ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
27

Domstolen påpekar inledningsvis att BEST har yrkat att domstolen ex officio ska ta ställning till huruvida artikel 3.1 b och c i rådets första direktiv 89/104/EEG av den 21 december 1988 om tillnärmningen av medlemsstaternas varumärkeslagar (EGT L 40, 1989, s. 1; svensk specialutgåva, område 13, volym 17, s. 178), utgör hinder för registrering av ett varumärke som uppfattas som säljfrämjande eller suggestivt. Vidare har BEST bett domstolen ta ställning till huruvida det skydd för firma som gäller enligt artikel 8 i Pariskonventionen för industriellt rättsskydd av den 20 mars 1883, senast ändrad i Stockholm den 14 juli 1967 och den 28 september 1979 (Förenta nationernas fördragssamling, volym 828, nr 11851, s. 305, SÖ 1970:60), jämförd med artiklarna 1 och 2 i avtalet om handelsrelaterade aspekter av immaterialrätter, som återfinns i bilaga 1 C till avtalet om upprättande av Världshandelsorganisationen (WTO), som ingicks den 15 april 1994 i Marrakech och godkändes genom rådets beslut 94/800/EG av den 22 december 1994 om ingående på gemenskapens vägnar – vad beträffar frågor som omfattas av dess behörighet – av de avtal som är resultatet av de multilaterala förhandlingarna i Uruguayrundan (1986–1994) (EGT L 336, s. 1; svensk specialutgåva, område 11, volym 38, s. 1), är underkastat villkoret att det ska kunna konstateras att denna firma har särskiljningsförmåga.
12

Yttrande nr 2/2010/VI.28./PK av den 28 juni 2010, avgivet av tvistemålsavdelningen vid Legfelsöbb Bíróság (högsta domstolen i Ungern), angående vissa processrättsliga frågor inom ramen för mål om ogiltighetsförklaring, lämnar följande preciseringar: ”4. a) Ogiltigförklaring ska ske ex officio endast om ogiltigheten är uppenbar och entydigt kan konstateras på grundval av tillgänglig bevisning. … b) Domstolar i andra instans är skyldiga att ex officio beakta att ett villkor är ogiltigt om de uppgifter som fanns tillgängliga i målet i första instans klart styrker förekomsten av en ogiltighetsgrund. … 5. a) … I tvistemål är rätten generellt sett bunden av vad som gjorts gällande i stämningsansökan, av föremålet för stämningsansökan och av vilken rättighet som åberopats av parten. Enligt artikel 121.1 c i civilprocesslagen ska käranden i stämningsansökan ange vilken rättighet som görs gällande, men inte den konkreta rättsliga grunden. Att rätten är bunden av vad som görs gällande i stämningsansökan innebär således inte att den är bunden av en rättslig grund som käranden felaktigt har åberopat. För det fall de omständigheter som åberopats innebär att käromålet eller genkäromålet omfattas av en annan rättslig grund, får rätten kvalificera rättsförhållandet på lämpligt sätt. …”
70

Emellertid har domstolen tidigare slagit fast att en klagande inte kan klandras för att först i samband med överklagandet ha åberopat att force majeure förelegat om tribunalen har avgjort målet genom beslut med stöd av artikel 111 i tribunalens rättegångsregler, inte hade upplyst klaganden om sin avsikt att avvisa talan på grund av att den kom in för sent och inte hade berett klaganden tillfälle att visa att det fanns fog för att originalhandlingen av ansökan inkom till kansliet för sent (beslut av den 18 januari 2005 i mål C-325/03 P, Zuazaga Meabe mot harmoniseringsbyrån, REG 2005, s. I-403, punkt 24). Klagandenas första grund avseende force majeure ska således tas upp till prövning av domstolen.
2

Begäran har framställts i ett mål mellan Margaret Kenny och 13 andra tjänstemän, å ena sidan, och Minister for Justice, Equality and Law Reform (justitieministern med ansvar för jämställdhet och lagreformer) (nedan kallad Minister for Justice), Minister for Finance och Commissioner of An Garda Síochána, å andra sidan, avseende skillnaden i lön mellan klagandena i det nationella målet och en grupp andra tjänstemän.
16

