ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
5

I artikel 2 i samma direktiv, med rubriken ”Rätt till tolkning”, föreskrivs följande: ”1. Medlemsstaterna ska se till att misstänkta eller tilltalade som inte talar eller förstår förfarandespråket utan dröjsmål får tolkning under det straffrättsliga förfarandet inför utredande och rättsliga myndigheter, inbegripet under polisförhör, alla domstolsförhandlingar och eventuella nödvändiga interimistiska förfaranden. 2. I de fall där detta är nödvändigt för att garantera att förfarandena går rättvist till ska medlemsstaterna se till att tolkning finns tillgänglig för kommunikationen mellan misstänkta eller tilltalade och deras försvarare i direkt samband med ett förhör eller en förhandling under förfarandena eller i samband med ett överklagande eller andra framställningar som görs under förfarandet. 3. Rätten till tolkning enligt punkterna 1 och 2 inbegriper lämpligt stöd till personer som lider av hörselnedsättning eller talsvårigheter. ... 8. Den tolkning som tillhandahålls i enlighet med denna artikel ska hålla tillräckligt hög kvalitet för att garantera att förfarandena går rättvist till, särskilt genom att garantera att misstänkta eller tilltalade förstår vad de anklagas för och kan utöva sin rätt till försvar.”
48

Det ska emellertid påpekas att den skattefördel som består av goodwillavskrivning får direkta effekter för moderbolaget, samtidigt som beskattningen av vinst vid avyttring av andelar i en juridisk person utan hemvist i landet är avlägsen och osäker. Den hänskjutande domstolen har i detta avseende dessutom påpekat att strategiska innehav vanligtvis innehas under lång tid. Den omständigheten, att det är möjligt att beskatta vinsten vid avyttring av innehavet kan under dessa omständigheter inte utgöra något övervägande avseende skattesystemets inre sammanhang som kan motivera att skattefördelen nekas i de fall då ett moderbolag förvärvar andelar i en juridisk person utan hemvist i landet, som blir en del av företagsgruppen (se, för ett liknande resonemang, dom Rewe Zentralfinanz, C‑347/04, EU:C:2007:194, punkt 67, och dom DI VI Finanziaria SAPA di Diego della Valle & C., C‑380/11, EU:C:2012:552, punkt 49).
3

I artikel 21 i lag nr 554/2004 av den 2 december 2004 om förvaltningsmål (Legea contenciosului administrativ nr. 554/2004) (Monitorul Oficial al României, del I, nr 1154, av den 7 december 2004) (nedan kallad lagen om förvaltningsmål), i den lydelse som var i kraft när resningsansökan gavs in, föreskrevs följande: ”1) De rättsmedel som föreskrivs i civilprocesslagen kan användas mot slutliga och lagakraftvunna avgöranden som meddelats av förvaltningsmyndigheter. 2) Utöver de grunder som stadgas i civilprocesslagen utgör det grund för resning att det har meddelats ett slutligt och lagakraftvunnet avgörande i strid med principen om [unionsrättens] företräde enligt artikel 148.2 jämförd med artikel 20.2 i Rumäniens konstitution, i dess ändrade lydelse. Resningsansökan ska ges in inom 15 dagar från delgivningen och, som ett undantag från artikel 17.3, upprättas genom att de berörda parterna ger in en motiverad ansökan inom 15 dagar från det att avgörandet har meddelats. Resningsansökan ska prövas skyndsamt och med prioritet och inom 60 dagar från ingivandet.”
15

