ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
SV Europeiska unionens officiella tidning C 63/18

Domstolens beslut av den 26 november 2009 — Região autónoma dos Açores mot Europeiska unionens råd, Europeiska gemenskapernas kommission, Konungariket Spanien, Seas at Risk VZW, tidigare Seas at Risk Federation, WWF — World Wide Fund for Nature, Stichting Greenpeace Council

(Mål C-444/08 P) (1)

(Överklagande - Artikel 199 i rättegångsreglerna - Förordning (EG) nr 1954/2003 - Talan om ogiltigförklaring - Avvisning - Regional eller lokal enhet - Rättsakter som berör denna enhet direkt och personligen - Uppenbart att överklagandet i vissa delar inte kan upptas till sakprövning och i vissa delar är ogrundat)

2010/C 63/26

Rättegångsspråk: engelska

Parter

Klagande: Região autónoma dos Açores (ombud: M. Renouf och C. Bryant, Solicitors)

Övriga parter i målet: Europeiska unionens råd (ombud: J. Monteiro och F. Florindo Gijón), Europeiska gemenskapernas kommission (ombud: K. Banks), Konungariket Spanien (ombud N. Díaz Abad), Seas at Risk VZW, tidigare Seas at Risk Federation, WWF — World Wide Fund for Nature, Stichting Greenpeace Council

Saken

Överklagande av förstainstansrättens dom (tredje avdelningen) av den 1 juli 2008 i mål T 37/04, Região Autónoma dos Açores mot Europeiska unionens råd, genom vilken förstainstansrätten avvisade en talan om delvis upphävande av rådets förordning (EG) nr 1954/2003 av den 4 november 2003 om förvaltningen av fiskeansträngningen för vissa fiskezoner och fisketillgångar inom gemenskapen, om ändring av förordning (EEG) nr 2847/93 och om upphävande av förordningarna (EG) nr 685/95 och (EG) nr 2027/95 (EUT L 289, s. 1) — Krav på att klaganden ska vara personligen berörd av den angripna rättsakten

Avgörande

1. Överklagandet ogillas.

2. Região autónoma dos Açores förpliktas att ersätta rättegångskostnaderna.

3. Konungariket Spanien och Europeiska gemenskapernas kommission ska bära sina rättegångskostnader.

(1) EUT C 327 av den 20.12.2008
C 237/14

Domstolens dom (sjätte avdelningen) av den 28 april 2022 (begäran om förhandsavgörande från Landgericht München I – Tyskland) – Phoenix Contact GmbH & Co. KG mot HARTING Deutschland GmbH & Co. KG, Harting Electric GmbH & Co. KG

(Mål C-44/21) (1)

(Begäran om förhandsavgörande - Immaterialrätt - Direktiv 2004/48/EG - Artikel 9.1 - Europeiskt patent - Interimistiska åtgärder - Nationella rättsliga myndigheters behörighet att besluta om interimistiska åtgärder för att hindra ett omedelbart förestående immaterialrättsintrång - Nationell rättspraxis som innebär att ansökningar om interimistiska åtgärder avslås när giltigheten av patentet i fråga inte har bekräftats åtminstone inom ramen för ett invändnings- eller ogiltighetsförfarande i första instans - Skyldighet att göra en direktivkonform tolkning)

(2022/C 237/17)

Rättegångsspråk: tyska

Hänskjutande domstol

Landgericht München I

Parter i målet vid den nationella domstolen

Klagande: Phoenix Contact GmbH & Co. KG

Motpart: HARTING Deutschland GmbH & Co. KG, Harting Electric GmbH & Co. KG

Domslut

Artikel 9.1 i Europaparlamentets och rådets direktiv 2004/48/EG av den 29 april 2004 om säkerställande av skyddet för immateriella rättigheter ska tolkas så, att den utgör hinder mot nationell rättspraxis som innebär att en ansökan om interimistiska åtgärder avseende patentintrång i princip ska avslås när giltigheten av patentet i fråga inte har fastställts åtminstone genom ett invändnings- eller ogiltighetsförfarande i första instans.