I artikel 55 i ZZD föreskrivs följande: ”(1) Referenten ska inleda ett undersökningsförfarande, under vilket han eller hon ska inhämta den skriftliga bevisning som behövs för att på ett fullständigt sätt klarlägga omständigheterna i ärendet, med anlitande av anställda och externa experter. (2) Enskilda personer, statliga organ och enheter på regional eller lokal nivå är skyldiga att under undersökningen samarbeta med [KZD] och att lämna de upplysningar och ge in de handlingar som den begär samt att lämna de klargöranden som behövs. ...”
15

I september 2004 gav BLV bolaget Rolf & Co. OHG (nedan kallat Rolf & Co.) i uppdrag att till ett fast pris uppföra ett bostadshus med sex lägenheter. Rolf & Co. upprättade den 17 november 2005 en slutlig faktura i vilken mervärdesskatt inte angavs, med motiveringen att det var BLV som var betalningsskyldigt i egenskap av mottagare av prestationen.
8

Såsom framgår av beslutet om hänskjutande utgörs de bestämmelser i den allmänna lagen om social trygghet (ley general de seguridad social) – vilken godkänts genom kunglig förordning 1/1994 av den 20 juni 1994 (BOE nr 154 av den 29 juni 1994, s. 20658) (nedan kallad LGSS) – som är tillämpliga i målet vid den nationella domstolen av följande: ”Artikel 160 Definition Den avgiftsbaserade ålderspensionen är unik för varje förmånstagare och betalas ut på livstid på de villkor, till det belopp och under de former som fastställs i lag eller annan författning, när förmånstagaren, som har uppnått den fastställda pensionsåldern, lämnar eller har lämnat sin anställning. Artikel 161 Förmånstagare 1. Rätt till avgiftsbaserad ålderspension har den som omfattas av denna allmänna ordning och som, förutom de allmänna villkoren i artikel 124.1, uppfyller följande villkor. Förmånstagaren ska ha a) uppnått 65 års ålder, b) erlagt avgifter under minst femton år … Artikel 162 Beräkningsgrunden för ålderspensionen 1. Beräkningsgrunden för den avgiftsbaserade ålderspensionen motsvarar den kvot som uppnås genom att den berördes avgiftsunderlag under de 180 månader som omedelbart föregår den dag då försäkringsfallet inträffar delas med 210 … . Sjunde tilläggsbestämmelsen. Regler för deltidsarbetande 1. Det sociala skyddet vid deltidsavtal regleras av principen om att deltidsarbetande ska likställas med heltidsarbetande och, i synnerhet, av följande regler: I – Avgifter a) Underlaget för avgifterna till det sociala trygghetssystemet och för andra bidrag som samlas in tillsammans med dessa är alltid månatligt och utgörs av den lön som faktiskt har erhållits för antalet arbetade timmar, såväl ordinarie arbetstimmar som extra arbetstimmar. b) Det avgiftsunderlag som därmed räknas fram får inte understiga det belopp som fastställs i lag eller annan författning. c) För extratimmarna betalas avgifter till det sociala trygghetssystemet på samma villkor som för den ordinarie arbetstiden. II – Avgiftsperioder a) Vid tillgodoräknande av de avgiftsperioder som krävs för rätt till ålderspension, pension vid permanent arbetsoförmåga, dödsfall och överlevnad, tillfällig arbetsoförmåga, moderskap och faderskap beaktas de erlagda avgifterna enbart i förhållande till antalet arbetstimmar, såväl ordinarie arbetstimmar som extra arbetstimmar, genom beräkning av motsvarande antal teoretiska avgiftsdagar. Det antal timmar under vilka det faktiskt har arbetats ska i det syftet delas med 5, motsvarande antalet dagar utifrån en arbetstid på 1826 timmar per år. b) För rätt till ålderspension och pension vid permanent arbetsoförmåga ska en multipliceringskoefficient på 1,5 tillämpas på antalet teoretiska avgiftsdagar som beräknats enligt punkt a i denna bestämmelse. Resultatet av denna beräkning utgör det antal arbetsdagar som ska tillgodoräknas vid fastställande av de minimiperioder under vilka avgifter ska erläggas. Antalet avgiftsdagar kan aldrig överstiga det antal dagar som motsvarar en heltidstjänst. III – Beräkningsunderlag a) Beräkningsunderlaget för ålderspension och pension vid permanent arbetsoförmåga beräknas enligt den allmänna regeln …”
23

