Mål T‑11/06

Romana Tabacchi Srl

mot

Europeiska kommissionen

”Konkurrens – Konkurrensbegränsande samverkan – Den italienska marknaden för köp och första beredning av råtobak – Beslut i vilket en överträdelse av artikel 81 EG konstateras – Fastställande av priser och uppdelning av marknaden – Deltagande i överträdelsen – Överträdelsens varaktighet – Böter – Förmildrande omständigheter – Övre gräns motsvarande 10 procent av omsättningen – Likabehandling – Tribunalens obegränsade behörighet”

Sammanfattning av domen

1. Konkurrens – Böter – Belopp – Fastställande – Kriterier – Överträdelsens allvar – Bedömning – Skyldighet att beakta den konkreta påverkan på marknaden – Föreligger inte – Kriteriet om överträdelsens art är av yttersta vikt för bedömningen

(Artikel 81.1 a och b EG; rådets förordning nr 1/2003, artikel 23.2; kommissionens meddelande 98/C 9/03, punkt 1 A)

2. Konkurrens – Böter – Riktlinjer för beräkning av böter – Juridisk karaktär

(Rådets förordning nr 1/2003, artikel 23.2; kommissionens meddelande 98/C 9/03)

3. Konkurrens – Böter – Belopp – Fastställande – Kriterier – Överträdelsens allvar – Mycket allvarliga överträdelser

(Rådets förordning nr 1/2003, artikel 23.2; kommissionens meddelande 98/C 9/03, punkt 1 A)

4. Konkurrens – Böter – Belopp – Fastställande – Kriterier – Verkan av ett konkurrensbegränsande förfarande – Kriterium som inte är avgörande

(Rådets förordning nr 1/2003, artikel 23.2; kommissionens meddelande 98/C 9/03, punkt 1 A)

5. Konkurrens – Böter – Belopp – Fastställande – Kriterier – Marknadsandelar som innehas av det berörda företaget

(Artikel 81.1 EG; rådets förordning nr 1/2003, artikel 23.2; kommissionens meddelande 98/C 9/03, punkt 1 A)

6. Konkurrens – Böter – Belopp – Fastställande – Kriterier – Konkret påverkan på marknaden – Bedömningskriterier

(Rådets förordning nr 1/2003, artikel 23.2; kommissionens meddelande 98/C 9/03, punkt 1 A)

7. Konkurrens – Böter – Belopp – Fastställande – Kriterier – Överträdelsens allvar – Fastställande av böterna i proportion till bedömningen av överträdelsens allvar

(Rådets förordning nr 1/2003, artikel 23.2; kommissionens meddelande 98/C 9/03, punkt 1 A)

8. Konkurrens – Böter – Beslut att ålägga böter – Motiveringsskyldighet – Räckvidd

(Artikel 253 EG; rådets förordning nr 1/2003, artikel 23.2 och 23.3)

9. Förfarande – Åberopande av nya grunder under rättegången – Villkor – Ny grund – Begrepp

(Tribunalens rättegångsregler, artikel 48.2)

10. Konkurrens – Konkurrensbegränsande samverkan – Avtal mellan företag – Kommissionen har bevisbördan för överträdelsens existens och varaktighet – Tillämplighet av principen om oskuldspresumtion

(Artikel 81.1 EG; Europeiska unionens stadga om de grundläggande rättigheterna, artikel 48.1)

11. Konkurrens – Konkurrensbegränsande samverkan – Bevis – Precisionsnivå som krävs för den bevisning som kommissionen lägger till grund för sin bedömning

(Artikel 81.1 EG)

12. Konkurrens – Böter – Belopp – Fastställande – Kriterier – Överträdelsens allvar – Bedömning – Beaktande av den ekonomiska verklighet som förelåg då överträdelsen begicks

(Rådets förordning nr 1/2003, artikel 23.3; kommissionens meddelande 98/C 9/03, punkt 1 A)

13. Konkurrens – Böter – Belopp – Fastställande – Indelning av de berörda företagen i kategorier – Villkor – Iakttagande av principen om likabehandling

(Rådets förordning nr 1/2003, artikel 23.2; kommissionens meddelande 98/C 9/03, punkt 1 A)

14. Konkurrens – Böter – Belopp – Fastställande – Kriterier – Överträdelsens allvar – Förmildrande omständigheter – Hot och påtryckningar mot ett företag – Omfattas inte

(Rådets förordning nr 1/2003, artikel 23.2; kommissionens meddelande 98/C 9/03, punkt 3)

15. Konkurrens – Böter – Belopp – Fastställande – Kriterier – Överträdelsens allvar – Förmildrande omständigheter – Företagets passiva eller efterföljande roll – Bedömningskriterier

(Rådets förordning nr 1/2003, artikel 23.2; kommissionens meddelande 98/C 9/03, punkt 3, första strecksatsen)

16. Konkurrens – Böter – Belopp – Fastställande – Kriterier – De berörda företagen är små och medelstora företag – Saknar betydelse

(Rådets förordning nr 1/2003, artikel 23.2; kommissionens meddelande 98/C 9/03, punkt 1 A femte stycket)

17. Konkurrens – Böter – Belopp – Fastställande – Kriterier – Förmildrande omständigheter – Beteende som avviker från vad som överenskommits i kartellen

(Rådets förordning nr 1/2003, artikel 23.2; kommissionens meddelande 98/C 9/03, punkt 3, andra strecksatsen)

18. Konkurrens – Böter – Belopp – Fastställande – Kriterier – Förmildrande omständigheter – Bedömning

(Rådets förordning nr 1/2003, artikel 23.2; kommissionens meddelande 98/C 9/03, punkt 3)

19. Konkurrens – Böter – Belopp – Fastställande – Högsta belopp – Beräkning – Skillnad mellan det slutliga bötesbeloppet och det mellanliggande bötesbeloppet – Följder

(Rådets förordning nr 1/2003, artikel 23.2; kommissionens meddelande 98/C 9/03)

20. Konkurrens – Böter – Belopp – Fastställande – Kriterier – Det berörda företagets finansiella ställning – Beaktande – Skyldighet – Föreligger inte

(Rådets förordning nr 1/2003, artikel 23.2)

21. Konkurrens – Böter – Belopp – Kommissionens utrymme för skönsmässig bedömning – Domstolsprövning – Obegränsad behörighet

(Artikel 229 EG; rådets förordning nr 1/2003, artikel 31; kommissionens meddelande 98/C 9/03)

22. Konkurrens – Böter – Belopp – Fastställande – Kriterier – Avskräckande karaktär – Iakttagande av proportionalitetsprincipen

(Artikel 81 EG; rådets förordning nr 1/2003, artikel 23.2)

1. I artikel 81.1 a och b EG förklaras uttryckligen att alla avtal och samordnade förfaranden som innebär att inköps- eller försäljningspriser eller andra affärsvillkor direkt eller indirekt fastställs eller att produktion eller marknader begränsas eller kontrolleras är oförenliga med den gemensamma marknaden. Överträdelser av detta slag, särskilt när det är fråga om horisontell samverkan, klassificeras som särskilt allvarliga, eftersom de har en direkt påverkan på de väsentliga parametrarna för konkurrensen på den relevanta marknaden, eller som uppenbara överträdelser av konkurrensreglerna.

Bedömningen av hur allvarliga överträdelserna av unionens konkurrensregler är ska göras med hänsyn till ett stort antal omständigheter, såsom de särskilda omständigheterna i ärendet, dess sammanhang och böternas avskräckande verkan, utan att det har fastställts någon tvingande eller uttömmande förteckning över de kriterier som måste tas i beaktande.

Enligt den metod som anges i riktlinjerna för beräkning av böter som döms ut enligt artikel 15.2 i förordning nr 17 och artikel 65.5 i EKSG-fördraget ska kommissionen som utgångspunkt ta ett belopp som fastställs med hänsyn till överträdelsens art, dess konkreta påverkan på marknaden, om den är mätbar, och omfattningen av den relevanta geografiska marknaden. Dessa tre aspekter av bedömningen av överträdelsens allvar har emellertid inte samma vikt inom ramen för den totala prövningen. Överträdelsens art spelar en avgörande roll, bland annat för att karaktärisera överträdelser som ”mycket allvarliga”. Däremot utgör varken den konkreta påverkan på marknaden eller omfattningen av den relevanta geografiska marknaden omständigheter som är nödvändiga för att överträdelsen ska kunna kvalificeras som mycket allvarlig när det gäller horisontella karteller vilka rör fastställandet av priser. Horisontella karteller av detta slag kan betecknas som ”mycket allvarliga” på grundval endast av överträdelsernas art, utan att kommissionen är skyldig att visa att överträdelsen haft en konkret påverkan på marknaden.

(se punkterna 67, 69, 74 och 76–78)

2. Riktlinjerna för beräkning av böter som döms ut enligt artikel 15.2 i förordning nr 17 och artikel 65.5 i EKSG-fördraget är ett verktyg som, med bibehållen respekt för rättsregler av högre valör, är ägnat att precisera de kriterier som kommissionen anser ska beaktas inom ramen för dess handlingsfrihet vid fastställandet av böter enligt artikel 23.2 i förordning nr 1/2003. Även om riktlinjerna inte utgör den rättsliga grunden för ett beslut om påförande av böter, vilket grundas på förordning nr 1/2003, bestäms genom dessa riktlinjer ändå på ett allmänt och abstrakt sätt den metod som kommissionen har att tillämpa vid fastställandet av storleken på de böter som ska påföras genom detta beslut. De säkerställer således företagens rättssäkerhet.

Även om riktlinjerna således inte kan betraktas som rättsregler som administrationen under alla omständigheter är skyldig att iaktta, utgör de likväl vägledande förhållningsregler för den praxis som ska följas och från vilka administrationen, i ett enskilt fall, inte kan avvika utan att ange skäl.

Den självbegränsning av kommissionens utrymme för skönsmässig bedömning som antagandet av riktlinjerna innebär hindrar dock inte att kommissionen har behållit ett betydande utrymme för skönsmässig bedömning. Det förhållandet att kommissionen genom riktlinjerna har preciserat hur den avser att genomföra bedömningen av överträdelsens allvar utgör nämligen inte hinder mot en helhetsbedömning av denna utifrån samtliga relevanta omständigheter i ärendet, inkluderande sådana omständigheter som inte uttryckligen nämnts i riktlinjerna.

(se punkterna 71–73)

3. Det lägsta utgångsbelopp, på 20 miljoner euro, som fastställs i riktlinjerna beträffande mycket allvarliga överträdelser avser ett enda företag och inte samtliga de företag som begått överträdelsen.

(se punkt 86)

4. Vidare ska det, vad specifikt avser bedömningen av den konkreta påverkan på marknaden av ett förfarande som strider mot unionens konkurrensregler, erinras om att kommissionen därvid ska beakta överträdelsernas varaktighet och alla faktorer som kan påverka bedömningen av hur allvarliga överträdelserna har varit, såsom de enskilda företagens beteende och roll vid genomförandet av de samordnade förfarandena, den vinst företagen kunnat göra genom dessa förfaranden, deras storlek och värdet på de ifrågavarande varorna samt den risk som överträdelser av detta slag innebär för genomförandet av unionens mål. Härav följer att verkan av ett konkurrensbegränsande förfarande inte i sig är ett avgörande kriterium vid bedömningen av om bötesbeloppet är skäligt. I synnerhet kan omständigheter som rör avsikten vara viktigare än nämnda påverkan, framför allt när det rör sig om överträdelser som i sig är allvarliga, såsom uppdelning av marknaden.

(se punkt 90)

5. Marknadsandelen för vart och ett av de berörda företagen på den marknad som omfattats av ett konkurrensbegränsande förfarande utgör ett objektivt kriterium som möjliggör en rimlig uppskattning av deras respektive ansvar, vad gäller hur skadligt detta förfarande kan vara för den normala konkurrensen, även om det inte finns något bevis för att överträdelsen har haft en konkret påverkan på marknaden. Vid bestämmandet av bötesbeloppet är således de marknadsandelar som innehas av ett företag relevanta för att fastställa det inflytande som företaget har kunnat utöva på marknaden.

(se punkt 97)

6. Den avgörande frågan vid bedömningen av en överträdelses allvar är huruvida kartellens medlemmar gjort allt i sin makt för att ge sina avsikter en konkret verkan. Vad som därefter sker, i fråga om det pris som marknaden faktiskt bestämmer, kan påverkas av andra faktorer utanför medlemmarnas kontroll. Kartellens medlemmar ska inte, som grund för en nedsättning av böterna, kunna åberopa det förhållandet att externa faktorer – såsom prishöjningar på den relevanta marknaden – motverkat deras egna ansträngningar.