(1) EUT C 182, 10.05.2021
1)

Artikel 7 c i Europaparlamentets och rådets direktiv 95/46/EG av den 24 oktober 1995 om skydd för enskilda personer med avseende på behandling av personuppgifter och om det fria flödet av sådana uppgifter och artikel 6.1 första stycket c och 6.3 i Europaparlamentets och rådets förordning (EU) 2016/679 av den 27 april 2016 om skydd för fysiska personer med avseende på behandling av personuppgifter och om det fria flödet av sådana uppgifter och om upphävande av direktiv 95/46/EG (allmän dataskyddsförordning), ska mot bakgrund av artiklarna 7, 8 och 52.1 i Europeiska unionens stadga om de grundläggande rättigheterna, tolkas på så sätt att de utgör hinder för en nationell lagstiftning som föreskriver ett offentliggörande på internet av den deklaration om privata intressen som varje direktör för en institution som erhåller offentliga medel är skyldig att inge, i den mån som offentliggörandet bland annat avser namnuppgifter om dennes make/maka, sambo eller partner, samt närstående till deklaranten eller personer som denne känner till, vilka kan föranleda en intressekonflikt, eller varje transaktion som utförts under de senaste tolv kalendermånaderna och vars värde överstiger 3 000 euro.
C 148/6

Domstolens dom (sjätte avdelningen) av den 10 februari 2022 (begäran om förhandsavgörande från Supreme Court – Irland) – PF, MF mot Minister for Agriculture Food and the Marine, Sea Fisheries Protection Authority

(Mål C-564/20) (1)

(Begäran om förhandsavgörande - Gemensamma fiskeripolitiken - Förordning (EG) nr 1224/2009 - Kontrollsystem - Artiklarna 33.2 a och 34 - Registrering av fångstuppgifter och fiskeansträngning - Överföring till Europeiska kommissionen av uppgifter om fångstmängder av havskräfta - Möjlighet att använda andra uppgifter än de som återfinns i fiskeloggboken - Rimlig och vetenskapligt giltig metod för att behandla och kontrollera uppgifterna - Stängning av fiske)

(2022/C 148/08)

Rättegångsspråk: engelska

Hänskjutande domstol

Supreme Court

Parter i målet vid den nationella domstolen

Klagande: PF, MF

Motparter: Minister for Agriculture Food and the Marine, Sea Fisheries Protection Authority

Domslut

Artiklarna 33.2 a och 34 i rådets förordning (EG) nr 1224/2009 av den 20 november 2009 om införande av ett kontrollsystem i gemenskapen för att säkerställa att bestämmelserna i den gemensamma fiskeripolitiken efterlevs, om ändring av förordningarna (EG) nr 847/96, (EG) nr 2371/2002, (EG) nr 811/2004, (EG) nr 768/2005, (EG) nr 2115/2005, (EG) nr 2166/2005, (EG) nr 388/2006, (EG) nr 509/2007, (EG) nr 676/2007, (EG) nr 1098/2007, (EG) nr 1300/2008, (EG) nr 1342/2008 och upphävande av förordningarna (EEG) nr 2847/93, (EG) nr 1627/94 och (EG) nr 1966/2006, i dess ändrade lydelse enligt Europaparlamentets och rådets förordning (EU) 2015/812 av den 20 maj 2015, ska tolkas så, att den enda kontrollmyndigheten i en medlemsstat inte är skyldig att till Europeiska kommissionen enbart anmäla de uppgifter som befälhavare på fiskefartyg har fört in i fiskeloggboken, i enlighet med artiklarna 14 och 15 i denna förordning, utan kan använda sig av en rimlig och vetenskapligt giltig metod, såsom den så kallade tidsmetoden, vid bedömningen av dessa uppgifter, för att säkerställa att de fångstsiffror som den ska anmäla till kommissionen är korrekta.