I dom Missir Mamachi di Lusignano/kommissionen (T‑401/11 P, EU:T:2014:625) prövade tribunalen på eget initiativ huruvida personaldomstolen var behörig att pröva talan i första instans. Tribunalen undersökte härvid, i punkterna 20 och 39‐42 i denna dom, de olika former av skada som sökanden yrkade ersättning för och vad sökanden hade för ställning vad avser de olika formerna av skada. Tribunalen konstaterade att sökanden framfört följande yrkanden: — För den avlidne tjänstemannens barn: Ersättning för den ekonomiska skada som de lidit, bestående av ”den lön som den avlidne tjänstemannen skulle ha erhållit fram till den dag han kan antas skulle ha gått i pension”. — För den avlidne tjänstemannens barn: Ersättning för den ideella skada som de lidit i form av den smärta som de åsamkats genom att förlora sina föräldrar, och det trauma de utsatts för som vittnen till föräldrarnas smärta och ångest. — För sökanden: Ersättning för den ideella skada som sökanden har lidit som far till den avlidne tjänstemannen, bestående av den smärta som följer av att ha förlorat sin son. — För den avlidne tjänstemannens barn, som arvingar till sin far: Ersättning för den ideella skada deras far vållats genom det fysiska lidande han utsattes för under tiden från inbrottet till hans död, och genom hans psykiska lidande, som bland annat kom sig av att hans vetskap om att han visste att han var döden nära.
13

Artikel 24 i lagdekret nr 185 av den 29 november 2008 om nödåtgärder för att stödja familjer, arbete, sysselsättning och företag samt för att omformulera den nationella övergripande strategin mot bakgrund av krisbekämpningen (decreto-legge nr 185 – Misure urgenti per il sostegno a famiglie, lavoro, occupazione e impresa e per ridisegnare in funzione anti-crisi il quadro strategico nazionale), omvandlat till lag, efter ändring, genom lag nr 2 av den 28 januari 2009 (nedan kallat lagdekret nr 185/2008), har rubriken ”Genomförande av europeiska beslut avseende återkrav av olagligt stöd”. I artikel 24.4 föreskrivs följande: « Den ränta som avses i punkt 2 ska beräknas på grundval av bestämmelserna i kapitel V i förordning … nr 794/2004 …”.
3

I artikel 37 i tullkodexen föreskrivs följande: ”1. Varor som förs in till gemenskapens tullområde skall underkastas tullövervakning från och med införseln. De får utsättas för tullkontroller enligt gällande bestämmelser. 2. De skall kvarstå under denna övervakning under den tid som krävs för att i förekommande fall fastställa deras tullstatus och i fråga om icke-gemenskapsvaror till dess att deras tullstatus förändras, de förs in i en frizon eller ett frilager eller återexporteras eller förstörs enligt artikel 182, dock utan att detta påverkar tillämpningen av artikel 82.1.”
7

I artikel 17.2 och 17.5 i direktiv 2003/88 föreskrivs följande: ”2. Avvikelser som föreskrivs i [punkt 5] får fastställas genom lagstiftning eller andra författningsbestämmelser eller genom kollektivavtal eller avtal mellan arbetsmarknadens parter under förutsättning att de berörda arbetstagarna ges motsvarande kompensationsledighet eller – i undantagsfall när det av objektiva skäl inte är möjligt att bevilja sådan kompensationsledighet – att arbetstagarna erbjuds lämpligt skydd. ... 5. I enlighet med punkt 2 i denna artikel får avvikelser från artikel 6 och artikel 16 b göras när det gäller läkare under utbildning, i enlighet med bestämmelserna i andra–sjunde stycket i denna punkt. Med avseende på artikel 6 skall avvikelser som avses i första stycket tillåtas under en övergångsperiod på fem år räknat från den 1 augusti 2004. Medlemsstaterna får vid behov under ytterligare högst två år beakta svårigheter när det gäller att uppfylla bestämmelserna om arbetstid med avseende på deras ansvar för organisationen och tillhandahållande av hälso- och sjukvård. ... Medlemsstaterna får vid behov under ytterligare en period på ett år beakta särskilda svårigheter när det gäller att uppfylla de skyldigheter som avses i tredje stycket. ... Medlemsstaterna skall säkerställa att veckoarbetstimmarna aldrig överskrider i genomsnitt 58 timmar under de första tre åren av övergångsperioden, i genomsnitt 56 timmar under de följande två åren och i genomsnitt 52 timmar under eventuellt återstående tid. ... Med avseende på artikel 16 b, skall avvikelser som avses i första stycket tillåtas under förutsättning att beräkningsperioden inte överstiger tolv månader, under den första delen av den övergångsperiod som fastställs i femte stycket, och sex månader därefter.”
17