(se punkterna 99 och 100)

7. Proportionalitetsprincipen innebär att institutionerna i sitt handlande inte får gå utöver vad som är ändamålsenligt och nödvändigt för att uppnå de legitima mål som eftersträvas med bestämmelserna i fråga. Inom ramen för förfaranden som kommissionen inleder för att vidta sanktionsåtgärder avseende åsidosättande av konkurrensreglerna, innebär denna princip att böterna inte får vara oproportionerliga med hänsyn till de eftersträvade målen, det vill säga med hänsyn till iakttagandet av dessa bestämmelser, och att det bötesbelopp som ett företag åläggs avseende en konkurrensrättslig överträdelse ska stå i proportion till överträdelsen bedömd i sin helhet, med beaktande av bland annat hur allvarlig den varit. Proportionalitetsprincipen innebär i synnerhet att kommissionen är skyldig att fastställa böterna i proportion till de faktorer som ska beaktas vid bedömningen av överträdelsens allvar och att den då ska tillämpa dessa kriterier konsekvent och på ett sätt som är sakligt motiverat.

Kommissionen åsidosätter således inte proportionalitetsprincipen genom att fastställa utgångsbeloppet för böterna till 10 miljoner euro, eftersom denna överträdelse är en mycket allvarlig och avsiktlig överträdelse av konkurrensreglerna och eftersom detta belopp fastställdes på en nivå som var betydligt lägre än den minimigräns som föreskrivs i riktlinjerna för denna typ av kartell.

(se punkterna 104, 105 och 107)

8. Motiveringsskyldigheten är, inom ramen för fastställande av böter för överträdelse av konkurrensrätten, uppfylld, om kommissionen i sitt beslut har redovisat de uppgifter som legat till grund för dess bedömning av hur allvarlig överträdelsen är och hur länge den har pågått.

Kommissionen är enligt artikel 253 EG skyldig att ange de omständigheter som beslutet grundas på och de överväganden som föranlett kommissionen att fatta beslutet. Denna bestämmelse innebär dock inte att kommissionen måste kommentera samtliga sak- och rättsfrågor som behandlats under det administrativa förfarandet.

När det gäller ett beslut varigenom flera företag åläggs böter ska omfattningen av motiveringsskyldigheten i synnerhet uppskattas mot bakgrund av att bedömningen av hur allvarliga överträdelserna är ska göras med hänsyn till en rad faktorer, däribland de särskilda omständigheterna i målet, dess sammanhang och böternas avskräckande verkan, utan att det har fastställts någon tvingande eller uttömmande förteckning över de kriterier som absolut ska tas i beaktande.

(se punkterna 109 och 233)

9. Nya grunder får inte åberopas under rättegången enligt artikel 48.2 första stycket i rättegångsreglerna, såvida de inte föranleds av rättsliga eller faktiska omständigheter som framkommit först under förfarandet. I detta hänseende gäller att en grund som utgör en utvidgning av en grund som tidigare – direkt eller underförstått – har åberopats och som har ett nära samband med denna emellertid kan prövas i sak.

(se punkt 124)

10. Det åligger kommissionen att visa inte bara att det förelegat en kartell utan också hur länge denna varade. Vad närmare bestämt gäller bevisen för en överträdelse av artikel 81.1 EG ska kommissionen ange bevis för de överträdelser som den har konstaterat och fastställa vilka bevis som krävs för att på ett tillfredsställande sätt visa att de faktiska omständigheter förelegat som utgör en överträdelse. Om domstolen anser att det föreligger tvivelsmål ska företräde ges åt den lösning som gynnar det företag till vilket beslutet om fastställelse av överträdelsen riktas. Domstolen får således inte fastställa att kommissionen styrkt att den ifrågavarande överträdelsen förelegat om den finner att denna fråga fortfarande är föremål för tvivel, särskilt i samband med talan om ogiltigförklaring och/eller ändring av ett beslut om påförande av böter. I den sistnämnda situationen är det nödvändigt att beakta principen om oskuldspresumtion, vilken ingår i grundläggande rättigheter som skyddas av unionens rättsordning och föreskrivs i artikel 48.1 i Europeiska unionens stadga om de grundläggande rättigheterna. Med hänsyn till de ifrågavarande överträdelsernas art och till arten och strängheten i de därtill knutna sanktionsåtgärderna, ska principen om oskuldspresumtion tillämpas i bland annat förfaranden rörande åsidosättanden av konkurrensregler som gäller företag och som kan leda till ålägganden av böter eller viten. Kommissionen måste således förebringa exakt och överensstämmande bevisning till stöd för att den påstådda överträdelsen ägt rum.

Varje del av det bevismaterial som kommissionen företett måste inte nödvändigtvis motsvara dessa kriterier med avseende på varje del av överträdelsen. Det är tillräckligt att en samlad bedömning av alla indicier som institutionen åberopat motsvarar detta krav.

(se punkterna 129, 130 och 143)

11. Det är vanligt att sådan verksamhet som konkurrensbegränsande avtal medför bedrivs i hemlighet, att mötena äger rum i hemlighet och att därtill hörande dokumentation begränsas till ett minimum. Härav följer att även om kommissionen upptäcker handlingar som uttryckligen bekräftar att aktörer har haft otillåten kontakt med varandra, exempelvis i form av protokoll från möten, är dessa vanligtvis fragmentariska och spridda, varför det ofta visar sig vara nödvändigt att rekonstruera vissa detaljer med hjälp av slutledning. I de flesta fall måste därför förekomsten av ett konkurrensbegränsande förfarande eller avtal härledas ur ett antal sammanträffanden och indicier som när de beaktas tillsammans och när annan hållbar förklaring saknas kan utgöra bevis för att en överträdelse av konkurrensreglerna har skett.

När bevisning saknas som gör det möjligt att direkt fastställa överträdelsens varaktighet, ska kommissionen åtminstone stödja sig på bevis som hänför sig till omständigheter som ligger tillräckligt nära i tiden för att det rimligen ska kunna antas att överträdelsen fortsatt oavbrutet mellan två exakta datum.

Kommissionen behöver endast visa att det berörda företaget har deltagit i möten under vilka konkurrensbegränsande avtal slutits, utan att öppet motsätta sig detta, för att styrka att nämnda företag har deltagit i kartellen. När deltagandet i dessa möten är bevisat åvilar det företaget att anföra omständigheter som visar att det deltog i mötena utan någon som helst konkurrensfientlig inställning, genom att styrka att det hade förklarat för sina konkurrenter att det deltog i sammanträdena med en annan inställning än dessa. Skälet för denna rättsprincip är att ett företag, genom att delta i nämnda sammanträde utan att öppet ta avstånd från det som där avhandlas, ger övriga deltagare intryck av att det instämmer i vad som beslutas på sammanträdet och att företaget kommer att rätta sig därefter. Om kommissionen däremot inte bevisar detta, gör den sig skyldig till en felaktig bedömning genom att ange att ett företag deltog i en konkurrensrättsvidrig kartell.

(se punkterna 131, 132, 158 165 och 166)

12. Vad gäller valet av referensår för fastställandet av företagens relativa vikt, ska det påpekas att även om det i punkt 1 A fjärde och femte styckena i riktlinjerna föreskrivs en differentierad behandling av företag beroende på deras ekonomiska betydelse, anges det inte i dessa utifrån vilket år företagens relativa vikt ska fastställas.

Kommissionen ska välja den beräkningsmetod som gör det möjligt att beakta respektive företags storlek och ekonomiska styrka, samt omfattningen av den överträdelse som begåtts av vart och ett av företagen utifrån den ekonomiska verkligheten sådan den tedde sig vid tidpunkten när denna överträdelse begicks. Vidare måste den relevanta tidsperioden avgränsas, så att de siffror avseende omsättningen – eller till och med marknadsandelarna – som erhålls är så jämförbara som möjligt. Härav följer att referensåret inte nödvändigtvis ska vara det sista helår under vilket överträdelsen pågick.

(se punkterna 176 och 177)

13. Den metod som består i att dela in medlemmarna i en kartell i kategorier för att göra en differentierad behandling vid fastställandet av utgångspunkten för böterna, trots att den inte tar hänsyn till skillnaden i storlek mellan företag inom samma kategori, medför att utgångspunkten för böterna för företag i samma kategori fastställs till ett schablonbelopp.

En sådan uppdelning i kategorier måste emellertid beakta likabehandlingsprincipen, enligt vilken det är otillåtet att behandla jämförbara situationer olika eller att behandla olika situationer lika, såvida det inte finns sakliga skäl för en sådan behandling. Vidare ska bötesbeloppet stå i proportion till de omständigheter som beaktats vid bedömningen av överträdelsens allvar. Vid prövningen av om en uppdelning av kartellmedlemmarna i olika kategorier överensstämmer med likabehandlingsprincipen och proportionalitetsprincipen ska tribunalen kontrollera att uppdelningen är konsekvent och sakligt motiverad.

Även om det står kommissionen fritt att beakta marknadsandelarna för ett företag som är medlem i kartellen under det sista helår under vilket överträdelsen pågick för att uppskatta företagets storlek och ekonomiska styrka på en viss marknad samt omfattningen av företagets överträdelse, måste den emellertid kontrollera att marknadsandelarna för vart och ett av de inblandade företagen på ett korrekt sätt speglar den ekonomiska verkligheten sådan den tedde sig vid den tidpunkt då denna överträdelse begicks. Vid överträdelser med lång varaktighet är det emellertid i allmänhet endast när det sista helår under vilket överträdelsen pågick, såsom det beaktats av kommissionen, överensstämmer med varaktigheten av varje enskilt företags deltagande som de marknadsandelar som kan tillskrivas dessa kan utgöra relevanta indikatorer i detta avseende och göra det möjligt att uppnå resultat som är så jämförbara som möjligt, särskilt i syfte att indela de inblandade företagen i kategorier.

(se punkterna 180–182, 184 och 186)

14. Förekomsten av hot och påtryckningar i syfte att få ett företag att delta i en överträdelse av konkurrensrätten omfattas inte av de förmildrande omständigheter som uppräknas i riktlinjerna. De påtryckningar som utövas av företag och syftar till att få andra företag att delta i en överträdelse av konkurrensrätten, oavsett påtryckningarnas omfattning, fråntar inte företaget dess ansvar för den överträdelse som det begått, påverkar inte hur allvarlig kartellen är och kan inte utgöra en förmildrande omständighet vid beräkningen av bötesbeloppen, eftersom det berörda företaget kunde ha anmält de eventuella påtryckningarna till de behöriga myndigheterna och framställt ett klagomål till dessa. Följaktligen är kommissionen inte skyldig att beakta hot som förmildrande omständigheter.

(se punkterna 211–213)

15. I punkt 3 första strecksatsen i riktlinjerna preciseras att bötesbeloppet kan minskas vid förmildrande omständigheter, såsom att företaget har haft en ”uteslutande passiv eller efterföljande roll i genomförandet av överträdelsen”. Bland de omständigheter som indikerar att ett företag haft en passiv roll i en kartell hör den omständigheten att företaget har deltagit i mötena betydligt mer sporadiskt än de övriga kartellmedlemmarna, liksom att företaget har inträtt sent på den marknad som är föremål för överträdelsen, oavsett hur länge företaget varit delaktigt i denna, eller vidare att företrädare för andra företag som har deltagit i överträdelsen har gjort uttryckliga uttalanden med den innebörden. Tribunalen har vidare fastställt att en ”uteslutande passiv roll” innebär att det berörda företaget har hållit en ”låg profil”, det vill säga att det inte aktivt har deltagit i utarbetandet av det eller de konkurrensbegränsande avtalen

Det räcker inte att det under vissa perioder i kartellens historia eller med avseende på vissa överenskommelser har hållit en ”låg profil”, om det antas att detta skulle ha visats. Att kalla till möten, upprätta dagordning, dela ut förberedande dokument inför mötena är nämligen oförenligt med den passiva rollen av en efterföljare som intar en låg profil. Sådana initiativ talar för att företaget intog en intresserad och aktiv attityd i fråga om utarbetandet, fortskridandet och övervakningen av kartellen.

När ett företag har deltagit i möten med konkurrensbegränsande syfte ska det vidare, även om det inte spelat någon aktiv roll, anses ha deltagit i kartellen, om det inte kan visa att det öppet tagit avstånd från den otillåtna samverkan. Företaget ansluter sig nämligen, genom sin närvaro vid mötena, eller ger åtminstone de övriga deltagarna intryck av att det anslöt sig, till innehållet i de konkurrensbegränsande avtal som slöts vid dessa.

(se punkterna 217 och 218, 220, 223 och 225)

16. Kommissionen kan med stöd av punkt 1 A femte stycket i riktlinjerna höja böterna för stora företag, men den är enligt denna punkt inte skyldig att sänka de böter den fastställt för mindre företag. Företagets storlek beaktas nämligen genom den övre gränsen i artikel 23.2 i förordning nr 1/2003 och genom bestämmelserna i riktlinjerna. Förutom dessa överväganden med avseende på storleken finns det ingen anledning att behandla små och medelstora företag annorlunda än andra företag. Det förhållandet att företagen ingår i kategorin små och medelstora företag befriar dem inte från skyldigheten att iaktta konkurrensreglerna.

I övrigt anges det inte i artikel 23.2 i förordning nr 1/2003 att ett litet eller medelstort företag inte får åläggas högre böter, i procent av omsättningen, än dem som åläggs större företag, när flera företag som varit inblandade i samma överträdelse åläggs böter. Det framgår nämligen av denna bestämmelse att bötesbeloppen, såväl för små och medelstora som för större företag, ska fastställas med hänsyn till hur allvarlig överträdelsen är och till hur länge den har pågått.