(1) EUT C 19,18.1.2021.
Domstolens dom (fjärde avdelningen) av den 16 september 2021 (begäran om förhandsavgörande från Supreme Court of the United Kingdom – Förenade kungariket) – The Software Incubator Ltd mot Computer Associates (UK) Ltd

(Mål C-410/19) (1)

(Begäran om förhandsavgörande - Självständiga handelsagenter - Direktiv 86/653/EG - Artikel 1.2 - Begreppet handelsagent - En åtgärd genom vilken kunder tillhandahålls en programvara på elektronisk väg - Beviljande av en i tiden obegränsad användarlicens - Begreppen försäljning och varor)

(2021/C 471/04)

Rättegångsspråk: engelska

Hänskjutande domstol

Supreme Court of the United Kingdom

Parter i målet vid den nationella domstolen

Klagande: The Software Incubator Ltd

Motpart: Computer Associates (UK) Ltd

Domslut

Begreppet ”försäljning av varor”, som avses i artikel 1.2 i rådets direktiv 86/653/EEG av den 18 december 1986 om samordning av medlemsstaternas lagar rörande självständiga handelsagenter, ska tolkas på så sätt att det kan omfatta en åtgärd genom vilken en kund, mot betalning av ett pris, tillhandahålls en programvara på elektronisk väg, när tillhandahållandet åtföljs av en i tiden obegränsad licens för användningen av denna programvara.

(1) EUT C 255, 29.7.2019.)
Domstolens dom (fjärde avdelningen) av den 2 september 2021 (begäran om förhandsavgörande från Supreme Court of the United Kingdom – Förenade kungariket) – The Queen på begäran av Association of Independent Meat Suppliers, Cleveland Meat Company Ltd / The Food Standards Agency

(Mål C-579/19) (1)

(Begäran om förhandsavgörande - Hälsoskydd - Förordning (EG) nr 854/2004 - Artikel 5 led 2 - Förordning (EG) nr 882/2004 - Artikel 54.3 - Hygienregler för livsmedel av animaliskt ursprung - Besiktning efter slakt av slaktkroppen och slaktbiprodukter - Officiell veterinär - Kontrollmärkning - Beslut att inte anbringa något kontrollmärke - Kött som förklarats vara otjänligt som människoföda - Rätt till rättsmedel mot en officiell veterinärs beslut - Effektivt domstolsskydd - Artikel 47 i Europeiska unionens stadga om de grundläggande rättigheterna)

(2021/C 431/15)

Rättegångsspråk: engelska

Hänskjutande domstol

Supreme Court of the United Kingdom

Parter i målet vid den nationella domstolen

Klagande: The Queen på begäran av Association of Independent Meat Suppliers, Cleveland Meat Company Ltd

Motpart: The Food Standards Agency

Domslut

1) Europaparlamentets och rådets förordning (EG) nr 854/2004 av den 29 april 2004 om fastställande av särskilda bestämmelser för genomförandet av offentlig kontroll av produkter av animaliskt ursprung avsedda att användas som livsmedel, i dess lydelse enligt Europaparlamentets och rådets förordning (EG) nr 882/2004 av den 29 april 2004, och förordning nr 882/2004 ska tolkas så, att de utgör hinder för nationella bestämmelser enligt vilka en officiell veterinär, när han eller hon vägrar att anbringa ett kontrollmärke på en slaktkropp och ägaren till denna slaktkropp inte instämmer i detta beslut, ska vända sig till en domare för att denna på grundval av sakförhållandena i ärendet och utlåtanden av sakkunniga som åberopats av respektive part ska fatta beslut om huruvida slaktkroppen uppfyller kraven på livsmedelssäkerhet, utan att formellt kunna upphäva den officiella veterinärens beslut eller häva effekterna av dessa beslut.

