Förslag till avgörande av generaladvokat Léger föredraget den 28 mars 2000. - Isabel Martínez del Peral Cagigal mot Europeiska kommissionen. - Överklagande - Tjänstemän - Begäran om ändring av placering i lönegrad - Talan - Utgångna frister - Ny omständighet - Likabehandling. - Mål C-459/98 P.



Rättsfallssamling 2001 s. I-00135



Generaladvokatens förslag till avgörande

1. Förevarande överklagande hänför sig till en tvist som uppkommit inom ramen för gemenskapens personalmål till följd av förstainstansrättens dom av den 5 oktober 1995 i målet Alexopoulou mot kommissionen.

Isabel Martínez del Peral Cagigal (nedan även kallad klaganden), tjänsteman vid kommissionen, yrkar att domstolen skall upphäva förstainstansrättens beslut av den 14 oktober 1998 i den del det innebär en avvisning av hennes talan mot kommissionens beslut att avslå hennes begäran om omprövning av sin placering i lönegrad.

I - Rättslig och faktisk bakgrund

2. Artikel 31 i Tjänsteföreskrifter för tjänstemän i Europeiska gemenskaperna (nedan kallade tjänsteföreskrifterna) reglerar tjänstemännens placering i lönegrad vid anställningen.

I artikelns första stycke föreskrivs att tjänstemän som utses av institutionerna skall placeras i den första lönegraden i sin kategori eller tjänstegrupp. Artikelns andra stycke ger tillsättningsmyndigheten rätt att vid tjänstetillsättningar göra undantag från denna bestämmelse med avseende på en begränsad andel av de tjänster som skall tillsättas.

3. Artiklarna 90 och 91 i tjänsteföreskrifterna anger de rättsmedel som står till tjänstemännens förfogande.

Artikel 90.1 föreskriver att "[v]arje person som omfattas av dessa tjänsteföreskrifter kan begära att tillsättningsmyndigheten fattar beslut i en fråga som rör honom".

Artikel 90.2 fastställer att "[v]arje person som omfattas av dessa tjänsteföreskrifter kan vända sig till tillsättningsmyndigheten med klagomål mot en åtgärd som går honom emot; detta gäller oavsett om myndigheten har fattat ett beslut eller har underlåtit att vidta en åtgärd som föreskrivs i tjänsteföreskrifterna. Klagomål skall anföras inom tre månader".

Slutligen föreskrivs följande i artikel 91.2: "Överklaganden till [förstainstansrätten] kan endast tas upp till prövning om ett klagomål tidigare anförts hos tillsättningsmyndigheten enligt artikel 90.2 inom den tidsfrist som där föreskrivs."

4. Den 1 september 1983 antog kommissionen ett beslut om tillämpliga villkor för placering i lönegrad och löneklass vid rekrytering (nedan kallat beslutet av den 1 september 1983). Artikel 2 första stycket i beslutet har följande lydelse:

"Tillsättningsmyndigheten skall tillsätta den provanställde tjänstemannen i den första lönegraden inom den tjänsteklass till vilken han rekryteras."

5. I domen i målet Alexopoulou konstaterade förstainstansrätten att beslutet strider mot artikel 31.2 i tjänsteföreskrifterna, i den mån som tillsättningsmyndigheten förbjuds att placera en tjänsteman i en lönegrad som är högre än den lägsta lönegraden.

6. För att följa domen i målet Alexopoulou ändrade kommissionen sitt beslut av den 1 september 1983 genom ett andra beslut av den 7 februari 1996 (nedan kallat beslutet av den 7 februari 1996), som den 27 mars 1996 offentliggjordes i Administrativa meddelanden. Efter ändringen har artikel 2 i det första beslutet följande lydelse:

"Tillsättningsmyndigheten skall tillsätta den provanställda tjänstemannen i den första lönegraden inom den tjänsteklass till vilken han rekryteras.

Tillsättningsmyndigheten får dock genom undantag från denna princip besluta att tillsätta den provanställde i en högre grad inom tjänsteklassen, när den berörda tjänstegrenens särskilda behov kräver rekrytering av en tjänsteman med särskilda kvalifikationer eller när den rekryterade har särskilda kvalifikationer.