(se punkterna 226, 228 och 260)

17. Kommissionen har emellertid endast skyldighet att medge förekomsten av en förmildrande omständighet enligt artikel 3 andra strecksatsen i riktlinjerna, avseende att sökanden har underlåtit att verkställa en kartell, om det företag som åberopar denna omständighet kan visa att det på ett så tydligt och omfattande sätt motsatt sig verkställandet av denna kartell att själva kartellens funktion rubbats, och att det inte utåt anslutit sig till avtalet och därmed överlåtit på andra företag att verkställa den aktuella kartellen. Det skulle uppenbarligen vara alltför lätt för företagen att minska risken för att behöva betala stora böter om de kunde dra nytta av en olaglig samverkan och därefter åtnjuta en minskning av bötesbeloppet på grund av att de endast har spelat en begränsad roll vid genomförandet av överträdelsen, trots att deras ställningstagande har föranlett andra företag att bete sig på ett sätt som är mer begränsande för konkurrensen.

(se punkterna 240 och 241)

18. Det anges heller inte i riktlinjerna att kommissionen systematiskt måste beakta var och en av de förmildrande omständigheter som uppräknas i punkt 3 i riktlinjerna var för sig. Således har kommissionen inte skyldighet att automatiskt bevilja en ytterligare nedsättning med hänsyn härtill, eftersom det ska göras en helhetsbedömning av frågan om en eventuell nedsättning av böterna med hänsyn till förmildrande omständigheter, med beaktande av samtliga relevanta omständigheter.

(se punkt 242)

19. Den övre gräns på 10 procent av den globala omsättningen som föreskrivs i artikel 23.2 i förordning nr 1/2003 har ett syfte som är skilt från och självständigt i förhållande till syftet med kriterierna avseende överträdelsens allvar och varaktighet, nämligen att undvika att böter åläggs i fall där det kan förutses att företagen, med hänsyn till deras storlek såsom denna fastställs, om än endast ungefärligt och ofullständigt, mot bakgrund av deras totala omsättning, inte kan erlägga bötesbeloppen. Således är denna gräns på ett likartat sätt tillämplig på samtliga företag och fastställd i förhållande till storleken på vart och ett av företagen, i syfte att undvika orimligt höga och oproportionerliga böter. En sådan gräns har som enda möjliga konsekvens att bötesbeloppet beräknat på grundval av kriterierna avseende överträdelsens allvar och varaktighet ska begränsas till den övre tillåtna gränsen när det överskrider denna. Tillämpningen av denna gräns innebär att det berörda företaget inte fullt ut betalar de böter som det är skyldigt med hänsyn till den bedömning som gjorts mot bakgrund av nämnda kriterier.

Artikel 23.2 i förordning nr 1/2003 utgör inte något hinder för kommissionen att under beräkningen använda sig av ett mellanliggande belopp som överstiger denna gräns, under förutsättning att de slutgiltiga böterna inte uppgår till ett belopp som överstiger den. Av detta följer att kommissionen inte under någon fas av tillämpningen av riktlinjerna är skyldig att säkerställa att de fastställda mellanbeloppen för böterna återspeglar alla skillnader som finns beträffande de berörda företagens totala omsättning. Kommissionen har inte heller någon skyldighet att säkerställa att de slutliga bötesbelopp som dess beräkningar ger för de berörda företagen speglar alla skillnader mellan dessa företag i fråga om deras omsättning.

(se punkterna 257 och 259)

20. Kommissionen är, då den fastställer bötesbeloppet, inte skyldig att beakta det berörda företagets dåliga ekonomiska ställning. Godtagandet av en sådan skyldighet skulle nämligen medföra att de företag som var minst anpassade till marknadsvillkoren gavs en oberättigad konkurrensfördel.

(se punkt 258)

21. Tribunalens obegränsade behörighet enligt artikel 31 i förordning nr 1/2003 med tillämpning av artikel 229 EG innebär, utöver en kontroll av påföljdens laglighet, vilken endast tillåter den att ogilla talan om ogiltigförklaring eller upphäva den ifrågasatta rättsakten, att den har behörighet att ersätta kommissionens bedömning med sin egen bedömning och följaktligen befogenhet att ändra den omtvistade rättsakten, även om den inte ogiltigförklaras, för att, exempelvis, med beaktande av samtliga faktiska omständigheter, ändra det bötesbelopp som påförts, när frågan om detta har väckts.

Tribunalens fastställande av böter är inte en exakt räkneoperation. Tribunalen är vidare inte bunden av kommissionens beräkningar eller av dess riktlinjer vid sin bedömning, när den avgör en talan i enlighet med sin obegränsade behörighet, utan måste göra en egen bedömning, med beaktande av samtliga omständigheter i målet.

(se punkterna 265 och 266)

22. De böter som åläggs till följd av åsidosättanden av artikel 81 EG, såsom de föreskrivs i artikel 23.2 i förordning nr 1/2003, har till syfte att bestraffa rättsstridiga handlingar från de berörda företagens sida och att avskräcka såväl dessa företag som andra ekonomiska aktörer från att i framtiden åsidosätta unionens konkurrensrätt. Således beror beaktandet av företagets storlek och totala resurser för att säkerställa att böterna får en tillräckligt avskräckande verkan på den påverkan på nämnda företag som eftersträvas – sanktionen ska inte vara försumbar med hänsyn till, bland annat, företagets finansiella styrka.

Enligt proportionalitetsprincipen krävs det att institutionerna i sitt handlande inte får gå utöver vad som är ändamålsenligt och nödvändigt för att uppnå de legitima mål som eftersträvas med bestämmelserna i fråga. När det finns flera ändamålsenliga åtgärder att välja mellan ska den åtgärd väljas som är minst ingripande och de vållade olägenheterna får inte vara orimliga i förhållande till de eftersträvade målen. Härav följer att bötesbeloppet måste stå i rimlig proportion till de eftersträvade målen, det vill säga i förhållande till iakttagandet av konkurrenslagstiftningen, och att det bötesbelopp som åläggs ett företag på grund av en konkurrensrättslig överträdelse ska vara proportionellt mot överträdelsen bedömd i sin helhet, med beaktande av bland annat hur allvarlig den varit.

(se punkterna 279 och 280)

TRIBUNALENS DOM (tredje avdelningen)

den 5 oktober 2011( )

”Konkurrens – Konkurrensbegränsande samverkan – Den italienska marknaden för köp och första beredning av råtobak – Beslut i vilket en överträdelse av artikel 81 EG konstateras – Fastställande av priser och uppdelning av marknaden – Deltagande i överträdelsen – Överträdelsens varaktighet – Böter – Förmildrande omständigheter – Övre gräns motsvarande 10 procent av omsättningen – Likabehandling – Tribunalens fulla prövningsrätt”

I mål T‑11/06,

Romana Tabacchi Srl, tidigare Romana Tabacchi SpA, Rom (Italien), företrätt av advokaterna M. Siragusa och G. C. Rizza,

sökande,

mot

Europeiska kommissionen, inledningsvis företrädd av É. Gippini Fournier och F. Amato, därefter av Gippini Fournier och V. Di Bucci, och slutligen av Gippini Fournier och L. Malferrari, samtliga i egenskap av ombud,

svarande,

angående en talan om delvis ogiltigförklaring av kommissionens beslut K(2005) 4012 slutlig av den 20 oktober 2005 om ett förfarande enligt artikel 81.1 [EG] (ärende COMP/C.38.281/B.2 – Råtobak – Italien) och om nedsättning av det bötesbelopp som sökanden ålagts genom nämnda beslut,

meddelar

TRIBUNALEN (tredje avdelningen),

sammansatt av J. Azizi, ordförande, samt domarna E. Cremona (referent) och S. Frimodt Nielsen,

justitiesekreterare: förste handläggaren J. Palacio González,

efter det skriftliga förfarandet och förhandlingen den 1 december 2010,

följande

Dom

Bakgrund till målet

1 Sökanden, Romana Tabacchi Srl, är ett italienskt bolag, nu i likvidation, vars huvudsakliga verksamhet är den första beredningen av råtobak. Vid tidpunkten för händelserna i målet var de enda aktieägarna makarna B, som tillsammans innehade – och fortfarande vid denna tidpunkt innehar – alla aktierna.

1. Det administrativa förfarandet

2 Den 15 januari 2002 skickade Europeiska gemenskapernas kommission med stöd av artikel 11 i rådets förordning nr 17 av den 6 februari 1962, första förordningen om tillämpning av [artiklarna 81 EG och 82 EG] (EGT 1962, 13, s. 204; svensk specialutgåva, område 8, volym 1, s. 8), en begäran om upplysningar angående den italienska marknaden för råtobak till de italienska beredningsföretagen och de italienska producenternas branschorganisationer, närmare bestämt till den italienska sammanslutningen av tobaksberedningsföretag (APTI, Associazione professionale trasformatori tabacchi italiani) och till det italienska förbundet för tobaksproducentsammanslutningar (Unitab, Unione italiana tabacco).

3 Den 19 februari 2002 mottog kommissionen en ansökan om immunitet mot böter från Deltafina SpA, ett italienskt beredningsföretag, medlem i APTI, med tillämpning av kommissionens meddelande om immunitet mot böter och nedsättning av böter i kartellärenden (EGT C 45, 2002, s. 3, nedan kallat meddelandet om samarbete). Den 6 mars 2002 beviljade kommissionen Deltafina en villkorad immunitet med tillämpning av punkt 15 i nämnda meddelande.

4 Den 4 april 2002 mottog kommissionen en ansökan om immunitet mot böter med stöd av punkt 8 i meddelandet om samarbete och, i andra hand, en ansökan om nedsättning av böter med stöd av punkterna 20–27 i nämnda meddelande från Dimon Italia Srl (dotterbolag till Dimon Inc., sedermera Mindo Srl) samt en ansökan om nedsättning av böter med stöd av samma bestämmelse från Transcatab SpA (dotterbolag till Standard Commercial Corp., nedan kallat SCC).

5 Den 18 och den 19 april 2002 genomförde kommissionen med stöd av artikel 14 i förordning nr 17 undersökningar i Dimon Italias och Transcatabs lokaler samt i Trestina Azienda Tabacchi SpA:s och Romana Tabacchi SpA:s lokaler.

6 Den 8 oktober 2002 informerade kommissionen Dimon Italia och Transcatab om att de hade varit det första respektive det andra företag som tillhandahållit bevismaterial enligt meddelandet om samarbete och att kommissionen därför hade för avsikt att efter det administrativa förfarandet bevilja dem en nedsättning av de böter som de skulle ha ålagts, till följd av överträdelser som eventuellt skulle ha fastställts.

7 Den 25 februari 2004 utfärdade kommissionen ett meddelande om invändningar som det riktade till tio företag och företagssammanslutningar, bland andra Deltafina, Dimon Italia, Transcatab och Romana Tabacchi (nedan kallade beredningsföretagen) och moderbolagen till vissa av dem, bland andra Dimon, Universal Corp., Dimon och SCC. Mottagarna av meddelandet om invändningar gavs tillgång till handlingarna i det administrativa förfarandet, varav en kopia på CD-ROM lämnades till dem av kommissionen, och inkom med skriftliga yttranden till svar på anmärkningarna i detta meddelande. Ett muntligt hörande ägde sedan rum den 22 juni 2004.

8 Kommissionen utfärdade den 21 december 2004 ett tillägg till meddelandet om invändningar av den 25 februari 2004, med anledning av vilket ytterligare ett muntligt hörande hölls den 1 mars 2005.

9 Efter samråd med rådgivande kommittén för kartell- och monopolfrågor och med beaktande av förhörsombudets slutrapport, antog kommissionen den 20 oktober 2005 beslut K(2005) 4012 slutlig av den 20 oktober 2005 om ett förfarande enligt artikel 81.1 [EG] (ärende COMP/C.38.281/B.2 − Råtobak –Italien) (nedan kallat det angripna beslutet). En sammanfattning av beslutet publicerades i Europeiska unionens officiella tidning den 13 februari 2006 (EUT L 353, s. 45).

2. Det angripna beslutet

10 Det angripna beslutet rör för det första en horisontell kartell som beredningsföretagen genomfört på den italienska marknaden för råtobak (skäl 1 i det angripna beslutet).

11 Kommissionen konstaterade i det angripna beslutet att beredningsföretagen, inom ramen för denna kartell, under perioden från år 1995 till början av år 2002 hade fastställt köpevillkoren för råtobak i Italien, beträffande såväl inköp direkt från producenterna som inköp från ”tredje förpackningsföretag”, bland annat genom fastställande av priser och uppdelning av marknaden (skäl 1 i det angripna beslutet).

12 Det angripna beslutet gäller vidare två andra överträdelser, åtskilda från den av beredningsföretagen genomförda kartellen, som ägde rum från början av år 1999 till slutet av år 2001 och som, för APTI, bestod i att fastställa priser enligt avtal som APTI, för sina medlemmars räkning, skulle förhandla fram, inför slutandet av branschavtal med Unitab och, för Unitab, att fastställa priser som den, för sina medlemmars räkning, skulle förhandla fram med APTI inför slutandet av dessa avtal.

