Talan väckt den 5 juli 2019 — Weston Investment med flera mot kommissionen

(Mål T-490/19)

(2019/C 312/26)

Rättegångsspråk: engelska

Parter

Sökande: Weston Investment Co. Ltd (London, Förenade kungariket), Precis (1814) Ltd (London), British American Tobacco Holdings Belgium NV (Brussels, Belgium), British American Tobacco International Holdings (UK) Ltd (London) och British American Tobacco (GLP) Ltd (London) (ombud: M. Anderson, Solicitor)

Svarande: Europeiska kommissionen

Yrkanden

Sökandena yrkar att tribunalen ska

— ogiltigförklara kommissionens beslut C(2019) 2526 final av den 2 april 2019 om det statliga stöd SA.44896 som Förenade kungariket genomfört rörande undantag från skatt för koncernintern finansiering (Group Financing Exemption, GFE) i samband med bestämmelserna om kontrollerade utländska bolag (Controlled Foreign Company, CFC), i den del det rör sökandena,

— för det fall beslutet inte ogiltigförklaras i dess helhet, förordna att de förluster, lättnader och undantag som en sökande kunde ha använt sig av vid den tidpunkt då denne gjorde gällande undantaget för koncernintern finansiering (GFE) eller som sökanden skulle ha kunnat använda sig av om denne inte gjort gällande undantaget för koncernintern finansiering ska beaktas när det belopp som ska återbetalas fastställs, även om tiden för att göra gällande dessa förluster, lättnader och undantag nu har löpt ut enligt Förenade kungarikets lagstiftning, och

— förplikta svaranden att ersätta rättegångskostnaderna.

Grunder och huvudargument

Till stöd för sin talan åberopar sökandena åtta grunder.

1. Första grunden: Kommissionen har inte kunnat styrka att undantaget från skatt för koncernintern finansiering utgör en fördel. Sökandena gör gällande att svaranden inte har kunnat visa att det förekommit en fördel i vart och ett av de fall där undantaget har gjorts gällande. Varje sökande hävdar dessutom att denne valde att åberopa undantaget för koncernintern finansiering utan att överväga om bolagets skattskyldighet hade kunnat bli lägre om det gjort en analys enligt kriteriet avseende nyckelpersonfunktioner (significant people functions test, SPF test) i section 371EB i kapitel 5 i del 9A i Taxation (International and Other Provisions) Act 2010 (2010 års lag om (internationell och annan) beskattning).

2. Andra grunden: Det förekom ingen statlig åtgärd eller en åtgärd som vidtas med hjälp av statliga medel. Sökandena gör gällande att svaranden inte kunnat styrka att åberopandet av undantaget för koncernintern finansiering säkert medförde en minskning av skyldigheten att betala bolagsskatt i Förenade kungariket.

3. Tredje grunden: Undantaget från skatt för koncernintern finansiering gynnar inte vissa företag eller tillverkningen av vissa varor. Sökandena hävdar att svaranden felaktigt i) definierat referenssystemet alltför snävt som bestämmelserna i del 9A i ovannämnda lagstiftning i stället för det bredare Förenade kungarikets bolagsskattesystem, ii) inte förstått att kapitel 9 i nämnda del 9A inte är ett undantag från kapitel 5 i denna del, och iii) inte medgett att, även om nämnda kapitel 9 skulle vara ett undantag från nämnda kapitel 5, det är motiverat med hänsyn till naturen av eller det allmänna syftet med del 9A i denna lagstiftning.

4. Fjärde grunden: Undantaget från skatt för koncernintern finansiering påverkar inte handeln mellan medlemsstaterna. Sökandena gör gällande att svaranden felaktigt drog slutsatsen att undantaget för koncernintern finansiering kan påverka de val som görs av multinationella koncerner vad gäller lokaliseringen av deras koncernfinansieringsfunktioner och deras säte inom unionen.

5. Femte grunden: Undantaget från skatt för koncernintern finansiering varken snedvrider eller hotar att snedvrida konkurrensen. Sökandena gör gällande att svaranden inte visat att åberopandet av undantaget för koncernintern finansiering säkert medfört en minskning av skyldigheten att betala bolagsskatt i Förenade kungariket.

6. Sjätte grunden: Att återkräva det påstådda stödet skulle strida mot allmänna unionsrättsliga principer. Sökandena gör gällande att kriteriet avseende nyckelpersonfunktioner inte är rättsligt säkert, att Förenade kungariket hade ett utrymme för skönsmässig bedömning att ta ställning till denna osäkerhet och att svaranden åsidosatte sin skyldighet att göra en fullständig analys av alla relevanta faktorer. Genom att förordna att stöd ska återkrävas har svaranden åsidosatt artikel 16.1 i rådets förordning (EU) 2015/1589 (1) som förbjuder återkrav av stöd om detta skulle stå i strid med en allmän princip i unionsrätten.

7. Sjunde grunden: Den selektiva fördelen skulle undanröjas och återkrav skulle inte vara nödvändigt om Förenade kungariket retroaktivt skulle utvidga undantaget från skatt för koncernintern finansiering till att gälla även lån till företag högre upp i kedjan och lån till tredjeman. Sökandena gör gällande att svaranden underlåtit att beakta att en sådan åtgärd skulle undanröja varje selektiv fördel (om det antas finnas någon) och i ett sådant fall skulle det inte finnas något olagligt statligt stöd som kunde återkrävas enligt unionsrätten.

8. Åttonde grunden: Sökandena gör gällande att de förluster, lättnader och undantag som en sökande kunde ha använt sig av vid den tidpunkt då denne gjorde gällande undantaget för koncernintern finansiering eller som sökanden skulle ha kunnat använda sig av om denne inte gjort gällande undantaget för koncernintern finansiering ska beaktas när det belopp som ska återbetalas fastställs, även om tiden för att göra gällande dessa förluster, lättnader och undantag nu har löpt ut enligt Förenade kungarikets lagstiftning. Sökandena hävdar att det är den korrekta tolkningen av skäl 203 i det angripna beslutet men, om så inte anses vara fallet, är det angripna beslutet felaktigt, eftersom en underlåtelse att beakta sådana förluster, lättnader och undantag skulle leda till att stödbeloppet fastställdes till ett för högt belopp, vilket skulle medföra en snedvridning på den inre marknaden.

(1) Rådets förordning (EU) 2015/1589 av den 13 juli 2015 om genomförandebestämmelser för artikel 108 i fördraget om Europeiska unionens funktionssätt (EUT L 248, 2015, s. 9).