Domstolens dom den 11 juli 1968. - Zuckerfabrik Watenstedt GmbH mot Europeiska gemenskapernas råd. - Mål 6/68.



Rättsfallssamling

Fransk utgåva s. 00595

Nederländsk utgåva s. 00570

Tysk utgåva s. 00612

Italiensk utgåva s. 00542

Engelsk specialutgåva s. 00409

Dansk specialutgåva s. 00531

Grekisk specialutgåva s. 00791

Portugisisk specialutgåva s. 00873

Spansk specialutgåva s. 00217

Svensk specialutgåva s. 00351

Finsk specialutgåva s. 00349



Sammanfattning

Parter

Föremål för talan

Domskäl

Beslut om rättegångskostnader

Domslut



Nyckelord

Rättsakter från en institution - förordning - begrepp

(artikel 189 i EEG-fördraget)

Sammanfattning

En åtgärd skall anses som en förordning om den är tillämplig i objektivt bestämda situationer och har rättsverkningar för en allmänt och abstrakt angiven personkrets.

Jfr punkt 3 i sammanfattningen av domen i förenade målen 16/62 och 17/62 (Rec. VIII, 1962, s. 905).

En bestämmelse som upphäver en bestämmelse med allmän giltighet eller begränsar dess giltighetstid har samma allmänna karaktär som den sistnämnda bestämmelsen.

Jfr punkt 2 i sammanfattningen av domen i förenade målen 36, 37, 38, 40 och 41-58 (Rec. V, 1958-1959, s. 335).

En rättsakt förlorar inte sin karaktär av förordning därför att det med större eller mindre säkerhet kan fastställas hur många eller till och med vilka rättssubjekt som den vid en viss tidpunkt är tillämplig på, så länge som denna tillämpning sker på grundval av en objektiv, rättslig eller faktisk situation som anges i rättsakten och som överensstämmer med dess syfte.

Att en rättsregel kan ha olika faktiska verkningar för olika rättssubjekt som den är tillämplig på strider inte mot dess förordningskaraktär, om den situation som rättsregeln hänför sig till är objektivt bestämd.

Parter

Mål 6/68

Zuckerfabrik Watenstedt GmbH, med säte i Watenstedt über Schöningen, Kreis Helmstedt, företrädd av direktörerna Rudolf Modrow och Alfred Steinmeier, biträdd av advokaten Konrad Redeker, Bonn, med delgivningsadress i Luxemburg, hos advokaten Georges Reuter, 7, avenue de l'Arsenal,

sökande,

mot

Europeiska gemenskapernas råd, företrätt av juridiske rådgivaren Hans Jürgen Lambers, i egenskap av ombud, med delgivningsadress hos Émile Reuter, Centre européen, Luxemburg-Kirchberg,

svarande.

Föremål för talan

Talan avser, på förfarandets nuvarande stadium, upptagande till sakprövning av en talan om ogiltigförklaring av artikel 9.3 i rådets förordning (EEG) nr 1009/67 av den 18 december 1967 om den gemensamma organisationen av marknaden för socker, som fastslår att det interventionssystem som föreskrivs i artikel 9.1 och 9.2 är tillämpligt på råbetsocker endast fram till och med den 31 december 1969.

Domskäl

Talan syftar till en ogiltigförklaring av bestämmelsen i artikel 9.3 i rådets förordning 1009/67 av den 18 december 1967 om den gemensamma organisationen av marknaden för socker.

Enligt den omtvistade bestämmelsen skall den skyldighet som förskrivs i artikel 9.1 för de av medlemsstaterna utsedda interventionsorganen att under vissa villkor till interventionspris köpa upp de kvantiteter råsocker eller vitsocker av sockerbetor eller sockerrör som de erbjuds, upphöra att gälla den 31 december 1969 vad gäller råbetsocker.

Svaranden har enligt artikel 91 i rättegångsreglerna invänt att talan inte kan tas upp till prövning och gjort gällande att det inte är fråga om ett beslut som berör sökanden direkt och personligen.

För att avgöra om talan kan tas upp till prövning skall det prövas om den omtvistade rättsakten enligt artiklarna 173 och 189 i fördraget är en förordning eller ett beslut.

Enligt artikel 189 andra stycket i fördraget skall kriteriet för att skilja mellan förordningar och beslut sökas i huruvida rättsakten i fråga har allmän "giltighet" eller inte.

