag. I artikel 6.1 i förordning (EEG) nr 2675/88(6) infördes inte desto mindre ett undantag från detta förbud för år 1989 genom vilket det föreskrevs att nötkött som hade lagrats enligt ett avtal om privat lagring även kunde placeras i tullager eller i frizon med förskottsbetalning enligt artikel 5 i förordning nr 565/80. I förordning (EEG) nr 2965/89(7) infördes samma undantag för år 1990.

4 Det administrativa förfarande som är tillämpligt vid förskottsbetalning av exportbidrag framställs utförligt i artikel 24-33 i förordning nr 3665/87. För att inleda detta förfarande skall exportören till medlemsstatens tullmyndigheter lämna in en deklaration kallad "betalningsdeklaration" som skall innehålla alla uppgifter som är nödvändiga för att bestämma bidraget. Det belopp som skall förskotteras före exporten skall betalas ut av den medlemsstat i vilken betalningsdeklarationen togs emot.

5 Produkterna hålls under tullkontroll från och med dagen då den betalningsdeklaration tas emot som används för att fastställa bidragssatsen och eventuella erforderliga ändringar av densamma. Exportören förfogar från och med denna tidpunkt över en tidsfrist om maximalt sex månader för att föra ut varorna från gemenskapens tullområde. Vad beträffar nötkött, förlängdes dock genom förordning nr 2675/88 denna tidsfrist till nio månader för år 1989. Genom förordning nr 2965/89 förlängdes samma tidsfrist till sju månader för år 1990.

6 För att säkerställa att maximifrister följs krävs enligt artikel 30 i förordning nr 3665/87 att en exportdeklaration lämnas in innan dessa frister går ut. Enligt artikel 3.2 skall dagen för mottagandet av exportdeklarationen - vid vilket mottagande varje annan handling jämställs som har samma rättsliga verkan - vara avgörande för fastställande av den bidragssats som är tillämplig och, i förekommande fall, erforderliga ändringar av densamma. I artikel 3.5 medges, vad beträffar formen för exportdeklarationen, att denna består av ett dokument kallat "exportdeklaration" med uppgiften "bidragskod" eller av varje annat dokument som under alla omständigheter skall innehålla all information som är nödvändig för att beräkna bidragsbeloppet.

Mottagandet av exportdeklarationen medför att produkterna hänförs till förfarandet för lagring i tullager eller i frizon och att de placeras under tullkontroll till dess att de lämnar gemenskapens tullområde. I enlighet med artikel 32 i förordning nr 3665/87 skall varorna inom högst 60 dagar lämna gemenskapens tullområde i oförändrat skick.

7 För att betalning av bidraget skall ske krävs att det visas att varan har exporterats. Om detta inte kan visas, måste exportören återbetala det till honom förskotterade bidraget. Om fristerna för lagring i tullager eller i frizon överskrids, eller om fristen om 60 dagar inom vilken exporten skall äga rum överskrids, skall bidragsbeloppet minskas med 15 procent, varefter beloppet skall minskas proportionellt i förhållande till den ackumulerade förseningen.

8 Slutligen föreskrivs i artikel 2 i förordning (EEG) nr 729/70(8) att EUGFJ:s garantisektion skall finansiera sådana bidrag vid export till tredje länder som beviljas enligt de gemenskapsrättsliga bestämmelserna inom ramen för organisationen av jordbruksmarknaden. Omvänt, kan av denna bestämmelse inte den slutsatsen dras, att EUGFJ:s garantisektion inte skall finansiera de exportbidrag som har beviljats genom överträdelse av de gemenskapsrättsliga bestämmelserna.

Bakgrund

9 Den irländska staten förskotterade under EUGFJ:s räkenskaps- och budgetår 1989 och 1990 exportbidrag för nötkött placerat i tullager eller i frizon, med tillämpning av bestämmelserna i förordning nr 565/80, vilken genomförs genom förordning nr 3665/87. Stöd för privat lagring beviljades för detta kött på samma gång enligt förordning nr 2675/88, vilken gällde för år 1989, och enligt förordning nr 2965/89, vilken gällde för år 1990.

