Förstainstansrättens beslut (tredje avdelningen i utökad sammansättning) av den 14 maj 1998. - Moritz J. Weig GmbH & Co. KG mot Europeiska kommissionen. - Konkurrens - Artikel 85.1 i EG-fördraget - Begreppet avtal - Åläggande - Böter - Fastställande av belopp - Motivering - Förmildrande omständigheter. - Mål T-317/94.



Rättsfallssamling 1998 s. II-01235



Sammanfattning

Parter

Domskäl

Beslut om rättegångskostnader

Domslut



Nyckelord

1 Konkurrens - Konkurrensbegränsande samverkan - Deltagande i möten mellan företag med konkurrensbegränsande syfte - Omständighet som i frånvaro av ett avståndstagande från fattade beslut gör det möjligt att anse att ett företag deltagit i den påföljande överenskommelsen

(EG-fördraget, artikel 85.1)

2 Konkurrens - Konkurrensbegränsande samverkan - Samordnat förfarande - Begrepp - Samordning och samarbete som är oförenligt med varje företags skyldighet att självständigt bestämma hur det skall agera på marknaden - Ett företags ensidiga uttalande om de priser det kommer att tillämpa på marknaden - Inte tillräckligt bevisvärde

(EG-fördraget, artikel 85.1)

3 Konkurrens - Konkurrensbegränsande samverkan - Avtal mellan företag - Begrepp - Samförstånd beträffande marknadsbeteendet

(EG-fördraget, artikel 85.1)

4 Konkurrens - Administrativt förfarande - Upphörande av överträdelserna - Förpliktelser som åläggs företagen - Proportionalitet - Kriterier

(Rådets förordning nr 17, artikel 3.1)

5 Institutionernas rättsakter - Motivering - Skyldighet - Omfattning - Beslut om att ålägga ett flertal företag böter för en överträdelse av konkurrensreglerna

(EG-fördraget, artikel 190; rådets förordning nr 17, artikel 15)

6 Konkurrens - Böter - Belopp - Fastställande - Kriterier - Överträdelsernas allvarliga karaktär och varaktighet - Bedömningskriterier - Möjlighet att höja bötesnivån för att förstärka böternas avskräckande verkan

(Rådets förordning nr 17, artikel 15.2)

7 Konkurrens - Böter - Belopp - Fastställande - Kriterier - Företagets förhållningssätt under det administrativa förfarandet

(Rådets förordning nr 17, artikel 15)

8 Konkurrens - Böter - Likabehandlingsprincipen - Reduktion av böterna - Skillnad beroende på företagets förhållningssätt under det administrativa förfarandet - Tillåtet

(Rådets förordning nr 17, artikel 15)

9 Konkurrens - Böter - Belopp - Fastställande - Kriterier - Det berörda företagets totala omsättning - Omsättning för varor som är föremål för överträdelsen - Respektive beaktande - Gränser - Tillämpning på en referensomsättning, identisk för de företag som är inblandade i samma överträdelse, av den procentsats som fastställts för böterna

(Rådets förordning nr 17, artikel 15.2)

Sammanfattning

1 Den omständigheten att ett företag inte rättar sig efter resultaten av möten som haft ett uppenbart konkurrensbegränsande syfte i vilka det har deltagit, innebär inte att företagets ansvar på grund av att det har deltagit i överenskommelsen bortfaller, så länge det inte offentlig tagit avstånd från dessa mötens innehåll. Även om det antas att ett sådant företags agerande på marknaden inte överensstämde med det överenskomna agerandet, påverkar inte detta på något sätt företagets ansvar för överträdelsen av artikel 85.1 i fördraget.

2 Ett samordnat förfarande utgör en form av samordning mellan företag som, utan att det har lett till att det ingåtts ett egentligt avtal, medvetet ersätter konkurrensens risker med ett praktiskt inbördes samarbete. De samordnings- och samarbetskriterier som kännetecknar ett samordnat förfarande skall förstås mot bakgrund av den grundtanke som utgör en del av fördragets konkurrensregler enligt vilken varje ekonomisk aktör självständigt skall bestämma den politik han avser att föra på marknaden. Den omständigheten att ett företag ensidigt uttalar vilka priser det kommer att tillämpa på marknaden utgör inte tillräcklig bevisning för att artikel 85.1 i fördraget har åsidosatts, såvida det inte har kunnat fastställas att detta uttalande har gjorts inom ramen för ett samarbete mellan företag.