2) Artikel 54 i förordning nr 882/2004, jämförd med skäl 43 i samma förordning och mot bakgrund av artikel 47 i Europeiska unionens stadga om de grundläggande rättigheterna, ska tolkas så, att den inte utgör hinder för nationella bestämmelser enligt vilka den officiella veterinärens beslut, fattat i enlighet med artikel 5 led 2 i förordning nr 854/2004, i dess lydelse enligt förordning nr 882/2004, att inte anbringa ett kontrollmärke på en slaktkropp endast kan bli föremål för en begränsad domstolsprövning, i samband med vilken den domstol vid vilken målet anhängiggjorts kan upphäva beslutet om det på någon grund är rättsstridigt, bland annat om den officiella veterinären har handlat i ett annat syfte än det för vilket han eller hon beviljats befogenhet, om den officiella veterinären inte har tillämpat korrekta rättsliga kriterier eller om hans eller hennes beslut saknar grund eller inte är styrkt genom tillräcklig bevisning.

(1) EUT C 328, 30.9.2019.
C 217/11

Domstolens dom (tredje avdelningen) av den 15 april 2021 (begäran om förhandsavgörande från Finanzgericht Köln – Tyskland) – The North of England P & I Association Ltd., rättslig efterträdare till Marine Shipping Mutual Insurance Company mot Bundeszentralamt für Steuern

(Mål C-786/19) (1)

(Begäran om förhandsavgörande - Annan direkt försäkring än livförsäkring - Andra direktivet 88/357/EEG - Artikel 2 d andra strecksatsen - Direktiv 92/49/EEG - Artikel 46.2 första stycket - Skatt på försäkringspremier - Begreppet ”medlemsstat där risken är belägen” - Fordon av något slag - Begreppet ”medlemsstat där registrering skett” - Försäkring för ett havsgående fartyg - Fartyg som är inskrivna i en medlemsstats fartygsregister, men för en annan medlemsstats eller ett tredjelands flagg med stöd av ett tillfälligt utflaggningstillstånd)

(2021/C 217/14)

Rättegångsspråk: tyska

Hänskjutande domstol

Finanzgericht Köln

Parter i målet vid den nationella domstolen

Klagande: The North of England P & I Association Ltd., rättslig efterträdare till Marine Shipping Mutual Insurance Company

Motpart: Bundeszentralamt für Steuern

Domslut

Artikel 46.2 första stycket i rådets direktiv 92/49/EEG av den 18 juni 1992 om samordning av lagar och andra författningar som avser annan direkt försäkring än livförsäkring samt om ändring av direktiv 73/239/EEG och 88/357/EEG (tredje direktivet om annan direkt försäkring än livförsäkring), jämförd med artikel 2 d andra strecksatsen i rådets andra direktiv 88/357/EEG av den 22 juni 1988 om samordning av lagar och andra författningar som avser annan direkt försäkring än livförsäkring, och med bestämmelser avsedda att göra det lättare att effektivt utöva friheten att tillhandahålla tjänster samt om ändring av direktiv 73/239/EEG, med avseende på en situation där försäkringsavtal avser täckning av olika risker i samband med driften av havsgående fartyg som är inskrivna i en medlemsstats fartygsregister men som för en annan medlemsstats eller ett tredjelands flagg med stöd av ett tillfälligt utflaggningstillstånd, ska tolkas så, att det är den medlemsstat som för det fartygsregister i vilket det aktuella fartyget är inskrivet i det huvudsakliga syftet att bevisa vem som har äganderätten till fartyget, som ska anses som ”den medlemsstat där registrering skett” av fartyget och följaktligen som ”den medlemsstat där risken är belägen” i den mening som avses i dessa bestämmelser, vilken medlemsstat ensam har rätt att beskatta de premier som betalas enligt de nämnda försäkringsavtalen.