13 I det angripna beslutet konstaterade kommissionen att beredningsföretagens handlanden utgör en enda, fortlöpande överträdelse av artikel 81.1 EG (se, bland annat, skälen 264–269 i det angripna beslutet).

14 I artikel 1.1 i det angripna beslutet fann kommissionen att beredningsföretagen samt Universal, Deltafinas moderbolag, och Alliance One International Inc. (nedan kallat Alliance One), i egenskap av bolag som bildats genom sammanslagningen av Dimon och SCC, skulle hållas ansvariga för kartellen. Kommissionen konstaterade även, i artikel 1.2 i det angripna beslutet, att APTI och Unitab hade åsidosatt artikel 81.1 EG genom att anta beslut om fastställande av priser som de skulle förhandla fram, för sina medlemmars räkning, inför slutandet av branschavtal.

15 I artikel 2 i det angripna beslutet ålade kommissionen de ovan i punkt 14 nämnda företagen samt APTI och Unitab böter (se punkt 42 nedan).

16 Kommissionen prövade i skälen 356–404 i det angripna beslutet frågan hur stora böter beslutets adressater skulle åläggas.

17 Bötesbeloppen fastställdes av kommissionen med hänsyn till hur allvarliga överträdelserna var och hur länge de pågått, det vill säga de två kriterier som uttryckligen anges i artikel 23.3 i rådets förordning (EG) nr 1/2003 av den 16 december 2002 om tillämpning av konkurrensreglerna i artiklarna 81 [EG] och 82 [EG] (EGT L 1, 2003, s. 1) och i artikel 15.2 i förordning nr 17 (skälen 356 och 357 i det angripna beslutet).

Böternas utgångsbelopp

Allvar

18 Kommissionen erinrade om att den för att bedöma hur allvarlig en överträdelse är ska beakta överträdelsens art, dess konkreta påverkan på marknaden när den är mätbar och den relevanta geografiska marknadens omfattning (skäl 365 i det angripna beslutet).

19 Vidare angav kommissionen att produktionen av råtobak i Italien motsvarade 38 procent av kvotproduktionen inom Europeiska unionen, vilket motsvarar 67,338 miljoner euro år 2001, det vill säga det sista helår som överträdelsen pågick (skäl 366 i det angripna beslutet).

20 Vad gäller överträdelsens art konstaterade kommissionen att den var mycket allvarlig, eftersom överträdelsen hade bestått av fastställande av inköpspris på råtobakssorter i Italien och av en fördelning av de inköpta kvantiteterna. Kommissionen tillade, med hänvisning till den del av det angripna beslutet som rör konkurrensbegränsningen (skäl 272 och följande skäl), att en kartell avseende inköp kunde snedvrida producenternas vilja att generera en viss avkastning och begränsa konkurrensen mellan beredningsföretagen i senare led. Kommissionen angav även att detta särskilt var fallet när den produkt som kartellen avsåg, i förevarande fall råtobak, utgjorde en betydande ”insatsvara” för de verksamheter som deltagarna utövade i senare led, i förevarande fall bearbetning av tobak och försäljning av bearbetad tobak (skälen 367 och 368 i det angripna beslutet).

21 I skäl 369 i det angripna beslutet drog kommissionen av ovannämnda överväganden slutsatsen att den överträdelse som beredningsföretagen begått skulle klassificeras som mycket allvarlig.

Differentiell behandling

22 Vidare prövade kommissionen, i skälen 370–376 i det angripna beslutet, frågan om ”specifik vikt” och om ”avskräckande”. Kommissionen angav i detta hänseende att ”varje företags specifika vikt och de sannolika konsekvenserna av dess rättsstridiga beteende” skulle beaktas vid fastställandet av bötesbeloppet (skäl 370 i det angripna beslutet).

23 Kommissionen ansåg således att böterna skulle fastställas i förhållande till varje aktuell parts ställning på marknaden (skäl 371 i det angripna beslutet).

24 Kommissionen ansåg i detta hänseende att utgångsbeloppet för de böter som Deltafina ålagt skulle vara högre, eftersom detta företag visade sig vara den största köparen, då dess marknadsandel var cirka 25 procent år 2001 (skäl 372 i det angripna beslutet).

25 Eftersom Transcatab, Dimon Italia och Romana Tabacchi hade mindre andelar av den aktuella marknaden, på cirka 9–11 procent år 2001, ansåg kommissionen att de ”skulle slås samman” och att utgångsbeloppet för böterna skulle vara lägre för dessa företag (skäl 373 i det angripna beslutet).

26 Kommissionen ansåg emellertid att ett utgångsbelopp som endast återspeglade ställningen på marknaden inte skulle få en tillräckligt avskräckande effekt på Deltafina, Dimon Italia (Mindo) och Transcatab, eftersom vart och ett av dem, trots sin relativt begränsade omsättning, tillhörde – eller, i Mindos fall, hade tillhört – multinationella koncerner med ett stort ekonomiskt och finansiellt inflytande, som var världens största tobakshandlare och som agerade på olika verksamhetsnivåer inom tobaksindustrin och på olika geografiska marknader (skäl 374 i det angripna beslutet).

27 För att göra böterna avskräckande ansåg kommissionen följaktligen att en multiplikator på 1,5, alltså en höjning med 50 procent, skulle tillämpas på det utgångsbelopp som fastställts för Deltafina, och att en multiplikator på 1,25, alltså en höjning med 25 procent, skulle tillämpas på det utgångsbelopp som fastställts för Dimon Italia (Mindo) och Transcatab (skäl 375 i det angripna beslutet).

28 Kommissionen fastställde således, i skäl 376 i det angripna beslutet, utgångsbelopp för böterna enligt följande:

– Deltafina: 37,5 miljoner euro.

– Transcatab: 12,5 miljoner euro.

– Dimon Italia (Mindo): 12,5 miljoner euro.

– Romana Tabacchi: 10 miljoner euro.

Böternas grundbelopp

29 I skälen 377 och 378 i det angripna beslutet företog kommissionen en prövning av frågan om överträdelsens varaktighet.

30 Kommissionen ansåg att den av beredningsföretagen genomförda kartellen hade tillkommit den 29 september 1995 och, enligt beredningsföretagens förklaringar, hade upphört att existera den 19 februari 2002. Vad specifikt avsåg Romana Tabacchi fann kommissionen att detta företag hade anslutit sig till kartellen i oktober 1997 och att det hade upphört att deltaga från den 5 november 1999 till den 29 maj 2001 och därefter åter deltagit från den 29 maj 2001 till den 19 februari 2002. Eftersom dess deltagande i överträdelsen endast hade varat i två år och åtta månader ansåg kommissionen att en höjning på 25 procent av utgångsbeloppet för de böter som det ålagts skulle tillämpas, medan en ökning på 60 procent tillämpades på utgångsbeloppen för de böter som ålagts de övriga beredningsföretagen.

31 Följaktligen fastställdes följande basbelopp för de böter som det angripna beslutets adressater ålagts:

– Deltafina: 60 miljoner euro.

– Transcatab: 20 miljoner euro.

– Dimon Italia (Mindo): 20 miljoner euro.

– Romana Tabacchi: 12,5 miljoner euro.

Förmildrande omständigheter

32 I skälen 380–398 i det angripna beslutet prövade kommissionen frågan huruvida det fanns förmildrande omständigheter som skulle beaktas.

33 Vad gäller Romana Tabacchi preciserade kommissionen, i skäl 380 i det angripna beslutet, att det ”inte hade deltagit i vissa aspekter av kartellen, (nämligen, i huvudsak, de som rörde direkta inköp från producenterna, från vilka det började köpa begränsade kvantiteter först år 2000)”. Vidare angav kommissionen att Romana Tabacchis marknadsandel år 1997, när det hade anslutit sig till kartellen, var liten. Slutligen preciserade kommissionen att ”Romana Tabacchis beteende ofta [hade] rubbat föremålet för kartellen i sådan utsträckning att de övriga deltagarna [hade] behövt diskutera tillsammans hur de skulle reagera på detta beteende”.

34 Mot bakgrund av dessa omständigheter beslutade kommissionen om en minskning av grundbeloppet för de böter som fastställts för Romana Tabacchi med 30 procent.

35 Vad gäller Dimons och Transcatabs situation, godtog kommissionen inget av deras argument i syfte att få förmildrande omständigheter beaktade (skälen 381–384).

36 Kommissionen beaktade slutligen Deltafinas särskilda situation och angav att de böter som ålagts detta företag skulle nedsättas med 50 procent med anledning av det av Deltafina erbjudna samarbetet (skälen 385–398 i det angripna beslutet).

37 Kommissionen fastställde bötesbeloppet till följd av beaktandet av de förmildrande omständigheterna enligt följande (skäl 399 i det angripna beslutet):

– Deltafina: 30 miljoner euro.

– Dimon Italia (Mindo): 20 miljoner euro.

– Transcatab: 20 miljoner euro.

– Romana Tabacchi: 8,75 miljoner euro.

Övre gräns för böterna enligt artikel 23.2 i förordning nr 1/2003

38 I skälen 400–404 i det angripna beslutet undersökte kommissionen huruvida de på detta sätt beräknade grundbeloppen för de olika adressaterna skulle anpassas för att de inte skulle överskrida den övre gräns på 10 procent av omsättningen som anges i artikel 23.2 i förordning nr 1/2003.

39 Kommissionen angav i detta hänseende att de böter som ålagts Romana Tabacchi inte fick överskrida 2,05 miljoner euro och att det inte var nödvändigt att minska de övriga bötesbeloppen med anledning av denna bestämmelse (skälen 402 och 403 i det angripna beslutet).

Tillämpning av meddelandet om samarbete

40 I skälen 405–500 i det angripna beslutet prövade kommissionen frågan om tillämpningen av meddelandet om samarbete i förevarande fall.

41 Efter att ha konstaterat att Dimon Italia och Transcatab hade uppfyllt de villkor som uppställts för ansökan om nedsättning av böterna fann kommissionen, mot bakgrund av det tillhandahållna bevismaterialet och deras samarbete under förfarandet, att dessa företag skulle beviljas den största möjliga nedsättningen inom de skalor som kommissionen hade angett med anledning av ansökan om nedsättning, närmare bestämt 50 respektive 30 procent (skälen 492–499 i det angripna beslutet). Däremot beviljades Deltafina inte någon immunitet eller nedsättning av böterna.

Slutligt bötesbelopp

42 I enlighet med artikel 23.2 i förordning nr 1/2003 fastställde kommissionen, i artikel 2 i det angripna beslutet, de slutliga bötesbeloppen för de företag och företagssammanslutningar som omfattas av det angripna beslutet enligt följande:

– Deltafina och Universal, solidariskt ansvariga: 30 miljoner euro.

– Dimon Italia (Mindo) och Alliance One: 10 miljoner euro, för vilket belopp Alliance One är fullt ansvarigt, medan Mindo endast är solidariskt ansvarig för 3,99 miljoner euro.

– Transcatab och Alliance One, solidariskt ansvariga: 14 miljoner euro.

– Romana Tabacchi: 2,05 miljoner euro.

– APTI: 1 000 euro.

– Unitab: 1 000 euro.

Förfarande och parternas yrkanden

43 Romana Tabacchi har i ansökan som inkom till förstainstansrättens kansli den 19 januari 2006 väckt förevarande talan.

44 Genom särskild handling som inkom till förstainstansrättens kansli samma dag (mål T-11/06 R) ingav sökanden, på grundval av artikel 242 EG och artikel 104 i tribunalens rättegångsregler, en ansökan om interimistiskt beslut om dels uppskov med verkställigheten av det angripna beslutet, dels undantag för Romana Tabacchi från skyldigheten att ställa en bankgaranti för betalningen av böterna som villkor för att undvika omedelbar indrivning av böterna.

45 Genom beslut meddelat av förstainstansrättens ordförande den 13 juli 2006 i mål T-11/06 R, Romana Tabacchi mot kommissionen, REG 2006, s. II-2491, beviljades Romana Tabacchi uppskov med sin skyldighet att ställa en bankgaranti till förmån för kommissionen för att undvika omedelbar indrivning av de böter som företaget ålagts genom artikel 2 i det angripna beslutet, på vissa villkor, och förordnades att beslut om rättegångskostnader skulle meddelas senare.

46 Mot bakgrund av referentens rapport beslutade förstainstansrätten (tredje avdelningen) att inleda det muntliga förfarandet och att inom ramen för sådana processledande åtgärder som föreskrivs i artikel 64 i rättegångsreglerna ge parterna tillfälle att inge handlingar. Parterna efterkom denna anmodan inom utsatt tid.

47 Parterna utvecklade sin talan och svarade på tribunalens frågor vid förhandlingen den 1 december 2010.

48 Genom skrivelser av den 7 och den 10 december 2010, svarade Romana Tabacchi och kommissionen på en åtgärd för processledning som beslutades vid förhandlingen och ingav handlingar.