3 Det är fråga om avtal i den mening som avses i artikel 85.1 i fördraget så snart de aktuella företagen har gett uttryck för sin gemensamma vilja att agera på marknaden på ett bestämt sätt.

Detta är fallet när dessa företag har gett uttryck för en gemensam vilja att genomföra enhetliga och samtidiga prishöjningar.

Under dessa omständigheter är det irrelevant huruvida sanktionsåtgärder vidtogs i syfte att tvinga företagen att agera på avtalat sätt.

4 Tillämpningen av artikel 3.1 i förordning nr 17 kan föranleda ett förbud mot att fortsätta med vissa verksamheter och förfaranden eller att upprätthålla förhållanden, om dessa har konstaterats vara rättsstridiga, men även mot att i framtiden ägna sig åt ett liknande agerande. Eftersom den bestämmelsen dessutom skall tillämpas med beaktande av den konstaterade överträdelsen av konkurrensreglerna, har kommissionen befogenhet att fastställa omfattningen av de berörda företagens förpliktelser i syfte att få nämnda överträdelse att upphöra. Sådana förpliktelser för företagen får emellertid inte överskrida gränserna för vad som är ändamålsenligt och nödvändigt för att uppnå det eftersträvade målet, närmare bestämt att företagen åter skall agera i enlighet med de regler som har överträtts.

Villkoren för tillämpning av artikel 3.1 i förordning nr 17 uppfylls inte av ett förbud som avser att hindra ett utbyte av rent statistiska uppgifter som inte utgör information om ett enskilt företag eller som kan härledas till ett visst företag, såvida det inte framgår av beslutet att kommissionen ansåg att utbytet var en överträdelse i sig av artikel 85.1 i fördraget, och då enbart den omständigheten att ett system för utbyte av statistiska uppgifter kan användas i konkurrensbegränsande syfte inte medför att det strider mot den bestämmelsen, eftersom det under sådana omständigheter först är nödvändigt att fastställa att det faktiskt har haft en konkurrensbegränsande verkan.

5 Skyldigheten att motivera ett individuellt beslut har till syfte att göra det möjligt för gemenskapsdomstolarna att pröva beslutets lagenlighet och att ge den berörde de upplysningar som är nödvändiga för att denne skall kunna bedöma om beslutet är välgrundat eller om det eventuellt är behäftat med ett sådant fel att det är möjligt att ifrågasätta dess giltighet, med det tillägget att omfattningen av denna skyldighet beror på rättsaktens art och det sammanhang i vilket den har antagits.

Omfattningen av skyldigheten att motivera ett beslut om att ålägga ett flertal företag böter för en överträdelse av gemenskapens konkurrensregler, skall fastställas mot bakgrund av att bedömningen av hur allvarliga överträdelserna är skall göras med hänsyn till ett stort antal omständigheter, såsom i synnerhet de särskilda omständigheterna i målet, dess kontext och böternas avskräckande verkan, utan att det har fastställts någon tvingande eller uttömmande förteckning över de kriterier som absolut skall tas i beaktande.

Kommissionen förfogar vid fastställandet av varje bötesbelopp över ett utrymme för skönsmässig bedömning, och den kan av denna anledning inte anses skyldig att tillämpa en exakt matematisk formel.

Slutligen skall motiveringen av ett beslut ingå i själva beslutet och hänsyn kan inte tas till kommissionens efterföljande förklaringar annat än i särskilda fall.

När kommissionen i ett beslut konstaterar att konkurrensreglerna har överträtts och ålägger de företag som har deltagit i överträdelsen böter skall kommissionen, om den systematiskt har beaktat vissa grundläggande omständigheter för att fastställa bötesbeloppen, ange dessa omständigheter i själva beslutet så att mottagarna av detta skall kunna kontrollera om bötesnivån är välgrundad och bedöma om det eventuellt förekommit diskriminering.

6 Kommissionen kan vid sin bedömning av den allmänna bötesnivån beakta att uppenbara överträdelser av gemenskapens konkurrensregler fortfarande är förhållandevis vanligt förekommande och således har kommissionen rätt att höja bötesnivån när den anser att det är nödvändigt att förstärka böternas avskräckande verkan. Följaktligen kan den omständigheten att kommissionen tidigare har tillämpat en viss bötesnivå för vissa typer av överträdelser inte medföra att kommissionen inte skulle kunna höja denna nivå inom de gränser som föreskrivits i förordning nr 17, om detta visar sig nödvändigt för att gemenskapens konkurrenspolitik skall kunna säkerställas.