10 Kommissionen ansåg vid förfarandet för avslut av räkenskaper gällande EUGFJ för räkenskaps- och budgetåret 1989 att de dokument som Irland lade till grund för att medge att nötkött hänfördes till förfarandet för tullager med förskottsbetalning av exportbidrag inte uppfyllde de villkor som anges i förordning nr 3665/87. Eftersom en grundligare undersökning visade sig vara nödvändig för att fastställa de ekonomiska följderna av detta fel, uppsköts avslutet av dessa utgifter(9).

I den sammanfattande rapporten för räkenskaps- och budgetåret 1990(10) förklarade kommissionen att Irland under åren 1989 och 1990 hade tillämpat ett förfarande som inte var förenligt med förordning nr 3665/87. För det första hade den maximala lagringsperioden (nio månader år 1989 och sju månader år 1990) överskridits för en stor kvantitet nötkött. För det andra hade köttet i vissa fall lämnat gemenskapens tullområde efter utgången av den frist om 60 dagar som följde efter exportdeklarationen. Slutligen utgjorde inte de handlingar som Irland hade lagt till grund för att medge att nötköttet hänfördes till förfarandet för tullagring, en exportdeklaration eller en för ändamålet jämställd handling i betydelsen enligt artikel 30 i förordning nr 3665/87.

Kommissionen ansåg slutligen att de irländska myndigheterna inte hade krävt av exportörerna att de skulle inge de handlingar som var nödvändiga för en riktig kontroll av att villkoren för beviljande av exportbidrag följdes, varigenom oegentligheter hade kunnat uppkomma. Eftersom Irland hade åtagit sig att lösa problemet och eftersom risken för bedrägeri i förhållande till EUGFJ var begränsad, beslutade kommissionen att endast två procent av det totala antalet utgifter som under åren 1989 och 1990 hade berörts av denna oegentlighet inte skulle godkännas, det vill säga ett totalt belopp om 6 343 429 IRL (varav 3 823 133 IRL för år 1989 och 2 520 296 IRL för år 1990).

11 Det framgår av de handlingar som parterna har ingivit att Irland, under EUGFJ:s räkenskaps- och budgetår 1989 och 1990, hade tillämpat ett autonomt administrativt förfarande som skilde sig från det som majoriteten av de övriga medlemsstaterna hade tillämpat för att förskottera exportbidrag för nötkött. Det lagrade köttet placerades nämligen under tullkontroll så snart betalningsdeklarationen - som hade upprättats på formulär AP och som utgjorde begäran om förskottsbetalning av bidrag - hade mottagits. Förutom denna handling skulle exportören till de irländska tullmyndigheterna inge ytterligare en handling, formulär C & E 977, kallat "Register of CAP Goods Placed under Control Prior to the Date of Export" ("Förteckning över jordbruksvaror placerade under kontroll före exportdagen").

12 För att hänföra varan till förfarandet för tullagring och placera den under tullkontroll i syfte att exportera den, skulle exportören inge formulär C & E 978, kallat "Notice of Loading of CAP Products for Export" ("Meddelande om lastning av jordbruksprodukter för export"), vilket bestod av två tryckta delar av vilka den ena intygade att varan omfattades av lagringen och den andra skulle inges när varan faktiskt exporterades. Irland medgav dock att detta formulär under åren 1989 och 1990 inte hade använts på ett systematiskt sätt vid export av nötkött, och bekräftade dessutom att formulären C & E 978, för den lagring som under perioden hade utförts av AIBP, av misstag hade förstörts vid AIBP:s huvudkontor för kontroll i Dundalk och att någon kopia inte hade bevarats.

13 De irländska tullmyndigheterna krävde därefter ytterligare ett formulär för deklaration och kontroll som kallades "Declaration and Control Form for Goods Placed under Customs Control Prior to Exportation" ("Formulär för deklaration och kontroll avseende varor placerade under tullkontroll före export") och vars rubriker, i enlighet med gemenskapsbestämmelserna, gjorde det möjligt att få uttömmande uppgifter om de exporterade varorna.