49 Den 19 januari 2011 ingav kommissionen, på tribunalens begäran, ytterligare handlingar.

50 Den 8 februari 2011 inlämnade Romana Tabacchi sina synpunkter på dessa handlingar.

51 Romana Tabacchi har yrkat att tribunalen ska

– delvis ogiltigförklara det angripna beslutet, i den del det avser beräkningen av de böter som företaget ålagts,

– påtagligt sätta ned det bötesbelopp som det ålagts,

– vidta de ytterligare åtgärder, inbegripet åtgärder för bevisupptagning, som tribunalen anser att en god rättskipning kräver,

– förplikta kommissionen att ersätta rättegångskostnaderna.

52 Kommissionen har yrkat att tribunalen ska

– ogilla talan,

– förplikta motparten att ersätta rättegångskostnaderna.

Rättslig bedömning

53 Till stöd för sin talan har sökanden åberopat fem grunder. Den första grunden avser avsaknad av undersökning, avsaknad av motivering eller ologisk motivering och åsidosättande av principerna om likabehandling och proportionalitet, avseende underlåtelse från kommissionens sida att, vid beräkningen av utgångsbeloppet för böterna, beakta att kartellen inte har haft någon konkret påverkan på marknaden. Den andra grunden gäller ologisk motivering och åsidosättande av likabehandlingsprincipen vid graderingen av utgångsbeloppet för böterna i syfte att göra dem proportionerliga till Romana Tabacchis specifika vikt. Den tredje grunden avser en avsaknad av motivering och avsaknad av undersökning samt åsidosättande av bevisbördan, beträffande varaktigheten av Romana Tabacchis deltagande i överträdelsen. Den fjärde grunden avser en otillräcklig nedsättning av bötesbeloppet med hänsyn till den ”rubbande” roll som Romana Tabacchi spelat och att andra förmildrande omständigheter inte beaktats. Den femte grunden avser böternas orättvisa och oproportionerliga karaktär, mot bakgrund av Romana Tabacchis ägarstruktur och reella bidragsförmåga i ett visst socialt sammanhang.

54 Tribunalen ska inledningsvis pröva den första grunden, sedan den tredje grunden och slutligen den andra, den fjärde och den femte grunden.

1. Ansökan om vittnesbevisning

55 När det gäller prövningen av de förklaringar som Romana Tabacchi har bilagt till sin ansökan, som bevismedel, ska det för det första påpekas att rättegångsreglerna inte utgör hinder för att parterna inger sådana förklaringar. Det är emellertid tribunalen som ska bedöma deras värde och denna kan, om de omständigheter som beskrivs i dessa är av väsentlig betydelse för tvistens avgörande, som en åtgärd för bevisupptagning förordna om att upphovsmannen till en sådan handling ska höras (se, för ett liknande resonemang, förstainstansrättens dom av den 12 december 2007 i de förenade målen T-101/05 och T-111/05, BASF och UCB mot kommissionen, REG 2007, s. II-4949, punkt 97). Med beaktande av parternas skrivelser, de handlingar som ingetts i målet och av vad som framkommit vid förhandlingen anser sig tribunalen emellertid i förevarande fall ha tillräckliga upplysningar för att kunna avgöra målet (se, för ett liknande resonemang, tribunalens dom av den 16 november 2006 i mål T-120/04, Peróxidos Orgánicos mot kommissionen, REG 2006, s. II-4441, punkt 80).

56 Följaktligen ska sökandens ansökan om åtgärder för bevisupptagning avslås.

2. Den första grunden, avseende avsaknad av utredning, avsaknad av motivering eller ologisk motivering samt åsidosättande av principerna om likabehandling och proportionalitet, beträffande underlåtelse från kommissionens sida att beakta att kartellen inte har haft någon konkret påverkan på marknaden

Parternas argument

57 Genom den första grunden har sökanden för det första gjort gällande att kommissionen, vid beräkningen av utgångsbeloppet för böterna, borde ha beaktat ”avsaknaden av konkret påverkan av kartellen på marknaden”. I synnerhet drog inte kommissionen några slutsatser vare sig av påpekandena i det angripna beslutet (skälen 97 och 98 i det angripna beslutet), enligt vilka de priser som betalades till producenterna för råtobak hade ökat i Italien i mycket större utsträckning än i genomsnittet inom gemenskapen, eller av den omständigheten att deltagarna i kartellen, eftersom de inte representerade mer än 55 procent av marknaden, oundvikligen var utsatta för ett högt konkurrenstryck från de beredningsföretag som inte hade anslutit sig till avtalet.

58 Enligt Romana Tabacchi har kommissionen, enligt sin beslutspraxis som bekräftats i rättspraxis, skyldighet att särskilja de karteller som har en betydande konkret påverkan från dem som inte har några verkningar eller vars verkningar är begränsade. Kommissionen har således en ”positiv skyldighet” att mäta kartellens faktiska påverkan på marknaden när den fastställer överträdelsens allvar för att fastställa böternas utgångsbelopp. Skyldigheten att beakta ”[överträdelsens] konkreta påverkan på marknaden när den är mätbar” följer uttryckligen av lydelsen i riktlinjerna för beräkning av böter som döms ut enligt artikel 15.2 i förordning nr 17 och artikel 65.5 i EKSG-fördraget (EGT C 9, 1998, s. 3) (nedan kallade riktlinjerna), vilka kommissionen inte kan göra avsteg från.

59 Kommissionen ska vid bedömningen av en överträdelses faktiska påverkan på marknaden särskilt jämföra med den konkurrenssituation som normalt skulle ha förelegat om överträdelsen inte hade begåtts. Kommissionen ska således för det första, när det gäller priskarteller, pröva huruvida avtalen faktiskt gjort det möjligt för de inblandade företagen att uppnå en högre prisnivå på transaktioner än den som skulle ha gällt om kartellen inte existerat. För det andra ska kommissionen vid sin bedömning beakta alla objektiva villkor på den berörda marknaden, mot bakgrund av det ekonomiska sammanhanget. Att uppskatta en kartells påverkan på priserna är för övrigt inte omöjligt och kommissionen kan utföra en sådan bedömning, såsom dess beslutspraxis på området kontroll av företagskoncentrationer visar.

60 Enligt Romana Tabacchi står en schematisk och mekanisk beräkning av böterna utan beaktande av överträdelsens konkreta verkningar på marknaden även i strid med principerna om likabehandling och proportionalitet. Den förstnämnda principen medför en skyldighet för kommissionen att särskilja böterna utifrån kartellernas konkreta påverkan på marknaden och anpassa dem från fall till fall. Den andra principen medför en skyldighet att, vid beräkningen av böterna, tillse att de är rimliga i förhållande till det rättsstridiga beteendets reella påverkan och, i synnerhet, till den skada som de orsakat kunderna och slutkonsumenterna, vilket enligt Romana Tabacchi inte var fallet med kommissionens beslut. Nivån av en sådan skada utgör nämligen det första särskiljande kriteriet mellan kartellerna. Böter som åläggs för en kartell som inte har någon betydande verkan på marknaden och som inte medför skada för det deltagande företagets kunder och för konsumenterna bör motsvara en miniminivå på skalan för böter, inbegripet för ”mycket allvarliga” överträdelser.

61 Romana Tabacchi har vidare bestritt kommissionens argument att det belopp på 20 miljoner euro som nämns i punkt 1 A i riktlinjerna motsvarar minimibeloppet för de grundböter som i princip är tillämpligt på det företag som har den mest betydande ställningen på den marknad som berörs av överträdelsen och inte på samtliga företag som deltagit i kartellen. Dessutom gjorde kommissionen, i det ärende som ledde fram till beslut K(2004) 4030 slutlig av den 20 oktober 2004 om ett förfarande enligt artikel 81.1 [EG] (ärende COMP/C.38.238/B.2 – Råtobak – Spanien), vilket ärende visar uppenbara likheter med ärendet i förevarande mål, undantag från minimibeloppet på 20 miljoner euro.

62 Vidare har den formella karakteriseringen grundad på uppdelningen ”allvarlig/mycket allvarlig” inte den relevans som kommissionen tillmätte den, när föremålet för sökandens invändningar är slutresultatet av kommissionens beräkning med stöd av sina riktlinjer. I övrigt framgår det av rättspraxis att även en priskartell kan betecknas som ”allvarlig” i stället för ”mycket allvarlig”, när effekterna på marknaden är begränsade. Slutligen skulle kommissionen, för att på rätt sätt beakta överträdelsens begränsade påverkan på marknaden, också kunna sätta ned det belopp som fastställts med hänsyn till allvaret i förhållande till det minimibelopp som normalt tillämpas vid fall av ”mycket allvarlig” överträdelse.

63 Utgångsbeloppet för de böter som Romana Tabacchi ålagts borde således, eftersom det saknas bevis avseende kartellens konkreta påverkan på marknaden, ha fastställts på den lägsta nivån på skalan för lämpliga böter avseende karteller.

64 Kommissionen anser att talan inte kan bifallas på denna grund.

Tribunalens bedömning

65 Romana Tabacchi har inom ramen för den första grunden anfört flera invändningar, vilka alla avser att kommissionen vid bestämmandet av utgångsbeloppet för böterna har underlåtit att beakta den omständigheten att kartellen inte har haft någon konkret påverkan på marknaden.

66 Tribunalen anser att det innan den prövar Romana Tabacchis invändningar är nödvändigt att erinra om de allmänna principer som rör fastställandet av bötesbeloppet avseende karteller som strider mot artikel 81 EG och, i synnerhet, bedömningen av överträdelsens allvar.

Allmänna överväganden

67 I artikel 81.1 a och b EG förklaras uttryckligen att alla avtal som innebär att inköps- eller försäljningspriser eller andra affärsvillkor direkt eller indirekt fastställs eller att produktion eller marknader begränsas eller kontrolleras är oförenliga med den gemensamma marknaden. Överträdelser av detta slag, särskilt när det är fråga om horisontell samverkan, klassificeras i rättspraxis som särskilt allvarliga, eftersom de har en direkt påverkan på de väsentliga parametrarna för konkurrensen på den relevanta marknaden (förstainstansrättens dom av den 11 mars 1999 i mål T‑141/94, Thyssen Stahl mot kommissionen, REG 1999, s. II‑347, punkt 675), eller uppenbara överträdelser av konkurrensreglerna (förstainstansrättens dom av den 6 april 1995 i mål T-148/89, Tréfilunion mot kommissionen, punkt 109, och av den 14 maj 1998 i mål T‑311/94, BPB de Eendracht mot kommissionen, REG 1998, s. II‑1129, punkt 303).

68 Enligt artikel 23.3 i förordning nr 1/2003 ska, när bötesbeloppet som ska åläggas för ett åsidosättande av artikel 81.1 EG fastställs, hänsyn tas både till hur allvarlig överträdelsen är och hur länge den pågått.

69 Bedömningen av hur allvarliga överträdelserna är ska göras med hänsyn till ett stort antal omständigheter, såsom de särskilda omständigheterna i ärendet, dess sammanhang och böternas avskräckande verkan, utan att det har fastställts någon tvingande eller uttömmande förteckning över de kriterier som måste tas i beaktande (domstolens dom av den 28 juni 2005 i de förenade målen C‑189/02 P, C‑202/02 P, C‑205/02 P–C‑208/02 P och C‑213/02 P, Dansk Rørindustri m.fl. mot kommissionen, REG 2005, s. I‑5425, punkt 241, dom av den 3 september 2009 i mål C-534/07, Prym och Prym Consumer mot kommissionen, REG 2009, s. I-7415, punkt 54, och dom av den 24 september 2009 i de förenade målen C-125/07 P, C-133/07 P, C-135/07 P och C-137/07 P, Erste Group Bank m.fl. mot kommissionen, REG 2009, s. I-8681, punkt 91).

70 Kommissionen har antagit riktlinjer i syfte att göra det möjligt att säkerställa öppenheten och objektiviteten i sina beslut om fastställande av böter för överträdelser av konkurrensreglerna (första stycket i riktlinjerna).

71 Riktlinjerna är ett verktyg som, med bibehållen respekt för rättsregler av högre valör, är ägnat att precisera de kriterier som kommissionen anser ska beaktas inom ramen för dess handlingsfrihet vid fastställandet av böter enligt artikel 23.2 i förordning nr 1/2003. Även om riktlinjerna inte utgör den rättsliga grunden för ett beslut om påförande av böter, vilket grundas på förordning nr 1/2003, bestäms genom dessa riktlinjer ändå på ett allmänt och abstrakt sätt den metod som kommissionen har att tillämpa vid fastställandet av storleken på de böter som ska påföras genom detta beslut. De säkerställer således företagens rättssäkerhet (domen i det ovan i punkt 69 nämnda målet Dansk Rørindustri m.fl. mot kommissionen, punkterna 209–213, och förstainstansrättens dom av den 14 december 2006 i de förenade målen T‑259/02–T-264/02 och T‑271/02, Raiffeisen Zentralbank Österreich m.fl. mot kommissionen, REG 2006, s. II‑5169, punkterna 219 och 223).