Court of Appeal (England & Wales) (Civil Division) anser att den behöver ett klargörande av hur punkt 31 i bilaga I till direktivet om otillbörliga affärsmetoder ska tolkas, eftersom medlemsstaterna har införlivat denna bestämmelse på olika sätt i sin nationella lagstiftning. Mot denna bakgrund beslutade Court of Appeal (England & Wales) (Civil Division) att vilandeförklara målet och ställa följande frågor till domstolen: ”1) Innebär förbudet mot sådana affärsmetoder som anges i punkt 31 i bilaga I till [direktivet om otillbörliga affärsmetoder] att näringsidkare inte får informera konsumenter om att de har vunnit ett pris eller en annan motsvarande förmån när konsumenterna i själva verket uppmanas att ådra sig en kostnad, inbegripet en försumbar kostnad, för att göra anspråk på priset eller förmånen? 2) Om näringsidkaren erbjuder konsumenten flera möjligheter att göra anspråk på priset eller den motsvarande förmånen, föreligger det då en överträdelse av punkt 31 i bilaga I [till direktivet om otillbörliga affärsmetoder] om någon av möjligheterna är beroende av att konsumenten ådrar sig en kostnad, inbegripet en försumbar kostnad? 3) Om det inte föreligger någon överträdelse av punkt 31 i bilaga I [till direktivet om otillbörliga affärsmetoder] när möjligheten att göra anspråk [på priset eller den motsvarande förmånen] endast medför en försumbar kostnad för konsumenten, hur ska den nationella domstolen avgöra huruvida kostnaden är försumbar? I synnerhet, måste sådana kostnader fullt ut vara nödvändiga a) för att näringsidkaren ska kunna identifiera konsumenten som vinnare av priset, b) för att konsumenten ska komma i besittning av priset, och/eller c) för att konsumenten ska kunna tillgodogöra sig den upplevelse som beskrivits som ett pris? 4) Innebär uttrycket ’[o]riktigt … intryck’ i punkt 31 [i bilaga I till direktivet om otillbörliga affärsmetoder] att det ställs ytterligare krav – utöver kravet på att konsumenten betalar pengar eller ådrar sig en kostnad för att göra anspråk på priset – för att den nationella domstolen ska kunna slå fast att bestämmelserna i punkt 31 har överträtts? 5) Om så är fallet, hur ska den nationella domstolen fastställa huruvida ett sådant ’oriktigt intryck’ har skapats? I synnerhet, ska den nationella domstolen vid fastställandet av huruvida det har skapats ett ’oriktigt intryck’ beakta prisets relativa värde i förhållande till kostnaden för att göra anspråk på detsamma? Om svaret på den frågan är jakande, ska detta ’relativa värde’ bedömas med beaktande av a) näringsidkarens kostnad per enhet för anskaffande av priset, b) näringsidkarens kostnad per enhet för att tillhandahålla konsumenten priset, eller c) det värde konsumenten åsätter priset med utgångspunkt i en bedömning av ’marknadsvärdet’ av ett liknande föremål som är till försäljning?”
37

Det ankommer bland annat på varje medlemsstat att med iakttagande av unionsrätten organisera sitt system för beskattning av utdelad vinst och i samband därmed bestämma beskattningsunderlaget samt den skattesats som ska tillämpas för den aktieägare som erhåller utdelningen (se, bland annat, domarna i de ovannämnda målen Test Claimants in Class IV of the ACT Group Litigation, punkt 50, och Test Claimants in the FII Group Litigation, punkt 47, samt dom av den 20 maj 2008 i mål C-194/06, Orange European Smallcap Fund, REG 2008, s. I-3747, punkt 30, av den 16 juli 2009 i mål C-128/08, Damseaux, REG 2009, s. I-6823, punkt 25, och domen i det ovannämnda målet kommissionen mot Tyskland, punkt 45).
12