14 Med åberopande av de bestämmelser som är tillämpliga och det faktiska händelseförloppet har den irländska staten anfört fyra grunder till stöd för sitt yrkande om ogiltigförklaring av beslut 93/659. Jag avser att nedan behandla grunderna var för sig.

Den första grunden

15 Irland anser sig ha uppfyllt de villkor som uppställs i artikel 30 i förordning nr 3665/87 och att beslut 93/659 följaktligen måste ogiltigförklaras i den mån det innebär att EUGFJ inte skall svara för de exportbidrag som har förskotterats i enlighet med gemenskapsbestämmelserna.

16 Enligt den irländska staten inskränker sig artikel 3 i förordning nr 3665/87 till att bestämma innehållet i den exportdeklaration som krävs enligt artikel 30, och överlämnas åt medlemsstaterna att välja de handlingar med vars hjälp denna deklaration skall göras. Medlemsstaterna kan således använda sig av de exportformulär som fastställs enligt gemenskapsbestämmelserna, men de kan lika väl föreskriva användning av nationella formulär. Det dokument som användes av majoriteten av medlemsstaterna var gemenskapens standardformulär för exportdeklaration (COM EX), vilket fastställs i förordning (EEG) nr 1900/85(11) och vilket innehåller alla uppgifter som är nödvändiga för att beräkna exportbidragen. Enligt artikel 6.1 i förordning nr 1900/85 får i vissa fall andra formulär för exportdeklaration användas.

I Irland utfördes likväl exportdeklaration med samtidig användning av två formulär, formulär C & E 977 och formulär C & E 978, vilka innehöll alla uppgifter som var nödvändiga för att bevilja exportbidrag för nötkött. Formulär C & E 977 användes för att tillkännage exportörens avsikt att exportera varorna, för att begära att dessa skulle placeras i lager eller i frizon och för att ansöka om förskottsbetalning av bidraget. Exportören ingav därefter formulär C & E 978 för att begära att varan skulle hänföras till förfarandet för lagring och placeras under tullkontroll för export.

17 Europeiska gemenskapernas domstol har, angående den tulldeklaration som föreskrivs i förordning nr 3665/87, uttalat att denna skall göras skriftligen, så att det är möjligt för de behöriga myndigheterna att kontrollera att de av exportören lämnade uppgifterna överensstämmer med de varor som har redovisats för export. Domstolen har tillagt att om denna deklaration kan överlämnas innan varorna redovisas, är detta dock inte i något fall möjligt efter det att varorna har lämnat tullområdet(12).

Vad beträffar det mål som jag nu behandlar, följer av bestämmelserna i artiklarna 3.5 och 30 i förordning nr 3665/87 att medlemsstaterna kan välja mellan att använda sig av antingen gemenskapens standardformulär för exportdeklaration eller av en eller flera jämställda handlingar som innehåller alla uppgifter som är nödvändiga för att beräkna exportbidragens belopp. Denna eller dessa handlingar skall innehålla följande:

"a) en beskrivning av produkterna enligt bidragsnomenklaturen,

b) uppgifter om produkternas nettovikt, eller motsvarande uttryckt i den måttenhet som skall användas vid beräkningen av bidraget, samt

c) uppgifter om produkternas sammansättning eller en hänvisning till denna i den utsträckning som behövs för att beräkna bidragets storlek".

18 Under EUGFJ:s räkenskaps- och budgetår 1989 och 1990 valde den irländska staten att använda sig av formulären C & E 977 och C & E 978, vilka skiljer sig från det formulär för exportdeklaration som föreskrivs enligt gemenskapslagstiftningen. Det första av dessa formulär innehåller alla uppgifter som är nödvändiga för att beräkna exportbidragen, medan det andra formuläret - som hör ihop med det första - endast innehåller det datum då nötköttet inte längre omfattas av förfarandet för lagring i tullager eller i frizon. Även om det förfarande som Irland tillämpar är komplicerat och det hade varit mer logiskt att som exportformulär använda sig av formulär D & C, bryter Irland inte mot artikel 30 i förordning nr 3665/87 genom att använda sig av de ovan åsyftade handlingarna.