72 Även om riktlinjerna således inte kan betraktas som rättsregler som administrationen under alla omständigheter är skyldig att iaktta, utgör de likväl vägledande förhållningsregler för den praxis som ska följas och från vilka administrationen, i ett enskilt fall, inte kan avvika utan att ange skäl (se, för ett liknande resonemang, domstolens dom i det ovan i punkt 69 nämnda målet Dansk Rørindustri m.fl. mot kommissionen, punkterna 209 och 210, och av den 18 maj 2006 i mål C‑397/03 P, Archer Daniels Midland och Archer Daniels Midland Ingredients mot kommissionen, REG 2006, s. I‑4429, punkt 91).

73 Den självbegränsning av kommissionens utrymme för skönsmässig bedömning som antagandet av riktlinjerna innebär hindrar dock inte att kommissionen har behållit ett betydande utrymme för skönsmässig bedömning (se, för ett liknande resonemang, förstainstansrättens dom av den 8 juli 2004 i mål T‑44/00, Mannesmannröhren-Werke mot kommissionen, REG 2004, s. II‑2233, punkterna 246, 274 och 275). Det förhållandet att kommissionen genom riktlinjerna har preciserat hur den avser att genomföra bedömningen av överträdelsens allvar utgör nämligen inte hinder mot en helhetsbedömning av denna utifrån samtliga relevanta omständigheter i ärendet, inkluderande sådana omständigheter som inte uttryckligen nämnts i riktlinjerna (se domen i det ovan i punkt 71 nämnda målet Raiffeisen Zentralbank Österreich m.fl. mot kommissionen, punkt 237).

74 Enligt den metod som anges i riktlinjerna ska kommissionen, vid beräkningen av de bötesbelopp som de berörda företagen ska åläggas, som utgångspunkt ta ett belopp som fastställs med hänsyn till överträdelsens ”inneboende” allvar. Vid bedömningen av överträdelsens allvar ska man beakta överträdelsens art, dess konkreta påverkan på marknaden, om den är mätbar, och omfattningen av den relevanta geografiska marknaden (punkt 1 A första stycket i riktlinjerna).

75 Överträdelserna är indelade i tre kategorier, nämligen ”mindre allvarliga överträdelser” för vilka möjliga bötesbelopp kan variera mellan 1 000 och 1 miljon euro, ”allvarliga överträdelser” för vilka möjliga bötesbelopp kan variera mellan 1 miljon och 20 miljoner euro och ”mycket allvarliga överträdelser” för vilka det möjliga bötesbeloppet kan överstiga 20 miljoner euro (punkt 1 A andra stycket, första till tredje strecksatserna, i riktlinjerna). När det gäller mycket allvarliga överträdelser har kommissionen preciserat att det i huvudsak är fråga om horisontella begränsningar såsom ”priskarteller” och karteller för uppdelning av marknader eller andra förfaranden som hindrar den inre marknadens funktion, såsom till exempel förfaranden som syftar till att avskärma de nationella marknaderna eller missbruk av dominerande ställning av företag med monopolliknande ställning (punkt 1 A andra stycket tredje strecksatsen i riktlinjerna).

76 Tribunalen påpekar i övrigt att de tre aspekter av bedömningen av överträdelsens allvar som omnämns i punkt 74 ovan inte har samma vikt inom ramen för den totala prövningen. Överträdelsens art spelar en avgörande roll, bland annat för att karaktärisera överträdelser som ”mycket allvarliga” (domen i det ovan i punkt 69 nämnda målet Erste Group Bank m.fl. mot kommissionen, punkt 101, och tribunalens dom av den 28 april 2010 i de förenade målen T‑456/05 och T‑457/05, Gütermann och Zwicky mot kommissionen, REU 2010, s. II‑0000, punkt 137).

77 Däremot utgör varken den konkreta påverkan på marknaden eller omfattningen av den relevanta geografiska marknaden omständigheter som är nödvändiga för att överträdelsen ska kunna kvalificeras som mycket allvarlig när det gäller horisontella karteller vilka, såsom i förevarande fall, rör fastställandet av priser. Dessa båda kriterier är visserligen faktorer som ska beaktas vid bedömningen av överträdelsens allvar, men de är bara två av ett flertal kriterier som ska beaktas vid en helhetsbedömning av överträdelsens allvar (se, för ett liknande resonemang, domen i det ovan i punkt 69 nämnda målet Prym och Prym Consumer mot kommissionen, punkterna 74 och 81, och förstainstansrättens dom i det ovan i punkt 71 nämnda målet Raiffeisen Zentralbank Österreich m.fl. mot kommissionen, punkterna 240 och 311, och av den 8 oktober 2008 i mål T‑73/04, Carbone-Lorraine mot kommissionen, REG 2008, s. II‑2661, punkt 91).

78 Enligt numera fast rättspraxis framgår det således också av riktlinjerna, vad gäller överenskommelser om horisontell samverkan avseende i synnerhet, såsom i förevarande fall, priser, att dessa överenskommelser kan betecknas som ”mycket allvarliga” på grundval endast av överträdelsernas art, utan att kommissionen är skyldig att visa att överträdelsen haft en konkret påverkan på marknaden (domen i det ovan i punkt 69 nämnda målet Prym och Prym Consumer mot kommissionen, punkt 75; se även, för ett liknande resonemang, förstainstansrättens dom av den 27 juli 2005 i de förenade målen T‑49/02–T‑51/02, Brasserie nationale m.fl. mot kommissionen, REG 2005, s. II‑3033, punkt 178, och dom av den 25 oktober 2005 i mål T‑38/02, Groupe Danone mot kommissionen, REG 2005, s. II‑4407, punkt 150).

79 Denna slutsats stöds av den omständigheten att påverkan på marknaden uttryckligen nämns i beskrivningen av de allvarliga överträdelserna, medan det i beskrivningen av mycket allvarliga åsidosättanden inte uppställs något krav på konkret påverkan på marknaden (domen i det ovan i punkt 146 nämnda målet Gütermann och Zwicky mot kommissionen, punkt 137; se även, för ett liknande resonemang, domen i det ovan i punkt 148 nämnda målet Brasserie nationale m.fl. mot kommissionen, punkt 178).

80 Det är således mot bakgrund av dessa i rättspraxis fastslagna principer som Romana Tabacchis olika invändningar ska prövas.

Huruvida kommissionen har underlåtit att beakta kartellens konkreta påverkan på marknaden vid fastställandet av böterna

81 Romana Tabacchi har inledningsvis klandrat kommissionen för att inte ha beaktat kartellens konkreta påverkan på marknaden vid beräkningen av böternas utgångsbelopp.

82 Det ska emellertid för det första påpekas att det i detta fall framgår av det angripna beslutet att kommissionen har fastställt bötesbeloppet för beslutets olika mottagare på grundval av den allmänna metod som anges i riktlinjerna, även om den inte uttryckligen har nämnt dessa riktlinjer i beslutet.

83 När det specifikt gäller överträdelsens art ska det konstateras att den aktuella kartellen bland annat hade till föremål en gemensam fastställelse av de priser som beredningsföretagen skulle betala för råtobak samt fördelning av leverantörer och kvantiteter av råtobak. Sådana förfaranden utgör horisontella begränsningar av typen ”priskartell” i den mening som avses i riktlinjerna och är följaktligen ”mycket allvarliga” till sin natur. Som det erinrats om i punkt 67 ovan, klassificeras samverkan av detta slag, särskilt när det är fråga om horisontell samverkan, i rättspraxis som uppenbara överträdelser av konkurrensreglerna eller som särskilt allvarliga överträdelser, eftersom de har en direkt påverkan på de väsentliga parametrarna för konkurrensen på den relevanta marknaden.

84 Härav följer att kommissionen i förevarande fall med rätta kunde beteckna kartellen som en mycket allvarlig överträdelse med hänsyn till överträdelsens art, oberoende av dess konkreta påverkan på marknaden (se den rättspraxis som nämns i punkterna 76 och 77 ovan, särskilt domen i det ovan i punkt 69 nämnda målet Erste Group Bank m.fl. mot kommissionen, punkt 103).

85 Romana Tabacchi påstod dock vid förhandlingen att det, tvärtemot vad det hade gjort gällande i sina skrivelser, inte bestred själva beteckningen av överträdelsen som mycket allvarlig. Det preciserade omfattningen av sin invändning enligt följande. I huvudsak gjorde Romana Tabacchi gällande att den gräns på 20 miljoner euro som föreskrivs i riktlinjerna för allvarliga överträdelser var tillämplig på värdet för den totala sanktionsåtgärden för samtliga de företag som deltagit i kartellen. Eftersom kommissionen i förevarande fall fastställde ett totalt utgångsbelopp på 55 miljoner euro för samtliga de företag som deltagit i kartellen, överskred den nämnda gräns. Därför hade kommissionen en skyldighet att beakta den omständigheten att överträdelsen inte hade haft någon verkan på marknaden och ange skälet till varför den överskridit denna gräns.

86 I detta hänseende ska det för det första påpekas att Romana Tabacchis argument grundar sig på en felaktig premiss. Det framgår nämligen av rättspraxis att det lägsta utgångsbelopp på 20 miljoner euro som fastställs i riktlinjerna beträffande mycket allvarliga överträdelser avser ett enda företag och inte samtliga de företag som begått överträdelsen (se, för ett liknande resonemang, domen i det ovan i punkt 69 nämnda målet Dansk Rørindustri m.fl. mot kommissionen, punkterna 306 och 311, i det ovan i punkt 69 nämnda målet Prym och Prym Consumer mot kommissionen, punkt 81, och förstainstansrättens dom av den 8 oktober 2008 i mål T-69/04, Schunk och Schunk Kohlenstoff-Technik mot kommissionen, REG 2008, s. II-2567, punkt 187, och av den 30 april 2009 i mål T-13/03, Nintendo och Nintendo of Europe mot kommissionen, REG 2009, s. II-947, punkt 44).

87 För övrigt bekräftas slutsatsen att de ”möjliga belopp” som nämns i riktlinjerna avser böter som är tillämpliga på ett enda företag, och inte summan av böter tillämpliga på samtliga de företag som deltagit i kartellen, av en systematisk tolkning av texten i riktlinjerna. Uttrycket ”grundbelopp” används i dessa systematiskt såsom tillämpligt på böter som ska åläggas ett enda företag och inte samtliga medlemmar i kartellen. Detta framgår, bland annat, av andra stycket i riktlinjerna, enligt vilket den nya metoden bygger på fastställandet av ett grundbelopp som kan ökas eller minskas för att beakta försvårande respektive förmildrande omständigheter. Dessa omständigheter tillämpas emellertid med avseende på varje enskilt företag och inte på samtliga medlemmar i kartellen, varför uttrycket ”grundbelopp” endast kan avse böter tillämpliga på ett enskilt företag. Sjätte stycket i punkt 1 A i riktlinjerna bekräftar även, eftersom det i detta föreskrivs att ”[o]m en överträdelse begås av flera företag … kan det vara nödvändigt att i vissa fall variera de belopp som fastställs inom var och en av de [i riktlinjerna] angivna kategorierna”, att det är de bötesbelopp som varje företag som deltagit i överträdelsen ålagts som avses och inte summan av dessa belopp. Slutligen har kommissionen gjort en riktig bedömning när den anfört att om den i punkt 1 A i riktlinjerna, såsom Romana Tabacchi har påstått, hade avsett det totala minimibeloppet för de böter som var tillämpliga på samtliga företag, skulle den ha förtydligat detta resonemang genom att använda ett klart uttryck såsom ”minimibeloppet för böter tillämpliga på samtliga företag”.

88 Det ska således konstateras att kommissionen i förevarande fall fastställde utgångsbeloppet för de böter som Romana Tabacchi skulle åläggas till 10 miljoner euro, vilket motsvarar ett belopp långt under den gräns på 20 miljoner euro som föreskrivs i riktlinjerna.

89 I detta hänseende underkänner tribunalen Romana Tabacchis argument att kommissionen inte förklarade skälet till varför utgångsbeloppen i det ärende som ledde fram till beslut K(2004) 4030 slutlig var väsentligt lägre än det ovannämnda beloppet på 20 miljoner euro. Såsom har angetts i rättspraxis utgör nämligen inte det belopp på 20 miljoner euro som föreskrivs i punkt 1 A tredje strecksatsen andra stycket i riktlinjerna för mycket allvarliga överträdelser en lägsta gräns under vilken det inte är möjligt att fastställa böterna (se, för ett liknande resonemang, domen i det ovan i punkt 69 nämnda målet Prym och Prym Consumer mot kommissionen, punkt 97; se även förstainstansrättens dom av den 29 november 2005 i mål T-52/02, SNCZ mot kommissionen, REG 2005, s. II-5005, punkt 42).