Detta beslut träder i kraft den 5 oktober 1995 (datum för förstainstansrättens dom)."

II - Bakgrund och förfarandet

7. Av det överklagade beslutet framgår att klaganden den 9 november 1993 utsågs till provanställd tjänsteman vid kommissionen med placering i lönegrad A 7, löneklass 1. Genom ett beslut av den 26 november 1993 fastställde tillsättningsmyndigheten hennes placering i lönegrad A 7, löneklass 3.

8. Den 21 juni 1996, således kort efter det att beslutet av den 7 februari 1996 offentliggjordes, lämnade klaganden med stöd av artikel 90.1 i tjänsteföreskrifterna in en begäran om omprövning av hennes placering i lönegrad från och med anställningsdagen.

9. Den 24 oktober 1996 avslog kommissionen denna begäran med motiveringen att den hade lämnats in senare än tre månader efter det ursprungliga beslutet om sökandens placering i lönegrad.

10. Den 23 januari 1997 anförde Isabel Martínez del Peral Cagigal klagomål med stöd av artikel 90.2 i tjänsteföreskrifterna, vilket kommissionen avslog genom ett beslut av den 29 april 1997.

11. Klaganden väckte den 29 juli 1997 talan vid förstainstansrätten. Hon yrkade att kommissionens beslut av den 24 oktober 1996 om avslag på hennes begäran om omprövning av hennes placering i löneklass skulle ogiltigförklaras.

Till stöd för sin talan åberopade klaganden fem grunder, baserade på ett åsidosättande av rättspraxis rörande förekomsten av nya omständigheter, en överträdelse av artikel 176 i EG-fördraget (nu artikel 233 EG), ett åsidosättande av principen om likabehandling, ett åsidosättande av omsorgsplikten respektive bristfällig motivering av det överklagade beslutet.

12. Genom en skrivelse ingiven den 24 oktober 1997 gjorde kommissionen, med stöd av artikel 114.1 i förstainstansrättens rättegångsregler, en invändning om rättegångshinder.

Kommissionen hävdade att talan inte kunde tas upp till prövning i sak på grund av att klaganden inte inom den tidsfrist på tre månader som föreskrivs i artikel 90.2 i tjänsteföreskrifterna hade anfört klagomål mot det beslut som gått henne emot, det vill säga tillsättningsmyndighetens beslut av den 26 november 1993 rörande hennes definitiva placering i lönegrad. Kommissionen tillade att varken domen i målet Alexopoulou eller beslutet av den 7 februari 1996 utgjorde en sådan ny och väsentlig omständighet att en ny klagofrist skulle börja löpa.

13. Den 14 november 1997 anmodade förstainstansrätten parterna i målet, samt parterna i ett antal andra mål rörande "omplacering i lönegrad", att delta i ett informellt möte med referenten. Efter detta möte utnämnde majoriteten av sökandena målet Geavert mot kommissionen till pilotmål. Klaganden förklarade dock att hon inte ville delta i denna överenskommelse utan hade för avsikt att fullfölja sin egen talan.

III - Det omtvistade beslutet

14. Klaganden framhöll inför förstainstansrätten att begäran om omplacering i lönegrad inte syftade till en omprövning av tillsättningsmyndighetens ursprungliga beslut om placering i löneklass, utan i stället till en granskning av hennes kvalifikationer, mot bakgrund av beslutet av den 7 februari 1996, med sikte på en eventuell ändring av hennes placering i lönegrad.

Med hänvisning till domarna i målet Blomefield mot kommissionen och i målet Williams mot revisionsrätten, hävdade klaganden även att beslutet av den 7 februari 1996 utgjorde en sådan ny och väsentlig omständighet att de frister för att anföra klagomål och väcka talan som fastställs i artiklarna 90 och 91 i tjänsteföreskrifterna skulle börja löpa på nytt. Hon anförde att domstolen i målen Valentini mot kommissionen och Mogensen mot kommissionen betecknade kommissionens beslut av den 6 juni 1973 och av den 1 september 1983 om villkor för placering av tjänstemän i löneklass som "nya och väsentliga omständigheter". Mot bakgrund av detta uppgav klaganden att hon inte förstod varför beslutet av den 7 februari 1996 inte skulle kunna utgöra en ny omständighet.