Vidare kan kommissionen vid bedömningen av hur allvarlig överträdelsen är ta hänsyn till det faktum att det vidtogs åtgärder i syfte att dölja samverkans existens.

Slutligen kan kommissionen vid bedömningen av den allmänna bötesnivån bland annat att ta hänsyn till att en överträdelse av artikel 85.1 i fördraget dels pågick under lång tid, dels var av uppenbar beskaffenhet och dessutom begicks trots att kommissionens tidigare beslutspraxis borde ha utgjort ett varnande exempel.

7 Vid fastställandet av böterna för en överträdelse av gemenskapens konkurrensregler är det endast befogat att reducera böterna om det berörda företaget till följd av samarbete under administrativa förfarandet har agerat på ett sådant sätt att kommissionen lättare har kunnat fastställa överträdelsen och i förekommande fall få den att upphöra.

Ett företag som uttryckligen uppger att det inte bestrider de faktiska omständigheter på vilka kommissionen stöder sina anmärkningar kan i det avseendet anses bidra till att underlätta kommissionens uppgift att fastställa och beivra överträdelser av gemenskapens konkurrensregler. Kommissionen kan i sina beslut om överträdelse av dessa regler betrakta ett sådant agerande som ett medgivande av de faktiska omständigheterna och således som bevis för att de faktiska omständigheterna är riktiga. Således kan böterna reduceras till följd av ett sådant agerande.

Det kan i detta sammanhang påpekas att ett samarbete under undersökningen som inte är mer omfattande än det som följer av företagets skyldigheter enligt artikel 11.4 och 11.5 i förordning nr 17 inte berättigar till en reduktion av böterna.

8 Likabehandlingsprincipen åsidosätts endast i de fall då jämförbara situationer behandlas olika eller då olika situationer behandlas lika, med mindre än att det finns sakliga skäl för en sådan behandling. Kommissionen åsidosätter inte denna princip när den reducerar böterna i större eller mindre utsträckning till följd av att det berörda företaget har samarbetat med kommissionen under det administrativa förfarandet.

9 Vid fastställandet av böterna för en överträdelse av gemenskapens konkurrensregler kan bland annat följande omständigheter komma att beaktas vid bedömningen av hur allvarlig denna överträdelse var: volymen av och värdet på de varor som är föremål för överträdelsen, företagets storlek och ekonomiska styrka och följaktligen den inverkan som företaget har kunnat utöva på marknaden. Härav följer att det vid fastställandet av böterna är lämpligt att ta hänsyn till såväl företagets totala omsättning, vilken ger en antydan, om än ungefärlig och ofullständig, om företagets storlek och ekonomiska styrka, som den del av denna omsättning som härrör från de varor som är föremål för överträdelsen, och som således kan ge en antydan om denna överträdelses omfattning.

Eftersom en enda och samma metod skall användas vid beräkningen av de böter som skall åläggas företag för deltagande i en och samma överträdelse, kan kommissionen inte klandras för att den vid fastställandet av böterna utgår från en identisk referensomsättning för de berörda företagen.

Parter

I mål T-317/94,

Moritz J. Weig GmbH & Co. KG, bolag bildat enligt tysk rätt, Mayen (Tyskland), företrätt av advokaterna Thomas Jestaedt, Karsten Metzlaff och Hanns-Christian Salger, Düsseldorf, Hamburg och Frankfurt-am-Main, därefter även av advokaten Verena von Bomhard, Hamburg, delgivningsadress: advokatbyrån Philippe Dupont, 8-10, rue Mathias Hardt, Luxemburg,

sökande,

mot

Europeiska gemenskapernas kommission, företrädd av Bernd Langeheine och Richard Lyal, rättstjänsten, båda i egenskap av ombud, biträdda av advokaten Dirk Schroeder, Köln, delgivningsadress: rättstjänsten, Carlos Gómez de la Cruz, Centre Wagner, Kirchberg, Luxemburg,

svarande,

angående en talan om ogiltigförklaring av kommissionens beslut 94/601/EG av den 13 juli 1994 om ett förfarande för tillämpning av artikel 85 i EG-fördraget, IV/C/33.833 - kartong (EGT L 243, s. 1),

meddelar

FÖRSTAINSTANSRÄTTEN

(tredje avdelningen i utökad sammansättning)

sammansatt av ordföranden B. Vesterdorf samt domarna C.P. Briët, P. Lindh, A. Potocki och J.D. Cooke,