Kommissionen har dock upptäckt olika oegentligheter i användningen av dessa handlingar, vilket Irland inte har vederlagt. För det första har dokument C & E 978 inte använts systematiskt för alla exporter av nötkött, och för det andra har dessa handlingar på ett otillbörligt sätt förstörts av tullmyndigheterna beträffande AIBP:s lagring.

19 Härefter måste det avges svar på frågan om dokument C & E 977 och C & E 978 har ingivits inom den enligt artiklarna 30 och 32 i förordning nr 3665/87 föreskrivna tiden. Som kommissionen har noterat i sitt svaromål är ingivandet av exportdeklarationen avgörande, eftersom det bestämmer slutet på lagringsperioden i tullager eller i frizon, vars maximala längd var nio månader för år 1989 och sju månader för år 1990, och eftersom det inleder fristen om 60 dagar inom vilken nötköttet måste lämna gemenskapens tullområde.

I detta perspektiv är det inte möjligt att med de uppgifter som återges i dokument C & E 977 i förening med de som återges i dokument C & E 978 klart och tydligt fastställa datum då exportdeklarationen ingavs och mottogs. Uppgifterna gör det således inte möjligt att exakt få kännedom om den tidpunkt då nötköttet inte längre omfattas av förfarandet för lagring i tullager eller i frizon för att placeras under tullkontroll för export inom en maximifrist om 60 dagar. Dokument C & E 978 återger endast det datum då köttet inte längre omfattas av förfarandet för lagring, men innehåller inte någon angivelse som formellt intygar att de irländska tullmyndigheterna formellt har mottagit de varor som har placerats under tullkontroll för export.

Kommissionen har dessutom, i sin sammanfattande rapport för år 1990, förklarat att de kontroller som den hade företagit hade visat att den maximala lagringstid och exportfrist, vilka införs genom artiklarna 30 och 32 i förordning nr 3665/87, för vissa varupartier nötkött hade överskridits.

20 Domstolen har i en omfattande rättspraxis ägnat sig åt de principer som gäller för förfarandet för avslut av räkenskaper gällande EUGFJ(13). Domstolen har i denna förklarat att det i artiklarna 2 och 3 i förordning nr 729/70 "inte medges att kommissionen för EUGFJ:s räkning svarar för annat än de belopp som har betalats i enlighet med de regler som fastställs inom jordbruksprodukternas olika områden. I de fall utbetalning av stöd enligt gemenskapsbestämmelserna godtas endast på villkor att vissa former för bevisning eller kontroll har iakttagits, är ett stöd som har utbetalats utan att detta villkor beaktas inte förenligt med gemenskapsrätten och den tillkommande utgiften kan således inte EUGFJ stå för"(14).

21 Denna stränga tolkning av villkoren för att EUGFJ skall stå för utgifterna gör sig dessutom gällande med hänsyn till syftet med förordning nr 729/70. Förvaltningen av den gemensamma jordbrukspolitiken under jämlika förhållanden mellan de ekonomiska aktörerna i medlemsstaterna utgör nämligen hinder mot att de nationella myndigheterna i en medlemsstat, med hjälp av en vid tolkning av vissa bestämmelser, gynnar aktörer i denna medlemsstat till förfång för aktörer från andra medlemsstater där myndigheterna gör en striktare tolkning(15).

22 Beslut 93/659 i vilket kommissionen vägrade att stå för två procent av de bidrag som under EUGFJ:s räkenskaps- och budgetår 1989 och 1990 hade förskotterats av Irland är giltigt, eftersom de handlingar som har ingivits av parterna visar att oegentligheter - som innebar överträdelse av bestämmelserna i förordning nr 3665/87 - begicks under det administrativa förfarande som Irland tillämpade för förskottsbetalning av exportbidrag för nötkött. Det finns av detta skäl anledning att inte godta den första grunden som Irland har åberopat till stöd för sitt yrkande om ogiltigförklaring.