(1) EUT C 45, 10.2.2020
C 44/5

Domstolens dom (andra avdelningen) av den 9 december 2020 – Groupe Canal + mot Europeiska kommissionen, Republiken Frankrike, Union des producteurs de cinéma (UPC), C More Entertainment AB, European Film Agency Directors – EFAD's, Bureau européen des unions de consommateurs (BEUC)

(Mål C-132/19 P) (1)

(Överklagande - Konkurrens - Konkurrensbegränsande samverkan - Tv-distribution - Förordning (EG) nr 1/2003 - Artiklarna 9 och 16.1 - Beslut genom vilket åtaganden gjorts bindande - Geografisk ensamrätt - Maktmissbruk - Preliminär bedömning - Ingen skyldighet för Europeiska kommissionen att beakta överväganden avseende tillämpningen av artikel 101.3 FEUF - Avtal som har till syfte att avskärma de nationella marknaderna - Ingen skyldighet för kommissionen att bedöma var och en av de berörda nationella marknaderna - Proportionalitet - Åsidosättande av tredje mans avtalsenliga rättigheter)

(2021/C 44/05)

Rättegångsspråk: franska

Parter

Klagande: Groupe Canal + (ombud: P. Wilhelm, P. Gassenbach och O. de Juvigny, avocats)

Övriga parter i målet: Europeiska kommissionen (ombud: A. Dawes, C. Urraca Caviedes och L. Wildpanner), Republiken Frankrike (ombud: E. de Moustier och M. P. Dodeller), Union des producteurs de cinéma (UPC) (ombud: E. Lauvaux, avocat), C More Entertainment AB, European Film Agency Directors – EFADs (ombud: O. Sasserath, avocat), Bureau européen des unions de consommateurs (BEUC) (ombud: A. Fratini, avvocatessa),

Domslut

1) Den dom som meddelades av Europeiska unionens tribunal den 12 december 2018, Groupe Canal +/kommissionen (T-873/16, EU:T:2018:904) upphävs.

2) Det beslut som antogs av Europeiska kommissionen den 26 juli 2016 om ett förfarande enligt artikel 101 FEUF och artikel 53 i EES-avtalet (ärende AT.40023 – Gränsöverskridande tillgång till betal-tv) ogiltigförklaras.

3) Europeiska kommissionen ska bära sina rättegångskostnader och ersätta de rättegångskostnader som förorsakats Groupe Canal + SA, European Film Agency Directors – EFADs och Union des producteurs de cinéma (UPC) i förevarande mål om överklagande och i förfarandet i första instans samt ersätta de rättegångskostnader som uppstått för C More Entertainment AB i förfarandet i första instans.

4) Republiken Frankrike ska bära sina egna rättegångskostnader.

5) Bureau européen des unions de consommateurs (BEUC) ska bära sina egna rättegångskostnader.

(1) EUT C 131, 08.04.2019
1)

Artikel 12.2 a i Europaparlamentets och rådets direktiv 2014/17/EU av den 4 februari 2014 om konsumentkreditavtal som avser bostadsfastighet och om ändring av direktiven 2008/48/EG och 2013/36/EU och förordning (EU) nr 1093/2010 ska tolkas så, att den utgör hinder mot nationell lagstiftning som tillåter att kreditgivare vid ingåendet av ett kreditavtal avseende bostadsfastighet, som motprestation för en individualiserad förmån, uppställer som villkor att kredittagaren ska sätta in hela sin lön eller samtliga motsvarande inkomster på ett betalkonto hos kreditgivaren, oavsett kreditbelopp, antal avbetalningstillfällen och löptid. Denna bestämmelse ska dock tolkas så, att den inte utgör hinder mot nationell lagstiftning som innebär att villkoret i fråga om insättning av lön eller motsvarande inkomster på ett visst betalkonto gäller under en tioårsperiod eller en period som motsvarar kreditavtalets löptid om denna är kortare än tio år, under förutsättning att detta villkor inte avser kredittagarens samtliga löneinkomster.
1)