justitiesekreterare: byrådirektören J. Palacio González,

med hänsyn till det skriftliga förfarandet och efter det muntliga förfarandet som ägde rum mellan den 25 juni och den 8 juli 1997,

följande

Dom

Domskäl

Bakgrund

1 Föreliggande mål gäller kommissionens beslut 94/601/EG av den 13 juli 1994 om ett förfarande för tillämpning av artikel 85 i EG-fördraget, IV/C/33.833 - kartong (EGT L 243, s. 1), ändrat före offentliggörandet genom kommissionens beslut av den 26 juli 1994 (C(94) 2135 slutlig, nedan kallat beslutet). Genom beslutet bötfälldes 19 tillverkare och leverantörer av kartong inom gemenskapen för att ha överträtt artikel 85.1 i fördraget.

2 Den produkt som beslutet gällde är kartong. I beslutet nämns tre slags kartongkvaliteter, "GC", "GD" och "SBS".

3 Kartongkvaliteten GD (nedan kallad GD-kartong) är en kartong med grå insida (returfiber) som normalt används till förpackningar för andra varor än livsmedel.

4 Kartongkvaliteten GC (nedan kallad GC-kartong) är en kartong med vitt ytskikt som normalt används till livsmedelsförpackningar. GC-kartongen är av högre kvalitet än GD-kartongen. Under den period som beslutet gäller fanns det allmänt en prisskillnad mellan dessa två produkter på omkring 30 procent. I mindre utsträckning används GC-kartong av högre kvalitet även för grafiska ändamål.

5 SBS är en förkortning för helt vit kartong (nedan kallad SBS-kartong). Priset för denna kartongkvalitet ligger omkring 20 procent högre än priset för GC-kartong. Denna kartong används till förpackningar för livsmedel, kosmetika, läkemedel och cigaretter men är i huvudsak ämnad för grafiska ändamål.

6 Genom skrivelse av den 22 november 1990 inkom British Printing Industries Federation, en branschorganisation som företräder majoriteten av tillverkarna av tryckta förpackningar i Förenade kungariket (nedan kallad BPIF), med ett informellt klagomål till kommissionen. BPIF gjorde gällande att de kartongtillverkare som levererade till Förenade kungariket hade företagit ett antal samtidiga och enhetliga prishöjningar och begärde att kommissionen skulle undersöka om det eventuellt förelåg en överträdelse av gemenskapens konkurrensregler. För att försäkra sig om att detta initiativ offentliggjordes publicerade BPIF ett pressmeddelande. Innehållet i detta meddelande återgavs i branschtidningar under december 1990.

7 Den 12 december 1990 inkom även Fédération française du cartonnage med ett informellt klagomål till kommissionen, i vilket den redogjorde för sin uppfattning om den franska kartongmarknaden i ordalag som liknade dem BPIF använt i sitt klagomål.

8 Den 23 och 24 april 1991 genomförde kommissionens tjänstemän i enlighet med artikel 14.3 i rådets förordning nr 17 av den 6 februari 1962, Första förordningen om tillämpning av fördragets artiklar 85 och 86 (EGT 13, 1962, s. 204, svensk specialutgåva, område 8, volym 1, s. 8, nedan kallad förordning nr 17) utan förvarning samtidiga undersökningar vid ett flertal företag och branschorganisationer inom kartongbranschen.

9 Efter dessa undersökningar begärde kommissionen med stöd av artikel 11 i förordning nr 17 upplysningar och handlingar av samtliga mottagare av beslutet.

10 De uppgifter som framkom av dessa undersökningar och av begäran om upplysningar och handlingar föranledde kommissionen att dra den slutsatsen att de berörda företagen från halvårsskiftet 1986 till april 1991 (i flertalet fall) hade deltagit i åtminstone en överträdelse av artikel 85.1 fördraget.

11 Kommissionen beslutade följaktligen att inleda ett förfarande för tillämpning av sistnämnda bestämmelse. Genom skrivelse av den 21 december 1992 sände kommissionen ett meddelande om anmärkningar till vart och ett av de berörda företagen. Samtliga dessa företag besvarade meddelandet skriftligen. Nio företag begärde att få yttra sig muntligen. Förhöret med dem ägde rum den 7-9 juni 1993.