Den andra grunden

23 För det andra har Irland, till stöd för sitt yrkande om ogiltigförklaring, gjort gällande att om den i viss mån har överträtt bestämmelserna i artikel 30 i förordning nr 3665/87, avser de av kommissionen åberopade grunderna för att inte godkänna de förskotterade bidragen underordnade administrativa formaliteter och inte väsentliga sådana. Följaktligen har Irland inte överträtt gemenskapsbestämmelserna.

24 Av domstolens rättspraxis(16) följer att distinktionen mellan väsentliga och underordnade administrativa formaliteter, oavsett dess betydelse enligt gemenskapsrätten, inte är tillämplig i detta fall. Ingivandet av exportdeklarationen enligt de förutsättningar och frister som föreskrivs i förordning nr 3665/87 är nämligen en administrativ formalitet som är nödvändig för att förhindra allt bedrägeri och säkerställa en riktig tillämpning av systemet med förskottsbetalning av exportbidrag för nötkött. Medlemsstaternas tullmyndigheter skall kontrollera att dessa, i gemenskapsrätten föreskrivna, formaliteter noggrant iakttas för att försäkra sig om att EUGFJ inte skall stå för annat än utgifter som följer av en riktig tillämpning av bidragssystemet.

25 Av detta skäl anser jag att det finns anledning att inte godta den andra grunden som Irland har åberopat till stöd för sitt yrkande om ogiltigförklaring.

Den tredje grunden

26 För det fall väsentliga administrativa formaliteter inte skulle ha beaktats har Irland, till stöd för sitt yrkande om ogiltigförklaring, gjort gällande att det bidragsbelopp som den irländska staten har betalat och som EUGFJ till följd av beslut 93/659 inte har stått för är oproportionerligt och överdrivet.

27 Kommissionen vägrade i beslut 93/659 endast att EUGFJ skulle stå för två procent av det totala antal exportbidrag för nötkött som hade utbetalats av den irländska staten, medan den hade kunnat underlåta att godkänna samtliga bidrag och neka att de finansierades av EUGFJ med hänvisning till att det var omöjligt att korrekt kvantifiera den ekonomiska inverkan av att bestämmelserna i förordning nr 3665/87 inte har följts. En lika radikal lösning medges för övrigt enligt domstolens rättspraxis, i vilken det i vissa fall har godtagits att kommissionen generellt har vägrat att finansiera vissa förfaranden på den enda grunden att de omstridda förfarandena har visats vara rättsstridiga.

Domstolen har i åtskilliga mål fastställt kommissionens vägran att ta på sig vissa utgifter genom EUGFJ därför att vissa formaliteter i fråga om bevisning inte hade följts, men utan att kontrollera om denna bristande efterlevnad hade orsakat oberättigade utgifter eller inte(17). I andra mål har domstolen uteslutit att kommissionens vägran att påföra EUGFJ utgifter kan ogiltigförklaras då formaliteterna, i fråga om bevisning eller användning av andra bevismedel än de som föreskrevs, i efterhand görs förenliga(18).

28 I det mål som jag nu behandlar uppskattar kommissionen den ekonomiska inverkan av Irlands överträdelse till två procent av det totala antal exportbidrag för nötkött som Irland förskotterade under åren 1989 och 1990. Det rör sig enligt min mening om en relativt blygsam uppskattning, eftersom kommissionen tog hänsyn till den omständigheten att Irland följde kommissionens anvisningar och började använda gemenskapens standardformulär för exportdeklaration.

Av domstolens rättspraxis(19) framgår dessutom tydligt, att det ankommer på medlemsstaterna att visa att dessa beräkningar inte är riktiga i de fall då dessa inte är eniga med kommissionen i fråga om uppskattningen av den ekonomiska inverkan som en överträdelse av gemenskapsrättsliga bestämmelser har. Irland har i detta fall inte visat att överträdelsens ekonomiska inverkan som görs gällande mot den skulle vara mindre än de två procent som uppskattas av kommissionen.