I artikel 24 i kungligt dekret 557/2011 av den 20 april 2011 om antagande av genomförandebestämmelserna till lag 4/2000 om utländska medborgares rättigheter och friheter i Spanien och om deras integration i samhället, i dess lydelse enligt lag 2/2009, föreskrivs följande: ”1. Om tillstånd att vistas i Spanien saknas, särskilt på grund av att villkoren för inresa eller vistelse inte är uppfyllda, eller inte längre är uppfyllda, eller om utlänningen genom ett administrativt beslut har fått avslag på ansökan om förlängning av vistelsen, ansökan om uppehållstillstånd eller ansökan om andra handlingar som är nödvändiga för att en utlänning ska ha rätt att vistas på spanskt territorium … ska det administrativa beslutet innehålla en upplysning om att den berörde är skyldig att lämna landet. Upplysningen kan även ges genom att den skrivs in i passet eller en annan jämförbar handling, eller, om den berörde har rest in i Spanien med stöd av en identitetshandling i vilken det inte är möjligt att skriva in upplysningen, i en särskild handling …”
6

I kapitel II återfinns artikel 5, som har rubriken ”Inskränkningar i förfogandet över verket”. Artikel 5 har följande lydelse: ”Till den del databasen kan utgöra föremål för ett upphovsrättsligt skydd åtnjuter basens upphovsman ensamrätt att själv utföra eller tillåta följande: a) provisorisk eller varaktig framställning av exemplar, helt eller delvis och oberoende av sätt eller form, b) översättning, bearbetning, arrangering eller annan transformation, c) att databasen eller en kopia härav görs tillgänglig för allmänheten. ... d) all förmedling, framställning eller offentligt framförande, e) all framställning av exemplar, spridning, förmedling, förevisning eller offentligt framförande av resultaten av de förfoganden som citerades i punkt b.”
Trots att artikel 2 i förordning nr 1/2003, i unionens konkurrensrätt, uttryckligen reglerar fördelningen av bevisbördan, innehåller den inte några mer specifika bestämmelser avseende förfarandet. Sålunda saknar nämnda förordning bland annat bestämmelser om vilka principer för bevisvärdering och beviskrav som ska tillämpas i ett nationellt förfarande för tillämpning av artikel 101 FEUF. Denna slutsats stöds av skäl 5 i förordning nr 1/2003 i vilken det uttryckligen anges att denna förordning inte påverkar nationella regler om bevisvärde.

I avsaknad av unionsrättsliga bestämmelser på området ankommer det emellertid på medlemsstaterna, enligt principen om processuell autonomi, att föreskriva sådana bestämmelser.

Svaret på frågan huruvida enbart den omständigheten att ett meddelande, genom vilket det underrättas om att ett tak hädanefter kommer att införas för rabatter på produkter som säljs via ett datoriserat system, som är avsett att göra det möjligt för resebyråer att sälja resor via sina webbplatser enligt ett enhetligt bokningssystem, och att systemet, efter det att nämnda meddelande skickats, genomgår de tekniska ändringar som krävs för att genomföra denna åtgärd, – med beaktande av samtliga omständigheter i förevarande fall – kan utgöra tillräcklig bevisning för att mottagarna av meddelandet kände till eller borde ha känt till meddelandets innehåll, följer inte av begreppet ”samordnat förfarande” och är inte heller nära knutet till detta begrepp. Denna fråga ska nämligen anses röra bevisvärdering och beviskrav, vilket innebär att den, enligt principen om medlemsstaternas processuella autonomi och med förbehåll för att likvärdighetsprincipen och effektivitetsprincipen iakttas, omfattas av den nationella rätten. Enligt effektivitetsprincipen kan bevisningen för att unionens konkurrensrätt har åsidosatts inte bara utgöras av direkt bevisning, utan även av indicier, under förutsättning att dessa är objektiva och samstämmiga.