12 Efter det att förfarandet hade avslutats fattade kommissionen beslutet, som innehåller följande bestämmelser:

"Artikel 1

Buchmann GmbH, Cascades SA, Enso-Gutzeit Oy, Europa Carton AG, Finnboard - the Finnish Board Mills Association, Fiskeby Board AB, Gruber & Weber GmbH & Co KG, Kartonfabriek De Eendracht NV (som är verksamt under namnet BPB de Eendracht NV), NV Koninklijke KNP BT NV (tidigare Koninklijke Nederlandse Papierfabrieken NV), Laakmann Karton GmbH & Co KG, Mo och Domsjö AB (MoDo), Mayr-Melnhof Gesellschaft mbH, Papeteries de Lancey SA, Rena Kartonfabrik AS, Sarrió SpA, SCA Holding Ltd (tidigare Reed Paper & Board (UK) Ltd), Stora Kopparbergs Bergslags AB, Enso Española SA (tidigare Tampella Española SA) och Moritz J. Weig GmbH & Co KG har överträtt artikel 85.1 i fördraget genom att deltaga,

- vad beträffar Buchmann och Rena från omkring mars 1988 till i vart fall slutet av år 1990,

- vad beträffar Enso Española i vart fall från mars 1988 till i vart fall slutet av april 1991,

- vad beträffar Gruber & Weber från i vart fall år 1988 till slutet av år 1990,

- vad beträffar övriga fall från halvårsskiftet 1986 till i vart fall april år 1991,

i ett avtal och ett samordnat förfarande som inleddes vid halvårsskiftet 1986 och som innebar att kartongleverantörer inom Europeiska gemenskapen

- samlades regelbundet till hemliga och institutionaliserade möten i syfte att diskutera och enas om en gemensam konkurrensbegränsande branschplan,

- enades om regelbundna prishöjningar för varje produktkvalitet i de olika nationella valutorna,

- planlade och genomförde samtidiga och enhetliga prishöjningar inom hela Europeiska gemenskapen,

- enades om att bibehålla de största tillverkarnas marknadsandelar på konstanta nivåer, men med möjlighet till vissa ändringar,

- allt oftare från och med början av år 1990 vidtog samordnade åtgärder för att kontrollera tillförseln till den gemensamma marknaden i syfte att säkerställa genomförandet av de nämnda samordnade prishöjningarna,

- utbytte information om leveranser, priser, driftstopp, orderstock och kapacitetsutnyttjandegrad för att främja ovannämnda åtgärder.

... Artikel 3

Nedanstående företag åläggs följande böter för de överträdelser som har konstaterats i artikel 1:

...

xix) Moritz J. Weig GmbH & Co KG, böter på 3 000 000 ecu

..."

13 Enligt beslutet begicks överträdelsen inom ramen för ett organ kallat "Product Group Paperboard" (nedan kallat PG Paperboard) som var sammansatt av ett flertal grupper eller kommittéer.

14 Vid halvårsskiftet 1986 tillfördes "Presidents Working Group" (nedan kallad PWG) till detta organ, i vilken företrädare på hög nivå från de största kartongleverantörerna i gemenskapen (omkring åtta företag) ingick.

15 PWG:s verksamhet bestod bland annat i diskussioner om och samordning av marknader, marknadsandelar, priser och kapacitet. I synnerhet fattades allmänna beslut om tidsplan för och nivån på de prishöjningar som tillverkarna skulle genomföra.

16 PWG rapporterade till "President Conference" (nedan kallad PC), i vilken nästan samtliga verkställande direktörer för de berörda företagen (mer eller mindre regelbundet) deltog. PC sammanträdde två gånger per år under den aktuella perioden.

17 Vid slutet av år 1987 bildades "Joint Marketing Committee" (nedan kallad JMC). Dess huvudsakliga uppgift var dels att besluta om och, i förekommande fall, hur prishöjningar skulle kunna genomföras, dels att ange hur de prisinitiativ som tagits av PWG skulle kunna genomföras i varje land och i förhållande till de viktigaste kunderna för att åstadkomma ett system med likvärdiga priser inom Europa.

18 Slutligen diskuterade den ekonomiska kommittén (nedan kallad COE) bland annat prisvariationerna på de nationella marknaderna och orderstocken samt rapporterade sina slutsatser till JMC eller, fram till slutet av år 1987, till Marketing Committee som var JMC:s föregångare. COE bestod av försäljningsdirektörer från flertalet av de berörda företagen och sammanträdde vid flera tillfällen varje år.

19 Det framgår vidare av beslutet att kommissionen ansåg att PG Paperboards verksamhet främjades av ett informationsutbyte som möjliggjordes genom förvaltningsbolaget Fides med säte i Zürich (Schweiz). Enligt beslutet lämnade flertalet av medlemmarna av PG Paperboard regelbundna rapporter till Fides om order, produktion, försäljning och kapacitetsutnyttjande. Dessa rapporter bearbetades inom ramen för Fides-systemet, och de sammanställda uppgifterna översändes till deltagarna.