Artikel 29 i Europaparlamentets och rådets förordning (EU) nr 575/2013 av den 26 juni 2013 om tillsynskrav för kreditinstitut och värdepappersföretag och om ändring av förordning (EU) nr 648/2012, artikel 10 i kommissionens delegerade förordning (EU) nr 241/2014 av den 7 januari 2014 om komplettering av förordning nr 575/2013 med avseende på tekniska tillsynsstandarder för kapitalbaskrav på institut och artiklarna 16 och 17 i Europeiska unionens stadga om de grundläggande rättigheterna ska tolkas så, att de inte utgör hinder för bestämmelser i en medlemsstat som förbjuder i medlemsstaten etablerade folkbanker att vägra att lösa in kapitalbasinstrument, men som tillåter att nämnda banker under en obegränsad tidsperiod skjuter upp inlösen av utträdande aktieägares aktier och helt eller delvis begränsar det belopp som ska lösas in, under förutsättning att de begränsningar som beslutats med utnyttjande av denna möjlighet inte går utöver vad som är nödvändigt, mot bakgrund av de nämnda bankernas tillsynssituation, för att säkerställa att de kapitalinstrument som de har utfärdat kan medräknas i bankernas kärnprimärkapital, med beaktande av bland annat de omständigheter som avses i artikel 10.3 i delegerad förordning nr 241/2014. Det ankommer på den hänskjutande domstolen att kontrollera huruvida så är fallet.
Domstolens dom (femte avdelningen) av den 5 mars 2020 – Foundation for the Protection of the Traditional Cheese of Cyprus named Halloumi mot Europeiska unionens immaterialrättsmyndighet (EUIPO), M. J. Dairies EOOD

(Mål C-766/18 P) (1)

(Överklagande - EU-varumärke - Förordning (EG) nr 207/2009 - Invändning - Artikel 8.1 b - Risk för förväxling - Bedömningskriterier - Tillämplighet i fråga om ett äldre kollektivmärke - Samspelet mellan de motstående varumärkenas likhet och likheten mellan de varu- och tjänsteslag som omfattas av dessa varumärken)

(2020/C 161/12)

Rättegångsspråk: engelska

Parter

Klagande: Foundation for the Protection of the Traditional Cheese of Cyprus named Halloumi (ombud: S. Malynicz, QC, S. Baran, barrister, V. Marsland, solicitor, och K.K. Kleanthous)

Övriga parter i målet: Europeiska unionens immaterialrättsmyndighet (EUIPO) (ombud: D. Gája), M. J. Dairies EOOD (ombud: D. Dimitrova och I. Pakidanska, advokati)

Domslut

1) Den dom som Europeiska unionens tribunal meddelade den 25 september 2018 – Foundation for the Protection of the Traditional Cheese of Cyprus named Halloumi/EUIPO – M. J. Dairies (BBQLOUMI) (T-328/17, ej publicerad, EU:T:2018:594) upphävs.

2) Målet återförvisas till Europeiska unionens tribunal.

3) Frågan om rättegångskostnader anstår.

(1) EUT C 82, 4.3.2019.
C 61/14

Domstolens dom (sjunde avdelningen) av den 19 december 2019 – Furukawa Electric Co. Ltd mot Europeiska kommissionen, Viscas Corp.

(Mål C-589/18 P) (1)

(Överklagande - Konkurrens - Konkurrensbegränsande samverkan - Europeiska marknaden för underjords- och undervattenskraftkablar - Böter - 2006 års riktlinjer för beräkning av böter - Fastställande av försäljningsvärdet - Likabehandlingsprincipen)

(2020/C 61/16)

Rättegångsspråk: engelska

Parter

Klagande: Furukawa Electric Co. Ltd (ombud: inledningsvis A. Luke och C. Pouncey, solicitors, därefter A. Luke och K. Fountoukakos-Kyriakakos, solicitors)

Övriga parter i målet: Europeiska kommissionen (ombud: H. van Vliet, A. Biolan och I. Zaloguin), Viscas Corp. (ombud: J.-F. Bellis, avocat)

Domslut

1) Överklagandet ogillas.