90 Vidare ska det, vad specifikt avser bedömningen av den konkreta påverkan på marknaden vid fastställandet av bötesbeloppet, erinras om att kommissionen därvid ska beakta överträdelsernas varaktighet och alla faktorer som kan påverka bedömningen av hur allvarliga överträdelserna har varit, såsom de enskilda företagens beteende och roll vid genomförandet av de samordnade förfarandena, den vinst företagen kunnat göra genom dessa förfaranden, deras storlek och värdet på de ifrågavarande varorna samt den risk som överträdelser av detta slag innebär för genomförandet av unionens mål (se, för ett liknande resonemang, domstolens dom av den 7 juni 1983 i de förenade målen 100/80–103/80, Musique Diffusion française m.fl. mot kommissionen, REG 1983, s. 1825, punkt 129, svensk specialutgåva, volym 7, s. 133, och domen i det ovan i punkt 69 nämnda målet Dansk Rørindustri m.fl. mot kommissionen, punkt 242). Härav följer att verkan av ett konkurrensbegränsande förfarande inte i sig är ett avgörande kriterium vid bedömningen av om bötesbeloppet är skäligt. I synnerhet kan omständigheter som rör avsikten vara viktigare än nämnda påverkan, framför allt när det rör sig om överträdelser som i sig är allvarliga, såsom uppdelning av marknaden, vilket är en av överträdelserna i förevarande fall (se, för ett liknande resonemang, domstolens dom av den 2 oktober 2003 i mål C‑194/99 P, Thyssen Stahl mot kommissionen, REG 2003, s. I-10821, punkt 118, domen i det ovan i punkt 69 nämnda målet Prym och Prym Consumer mot kommissionen, punkt 96, och av den 12 november 2009 i mål C-554/08 P, Carbone-Lorraine mot kommissionen, ej publicerad i rättsfallssamlingen, punkt 44).

91 I förevarande fall visar bedömningen i den del av det angripna beslutet som avser de påtalade faktiska omständigheterna att beredningsföretagen medvetet hade genomfört de konkurrensbegränsande handlingar för vilka sanktionsåtgärder beslutats (se exempelvis skälen 124, 132, 133 och 141 i det angripna beslutet). Detta övervägande bekräftas för övrigt av den omständigheten att kartellen hade varit hemlig, såsom framgår av skälen 363 och 473 i det angripna beslutet.

92 Dessutom hade beredningsföretagen, enligt det angripna beslutet, vid flera tillfällen kommit överens om åtgärder i syfte att faktiskt verkställa kartellen, såsom ömsesidiga översändelser av fakturor från deras respektive leverantörer (skälen 122 och 129 i det angripna beslutet), en samrådsskyldighet i händelse av inköp utanför avtalen (skäl 139 i det angripna beslutet), och skyldighet till kontroll av de anställda i syfte att undvika initiativ från dem utan nödvändig koordinering (skäl 140 i det angripna beslutet). Det framgår i detta hänseende av skäl 383 i det angripna beslutet att kommissionen fastställde att kartellen hade genomförts.

93 Förevarande fall präglas således av att det inte bara förelåg en mycket allvarlig överträdelse av konkurrensreglerna, utan även omständigheter som rör avsiktsaspekten, såsom dem som nämns i punkterna 91 och 92 ovan.

94 Vidare följer av skäl 376 i det angripna beslutet att utgångsbeloppet för de böter som sökanden ålades var klart lägre än det belopp som kommissionen enligt riktlinjerna hade haft möjlighet att fastställa för mycket allvarliga överträdelser.

95 Under dessa omständigheter kan Romana Tabacchi inte med framgång göra gällande att kommissionen gjorde en felaktig bedömning vid fastställandet av de böter som Romana Tabacchi ålades, genom att inte beakta den påstådda avsaknaden av påverkan på marknaden, ens om den var mätbar.

96 I övrigt ska det konstateras att kommissionen vid fastställandet av utgångsbeloppet för böterna beaktade de sannolika effekterna av varje berört företags rättsstridiga beteende. Det framgår nämligen av skäl 370 i det angripna beslutet att kommissionen ansåg det vara lämpligt att fastställa böterna i förhållande till varje berört företags ställning på marknaden för att, utöver dess specifika vikt, beakta de sannolika konsekvenserna av varje företags rättsstridiga beteende.

97 Det framgår emellertid av rättspraxis att marknadsandelen för vart och ett av de berörda företag på den marknad som omfattats av ett konkurrensbegränsande förfarande utgör ett objektivt kriterium som möjliggör en rimlig uppskattning av deras respektive ansvar, vad gäller hur skadligt detta förfarande kan vara för den normala konkurrensen, även om det inte finns något bevis på att överträdelsen har haft en konkret påverkan på marknaden (se, för ett liknande resonemang, förstainstansrättens dom av den 29 april 2004 i de förenade målen T‑236/01, T‑239/01, T‑244/01–T‑246/01, T‑251/01 och T‑252/01, Tokai Carbon m.fl. mot kommissionen, REG 2004, s. II‑1181, punkterna 196–198). Vid bestämmandet av bötesbeloppet är således de marknadsandelar som innehas av ett företag enligt rättspraxis relevanta för att fastställa det inflytande som företaget har kunnat utöva på marknaden (domstolens dom av den 17 december 1998 i mål C-185/95 P, Baustahlgewebe mot kommissionen, REG 1998, s. I-8417, punkt 139, och domen i det ovan i punkt 69 nämnda målet Prym och Prym Consumer mot kommissionen, punkt 62).

98 Kommissionen använde i förevarande fall, i enlighet med dessa principer, när den fastställde utgångsbeloppet för böterna i förhållande till varje kartelldeltagares marknadsandelar, ett enligt rättspraxis relevant kriterium för att bedöma vilket inflytande Romana Tabacchis beteende kunde ha haft på marknaden.

99 Dessutom framgår av rättspraxis, när det gäller de uppgifter som nämns i det angripna beslutet och som enligt Romana Tabacchi visar att kartellen inte haft någon påverkan på marknaden, att den avgörande frågan vid bedömningen av en överträdelses allvar är huruvida kartellens medlemmar gjort allt i sin makt för att ge sina avsikter en konkret verkan. Vad som därefter sker, i fråga om det pris som marknaden faktiskt bestämmer, kan påverkas av andra faktorer utanför medlemmarnas kontroll. Kartellens medlemmar ska inte kunna åberopa det förhållandet att externa faktorer motverkat deras egna ansträngningar som grund för en nedsättning av böterna (se domen i det ovan i punkt 71 nämnda målet Raiffeisen Zentralbank Österreich m.fl. mot kommissionen, punkt 287, och domen i det ovan i punkt 76 nämnda målet Gütermann och Zwicky mot kommissionen, punkt 130 och där angiven rättspraxis).

100 Eftersom kartellmedlemmarna således i förevarande fall vidtagit åtgärder för att ge sina konkurrensbegränsande mål en konkret verkan (se punkterna 91 och 92 ovan), kan inte en prisutveckling på marknaden såsom den ökning av tobakspriserna som Romana Tabacchi har åberopat i sig motivera en nedsättning av böterna. Det kan nämligen inte uteslutas att ökningen av priserna, om inte kartellen förekommit, skulle ha varit större än den ovannämnda ökningen.

101 Slutligen räcker det, när det gäller argumentet att kartellens verksamhet och stabilitet ofta rubbats av Romana Tabacchi, vilket enligt detta företag skulle styrka hypotesen att överträdelsen inte medfört några verkningar på marknaden, att påpeka att kommissionen beaktade Romana Tabacchis ”rubbande” beteende i förhållande till kartellen som en förmildrande omständighet (skäl 380 i det angripna beslutet).

Åsidosättande av principerna om likabehandling och proportionalitet

102 Inledningsvis vad gäller det påstådda åsidosättandet av likabehandlingsprincipen erinrar tribunalen om att nämnda princip enligt fast rättspraxis endast åsidosätts då jämförbara situationer behandlas olika eller då olika situationer behandlas lika, med mindre än att det finns sakliga skäl för en sådan behandling (domstolens dom av den 13 december 1984 i mål 106/83, Sermide, REG 1984, s. 4209, punkt 28, och förstainstansrättens dom av den 30 september 2009 i mål T-161/05, Hoechst mot kommissionen, REG 2009, s. II-3555, punkt 79).

103 Det ska emellertid konstateras att Romana Tabacchi i förevarande fall har nöjt sig med att göra gällande att likabehandlingsprincipen medför en skyldighet för kommissionen att särskilja de böter som åläggs utifrån kartellernas konkreta påverkan på marknaden från fall till fall. Romana Tabacchi har emellertid inte förklarat på vilket sätt kommissionen skulle ha åsidosatt denna princip med avseende på detta företag. Det ska för övrigt erinras om att beslut i andra ärenden, som Romana Tabacchi inte ens nämner, enligt fast rättspraxis endast kan vara vägledande vid fastställelsen av om det förekommer diskriminering, eftersom det är föga troligt att omständigheterna i ärendena, såsom marknader, produkter, företag och aktuella perioder, är identiska (se, för ett liknande resonemang, domstolens dom av den 21 september 2006 i mål C-167/04 P, JCB Service mot kommissionen, REG 2006, s. I-8935, punkterna 201 och 205, dom av den 7 juni 2007 i mål C-76/06 P, Britannia Alloys & Chemicals mot kommissionen, REG 2007, s. I-4405, punkt 60, och förstainstansrättens dom av den 30 april 2009 i mål T-12/03, Itochu mot kommissionen, REG 2009, s. II-883, punkt 124).

104 Vad vidare gäller det påstådda åsidosättandet av proportionalitetsprincipen ska det erinras om att denna princip innebär att institutionerna i sitt handlande inte får gå utöver vad som är ändamålsenligt och nödvändigt för att uppnå de legitima mål som eftersträvas med bestämmelserna i fråga. När det finns flera ändamålsenliga åtgärder att välja mellan ska den åtgärd väljas som är minst ingripande och de vållade olägenheterna får inte vara orimliga i förhållande till de eftersträvade målen (domstolens dom av den 13 november 1990 i mål C-331/88, Fedesa m.fl., REG 1990, s. I-4023, punkt 13, dom av den 5 maj 1998 i mål C‑180/96, Förenade kungariket mot kommissionen, REG 1998, s. I‑2265, punkt 96, och förstainstansrättens dom av den 12 september 2007 i mål T‑30/05, Prym och Prym Consumer mot kommissionen, ej publicerad i rättsfallssamlingen, punkt 223).

105 Inom ramen för förfaranden som kommissionen inleder för att vidta sanktionsåtgärder avseende åsidosättande av konkurrensreglerna innebär denna princip att böterna inte får vara oproportionerliga med hänsyn till de eftersträvade målen, det vill säga med hänsyn till iakttagandet av dessa bestämmelser, och att det bötesbelopp som ett företag åläggs avseende en konkurrensrättslig överträdelse ska stå i proportion till överträdelsen bedömd i sin helhet med beaktande av bland annat hur allvarlig den varit (se, för ett liknande resonemang, förstainstansrättens dom av den 8 juli 2004 i de förenade målen T-67/00, T-68/00, T-71/00 och T-78/00, JFE Engineering m.fl. mot kommissionen, REG 2004, s. II-2501, punkt 532, och av den 12 september 2007 i det ovan i punkt 104 nämnda målet Prym och Prym Consumer mot kommissionen, punkterna 223 och 224 och där angiven rättspraxis). Proportionalitetsprincipen innebär i synnerhet att kommissionen är skyldig att fastställa böterna i proportion till de faktorer som ska beaktas vid bedömningen av överträdelsens allvar och att den då ska tillämpa dessa kriterier konsekvent och på ett sätt som är sakligt motiverat (förstainstansrättens dom av den 27 september 2006 i mål T-43/02, Jungbunzlauer mot kommissionen, REG 2006, s. II-3435, punkterna 226–228, och av den 28 april 2010 i mål T-446/05, Amann & Söhne et Cousin Filterie mot kommissionen, REU 2010, s. II-1255, punkt 171).

106 Det ska emellertid i detta hänseende konstateras att Romana Tabacchi inte har styrkt sitt påstående att kunder och slutkonsumenter inte har lidit skada, vilket utgör grunden för dess invändning att kommissionen har åsidosatt proportionalitetsprincipen. De uppgifter som Romana Tabacchi har åberopat i detta avseende gör det nämligen inte möjligt att visa att sådana verkningar inte har skett, eftersom de kan ha påverkats av andra faktorer (se punkterna 99 och 100 ovan).

107 Vidare kan sökanden inte göra gällande att kommissionen har åsidosatt proportionalitetsprincipen genom att fastställa utgångsbeloppet för böterna till 10 miljoner euro, eftersom denna överträdelse är en mycket allvarlig och avsiktlig överträdelse av konkurrensreglerna. Att det utgångsbelopp som i förevarande fall har påförts är proportionerligt bekräftas av den omständigheten att detta fastställdes på en nivå som var betydligt lägre än den minimigräns som föreskrivs i riktlinjerna för denna typ av kartell.

Avsaknaden av motivering och ologisk motivering

108 När det gäller denna invändning ska det påpekas att Romana Tabacchi i grundens titel åberopade att motivering saknades eller var ologisk, dock utan att utveckla något argument till stöd för denna invändning i själva grunden. Romana Tabacchi preciserade, till svar på en fråga från tribunalen vid förhandlingen, att det gjorde gällande att motiveringen var ologisk på grund av att kommissionen hade ålagt böter som överskred den minimigräns som föreskrivs i riktlinjerna utan att ha bedömt kartellens påverkan på marknaden.