20 Vad gäller Moritz J. Weig GmbH & Co. KG (nedan kallat Weig) har kommissionen fastslagit att Weig deltog i PC:s möten under den period som avses i beslutet samt i JMC:s och PWG:s möten från och med år 1988.

Förfarande

21 Sökanden har väckt föreliggande talan genom ansökan som inkom till förstainstansrättens kansli den 9 oktober 1994.

22 Sexton av de andra arton företag som anses ansvariga för överträdelsen har också väckt talan mot beslutet (mål T-295/94, T-301/94, T-304/94, T-308/94, T-309/94, T-310/94, T-311/94, T-319/94, T-327/94, T-334/94, T-337/94, T-338/94, T-347/94, T-348/94, T-352/94 och T-354/94).

23 Sökanden i mål T-301/94, Laakmann Karton GmbH, återkallade sin talan genom skrivelse som inkom till förstainstansrättens kansli den 10 juni 1996, och målet avskrevs genom beslut av den 18 juli 1996 i mål T-301/94, Laakmann Karton mot kommissionen (inte publicerat i rättsfallssamlingen).

24 Fyra finska företag, som är medlemmar av branschorganisationen Finnboard och som i denna egenskap anses solidariskt ansvariga för betalningen av de böter som ålagts Finnboard, har också väckt talan mot beslutet (förenade målen T-339/94, T-340/94, T-341/94 och T-342/94).

25 Slutligen väcktes talan av sammanslutningen CEPI-Cartonboard, till vilken beslutet inte var riktat, som återkallade sin talan genom skrivelse som inkom till förstainstansrättens kansli den 8 januari 1997, och målet avskrevs genom beslut av den 6 mars 1997 i mål T-312/94, CEPI-Cartonboard mot kommissionen (inte publicerat i rättsfallssamlingen).

26 Förstainstansrätten kallade parterna i en skrivelse av den 5 februari 1997 till ett informellt möte, bland annat för att höra deras uppfattning om en eventuell förening av målen T-295/94, T-304/94, T-308/94, T-309/94, T-310/94, T-311/94, T-317/94, T-319/94, T-327/94, T-334/94, T-337/94, T-338/94, T-347/94, T-348/94, T-352/94 och T-354/94 vad gäller det muntliga förfarandet. Vid detta möte, som ägde rum den 29 april 1997, godtog parterna en sådan förening.

27 Ordföranden för förstainstansrättens tredje avdelning i utökad sammansättning beslutade den 4 juni 1997 att förena de ovannämnda målen vad gäller det muntliga förfarandet på grund av sambandet dem emellan i enlighet med artikel 50 i rättegångsreglerna och biföll den begäran om konfidentiell behandling som sökanden inkommit med i mål T-334/94.

28 Genom beslut av den 20 juni 1997 bifölls en begäran från sökanden i målet T-337/94 om konfidentiell behandling av en handling som inlämnats som svar på en skriftlig fråga från förstainstansrätten.

29 Förstainstansrätten (tredje avdelningen i utökad sammansättning) beslutade på grundval av referentens rapport att inleda det muntliga förfarandet och vidtog åtgärder för processledning genom att anmoda parterna att besvara vissa skriftliga frågor samt att inkomma med vissa handlingar. Parterna rättade sig efter denna anmodan.

30 Parterna i målen som nämns i punkt 26 ovan utvecklade sin talan och besvarade förstainstansrättens frågor vid sammanträdet som ägde rum mellan den 25 juni och den 8 juli 1997.

Parternas yrkanden

31 Sökanden har yrkat att förstainstansrätten skall

- helt eller delvis ogiltigförklara beslutet,

- förplikta kommissionen att ersätta rättegångskostnaderna, inbegripet kostnaderna för upprättande av en bankgaranti,

eller i andra hand,

- nedsätta sökandens böter,

- förplikta kommissionen att ersätta rättegångskostnaderna, inbegripet sökandens kostnader för upprättande av en bankgaranti motsvarande det belopp böterna har nedsatts med.

32 Kommissionen har yrkat att förstainstansrätten skall

- ogilla talan,

- förplikta sökanden att ersätta rättegångskostnaderna.