Dessutom anförde klaganden att kommissionen, genom att vägra att ompröva hennes placering i löneklass, hade åsidosatt sin omsorgsplikt samt åsidosatt den princip om likabehandling som fastställs i artikel 5.3 i tjänsteföreskrifterna.

15. I det omtvistade beslutet gjorde förstainstansrätten följande bedömning:

"26. Det står klart att sökanden inte har anfört klagomål mot tillsättningsmyndighetens beslut av den 26 november 1993 rörande hennes placering i lönegrad, inom den tidsfrist om tre månader som föreskrivs i artikel 90.2 i tjänsteföreskrifterna. Således har sökandens placering i lönegrad vunnit laga kraft vid utgången av tidsfristen för att anföra klagomål mot nämnda beslut.

27. Förstainstansrätten erinrar om att en tjänsteman, såsom domstolen tidigare har fastslagit, inte kan ifrågasätta de villkor som har fastställts vid hans anställning sedan beslutet om anställning har vunnit laga kraft ... Endast förekomsten av nya och väsentliga omständigheter kan berättiga en ansökan om omprövning av ett beslut som inte har ifrågasatts inom de tidsfrister som anges i artiklarna 90 och 91 i tjänsteföreskrifterna ...

28. Sökandens begäran av den 21 juni 1996 syftade just till att ifrågasätta de villkor som hade fastställts vid hennes anställning, särskilt hennes placering i lönegrad, eftersom hon därvid begärde en omprövning av sin placering i lönegrad vid anställningsdagen.

29. Det skall därför prövas om beslutet av den 7 februari 1996 kan utgöra en sådan ny och väsentlig omständighet som gör det möjligt att lämna in en begäran om omplacering i lönegrad sedan klagofristen har löpt ut.

30. Förstainstansrätten finner att beslutet av den 7 februari 1996 redan till sin art och rättsliga innebörd inte kan anses utgöra en ny omständighet. Nämnda beslut har varken till syfte eller effekt att ifrågasätta administrativa beslut som vunnit laga kraft innan beslutet trädde i kraft ...

31. Den rättspraxis som framgår av den ovannämnda domen i målet Williams mot revisionsrätten kan inte överföras på förevarande fall. I detta avseende räcker det att framhålla att artikel 31.2 i tjänsteföreskrifterna, till skillnad från den bestämmelse som prövades i nämnda mål, inte innehåller en bestämmelse som är avsedd att vara generellt tillämplig på alla tjänstemän ...

32. Artikel 31.2 i tjänsteföreskrifterna, vilken ger tillsättningsmyndigheten möjlighet att efter eget skön och i undantagsfall placera en nyanställd tjänsteman i en högre lönegrad än den lägsta lönegraden i hans tjänsteklass, skall ses som ett undantag från de generella regler som gäller för placering i lönegrad ... Beslutet av den 7 februari 1996 anger endast en möjlighet till undantag i enlighet med denna bestämmelse. Detta beslut skiljer sig således från de tidigare generella besluten av den 6 juni 1973 och av den 1 september 1983 ... vilka innehöll interna regler tillämpliga på samtliga tjänstemän ... Den rättspraxis som framgår dels av de ovannämnda domarna i målen Blomefield och Valentini, dels av domstolens ovannämnda beslut i målet Mogensen, kan därför inte överföras på förevarande fall.

...

35. Beträffande sökandens påstående om att kommissionen har åsidosatt sin omsorgsplikt, räcker det att erinra om att denna inte i något fall får leda till att administrationen tolkar en gemenskapsbestämmelse på ett sätt som direkt strider mot bestämmelsens lydelse ... I förevarande fall skall artikel 31.2 i tjänsteföreskrifterna tolkas så att den endast i undantagsfall skall tillämpas när en tjänsteman anställs. Förstainstansrätten finner därför att kommissionen inte har åsidosatt sina skyldigheter genom att inte ompröva sökandens placering i lönegrad ...".