Således skall den omtvistade bestämmelsen karaktär bedömas och i synnerhet de rättsverkningar som den syftar till att åstadkomma eller faktiskt åstadkommer.

Efter att ha anmärkt att bestämmelsen är riktad till olika kategorier av rättssubjekt, nämligen interventionsorganen, övriga uppköpare, säljarna och bland dessa de producenter som enbart framställer råbetsocker, har sökanden anfört att den berörda rättsaktens verkningar vad avser sökanden eller den kategori som han tillhör konkret måste prövas, för att det i den föreliggande tvisten skall kunna fastställas om rättsakten har förordningskaraktär eller individuell karaktär.

Enligt sökanden har den omstridda rättsakten rättsverkningar som direkt och personligen berör "en bestämd kategori av personer: producenterna av råbetsocker", eftersom den omtvistade åtgärden har andra och mer betungande faktiska följder för dessa än för andra rättssubjekt som den även är tillämplig på.

Den gemensamma organisation av marknaden för socker, som inrättades genom förordning 1009/67, regleras huvudsakligen genom priserna.

För att ge gemenskapens producenter av sockerbetor och sockerrör nödvändiga garantier i fråga om deras sysselsättning och levnadsstandard, föreskriver förordningen lämpliga åtgärder för att stabilisera sockermarknaden genom att man fastställer ett riktpris och ett interventionspris för vitsocker samt härledda interventionspris som tar hänsyn till regionala prisskillnader och produkternas förädlingsgrad.

Interventionsorganens skyldighet att köpa de kvantiteter som de erbjuds är ett väsentligt villkor för upprätthålla en prisnivå som motsvarar interventionspriset.

Genom att ålägga dessa organ att köpa upp råbetsocker fram till och med den 31 december 1969 föreskriver i själva verket artikel 9.3 i förordning 1009/67 att bestämmelserna om den gemensamma organisationen av marknaderna inom sockersektorn skall vara tillämpliga på råbetsocker endast fram till och med den nämnda dagen.

Den berörda bestämmelsen fastställer således prissystemet för en produkt och följaktligen rättigheter och skyldigheter för köpare och säljare, inbegripet producenterna.

En sådan åtgärd har allmän giltighet enligt artikel 189 i fördraget.

Den är nämligen tillämplig i objektivt bestämda situationer och har rättsverkningar för en allmänt och abstrakt angiven personkrets.

Den avser sökanden endast i dennes egenskap av säljare av råbetsocker utan närmare precisering. Vidare har en bestämmelse som likt artikel 9.3 upphäver en bestämmelse med allmän giltighet eller begränsar dess giltighetstid, samma allmänna karaktär som den sistnämnda bestämmelsen.

En rättsakt förlorar inte sin karaktär av förordning därför att det med större eller mindre säkerhet kan fastställas hur många eller till och med vilka rättssubjekt som den vid en viss tidpunkt är tillämplig på, så länge som denna tillämpning sker på grundval av en objektiv, rättslig eller faktisk situation som anges i rättsakten och som överensstämmer med dess syfte.

Att en rättsregel kan ha olika faktiska verkningar för olika rättssubjekt som den är tillämplig på strider inte mot dess förordningskaraktär, om den situation som rättsregeln hänför sig till är objektivt bestämd.

Motparten har inte åsidosatt dessa krav genom att reglera prissystemet för en produkt på ett annat sätt än systemet för andra produkter.

Om man vägrar att tillerkänna en prisreglering förordningskaraktär enbart därför att den gäller en bestämd produkt och berör producenterna av denna produkt på grund av en faktisk situation som karaktäriserar dessa i förhållande till varje annan person, skulle beslutsbegreppet därigenom utsträckas så långt att man skulle äventyra fördragets ordning, som endast medger att enskilda för talan om ogiltigförklaring av individuella beslut som är riktade till dem eller rättsakter som påverkar dem på motsvarande sätt.

Sökandens talan skall därför avvisas.

Beslut om rättegångskostnader

I enlighet med artikel 69.2 i rättegångsreglerna skall tappande part förpliktas att ersätta rättegångskostnaderna.

Sökanden har tappat målet och skall därför bära rättegångskostnaderna.

Domslut

Mot den bakgrunden och på ovan angivna grunder beslutar

DOMSTOLEN

-med avslag på alla övriga mer omfattande eller motstridiga yrkanden - följande:

1) Sökandens talan avvisas.

2) Sökanden skall ersätta rättegångskostnaderna.