Artikel 4, som också återfinns i kapitel II i samma förordning, har följande lydelse: ”1. Förfarandet för att avgöra vilken stat som är ansvarig enligt denna förordning skall inledas när en asylansökan lämnas in i en medlemsstat första gången. 2. En asylansökan skall anses som inlämnad vid den tidpunkt då en formell ansökan från den asylsökande eller ett protokoll från myndigheterna, beroende på omständigheterna, inkom till de behöriga myndigheterna i den berörda medlemsstaten. Om ansökan inte är skriftlig, bör rapporten upprättas så snart som möjligt efter avsiktsförklaringen. … 4. Om en asylansökan lämnas in till de behöriga myndigheterna i en medlemsstat av en sökande som befinner sig på en annan medlemsstats territorium, skall den medlemsstat där sökanden befinner sig avgöra vilken medlemsstat som har ansvaret för att pröva asylansökan. Den medlemsstat där sökanden befinner sig skall utan dröjsmål underrättas av den medlemsstat som har mottagit asylansökan och skall därefter i enlighet med denna förordning anses vara den medlemsstat där ansökan getts in. Sökanden ska skriftligen underrättas om denna överföring och vilken dag den ägde rum. 5. Enligt villkoren i artikel 20 skall den medlemsstat där asylansökan har getts in, i syfte att avsluta förfarandet för att avgöra vilken medlemsstat som har ansvaret för att pröva asylansökan, återta en asylsökande som befinner sig i en annan medlemsstat och som där har gett in en ny ansökan efter att ha återkallat sin ansökan under förfarandet för att avgöra vilken medlemsstat som har ansvaret. Denna skyldighet skall upphöra om den asylsökande under tiden har lämnat medlemsstaternas territorium under minst tre månader eller har beviljats uppehållstillstånd i en medlemsstat.”
7

Artikel 19 i sjätte direktivet innehåller bestämmelser enligt vilka den avdragsgilla andelen ska beräknas på följande sätt: ”Den avdragsgilla andelen enligt artikel 17.5 första stycket skall bestå av ett allmänt bråk där — täljaren är det sammanlagda beloppet, exklusive mervärdesskatt, av den omsättning per år som kan hänföras till transaktioner för vilka mervärdesskatt är avdragsgill enligt artikel 17.2 och 17.3, — nämnaren är det sammanlagda beloppet, exklusive mervärdesskatt, av den omsättning per år som kan hänföras till transaktioner som ingår i täljaren och till transaktioner för vilka mervärdesskatt inte är avdragsgill. Medlemsstaterna får i nämnaren också inräkna beloppet av andra subventioner än de som anges i artikel 11.B.1 a. Andelen skall bestämmas varje år och omräknas till ett procenttal, avrundat uppåt till nästa heltal. ... 3. Den andel som skall gälla preliminärt för ett år skall vara den som beräknas på grundval av föregående års transaktioner. I avsaknad av sådana transaktioner att jämföra med, eller om de uppgick till obetydliga belopp, skall den skattskyldiga personen under skattemyndigheternas överinseende uppskatta den avdragsgilla andelen med utgångspunkt från sina prognoser. Medlemsstaterna får dock behålla sina nuvarande regler. Avdrag som görs på grundval av en sådan preliminär andel skall justeras när den slutliga andelen för året bestämts under påföljande år.”
115

Därvid ankommer det på myndigheten att, särskilt med beaktande av det eventuella yttrandets innehåll, bedöma om det är nödvändigt att be sanktionskommittén och, via denna, den FN-medlem som har föreslagit upptagandet av den berörda personen i sanktionskommitténs sammanfattande förteckning, om deras medverkan för att – inom ramen för det klimat av samarbete i alla lämpliga former som enligt artikel 220.1 FEUF ska prägla relationerna mellan unionen och Förenta nationernas organ i kampen mot internationell terrorism – erhålla de uppgifter och den bevisning, oavsett om det rör sig om hemliga handlingar, som myndigheten behöver för att kunna fullgöra sin skyldighet att göra en omsorgsfull och opartisk prövning.
53

Med hänsyn till växtsortsmyndighetens utrymme för skönsmässig bedömning kan denna bestämmelse emellertid inte tolkas på så sätt att den utgör hinder för att myndigheten utfärdar ett separat föreläggande om att sökanden ska lämna in växtmaterial för den tekniska provningen och ge in skriftlig bevisning om detta material. I punkt 69 i den överklagade domen slog tribunalen således fast att skrivelsen av den 25 mars 1999 avsåg det aktuella växtmaterialets skick och att just materialets skick, enligt artikel 55.4 i förordning nr 2100/94, kan bli föremål för ett föreläggande. Detta bestreds inte av Elaris och Brookfield.
12