16. Förstainstansrätten godtog inte heller sökandens argument att principen om likabehandling skulle ha åsidosatts.

17. Följaktligen avvisade förstainstansrätten talan.

IV - Överklagandet

18. Genom förevarande överklagande har Isabel Martínez del Peral Cagigal yrkat att domstolen skall upphäva det överklagade beslutet och avgöra målet i sak. Klaganden har begärt att domstolen skall ogiltigförklara kommissionens beslut av den 24 oktober 1996 om avslag på hennes begäran om omprövning av sin placering i lönegrad och fastställa att hon har rätt till ändring av sin placering i lönegrad med verkan från den 5 oktober 1995. Dessutom har klaganden yrkat att svaranden skall förpliktas att ersätta rättegångskostnaderna i båda instanserna.

19. Kommissionen har å sin sida yrkat att domstolen skall ogilla överklagandet och förplikta klaganden att ersätta rättegångskostnaderna.

20. Till stöd för sitt överklagande har klaganden åberopat fem grunder:

- ett åsidosättande av rättspraxis rörande förekomsten av nya och väsentliga omständigheter,

- en överträdelse av artikel 176 i fördraget,

- ett åsidosättande av principen om likabehandling som fastslås i artikel 5.3 i tjänsteföreskrifterna,

- ett åsidosättande av omsorgsplikten,

- bristfällig motivering av det omtvistade beslutet.

Inledande anmärkningar

21. Inledningsvis kan noteras att det överklagande som ingivits av Isabel Martínez del Peral Cagigal företer vissa oklarheter i fråga om sättet att gruppera de argument som läggs fram till stöd för överklagandet.

22. Således har klaganden, under de grunder som avser åsidosättande av rättspraxis rörande förekomsten av nya omständigheter och en överträdelse av artikel 176 i fördraget, utvecklat flera argument som i själva verket syftar till att ifrågasätta det omtvistade beslutets motivering. Omvänt har klaganden, under den grund som avser en bristfällig motivering, framfört vissa överväganden som bör ses som en komplettering av den grund som avser ett åsidosättande av principen om likabehandling.

På grund av detta föreslår jag att domstolen, utan att det påverkar tillämpningen av reglerna om upptagande till sakprövning av överklaganden och dessas grunder, grupperar om de argument som klaganden har lagt fram.

Jag anser närmare bestämt att klaganden har åberopat följande fyra grunder till stöd för förevarande överklagande:

- ett åsidosättande av rättspraxis rörande förekomsten av nya och väsentliga omständigheter,

- ett åsidosättande av principen om likabehandling som fastslås i artikel 5.3 i tjänsteföreskrifterna,

- ett åsidosättande av omsorgsplikten,

- bristfällig motivering av det omtvistade beslutet.

Dessutom anser jag att den sista grunden i sin tur kan delas i tre separata delar, som avser avsaknad av motivering, en bristfällig motivering, respektive en motsägelsefull motivering.

23. Jag kommer att granska de olika grunderna i den ordning jag har presenterat dem.

Den första grunden: ett åsidosättande av rättspraxis om förekomsten av nya och väsentliga omständigheter

24. Klaganden har hävdat att förstainstansrätten gjorde sig skyldig till felaktig rättstillämpning genom att anse att beslutet av den 7 februari 1996 inte utgjorde en sådan ny och väsentlig omständighet att det föranleder att de klagofrister som fastställs i artiklarna 90 och 91 i tjänsteföreskrifterna börjar löpa på nytt.

Hon har framhållit att domstolen i målen Blomefield mot kommissionen, Valentini mot kommissionen och Mogensen mot kommissionen förklarade att kommissionens beslut av den 6 juni 1973 och av den 1 september 1983 om villkor för placering av tjänstemän i lönegrad utgjorde sådana nya och väsentliga omständigheter. Klaganden har sagt att hon därför inte förstår varför förstainstansrätten vägrade att beteckna beslutet av den 7 februari 1996 som en ny omständighet.

25. Det bör erinras om att ett överklagande, enligt artikel 51 i EG-stadgan för domstolen, är begränsat till rättsfrågor. Dessutom föreskrivs i artikel 112.1 c i domstolens rättegångsregler att ett överklagande skall innehålla uppgifter om de rättsliga grunder som åberopas till stöd för klagandens yrkanden. Enligt fast rättspraxis anser domstolen följande:

"Det framgår av dessa bestämmelser att det i ett överklagande klart skall anges på vilka punkter den dom som det yrkas upphävning av ifrågasätts samt de rättsliga grunder som särskilt anförs till stöd för detta yrkande."