29 Av detta skäl anser jag att det bidragsbelopp - som det inte har godkänts att EUGFJ skall stå för - varken är oproportionerligt eller överdrivet. Denna ogiltighetsgrund kan följaktligen inte godtas.

Den fjärde grunden

30 Irland har som sista ogiltighetsgrund åberopat att den tolkning som kommissionen har gjort av förordning nr 3665/87 strider mot principerna om berättigade förväntningar och rättssäkerhet.

31 Domstolen har ansett att kommissionens beslut, att neka finansiering genom EUGFJ av de utgifter som följer av förfaranden som är oförenliga med gemenskapsrätten, inte är en straffrättslig påföljd. Genom att vägra att stå för dessa belopp följer kommissionen endast reglerna för finansiering av den gemensamma jordbrukspolitiken, i enlighet med vilka EUGFJ endast kan stå för de utgifter som verkställs i enlighet med gemenskapsreglerna och inom ramen för den gemensamma organisationen av jordbruksmarknaden. Av detta skäl strider denna typ av kommissionsbeslut inte mot principerna om berättigade förväntningar och rättssäkerhet(20).

En medlemsstat kan inte med fog förvänta sig att EUGFJ skall stå för kostnader annat än om dessa har uppkommit på grundval av en felaktig tolkning av gemenskapsrätten som kan tillskrivas en gemenskapsinstitution(21). Medlemsstaten kan emellertid inte åberopa principen om berättigade förväntningar om den felaktiga tillämpningen av gemenskapsreglerna skall tillskrivas de nationella myndigheterna.

32 Eftersom den irländska staten inte följde gemenskapsbestämmelserna angående förskottsbetalning av exportbidrag, kunde den inte med fog förvänta sig att EUGFJ skulle stå för de utgifter som den har förorsakats. Kommissionens vägran att godkänna dessa utgifter utgör således inget åsidosättande av principen om rättssäkerhet. Av detta skäl anser jag att den fjärde ogiltighetsgrund som Irland har åberopat inte kan godtas.

Förslag till avgörande

33 Med hänsyn till föregående överväganden, föreslår jag att domstolen skall

1) ogilla talan, och

2) förplikta Irland att ersätta rättegångskostnaderna.

(1) - EGT nr L 301, s. 13.

(2) - Kommissionens förordning (EEG) nr 3665/87 av den 27 november 1987 om gemensamma tillämpningsföreskrifter för systemet med exportbidrag för jordbruksprodukter (EGT nr L 351, s. 1).

(3) - Rådets förordning (EEG)nr 565/80 av den 4 mars 1980 om förskottsbetalning av exportbidrag för jordbruksprodukter (EGT nr L 62, s. 5).

(4) - Kommissionens förordning (EEG) nr 1091/80 av den 2 maj 1980 om tillämpningsföreskrifter i fråga om beviljande av stöd för privat lagring av nötkött [vid översättningen fanns ingen svensk version att tillgå] (EGT nr L 114, s. 18).

(5) - Kommissionens förordning (EEG) nr 2629/80 av den 14 oktober 1980 om ändring av förordning (EEG) nr 1091/80 i fråga om tillämpningsföreskrifter om beviljande av stöd för privat lagring för nötkött [vid översättningen fanns ingen svensk version att tillgå] (EGT nr L 270, s. 9).

(6) - Kommissionens förordning (EEG) nr 2675/88 av den 29 augusti 1988 om beviljande av stöd för privat lagring av slaktkroppar, halva slaktkroppar samt bak- och framkvarter av vuxna oxdjur med i förväg fastställt belopp [vid översättningen fanns ingen svensk version att tillgå] (EGT nr L 239, s. 20).