109 Det ska i detta hänseende erinras om att det framgår av rättspraxis att motiveringsskyldigheten, inom ramen för fastställande av böter för överträdelse av konkurrensrätten, är uppfylld om kommissionen i sitt beslut har redovisat de uppgifter som legat till grund för dess bedömning av hur allvarlig överträdelsen är och hur länge den har pågått. När det gäller ett beslut varigenom flera företag åläggs böter ska omfattningen av motiveringsskyldigheten i synnerhet uppskattas mot bakgrund av att bedömningen av hur allvarliga överträdelserna är ska göras med hänsyn till en rad faktorer, däribland de särskilda omständigheterna i målet, dess sammanhang och böternas avskräckande verkan, utan att det har fastställts någon tvingande eller uttömmande förteckning över de kriterier som absolut ska tas i beaktande (domstolens dom av den 15 oktober 2002 i de förenade målen C‑238/99 P, C‑244/99 P, C‑245/99 P, C‑247/99 P, C‑250/99 P–C‑252/99 P och C‑254/99 P, Limburgse Vinyl Maatschappij m.fl. mot kommissionen, kallat PVC II, REG 2002, s. I‑8375, punkterna 463 och 465).

110 Kommissionen angav i förevarande fall i skälen 365–376 i det angripna beslutet de omständigheter som den beaktade vid fastställandet av utgångsbeloppen för de böter som ålades de olika berörda företagen. Kommissionen angav där bland annat de kriterier på grundval av vilka den dels bedömde överträdelsens allvar, dels därefter fastställde utgångsbeloppet genom att klassificera företagen efter deras betydelse på marknaden uppskattad på grundval av deras marknadsandel, med beaktande av varje företags specifika vikt och de sannolika följderna av deras rättsstridiga beteende. De i rättspraxis uppställda villkoren beträffande motiveringsskyldigheten har således uppfyllts.

111 Slutligen kan argumentet om en ologisk motivering inte godtas, eftersom det har konstaterats (se punkt 88 ovan) att kommissionen fastställde utgångsbeloppet för de böter som Romana Tabacchi skulle åläggas till ett belopp långt under den minimigräns som föreskrivs i riktlinjerna för mycket allvarliga överträdelser.

112 Av det anförda följer att talan inte kan vinna bifall på den första grunden.

3. Den tredje grunden, avseende avsaknad av motivering och utredning samt åsidosättande av bevisbördan beträffande hur länge Romana Tabacchis deltagande i den påstådda överträdelsen varat

Parternas argument

113 Romana Tabacchi anser att kommissionen, genom att fastställa varaktigheten av dess deltagande i kartellen till två år och åtta månader – det vill säga från oktober 1997 till den 19 februari 2002, med ett avbrott från den 5 november 1999 till den 29 maj 2001, har gjort en uppenbart felaktig bedömning av de faktiska omständigheterna. Romana Tabacchi har i detta hänseende erinrat om att det under det administrativa förfarandet gjort gällande att dess deltagande i kartellen avbröts i februari 1999 och därefter aldrig återupptogs. Således varade dess deltagande drygt ett år. Romana Tabacchi har även klandrat kommissionen för att ha grundat sin slutsats på irrelevant bevisning och för att inte ha lämnat en tillräcklig motivering i detta hänseende.

114 Romana Tabacchi anser, när det för det första gäller slutfasen i den första perioden av dess deltagande i kartellen, att följande ska beaktas:

– I strid med fast rättspraxis, anges i skälen 157–201 i det angripna beslutet inga bevis avseende Romana Tabacchis deltagande i sammanträden eller andra verksamheter under år 1999.

– Det framgår av bevis som kommissionen har ingett att det sista sammanträde i vilket Romana Tabacchi deltog var det som hölls den 14 december 1998 (skäl 155 i det angripna beslutet). Vidare visar en intern promemoria från Dimon Italia, daterad den 20 oktober 1998 (skäl 145 i det angripna beslutet) och förbisedd av kommissionen, att de ”multinationella” redan den 16 oktober 1998 klagade över att Romana Tabacchi ignorerade de av kartellen införda förhållningsreglerna.

– Trots den omständigheten att kartellen år 1999 var mycket aktiv framgår det inte av det angripna beslutet att Romana Tabacchi deltog i den. Enligt det angripna beslutet i) utövade de övriga beredningsföretagen, det vill säga Deltafina, Transcatab, Dimon Italia och Trestina Azienda Tabacchi, en fortgående press på APTI i syfte att påverka kommande förhandlingar om branschavtalen (skäl 165 i det angripna beslutet), ii) hölls olika sammanträden år 1999 mellan Deltafina, Transcatab och Dimon Italia, varav vilka bland annat vissa särskilt betydande under oktober månad, utan att Romana Tabacchi deltagit i eller varit inbjuden till dessa (skäl 184 i det angripna beslutet), samt iii) godkändes en promemoria angående råtobakssorterna Bright och Burley endast av vissa beredningsföretag (skäl 186 i det angripna beslutet).

115 När det för det andra gäller perioden mellan den 29 maj 2001 och den 19 februari 2002 har Romana Tabacchi anfört följande:

– Det avgörande beviset för att dess deltagande i kartellen skulle ha återupptagits var Deltafinas mottagande av ett telefax, som det mottog från Deltafina den 29 maj 2001, i vilket angavs det pris till vilket sistnämnda företag skulle sluta avtal avseende råtobakssorten Bright med producentsammanslutningarna. Denna skrivelse var emellertid inte av konkurrensbegränsande art. Det rörde sig nämligen om en fristående kontakt, vilken hade till syfte att hjälpa Romana Tabacchi ur svårigheten att förstå de marknadsvärden som tillämpades i avtalen mellan odlare och beredningsföretag, av vilka undertecknandet reglerades genom bestämmelserna inom den gemensamma jordbrukspolitiken, vilka hade varit föremål för betydande ändringar.

– De kommersiella initiativ som Romana Tabacchi hade tagit följdes uppmärksamt vid kartellens sammanträden, i vilka Romana Tabacchi inte deltog (skäl 209 i det angripna beslutet). Vidare förekom kartellens relationer med Romana Tabacchi till och med i en dagordning, som Dimon Italia skickat till Deltafina och till Transcatab, vilken föreslagits avseende ett sammanträde som skulle hållas den 18 september 2001, det vill säga efter dagen för mottagandet av nämnda telefax (skäl 212 i det angripna beslutet).

– Romana Tabacchis påstådda deltagande i kartellen hade, såsom framgår av Transcatabs förklaringar vid den kontroll som utfördes den 18 april 2002, begränsat sig till två sammanträden den 16 november 2001 och den 8 januari 2002. Sökanden deltog i dessa, eftersom Deltafina, Dimon Italia och Transcatab hade ombett Romana Tabacchi att agera ”medlare” för att upplösa de invändningar som ”skydds- och värderingskonsortiet för Burley Campano-tobak” (nedan kallat Burleykonsortiet) hade mot införandet av ett auktionssystem för tobaksförsäljning, vilket lanserades av Unitab och APTI och styrdes av tobaken Burleys nationella förvaltningskommitté (nedan kallad Cogentab). Romana Tabacchi hade å sin sida inbjudit intresserade parter till sammanträdet den 8 januari 2002 (skäl 222 i det angripna beslutet), vilket föregicks dagen innan av ett annat sammanträde, under vilket Deltafina, Dimon Italia och Transcatab troligen hade debatterat sinsemellan, i Romana Tabacchis och de leverantörers som var medlemmar i Burleykonsortiet frånvaro, vilken ståndpunkt de skulle anta vid förhandlingarna dagen därpå.

116 Kommissionen har för det första anfört att den betraktat den 5 november 1999 som det datum då Romana Tabacchi upphörde med sitt deltagande i kartellen, eftersom en handskriven anteckning från Deltafinas inköpsansvarige, angående ett sammanträde samma dag, visade att Romana Tabacchi var upptagen på dagordningen som en enhet sedermera utanför kartellen.

117 Kommissionen har i detta hänseende underkänt Romana Tabacchis argument att den dag som ska beaktas avseende upphörandet att delta i kartellen är den 14 december 1998 (dagen för det sista kartellsammanträde i vilket Romana Tabacchi uppger sig ha deltagit) eller att det skulle fastställas på grundval av Dimon Italias interna promemoria av den 20 oktober 1998, vilken nämns i skäl 145 i det angripna beslutet. Dels erkände Roman Tabacchi nämligen självt, i sitt svar på meddelandet om invändningar, att det hade deltagit i kartellen åtminstone fram till februari 1999, dels kan inte nämnda promemoria från Dimon Italia utgöra ett bevis för att Romana Tabacchis deltagande i kartellen upphört år 1998, eftersom ett företag enligt fast rättspraxis så länge det inte öppet tar avstånd från mötenas innehåll förblir fullt ansvarigt för sitt deltagande i kartellen. Då det saknades bevis för detta, gjorde kommissionen således en riktig bedömning när den i det angripna beslutet angav att Romana Tabacchis deltagande i kartellen hade fortgått åtminstone till den 5 november 1999.

118 För det andra har kommissionen angett att den beaktat den 29 maj 2001 som det datum då Romana Tabacchi återupptog sitt deltagande i kartellen, eftersom det var den dagen som Romana Tabacchi mottog ett telefax i vilket angavs det pris till vilket Deltafina skulle sluta avtal med producentsammanslutningarna.

119 En sådan kommunikation mellan konkurrenter utgör ett bevis för att dess deltagande i kartellen har återupptagits, mot bakgrund av den omständigheten att det redan hade ingått i denna fram till 1999 och att det kort därefter, det vill säga den 16 november 2001, även skulle komma att återuppta sitt deltagande i kartellens möten.

120 Kommissionen har vidare i sin duplik avvisat Romana Tabacchis resonemang att ansökan tydligt visade dess avsikt att inte bara bestrida varaktigheten av delaktigheten i kartellen, utan även själva den omständigheten att detta deltagande återupptagits under perioden från maj 2001 till början av år 2002. Kommissionen anser för det första att det är först i repliken som Romana Tabacchi för första gången bestrider den rättsstridiga arten av dessa möten, genom att förneka att den återanslöt sig till kartellen år 2001. Denna invändning kan, enligt artikel 44.1 c jämförd med artikel 48.2 i rättegångsreglerna, inte tas upp till sakprövning. För det andra anser kommissionen att invändningen under alla omständigheter är ogrundad. Transcatabs förklaring av den 18 april 2002 (dokument nr 38281/03488) innehåller en förteckning över de olika möten som hållits mellan kartellmedlemmarna, i vilken mötet den 16 november 2001 betecknades som ett ”begränsat” möte (typ av möte vid vilket direktörerna deltar) och mötet den 8 januari 2002 som ett ”arbetsmöte” (typ av möte vid vilket de inköpsansvariga deltar). Enligt kommissionen var dessa båda möten således konkurrensbegränsande till sin art och sitt syfte, och omfattas följaktligen av kartellens verksamhet. Den omständigheten att det vid dessa möten även diskuterades kring möjligheten att införa ett system för tobaksförsäljning vid auktion medför inte nödvändigtvis att frågorna beträffande kartellen inte hade diskuterats eller att Romana Tabacchi inte hade varit inblandat i dessa diskussioner. Vidare har Romana Tabacchi inte ingett något bevis för att det, under dessa möten, öppet tagit avstånd från de diskussioner som hade ett konkurrensbegränsande syfte.

121 För det tredje anser kommissionen att förevarande grund, under alla omständigheter, inte kan godtas. Även om denna grund godtogs, skulle detta endast betyda att utgångsbeloppet för de böter som fastställts avseende sökanden borde ha ökats med 15 procent i stället för 25 procent, vilket inte skulle påverka böternas slutbelopp, mot bakgrund av nedsättningen av dessa till 2,05 miljoner euro, i enlighet med den övre gräns på 10 procent som föreskrivs i artikel 23.2 i förordning nr 1/2003.

Tribunalens bedömning

122 När det gäller varaktigheten av Romana Tabacchis deltagande i överträdelsen (skälen 302 och 378 i det angripna beslutet), ska det inledningsvis påpekas att det är ostridigt mellan parterna att Romana Tabacchi återanslöt sig till kartellen i oktober 1997. Däremot är det i huvudsak stridigt mellan parterna dels huruvida kommissionen gjorde en riktig bedömning när den fastställde att Romana Tabacchi hade upphört med sitt deltagande den 5 november 1999, dels huruvida kommissionen gjorde en riktig bedömning när den fastställde att Romana Tabacchi hade återanslutit sig till kartellen från den 29 maj 2001 fram till överträdelsens slut, det vill säga den 19 februari 2002.

123 Det ska därefter påpekas att Romana Tabacchis argument, som syftar till att bestrida att mötena den 16 november 2001 och den 8 januari 2002 var rättsstridiga, utgör en ny grund, vilken åberopats i repliken och följaktligen inte kan tas upp till sakprövning.

124 Tribunalen erinrar om att nya grunder inte får åberopas under rättegången enligt artikel 48.2 första stycket i rättegångsreglerna, såvida de inte föranleds av rättsliga eller faktiska omständigheter som framkommit först under förfarandet. I detta hänseende gäller att en grund som utgör en utvidgning av en grund som tidigare – direkt eller underförstått – har åberopats och som har ett nära samband med denna