Domstolen har således ständigt avvisat "... ett överklagande [eller grunder] som endast upprepar eller ordagrant återger grunder och argument som redan har anförts vid förstainstansrätten, och som bland annat avser omständigheter som förstainstansrätten uttryckligen har underkänt...". Domstolen anser att "... ett sådant överklagande ... nämligen endast [utgör] en begäran om omprövning av den ansökan som ingetts till förstainstansrätten, vilket enligt artikel 49 i EG-stadgan för domstolen faller utanför domstolens behörighet...".

Mer specifikt anser domstolen det vara uppenbart att ett överklagande inte kan tas upp till prövning, när "[k]laganden ... endast [har] upprepat sin kritik av kommissionens argumentation inför förstainstansrätten och som förstainstansrätten inte ansåg vara relevant".

26. I förevarande fall har klaganden enbart upprepat de argument som framfördes inför förstainstansrätten, utan att precisera de rättsliga grunder som särskilt anförs till stöd för hennes yrkande om upphävning.

I själva verket har klaganden i sitt överklagande betonat följande:

"Klaganden bekräftar härmed den inställning hon har hävdat såväl i sin ansökan till förstainstansrätten som i sitt yttrande över kommissionens invändning om rättegångshinder: tillsättningsmyndigheten har gjort sig skyldig till en uppenbart oriktig bedömning genom att inte anse att en ny klagofrist började löpa till följd av förekomsten av en ny omständighet."

Dessutom bekräftar en kontroll av inlagorna att klaganden till stöd för sitt påstående att "tolkningen av beslutet av den 7 februari 1996 är felaktig", faktiskt har inskränkt sig till att återge de argument som hon framförde inför förstainstansrätten.

27. Följaktligen föreslår jag att domstolen skall förklara att det är uppenbart att överklagandet inte kan prövas på den första grunden.

Den andra grunden: ett åsidosättande av principen om likabehandling som fastslås i artikel 5.3 i tjänsteföreskrifterna

28. Som andra grund har klaganden gjort gällande att förstainstansrätten har åsidosatt den princip om likabehandling som slås fast i artikel 5.3 i tjänsteföreskrifterna.

29. Det skall påpekas att klaganden på de tre sidor av överklagandet som avser denna grund enbart har ordagrant återgett de argument som hon framförde vid förstainstansrätten, utan att precisera de rättsliga grunder som särskilt stöder yrkandet om upphävande.

Därför föreslår jag, av de skäl som angivits i punkt 25 i detta förslag till avgörande, att domstolen skall förklara att det är uppenbart att överklagandet inte kan prövas på den andra grunden.

Den tredje grunden: ett åsidosättande av omsorgsplikten

30. Som tredje grund har klaganden anklagat förstainstansrätten för att inte ha respekterat den korrekta omfattningen av omsorgsplikten.

I punkt 35 i det omtvistade beslutet ansåg nämligen förstainstansrätten att kommissionen inte hade åsidosatt sin omsorgsplikt genom att inte ompröva klagandens placering i lönegrad. Förstainstansrätten motiverade sin bedömning med att erinra om att omsorgsplikten "inte i något fall får leda till att administrationen tolkar en gemenskapsbestämmelse på ett sätt som direkt strider mot bestämmelsens lydelse ...".

Klaganden anser att det faktum att tjänstemännen tillerkänns en möjlighet att lämna in en begäran om att få en prövning av deras kvalifikationer i syfte att placeras i en högre lönegrad inte alls skulle leda till att administrationen tolkar artikel 31.2 i tjänsteföreskrifterna "på ett sätt som direkt strider mot bestämmelsens lydelse". Tvärtom ansåg förstainstansrätten i domen i målet Alexopoulou att kommissionen, för att följa "den exakta lydelsen" av artikel 31.2 i tjänsteföreskrifterna, under särskilda omständigheter - såsom när den sökande har särskilda kvalifikationer - är skyldig att vidta en konkret bedömning av huruvida den nämnda artikeln eventuellt skall tillämpas.

Klaganden har hävdat att en tolkning i enlighet med den "exakta lydelsen" av artikel 31.2 i tjänsteföreskrifterna därmed inte kan skifta beroende på om en tjänsteman har anställts före eller efter det att domen i målet Alexopoulou avkunnades.