(7) - Kommissionens förordning (EEG) nr 2965/89 av den 29 september 1989 om beviljande av stöd för privat lagring av slaktkroppar, halva slaktkroppar samt bak- och framkvarter av oxdjur med i förväg fastställt belopp [vid översättningen fanns ingen svensk version att tillgå] (EGT nr L 281, s. 103).

(8) - Rådets förordning (EEG) nr 729/70 av den 21 april 1970 om finansiering av den gemensamma jordbrukspolitiken [vid översättningen fanns ingen svensk version att tillgå] (EGT nr L 94, s. 13).

(9) - Se det sjunde övervägandet i ingressen till kommissionens beslut 92/491/EEG av den 23 september 1992 om avslut av medlemsstaternas räkenskaper med avseende på utgifter finansierade av Europeiska utvecklings- och garantifonden för jordbruket (EUGFJ), garantisektionen, för räkenskaps- och budgetåret 1989 [vid översättningen fanns ingen svensk version att tillgå] (EGT nr L 298, s. 23).

(10) - Sammanfattande rapport om resultaten av kontrollerna för avslutet av räkenskaperna gällande EUGFJ, garantisektionen, för räkenskaps- och bokslutsåret 1990, Europeiska gemenskapernas kommission, s. 107.

(11) - Rådets förordning (EEG) nr 1900/85 av den 8 juli 1985 om upprättande av gemenskapsrättsliga formulär för export- och importdeklarationer [vid översättningen fanns ingen svensk version att tillgå] (EGT nr L 179, s. 4). Genom denna förordning genomförs bestämmelserna i rådets direktiv 81/177/EEG av den 24 februari 1981 om harmonisering av exportförfaranden för varor från gemenskapen [vid översättningen fanns ingen svensk version att tillgå] (EGT nr L 83, s. 40), i rådets förordning (EEG) nr 678/85 av den 18 februari 1985 om förenkling av formaliteter i varuutbytet inom gemenskapen [vid översättningen fanns ingen svensk version att tillgå] (EGT nr L 79, s. 1), och i rådets förordning (EEG) nr 679/85 av den 18 februari 1985 om införande av den modell för exportformulär som skall användas i varuutbytet inom gemenskapen [vid översättningen fanns ingen svensk version att tillgå] (EGT nr L 79, s. 7).

(12) - Dom av den 22 juni 1993, Tyskland mot kommissionen (C-54/91, Rec. s. I-3399, punkt 22).

(13) - Se bland annat dom av den 7 februari 1979, Nederländerna mot kommissionen (11/76, Rec. s. 245), dom av den 7 februari 1979, Frankrike mot kommissionen (15/76 och 16/76, Rec. s. 321), dom av den 25 februari 1988, Nederländerna mot kommissionen (327/85, Rec. s. 1065), och dom av den 8 januari 1992, Italien mot kommissionen (C-197/90, Rec. s. I-1).

(14) - Domen Italien mot kommissionen, omnämnd i fotnot 13, punkt 38.

(15) - Domen Nederländerna mot kommissionen, 11/76, omnämnd i fotnot 13, punkt 9.

(16) - Se i synnerhet den i fotnot 13 redan nämnda domen av den 7 februari 1979, punkt 13-15.

(17) - Dom av den 15 mars 1983, Italien mot kommissionen (61/82 och 62/82, Rec. s. 655 och 687), och dom av den 27 februari 1985, Italien mot kommissionen (55/83 och 56/83, Rec. s. 683 och 703).

(18) - Den redan i fotnot 13 omnämnda domen Frankrike mot kommissionen, och dom av den 7 februari 1979, Tyskland mot kommissionen (18/76, Rec. s. 343).

(19) - Dom av den 24 mars 1988, Förenade konungariket mot kommissionen (347/85, Rec. s. 1749, punkt 15).

(20) - Se i synnerhet den i fotnot 19 redan omnämnda domen Förenade konungariket mot kommissionen, punkterna 57 och 58.

(21) - Dom av den 25 november 1980, Belgien mot kommissionen (820/79, Rec. s. 3537), och dom av den 27 januari 1981, Italien mot kommissionen (1251/79, Rec. s. 205).