(se punkterna 26 och 30–37)
11

I förarbetena till lagen om genomförande av 2001 års budget, som beslutet om hänskjutande hänvisar till, anges följande om interimskatt: ”… från och med år 2001 ska den ränteintäkt som genereras av kontantdepositioner och skuldebrev omfattas av en typ av interimbeskattning med en särskilt låg skattesats. Denna beskattning sker tills vidare då intäkten genereras. Om en privat stiftelse (därefter) lämnar gåvor medges emellertid en gottgörelse enligt närmare bestämmelser i lag. Den totala skatten ändras därför inte i förhållande till de gåvor som lämnats. Systemet har införts genom lagändringar på två områden. För det första har bestämmelserna om undantag från skatteplikt i 13 § andra stycket KStG 1988 anpassats på motsvarande sätt. Beskattning av hittills skattefria inkomster sker i form av en kategoribeskattning med en nedsatt skattesats på 12,5 procent (se 13 § tredje stycket KStG 1988) efter taxering. En beskattning uteblir om utdelningar sker det år då ränteintäkter genereras. För det andra föreskrivs i 24 § femte stycket KStG 1988 att gottgörelse ska ske för den nedskatta skatten. Detta sker genom taxering. Skattegottgörelsen kan enbart beviljas under förutsättning att den nedsatta skatten faktiskt betalats vid den tidpunkt då deklarationen ingavs. Dessutom måste gåvor ha lämnats med avseende på vilka kapitalvinstskatt innehållits. Gottgörelsen medges i förhållande till den nedsatta skattesatsen med ett belopp på 12,5 procent av gåvan. Formellt krävs att ett särskilt konto (Evidenzkonto) förs, av vilket utvecklingen och balansen för de belopp som kommer i fråga för en gottgörelse ska framgå. Exempel: En privat stiftelse uppbär år 2001 ränteintäkter på 2 miljoner österrikiska schilling (ATS). Gåvorna uppgår under det året till 500000 ATS. En interimskatt med 12,5 procent av 1,5 miljoner ATS ska betalas, det vill säga 187500 ATS. År 2002 uppbärs ränteintäkter på 2,5 miljoner ATS. Under det året lämnas inga gåvor. Interimskatten uppgår för år 2003 till 312500 ATS. År 2003 uppbärs ränteintäkter på 2 miljoner ATS och gåvorna uppgår till 2,1 miljoner ATS. Interimskatt påförs inte det året. Av den interimskatt som erlagts under åren 2001 och 2002 ska ett belopp som uppgår till 12,5 procent av 100000 ATS, det vill säga 12500 ATS, gottskrivas.”
12

Skälen 3–5 i den angripna förordningen har följande lydelse: ”(3) Den vetenskapliga utvärdering av resultatet av torskplanen som utförts av vetenskapliga, tekniska och ekonomiska kommittén för fiskerinäringen (STECF) har visat på ett antal problem med torskplanens utformning och funktion. Utan att ifrågasätta torskplanens mål drog STECF slutsatsen att dessa mål sannolikt inte kommer att uppnås inom en tidsram som står i överensstämmelse med slutsatserna från världstoppmötet om hållbar utveckling i Johannesburg 2002 om inte bristerna i torskplanens utformning, som bland annat rör tillämpningen av artiklarna 9 och 12, korrigeras. (4) … Trots att tillämpningen av de automatiska årliga TAC‑minskningarna med 25 % var avsedda att tillämpas endast i undantagsfall 2009–2012, har detta skett regelmässigt. Sedan torskplanen trädde i kraft har följaktligen de totala tillåtna fångstmängderna för de berörda områdena minskats betydligt, och ytterligare automatiska minskningar skulle i praktiken leda till en nedläggning av torskfisket i de berörda områdena. Enligt den vetenskapliga utvärdering som utförts av STECF i syfte att uppnå torskplanens mål vore det i vissa fall lämpligare att ge ökad möjlighet till ett flexibelt beaktande av de vetenskapliga utlåtandena från fall till fall. Som ett inslag i den flexibiliteten är det därför lämpligt att, under vissa villkor, medge att den årliga minskningen av TAC tillfälligt ställs in eller att en alternativ TAC‑nivå fastställs, utan att torskplanens mål äventyras. (5) … [D]e tillåtna fiskeansträngningarna [har] minskats med 25 % per år 2009–2012 i de områden där artikel 9 har tillämpats och minskats betydligt i de områden där artikel 8 har tillämpats. … Den fortsatta tillämpningen av de automatiska årliga minskningarna av ansträngningarna skulle inte leda till att torskplanens mål uppnås, [men] skulle få stora ekonomiska och sociala effekter på de fartygssegment som använder samma redskap men som huvudsakligen fiskar andra arter än torsk. Man bör därför göra det möjligt att använda en mer flexibel metod som medger att den automatiska årliga minskningen av fiskeansträngningen tillfälligt ställs in utan att torskplanens mål äventyras.”
56