31. Det bör erinras om att klaganden, inom ramen för den första grunden, inte har anfört någon omständighet som leder till slutsatsen att förstainstansrätten har gjort sig skyldig till felaktig rättstillämpning genom att anse att beslutet av den 7 februari 1996 inte utgjorde en sådan ny och väsentlig omständighet att det skulle innebära att de föreskrivna fristerna började att löpa på nytt. Så långt kommen i mitt resonemang måste jag alltså dra slutsatsen att det inte föreligger någon ny omständighet som ger klaganden rätt att ifrågasätta tillsättningsmyndighetens beslut av den 26 november 1993 om hennes placering i lönegrad vid anställningen.

Som domstolen nyligen har anmärkt:

"Enligt fast rättspraxis är det endast om det har uppkommit en ny väsentlig omständighet som en begäran om omprövning av ett beslut kan tas upp till prövning efter det att tidsfristerna i artiklarna 90 och 91 i tjänsteföreskrifterna har gått ut."

Även om man antog att förstainstansrätten inte hade respekterat omfattningen av omsorgsplikten, skulle således ett upphävande av det överklagade beslutet på den punkten inte ge klaganden rätt att lämna in en begäran om omplacering i lönegrad. Eftersom klaganden inte har styrkt att det gjordes en felaktig rättstillämpning avseende den enda omständighet som skulle kunna möjliggöra för henne att, efter utgången av den frist om tre månader som föreskrivs i artikel 90.2 i tjänsteföreskrifterna, inge en begäran om omprövning av det slutgiltiga beslutet om placering i lönegrad, kan det överklagade beslutet inte upphävas på den punkt som ifrågasätts av klaganden inom ramen för denna grund. Omsorgsplikten kan inte på något sätt grunda en rättighet eller skyldighet för administrationen att, i frånvaron av nya och väsentliga omständigheter, pröva en begäran om omplacering i lönegrad som lämnats in sedan de föreskrivna fristerna löpt ut.

32. Under dessa förhållanden anser jag att den tredje grunden är verkningslös och föreslår att domstolen underkänner den som sådan.

Den fjärde grunden: bristande motivering av det omtvistade beslutet

33. Som fjärde grund har klaganden hävdat att det överklagade beslutet har en rad brister i fråga om motiveringen.

34. Den sista grunden kan delas upp i tre delar.

35. Som första delgrund har klaganden anklagat förstainstansrätten för att inte ha tagit ställning till hennes grund baserad på ett åsidosättande av artikel 176 i fördraget.

Klaganden har nämligen hävdat att beslutet av den 7 februari 1996 inte var tillräckligt för att garantera en korrekt efterlevnad av domen i målet Alexopoulou. Hon anser att kommissionen för att helt följa den domen borde ha fastställt en ny klagofrist för att ge tjänstemän som anställdes mellan den 1 september 1983 och den 5 oktober 1995 möjlighet att begära en omprövning av sina placeringar i lönegrad. Förstainstansrätten underlät emellertid helt enkelt att pröva denna grund.

36. Som andra delgrund har klaganden velat "framhålla den skillnad i fråga om motivering som kännetecknar det överklagade beslutet i jämförelse med det beslut som på samma grunder fattades i målet Gevaert (pilotfall) ...". I sistnämnda fall förklarade förstainstansrätten med en mer utförlig motivering än den som gavs i det omtvistade beslutet att Hans Gevaerts talan inte kunde tas upp till prövning i sak. Därför anser klaganden "... att förstainstansrätten tydligare borde ha angivit de skäl som ledde till slutsatsen att det interna beslutet av den 7 februari 1996 inte utgjorde en ny omständighet".

37. Som tredje delgrund har klaganden slutligen framhållit att det överklagade beslutets motivering är motsägelsefull.

I punkt 30 i beslutet fann nämligen förstainstansrätten att "beslutet av den 7 februari 1996 ... inte kan anses utgöra en ny omständighet [eftersom det] ... varken har till syfte eller verkan att ifrågasätta administrativa beslut som vunnit laga kraft innan beslutet trädde i kraft". Dessutom medgav förstainstansrätten, enligt klaganden, att beslutet av den 7 februari 1996 kan tillämpas på tjänstemän som anställts från den 5 oktober 1995. Klaganden har påpekat att när beslutet av den 7 februari 1996 fattades hade även besluten om placering i lönegrad av de tjänstemän som rekryterats under oktober månad 1995 vunnit laga kraft, eftersom det skiljer mer än tre månader mellan dessa datum.