Artikel 859 i tillämpningsförordningen återfinns i del IV i tillämpningsförordningen, där tullskulden behandlas, och närmare bestämt under avdelning II med rubriken ”Uppkomst av tullskuld”. I denna artikel föreskrivs följande: ”Följande försummelser skall inte anses ha någon avgörande inverkan på det korrekta genomförandet av den tillfälliga förvaringen eller på tullförfarandet i fråga enligt artikel 204.1 i kodexen, under förutsättning att — de inte utgör ett försök att föra bort varorna olagligt från tullens övervakning, — de inte innebär en uppenbar försumlighet av personen i fråga, och — alla formaliteter som krävs för att åtgärda förhållandena kring varorna därefter genomförs: … 9) Inom ramen för aktiv förädling och bearbetning under tullkontroll, överskridande av tidsfristen för inlämning av avräkningsnotan, om tidsgränsen skulle ha utsträckts ifall ansökan om förlängning gjorts i tid. …”
77

Det framgår av den skrivelse som Förenade kungariket den 2 mars 2005 tillställde kommissionen att antalet utsläpp av avloppsvatten som redovisades för år 2001 uppgick till 310 stycken vilket motsvarade en årlig volym på 561240 m3. Under perioden från år 2002–2004 fluktuerade detta antal mellan 56 och 91 stycken utsläpp vilket motsvarade volymer på mellan 359640 och 529 290 m3. Det kan vidare noteras att det har skett mellan 25–47 utsläpp av avloppsvatten per år till volymer på mellan 248130 m3–732 150 m3, samt en volym på 762300 m3 under år 2009. Kommissionen, som till stöd för sina iakttagelser har åberopat både utsläppens frekvens och omfattning, har klart visat att dessa uppkom under normala förhållanden, såväl innan som efter utgången av den frist som anges i det kompletterande motiverade yttrandet. Detta stora antal utsläpp kan nämligen inte i varje fall knytas till förhållanden som går utöver det normala. Att dessa utsläpp skulle bero på onormala förhållanden har för övrigt inte framförts av Förenade kungariket i dess yttranden.
13

I artikel 138 i den nämnda förordningen föreskrivs följande: ”1. Utom i fall av force majeure eller exceptionella omständigheter enligt artikel 72 i förordning (EG) nr 796/2004 skall det belopp som beviljas enligt systemet för enhetlig arealersättning minskas för det aktuella året med dubbla den skillnad som har konstaterats, om det vid en administrativ kontroll eller en kontroll på plats visar sig att den iakttagna skillnaden mellan de arealer som har deklarerats och den areal som fastställs enligt punkt 22 i artikel 2 i förordning (EG) nr 796/2004 är mellan 3 % och 30 % av den fastställda arealen. Om skillnaden är större än 30 % av den fastställda arealen skall inget stöd beviljas för året i fråga. Om skillnaden är större än 50 % skall jordbrukaren uteslutas ännu en gång från stöd, upp till ett belopp som motsvarar skillnaden mellan den deklarerade arealen och den fastställda arealen. Detta belopp skall räknas av mot stödutbetalningar i samband med stöd som jordbrukaren har rätt att få och lämnar in ansökningar om under de tre kalenderår som följer på konstaterandet. 2. I de fall där skillnaderna mellan den deklarerade arealen och den fastställda arealen är en följd av avsiktliga oegentligheter får det stöd som jordbrukaren skulle ha varit berättigad till inte beviljas för året i fråga. Om skillnaden är större än 20 % av den fastställda arealen skall jordbrukaren uteslutas från stöd ännu en gång, upp till ett belopp som motsvarar skillnaden mellan den deklarerade arealen och den fastställda arealen. Detta belopp skall räknas av mot stödutbetalningar i samband med stöd som jordbrukaren har rätt att få och lämnar in ansökningar om under de tre kalenderår som följer på konstaterandet. 3. För fastställandet av den areal som avses i artikel 2.22. i förordning (EG) nr 796/2004 skall de regler tillämpas som framgår av artikel 143 b.5. och artikel 143 b.6. första stycket i förordning … nr 1782/2003 samt artikel 137 i den här förordningen.”
2

Begäran har framställts i ett mål mellan, å ena sidan, Football Dataco Ltd, Football Association Premier League Ltd, Football League Ltd, Scottish Premier League Ltd, Scottish Football League och PA Sport UK Ltd (nedan gemensamt kallade Football Dataco m.fl.) och, å andra sidan, Yahoo! UK Ltd, Stan James (Abingdon) Ltd, Stan James plc och Enetpulse ApS (nedan gemensamt kallade Yahoo m.fl.). Målet gäller de immateriella rättigheter som Football Dataco m.fl. har gjort gällande till spelprogrammen för de engelska och skotska fotbollsligorna.
19