Av de handlingar i målet som har getts in till domstolen förefaller det framgå att den aktuella garantin tillhandahålls köparen av ett begagnat fordon av en aktör som är självständig i förhållande till återförsäljaren och som inte är part i köpeavtalet, med följden att denna garanti inte, med förbehåll för vad som kan framkomma vid en kontroll från den hänskjutande domstolens sida, kan betraktas som en garanti som tillhandahålls av återförsäljaren. Dessutom kan köparen av ett begagnat fordon köpa fordonet utan att teckna denna garanti, och vederbörande har också möjlighet att – utan att gå via återförsäljaren – ingå ett garantiavtal med ett annat bolag än Mapfre warranty. Slutligen framgår det av service- och garantiboken, som den franska regeringen företedde under förhandlingen vid domstolen, att Mapfre warranty under vissa omständigheter förbehåller sig rätten att säga upp garantiavtalet utan att en sådan uppsägning påverkar köpeavtalet för fordonet.
16

Efter offentliggörandet av ett meddelande om giltighetstidens utgång för de åtgärder som hade antagits genom förordning nr 1470/2001 (EUT C 254, 2005, s. 2) mottog kommissionen en begäran om översyn från Community Federation of Lighting Industry of Compact Fluorescent Lamps Integrated, som agerade för Osram GmbH:s (nedan kallat Osram) räkning.
10

I artikel 23 (med rubriken Finansiell kontroll) i rådets förordning (EEG) nr 4253/88 av den 19 december 1988 om tillämpningsföreskrifter för förordning (EEG) nr 2052/88 vad gäller samordningen av de olika strukturfondernas verksamhet dels inbördes, dels med Europeiska investeringsbankens och övriga befintliga finansieringsorgans verksamhet (EGT L 374, s. 1), i dess lydelse enligt rådets förordning (EEG) nr 2082/93 av den 20 juli 1993 (EGT L 193, s. 20; svensk specialutgåva, område 14, volym 1, s. 30) (nedan kallad förordning nr 4253/88), föreskrivs följande: ”1. För att garantera fullbordandet av de verksamheter som genomförs av offentliga eller privata entreprenörer skall medlemsstaterna vidta nödvändiga åtgärder för att genomföra verksamheterna, nämligen — att regelbundet kontrollera att de verksamheter som finansieras av gemenskapen har genomförts korrekt, — att förhindra överträdelser och vidta sanktioner mot sådana, — att återkräva medel som förlorats till följd av överträdelse eller försummelse. Utom i fall när medlemsstaten, förmedlaren eller entreprenören lägger fram bevis för att de var oskyldiga till överträdelsen eller försummelsen skall medlemsstaterna vara skyldiga att återbetala felaktigt utbetalade belopp. … Medlemsstaterna skall informera kommissionen om de åtgärder som de vidtar i detta syfte och särskilt anmäla till kommissionen en beskrivning av de administrations- och kontrollsystem som inrättas för att se till att verksamheterna genomförs effektivt. De skall regelbundet informera kommissionen om hur de administrativa och rättsliga förfarandena framskrider. … 2. Utan att det påverkar de kontroller som utförs av medlemsstaterna i enlighet med nationell lagstiftning och administrativa bestämmelser och utan att det påverkar bestämmelserna i artikel 206 i [EEG‑]fördraget eller någon inspektion som utförs enligt artikel 209 c i fördraget får kommissionens tjänstemän eller andra företrädare utföra kontroller på platsen, inklusive stickprovskontroller, beträffande verksamheter som finansieras av strukturfonderna och av deras förvaltnings- och kontrollsystem. … 3. Under en period om tre år efter den sista betalningen till en verksamhet skall det ansvariga organet eller myndigheten för kommissionen hålla tillgänglig all dokumentation om utgifter och kontroller av verksamheten.”
53