Yrkandet att artikel 1 i beslutet helt eller delvis skall ogiltigförklaras

Huruvida sökanden var delaktig i åtgärder i syfte att kontrollerna volymerna

Parternas argument

33 Denna grund kan delas in i två delgrunder.

34 Sökanden har under den första delgrunden erinrat om att företagen enligt artikel 1 i beslutet "enades om att bibehålla de största tillverkarnas marknadsandelar på konstanta nivåer, men med möjlighet till vissa ändringar" och att de "allt oftare från och med början av år 1990 vidtog samordnade åtgärder för att kontrollera tillförseln till den gemensamma marknaden ...".

35 Eftersom sökanden endast deltog sporadiskt i PG Paperboards möten, kände den inte till att det förekom övergripande överenskommelser eller övergripande samordning av sådan karaktär. Under PC:s, PWG:s och JMC:s möten vid vilka sökanden var företrädd fördes endast väldigt allmänna diskussioner om bibehållande av volymerna för vissa nationella tillverkningskoncerner och om tidpunkter för driftstopp.

36 Under PWG:s möten vid vilka sökanden var företrädd diskuterades försäljningsvolymerna avseende de företag som var etablerade på den europeiska marknaden. Statistiken över försäljningsvolymerna för de olika ländernas koncerner jämfördes med statistiken från de föregående mötena. Dessa uppgifter redovisades för att inte de olika nationella koncernerna skulle höja sina andelar på den europeiska marknaden.

37 Under JMC:s möten vid vilka sökanden var företrädd diskuterades driftstopp vid några tillfällen. Emellertid förklarade sökandens företrädare med jämna mellanrum från och med år 1990 att den inte hade mandat att uttala sig om sitt företags politik i fråga om volymer. På grund av den rådande marknadssituationen var det för övrigt i sökandens fall inte befogat att införa driftstopp under den period som avses i beslutet.

38 Sökanden har erinrat om att kommissionens påståenden om den föregivna regleringen av volymerna stöds av tre bevisuppgifter, nämligen Storas svar av den 14 februari 1992 på begäran om upplysningar enligt artikel 11 i förordning nr 17 (bilaga 43 till meddelandet om anmärkningar), den konfidentiella skrivelse som försäljningsdirektören på FS-karton (Mayr-Melnhof-koncernen) upprättade den 28 december 1988 (bilaga 73 till meddelandet om anmärkningar) och den anteckning som Renas generaldirektör gjorde angående ett särskilt möte inom Nordic Paper Institute (nedan kallat NPI) den 3 oktober 1988 (bilaga 102 till meddelandet om anmärkningar).

39 Enligt sökanden skulle kommissionen inte ha använt Storas vittnesmål som central bevisning.

40 Bilagorna 73 och 102 till meddelandet om anmärkningar hänvisar inte på något sätt begreppet politik inriktad på "pris framför kvantitet" som Stora har använt i sitt svar till kommissionen. De innehåller endast önskemål och idéer av allmän karaktär och det kan inte anses framgå av dessa att åtgärder för reglering av produktionen hade överenskommits och i än mindre grad att de vidtagits.

41 Sökanden har under den andra delgrunden gjort gällande att det framgår av sökandens produktionsuppgifter att den inte deltog i någon form av volymreglering. Sökanden har lämnat en detaljerad redogörelse för sin försäljningsutveckling och har påpekat att denna mer än fördubblades på hela gemenskapsmarknaden mellan åren 1986 och 1991 medan kartongförsäljningen ökade med knappt 20 procent. På den geografiska marknad som är viktigast för sökanden, den tyska marknaden, ökade försäljningsvolymerna i ännu större omfattning.

42 Slutligen har sökanden aldrig uppgett för de övriga deltagarna i JMC:s möten att den hade för avsikt att införa driftstopp för att reducera kvantiteterna. Driftstoppen i slutet av år 1990 och i början av år 1991, som omtalas i en anteckning som gjorts av FS-kartons försäljningsdirektör, berodde på julledigheter.

43 Kommissionen har betonat att det inte finns någon motsägelse mellan dess bedömning och sökandens uttalanden om att diskussionerna inom PWG och JMC om att bibehålla volymerna och om driftstopp endast var allmänna trots att frågan om bibehållande av volymerna för vissa nationella tillverkningskoncerner och frågan om driftstopp togs upp (punkterna 36 och 37 ovan). Nämnda diskussioner rörde uppenbarligen begränsningar av olika tillverkares försäljningsvolymer, det vill säga noga angivna problem.