Klaganden anklagar således förstainstansrätten för att

a) ha nekat de tjänstemän som anställdes före den 5 oktober 1995 möjligheten att ifrågasätta beslutet om deras placering i lönegrad med hänvisning till att dessa beslut hade vunnit laga kraft, men att

b) ha medgivit att tjänstemän som anställdes under oktober månad 1995 kunde ifrågasätta beslutet om deras placering i lönegrad, trots att även dessa beslut hade vunnit laga kraft.

38. Jag föreslår att domstolen inte skall bifalla överklagandet på någon av dessa delgrunder.

39. Av de skäl som har angivits i punkterna 31 och 32 i detta förslag till avgörande anser jag att den första delgrunden är verkningslös. I avsaknad av nya och väsentliga omständigheter grundar artikel 176 i fördraget varken en rätt eller skyldighet för kommissionen att pröva en begäran om omprövning av en placering i lönegrad sedan den klagofrist som föreskrivs i artikel 90.2 i tjänsteföreskrifterna löpt ut. Även om man antog att förstainstansrätten hade gjort sig skyldig till felaktig rättstillämpning genom att inte uttala sig om den grund som avsåg en överträdelse av artikel 176 i fördraget, skulle således ett upphävande av det överklagade beslutet på den punkten inte ge klaganden rätt att lämna in en begäran om omplacering i lönegrad.

40. I fråga om den andra delgrunden har klaganden underlåtit att ange vilken rättsregel som skulle ha åsidosatts i förevarande mål. Hon har inte preciserat vilka gemenskapsbestämmelser som ålägger förstainstansrätten att avgöra hennes talan med en motivering som är identisk eller jämförbar med motiveringen i beslutet i det ovannämnda målet Gevaert mot kommissionen.

41. Den tredje delgrunden slutligen innehåller kritik som utan tvekan är riktad mot förstainstansrättens beslut i det ovannämnda målet Gevaert mot kommissionen.

Till skillnad mot vad klaganden har hävdat erkände förstainstansrätten i det överklagade beslutet faktiskt inte alls "att kommissionens beslut av den 7 februari 1996 ... är tillämpligt på tjänstemän som anställdes från och med den 5 oktober 1995". Förstainstansrätten erkände inte heller i det överklagade beslutet "möjligheten för de tjänstemän som anställdes under oktober månad år 1995 att lämna in ett klagomål ...". Faktum är att endast i motiveringen till beslutet i det ovannämnda målet Gevaert mot kommissionen anges att "den omständighet att det fastställs att beslutet av den 7 februari 1996 träder i kraft den 5 oktober 1995 (tidpunkten för domen i målet Alexopoulou) innebär att det inte är tillämpligt annat än på tjänstemän som anställdes från och med den 5 oktober 1995".

Den tredje delgrunden saknar uppenbart föremål, eftersom den avser en rättsakt som inte är underkastad domstolens prövning inom ramen för detta överklagande.

Rättegångskostnaderna

42. Enligt artikel 69.2 och artikel 118 i domstolens rättegångsregler skall tappande part förpliktas att ersätta rättegångskostnaderna, om detta har yrkats. Enligt artikel 70 i samma regler skall institutionerna bära sina kostnader i tvister mellan gemenskaperna och deras anställda. Emellertid skall, enligt artikel 122 andra stycket i samma regler, artikel 70 inte tillämpas i mål där en tjänsteman eller annan institutionsanställd har överklagat. Kommissionen har yrkat att klaganden skall ersätta rättegångskostnaderna. Eftersom klaganden har tappat målet, skall kommissionens yrkande bifallas.

Förslag till avgörande

43. Mot bakgrund av ovanstående överväganden föreslår jag att domstolen skall

1) ogilla överklagandet, och

2) förplikta klaganden att ersätta rättegångskostnaderna.