10

I punkterna 14–25 i det angripna beslutet anges under rubriken ”Allmänna synpunkter” följande: ”14 De upplysningar Förbundsrepubliken Tyskland har tillhandahållit som svar på begäran om upplysningar [av den 26 juli 2006] är ofullständiga och möjliggör inte för kommissionen att kunna bedöma huruvida dessa ovannämnda stödordningar är förenliga med [SMF-undantagsförordningen]. 15 Förbundsrepubliken Tyskland vägrar att upplysa kommissionen om tillämpningen i enskilda fall av stödordningar som är i fråga och anser att kommissionen enligt artikel 3.3 i [grundförordningen] måste ha konkreta misstankar om att [SMF-]undantagsförordningen har åsidosatts för att kunna kräva att en medlemsstat ska inkomma med upplysningar. 16 De tyska myndigheterna har anfört att bestämmelserna om insyn och kontroll i artikel 9 i [SMF-]undantagsförordningen, enligt vilka kommissionen ges behörighet att begära att få all information denna anser vara nödvändig för att kunna avgöra huruvida det finns förutsättningar för undantag, inte ger kommissionen en allmän kontrollrätt, utan begränsar denna rätt till fall där misstankar förekommer. 17 De tyska myndigheterna anser att artikel 9 i [SMF-]undantagsförordningen inte innebär att kommissionen ges någon annan behörighet än den som följer av artikel 3.3 i [grundförordningen]. Av den anledningen bör misstankefaktorn anses utgöra en begränsning av kommissionens kontrollbehörighet. 18 Kommissionen har invänt att kontrollen inte kan anses vara slutförd innan flera enskilda stödåtgärder som har beviljats enligt den utvalda stödordningen har granskats. 19 Kommissionen tillägger att artikel 3.3 i [grundförordningen] endast definierar de allmänna minimikraven vad avser insyn och kontroll, och inte innebär att kommissionens kontrollbehörighet begränsas till fall där misstanke föreligger. 20 Kommissionens skyldighet att fastställa regler för att säkerställa kontrollen enligt artikel 3.1 i [grundförordningen] ska tolkas i ljuset av skäl 10 i denna förordning, enligt vilket ’[k]ommissionen är … skyldig att i samarbete med medlemsstaterna fortlöpande granska alla stödprogram som förekommer’, vilket även anges i artikel 88.1 EG. 21 Det är av denna anledning som artikel 9 i [SMF-]undantagsförordningen inte kan anses strida mot [grundförordningen]. 22 Härav följer att Förbundsrepubliken Tyskland, genom att inte tillhandahålla den efterfrågade informationen, åsidosätter sin skyldighet enligt artikel 9 i [SMF-undantags]förordningen, som antagits i enlighet med artikel 3 i [grundförordningen] och artikel 88.1 EG. 23 Det bör erinras om att domstolen har fastställt att kommissionen har rätt att vidta skyddsåtgärder för att bevara status quo eftersom vissa medlemsstaters praxis medför att det system som föreskrivs genom artiklarna [87 EG] och [88 EG] snedvrids eller kringgås. 24 En nödvändig förutsättning för att stöd ska undantas från anmälningsskyldigheten enligt artikel 88.3 EG är nämligen att det uppfyller villkoren i [SMF-]undantagsförordningen vad avser insyn och kontroll. Det är av denna anledning som kommissionen, under dessa förhållanden, inte alltid är i stånd att avgöra huruvida varje stöd som kan beviljas enligt denna stödordning uppfyller samtliga villkor i [SMF-]undantagsförordningen såsom krävs enligt artikel 3.2 a i förordningen. 25 Kommissionen har därför beslutat att rikta ett åläggande mot Förbundsrepubliken Tyskland för att erhålla de upplysningar som redan har efterfrågats med stöd av artikel 9 i [SMF-]undantagsförordningen. De efterfrågade upplysningarna ska vara kommissionen tillhanda inom en frist på 20 dagar.”