Nyckelord

Sammanfattning



Nyckelord

1 Gemenskapsrätt - Enskildas rättigheter - Medlemsstats åsidosättande av skyldigheten att införliva ett direktiv - Skyldighet att ersätta skada som vållats enskilda - Skadeståndets omfattning - Retroaktiv och fullständig tillämpning av åtgärderna för genomförande av direktivet - Tillräcklig ersättning - Villkor

(Rådets direktiv 80/987)

2 Socialpolitik - Tillnärmning av lagstiftning - Skydd för arbetstagarna vid arbetsgivarens insolvens - Direktiv 80/987 - Bestämning av vilka utestående löner som skall omfattas av garantin - Den dag då arbetsgivarens insolvens inträder - Begrepp

(Rådets direktiv 80/987, artiklarna 3.2 och 4.2)

3 Socialpolitik - Tillnärmning av lagstiftning - Skydd för arbetstagarna vid arbetsgivarens insolvens - Direktiv 80/987 - Nationell lagstiftning enligt vilken det är förbjudet att kumulera de belopp som garanteras genom direktivet med en ersättning som utbetalas efter att arbetstagaren har sagts upp - Otillåten

(Rådets direktiv 80/987, artiklarna 4.3 och 10)

4 Socialpolitik - Tillnärmning av lagstiftning - Skydd för arbetstagarna vid arbetsgivarens insolvens - Direktiv 80/987 - Lönegaranti enligt artikel 4.2 i direktivet - Period som motsvarar de sista tre månaderna av anställningsavtalet eller anställningsförhållandet - Grund för beräkning - Period som löper från en viss dag i månaden till en dag i en följande månad som enligt sitt tal i månaden motsvarar den förstnämnda dagen

(Rådets direktiv 80/987, artikel 4.2)

Sammanfattning

5 En medlemsstat har, i fråga om ersättning för skada som har vållats arbetstagare genom att direktiv 80/987/EEG om tillnärmning av medlemsstaternas lagstiftning om skydd för arbetstagarna vid arbetsgivarens insolvens har införlivats för sent, rätt att på sådana arbetstagare retroaktivt tillämpa för sent vidtagna genomförandeåtgärder, inbegripet kumulationsförbud eller andra begränsningar av garantiinstitutionens betalningsansvar, under förutsättning att direktivet har införlivats korrekt. Det ankommer dock på den nationella domstolen att övervaka att ersättningen för den skada som de berättigade har lidit är adekvat. En retroaktiv, riktig och fullständig tillämpning av åtgärderna för genomförande av direktivet är tillräckligt för detta ändamål, såvida inte de berättigade visar att de har lidit ytterligare förluster på grund av att de inte i rätt tid har kunnat åtnjuta de ekonomiska förmåner som garanteras genom direktivet, varvid även dessa förluster skall ersättas.

6 Begreppet "den dag då arbetsgivarens insolvens inträdde", som enligt artiklarna 3.2 och 4.2 i direktivet är avgörande för frågan om vilka utestående fordringar som skall omfattas av den garanti som föreskrivs i direktiv 80/987, skall tolkas så, att det avser dagen för ansökan om inledande av förfarandet för kollektiv reglering av fordringar, eftersom garantin inte kan beviljas före beslutet att inleda ett sådant förfarande eller före fastställelsen av att företaget definitivt har upphört, för det fall att tillgångarna är otillräckliga. Denna tolkning tar hänsyn såväl till direktivets sociala mål som till nödvändigheten av att med precision fastställa de referensperioder som enligt direktivet är förbundna med rättsverkningar.

Om bestämningen av vilken dag arbetsgivarens insolvens inträder vore beroende av att de förutsättningar för "insolvens" som fastställts i artikel 2.1 i direktivet är uppfyllda - särskilt vad avser beslutet att inleda ett förfarande för kollektiv reglering av fordringar, vilket kan infalla långt senare än dagen för ansökan om att förfarandet skall inledas - skulle betalningen av utestående löner, med hänsyn till de begränsningar i tiden som avses i artikel 4.2, aldrig kunna garanteras genom direktivet, och detta av orsaker som inte behöver bero på arbetstagarnas uppträdande.

7 Artiklarna 4.3 och 10 i direktiv 80/987 skall tolkas så, att en medlemsstat inte kan förbjuda att de belopp som garanteras genom direktivet kumuleras med en ersättning som är avsedd att tillgodose en uppsagd arbetstagares behov under de tre månader som följer på det att anställningsförhållandet upphör. En sådan ersättning följer nämligen inte av anställningsavtal eller anställningsförhållanden, eftersom en eventuell utbetalning endast sker efter arbetstagarens uppsägning och således inte utgör vederlag för fullgjort arbete inom ramen för en anställning.

8 Det följer av ändamålet med direktivet 80/987 att uttrycket "de sista tre månaderna av ett anställningsavtal eller ett anställningsförhållande" i artikel 4.2 i direktivet skall tolkas på så sätt att det avser en period om tre månader som räknas från en viss dag i månaden till en dag i en följande månad som enligt sitt tal i månaden motsvarar den förstnämnda dagen, på så sätt att denna period representerar den tidrymd som infaller mellan den dag i månaden som motsvarar kriteriet i artikel 4.2 i direktivet och samma dag tre månader tidigare. En begränsning av garantin till de tre sista kalendermånaderna, vilken dag som än sammanfaller med kriteriet i artikel 4.2 i direktivet, skulle nämligen kunna få menliga följder för dem som har rättigheter enligt direktivet, för det fall att insolvensen inte inträder förrän sista dagen i kalendermånaden.