21.

Mot denna bakgrund beslutade Consiglio di Stato (Högsta förvaltningsdomstolen, Italien) att vilandeförklara målet och ställa följande frågor till EU-domstolen: ”1) Hur ska begreppen 'teknisk föreskrift' för informationssamhällets tjänster och 'föreskrift för tjänster' i informationssamhället i direktiv … 2015/1535, tolkas, och ska närmare bestämt dessa begrepp tolkas så, att de även innefattar skattemässiga åtgärder som inte direkt syftar till att reglera den specifika tjänsten i informationssamhället men som påverkar det faktiska utövandet av tjänsten inom medlemsstaten, i synnerhet genom att de medför ytterligare skyldigheter för alla bostadsförmedlare – således även icke-etablerade aktörer som tillhandahåller sina tjänster online – i syfte att skatter från hyresvärdarna ska uppbäras effektivt, såsom a) att samla in uppgifter om korttidshyresavtal som har ingåtts som ett resultat av förmedlarens verksamhet och att senare överlämna dessa uppgifter till medlemsstatens skattemyndigheter, och b) att av de belopp som hyresgästerna ska betala till hyresvärdarna innehålla den andel som ska betalas till skattemyndigheten och att senare betala in denna andel till staten? 2) a) Utgör principen om frihet att tillhanda tjänster i enlighet med artikel 56 FEUF samt även liknande principer som föreskrivs i direktiven [2000/31 och 2006/123], i de fall där de anses vara tillämpliga i den aktuella frågan, hinder för en nationell åtgärd som medför skyldigheter för bostadsförmedlare som bedriver verksamhet i Italien – således även icke-etablerade aktörer som tillhandahåller sina tjänster online – att samla in uppgifter om korttidshyresavtal som har ingåtts via dem och att senare överlämna dessa uppgifter till skattemyndigheten för uppbörd av de direkta skatter som de personer som utnyttjar tjänsten ska betala? b) Utgör principen om frihet att tillhanda tjänster i enlighet med artikel 56 FEUF samt även liknande principer som föreskrivs i direktiven [2000/31 och 2006/123], i de fall där de anses vara tillämpliga i den aktuella frågan, hinder för en nationell åtgärd som medför skyldigheter för bostadsförmedlare som bedriver verksamhet i Italien – således även icke-etablerade aktörer som tillhandahåller sina tjänster online – och som hanterar betalningar avseende korttidshyresavtal som har ingåtts via dem att ta ut källskatt på sådana betalningar med senare inbetalning till staten, för uppbörd av de direkta skatter som de personer som utnyttjar tjänsten ska betala? c) Får dock principen om frihet att tillhanda tjänster i enlighet med artikel 56 FEUF samt även liknande principer som föreskrivs i direktiven [2000/31 och 2006/123], i de fall där de anses vara tillämpliga i den aktuella frågan och vid jakande svar på de föregående frågorna, begränsas i enlighet med [unions]rätten genom sådana nationella åtgärder som beskrivs i leden a och b ovan, med hänsyn till den i annat fall ineffektiva skatteuppbörden beträffande de direkta skatter som de personer som utnyttjar tjänsten ska betala? d) Får principen om frihet att tillhanda tjänster i enlighet med artikel 56 FEUF samt även liknande principer som föreskrivs i direktiven [2000/31 och 2006/123], i de fall där de anses vara tillämpliga i den aktuella frågan, begränsas i enlighet med [unions]rätten genom en nationell åtgärd som medför en skyldighet för bostadsförmedlare som inte är etablerade i Italien att utse en skatterepresentant som, i den icke-etablerade förmedlarens namn och för dennes räkning, är skyldig att respektera de nationella åtgärder som beskrivs i led b ovan, med hänsyn till den i annat fall ineffektiva skatteuppbörden beträffande de direkta skatter som de personer som utnyttjar tjänsten ska betala? 3) Ska artikel 267 tredje stycket FEUF tolkas så, att [den nationella] domstolen, när en fråga om tolkningen av [unions]rätten (primär- eller sekundärrätten) tas upp av någon av parterna och åtföljs av en ingående redogörelse av frågan, bibehåller rätten att göra en egen omformulering av frågan och att skönsmässigt fastställa, enligt bästa vetskap och övertygelse, relevanta bestämmelser i [unions]rätten, de nationella bestämmelser som eventuellt strider mot dessa och ordalydelsen i hänskjutandet, förutsatt att det sker inom tvistefrågans ramar, eller är nämnda domstol skyldig att ta upp frågan såsom den har formulerats av den part som begär att frågan ska hänskjutas?”