2) Furukawa Electric Co. Ltd ska bära sina rättegångskostnader och ersätta de kostnader som uppkommit för Europeiska kommissionen.

3) Viscas Corp. ska bära sina rättegångskostnader.

(1) EUT C 427, 26.11.2018.
Domstolens dom (tionde avdelningen) av den 19 december 2019 (begäran om förhandsavgörande från First-tier Tribunal (Tax Chamber) - Förenade kungariket) – Amoena Ltd mot Commissioners for Her Majesty's Revenue and Customs

(Mål C-677/18) (1)

(Begäran om förhandsavgörande - Gemensamma tulltaxan - Tullklassificering - Kombinerade nomenklaturen - Nr 6212 och nr 9021 - Protesbehåar - Genomförandeförordning (EU) 2017/1167 - Giltighet - Begreppet tillbehör - Lojalt samarbete)

(2020/C 68/11)

Rättegångsspråk: engelska

Hänskjutande domstol

First-tier Tribunal (Tax Chamber)

Parter i målet vid den nationella domstolen

Klagande: Amoena Ltd

Motpart: Commissioners for Her Majesty's Revenue and Customs

Domslut

Det har vid prövningen av giltighetsfrågorna inte framkommit någon omständighet som kan påverka giltigheten av kommissionens genomförandeförordning (EU) nr 2017/1167 av den 26 juni 2017 om klassificering av vissa varor i Kombinerade nomenklaturen.

(1) EUT C 25, 21.1.2019.
C 270/7

Domstolens dom (första avdelningen) av den 19 juni 2019 — RF mot kommissionen

(Mål C-660/17 P) (1)

(Överklagande - Talan om ogiltigförklaring - Översändande av ansökan per telefax - Originalet av ansökan har lämnats in för sent till tribunalens kansli - Försening i postgången - Begreppen ”force majeure eller oförutsebara omständigheter”)

(2019/C 270/07)

Rättegångsspråk: polska

Parter

Klagande: RF (ombud: K. Komar-Komarowski, radca prawny)

Övrig part i målet: Europeiska kommissionen (ombud: J. Szczodrowski, G. Meessen och I. Rogalski)

Domslut

1) Begäran om att nya bevis ska tillåtas avslås.

2) Överklagandet ogillas.

3) RF ska bära sina rättegångskostnader och ersätta kommissionens rättegångskostnader.

(1) EUT C 190, 4.6.2018
1)

Artikel 7.1 i Europaparlamentets och rådets direktiv 2003/88/EG av den 4 november 2003 om arbetstidens förläggning i vissa avseenden och i artikel 31.2 i Europeiska unionens stadga om de grundläggande rättigheterna ska tolkas så, att de utgör hinder för en nationell lagstiftning, såsom den som är aktuell i det nationella målet, vilken, vad avser beräkning av den sammanlagda semesterlönen tillåter att det genom kollektivavtal kan bestämmas att hänsyn ska tas till inkomstminskningar som beror på att det under beräkningsperioden förekommit dagar då inget arbete utförts på grund av korttidsarbete, vilket leder till att arbetstagaren under den minimisemester denne har rätt till enligt denna artikel 7.1 får en sammanlagd semesterlön som är lägre än den ordinarie lön denne erhåller under perioder av arbete. Det ankommer på den hänskjutande domstolen att i den utsträckning det är möjligt, tolka den nationella lagstiftningen mot bakgrund av lydelsen av och syftet med direktiv 2003/88, så att den sammanlagda semesterlön som utbetalas till arbetstagarna avseende minimisemester enligt nämnda artikel 7.1 inte understiger den genomsnittliga ordinarie lön dessa erhållit under perioder av verkligt arbete.