I artikel 14.1 och 14.2 i förordning nr 805/2004 föreskrivs följande: ”1. Stämningsansökan eller motsvarande handling samt varje kallelse till domstolsförhandling får även ha delgivits gäldenären på något av följande sätt: a) Personlig delgivning på gäldenärens personliga adress till personer som bor i samma hushåll som gäldenären eller är anställda där. b) Personlig delgivning i gäldenärens företagslokaler till personer som är anställda av gäldenären, i de fall där gäldenären är egenföretagare och i de fall gäldenären är en juridisk person. c) Handlingen läggs i gäldenärens brevlåda. d) Handlingen deponeras på ett postkontor eller hos behöriga myndigheter och en skriftlig underrättelse om att så har skett lämnas i gäldenärens brevlåda, om den skriftliga underrättelsen klart och tydligt anger att det rör sig om en domstolshandling eller att den har den rättsverkan att delgivning anses ha skett och att tidsfrister har börjat löpa. e) Delgivning per post utan intyg enligt punkt 3, när gäldenären har sin adress i ursprungsmedlemsstaten. f) Delgivning på elektronisk väg med automatisk bekräftelse av att delgivningen verkställts, under förutsättning att gäldenären i förväg uttryckligen har godkänt detta delgivningssätt. 2. Vid tillämpning av denna förordning skall delgivning enligt punkt 1 inte vara tillåten om gäldenärens adress inte med säkerhet är känd.” Förordning nr 1393/2007
30

Petrus van der Let har vidare gjort gällande att samma bedömning ska göras beträffande lagstadgad rätt till ersättning enligt UrhG, bland annat ”ersättning för mångfaldigande genom inspelningsmedier”, som beträffande nyttjanderätten. Följaktligen tillkommer även all lagstadgad rätt till ersättning honom, eftersom han enligt avtalet har rätt till all nyttjanderätt till filmen. Petrus van der Let har nämligen påstått sig ha rätt till såväl hälften av den lagstadgade rätt till ersättning som följer av 38 § stycke 1 andra meningen UrhG i egenskap av producent, som den andra hälften av den lagstadgade rätten, vilken i princip tillkommer filmens upphovsman (Martin Luksan, i egenskap av regissör), i enlighet med samma paragraf. Enligt Petrus van der Let är en avtalsbestämmelse som innebär ett undantag från nämnda lagbestämmelse tillåten.
12

Motparten i det nationella målet angav att P.I. hade begått gärningarna med betydande kriminell energi och utsatt sitt offer för ett ”oändligt lidande” genom att förgripa sig på henne under många år. Under sådana förhållanden kan det inte uteslutas att han på nytt gör sig skyldig till brott av samma eller liknande slag som de han begått innan han anhölls, särskilt på grund av att gärningarna begåtts under en lång tid och på grund av att gärningsmannen fortfarande inte har visat några skuldkänslor. P.I.:s skyddsvärda intressen har dock beaktats. Han är varken särskilt ekonomiskt eller socialt integrerad i det tyska samhället.
1)

Republiken Italien har underlåtit att uppfylla sina skyldigheter enligt artikel 249 fjärde stycket EG och i artiklarna 2 och 3 i kommissionens beslut 2008/697/EG av den 16 april 2008 om det statliga stöd C 13/07 (ex NN 15/06 och N 734/06) som Italien har genomfört till förmån för New Interline genom att inte inom den föreskrivna fristen vidta all nödvändiga åtgärder för att säkerställa genomförandet av beslutet.
19

Den 31 maj 2007, under sin vistelse på den tillfälliga förvarsanläggningen, ansökte Said Kadzoev om att erhålla flyktingstatus. Genom dom av den 9 oktober 2007 ogillade Administrativen sad Sofia-grad hans överklagande av de bulgariska myndigheternas beslut att inte bifalla ansökan. Den 21 mars 2008 lämnade Said Kadzoev in en andra asylansökan, som han emellertid drog tillbaka den 2 april samma år. Den 24 mars 2009 lämnade Said Kadzoev in en tredje asylansökan. Genom beslut av den 10 juli 2009 avslog Administrativen sad Sofia-grad Said Kadzoevs ansökan och beslutade att inte bevilja honom asyl. Detta beslut kunde inte överklagas.