Under dessa omständigheter ska tolkningsfrågorna besvaras på följande sätt: Begreppet arbetsplats i artikel 1.1 första stycket a ii) i direktiv 98/59 ska tolkas på samma sätt som begreppet arbetsplats i led a i) i samma stycke. Artikel 1.1 första stycket a ii) i direktiv 98/59 ska tolkas så, att den inte utgör hinder för nationell lagstiftning enligt vilken en skyldighet att informera och överlägga med arbetstagarna föreskrivs vid uppsägning, under en period av 90 dagar, av minst 20 arbetstagare på en viss arbetsplats inom ett företag, och inte för fall då det samlade antalet uppsägningar på samtliga eller på vissa arbetsplatser inom ett företag under samma period uppgår till 20 eller fler.
30

Tallinna ringkonnakohus vill i övrigt få klarhet i huruvida det var lagenligt att ta ut den ovannämnda skatten under den tid då något särskilt ändamål för den skatten inte uttryckligen föreskrevs i någon rättsakt. Tallinna ringkonnakohus har härvid anfört att 91 § fördes in i förordning nr 45 först under den beskattningsperiod som är föremål i målet, det vill säga från och med den 25 juni 2010.
7

Fram till slutet av år 2008 var Air Berlins bokningssystem uppbyggt på så sätt att kunden, efter att ha valt destination och datum, i ett andra steg fick upp en tablå med möjliga flygförbindelser under den valda dagen med avgångs- och ankomsttider samt två olika priser för varje flygning. Under tablån angavs, i en separat ruta, tillkommande skatter och avgifter samt bränsletillägg för den valda luftfartstjänsten medan priset per person, inklusive de ovannämnda tilläggen, omgavs av en ram. Bredvid nämnda ruta fanns två asterisker genom vilka det med hänvisning till de tillämpliga villkoren förklarades att serviceavgifter (Service Charge), som till en början inte inkluderats i det slutliga priset, kunde tillkomma. Efter att kunden i ett tredje steg fyllt i nödvändiga personuppgifter, angavs i ett fjärde steg det slutliga priset på resan inklusive serviceavgifterna.
18

Det är ostridigt mellan parterna i det nationella målet att Karsten Kaltoft, under hela den tid som han var anställd av Billund Kommune, led av fetma enligt den definition som ges av Världshälsoorganisationen (WHO). Fetma anges under kod E66 i Världshälsoorganisationens klassifikation ”Internationell statistisk klassifikation av sjukdomar och relaterade hälsoproblem” (ICD 10).
36

Den hänskjutande domstolen har genom att särskilt hänvisa till artikel 16.1 i förordning nr 404/93, i dess ändrade lydelse enligt förordning nr 2587/2001, understrykit att förhandlingarna inom ramen för artikel XXVIII GATT 1994 ännu inte hade slutförts under den omtvistade perioden. Detta innebär enligt den domstolen att den tullsats på 75 euro per ton som enligt förordning nr 404/93, i dess ändrade lydelse enligt förordning nr 2587/2001, var tillämplig på kvot A avseende import av 2,2 miljoner ton bananer från tredje land alltjämt gällde under den perioden och att den inte kunde ha ersatts av den tullsats som föreskrivs i förordning nr 1964/2005. Unionen, å ena sidan, och i synnerhet Republiken Costa Rica och Republiken Ecuador, å andra sidan, träffade inte ett avtal förrän den 15 december 2009. Det är således från och med det datumet som tullsatsen på 75 euro per ton upphörde att vara tillämplig.
72

Kommissionen har lagt sitt meddelande av den 13 december 2005, med titeln ”Tillämpning av artikel [260 FEUF]”(SEK(2005) 1658) (EUT 2007, C 126, s. 12), i dess lydelse enligt kommissionens meddelande av den 31 augusti 2012, med titeln”Updating of data used to calculate lump sum and penalty payments to be proposed by the Commission to the Court of Justice in infringement proceedings” (C(2012) 6106 final) till grund för hur höga dessa vitesbelopp och schablonbelopp ska vara.