44 Även om redan sådana uppgifter enligt kommissionen bekräftar att frågorna om bibehållande av volymer och om driftstopp togs upp vid PG Paperboards möten, framgår det även av den bevisning som kommissionen kom över att mötena inte bara handlade om att allmänt utbyta idéer, utan även att deltagarna under dessa möten ingick bindande avtal om bibehållande av bestämda produktionsvolymer och marknadsandelar.

45 Stora har i sin andra förklaring (bilaga 39 till meddelandet om anmärkningar) i detalj redogjort för den politik som avsåg att uppnå en nära nog fullständig jämvikt mellan utbud och efterfrågan, en politik som den har kallat politiken som var inriktad på "pris framför kvantitet". Enligt kommissionen framgår det av beskrivningen av denna politik att den utgjorde en viktig del i det konkurrensbegränsande samarbetet inom PG Paperboard. Deltagarna var eniga om att det var viktigt att bibehålla jämvikt mellan utbud och efterfrågan för att uppnå prisstabilitet. Vidare accepterade tillverkarna, till följd av en minskad efterfrågan år 1990, att införa driftstopp som beräknades på grundval av de årliga kapacitetsrapporterna (punkterna 24 och 25 i förklaringen).

46 Storas förklaringar om politiken som var inriktad på "pris framför kvantitet" och som innefattade en reglering av volymer och begränsning av marknadsandelarna stöds av en rad andra bevisuppgifter, bland annat av den konfidentiella skrivelsen från försäljningsdirektören på FS-karton (bilaga 73 till meddelandet om anmärkningar, s. 3 punkt 1 och s. 5 punkt 5).

47 Kommissionen har även hänvisat till samma direktörs anteckning (bilaga 115 till meddelandet om anmärkningar), i vilken det uttryckt i dagar och veckor finns uppgift om flera enskilda tillverkares orderstock, ibland till och med i förhållande till vissa kartongmaskiner. Dessa uppgifter användes, tillsammans med uppgifterna om kapacitet, för att bestämma kapacitetsutnyttjande och i förekommande fall driftstopp.

48 Uppgifterna i Storas förklaring bekräftas även av en anteckning med titeln "Highlight" angående COE:s möte den 3 oktober 1989 (bilaga 70 till meddelandet om anmärkningar).

49 På grundval av dessa uppgifter skall det enligt kommissionen anses att sökanden deltog i PG Paperboards möten under vilka diskussioner fördes om begränsning av produktionsvolymerna, bibehållande av marknadsandelar och driftstopp.

50 Under dessa omständigheter saknar sökandens påståenden under den andra delgrunden angående sitt agerande relevans.

Förstainstansrättens bedömning

- Förekomsten av en samordning som syftade till att frysa marknadsandelarna och en samordning som syftade till att kontrollera utbudet

51 Vad beträffar den första delgrunden skall det erinras om att, enligt artikel 1 i beslutet, de företag som avses i denna bestämmelse har överträtt artikel 85.1 i fördraget genom att under referensperioden delta i ett avtal och ett samordnat förfarande som innebar att kartongleverantörerna inom gemenskapen "enades om att bibehålla de största tillverkarnas marknadsandelar på konstanta nivåer, men med möjlighet till vissa ändringar" och "allt oftare från och med början av år 1990 vidtog samordnade åtgärder för att kontrollera tillförseln till den gemensamma marknaden i syfte att säkerställa genomförandet av de nämnda samordnade prishöjningarna".

52 Enligt kommissionen inleddes dessa två slag av samverkan, vilka i beslutet sammanförts under rubriken "reglering av kvantiteterna", av deltagarna i PWG:s möten under den aktuella perioden. Det framgår av punkt 37 tredje stycket i övervägandena i beslutet att PWG:s verkliga uppgift, såsom den beskrivits av Stora, "bland annat bestod i 'diskussion om och samordning av marknader, marknadsandelar, priser samt prishöjningar och kapacitet'".

53 Vad beträffar PWG:s betydelse för samverkan i fråga om marknadsandelarna, framgår följande av beslutet (punkt 37 femte stycket, i övervägandena): "I samband med åtgärderna för prishöjningar diskuterades ingående inom PWG de nationella företagssammanslutningarnas och de enskilda tillverkningskoncernernas marknadsandelar i Västeuropa. Dessa diskussioner resulterade i att deltagarna träffade vissa 'uppgörelser' avseende sina respektive marknadsandelar i syfte att säkerställa att de samordnade prisinitiativen inte omintetgjordes av att utbudet översteg efterfrågan. De stora tillverkningskoncernerna beslutade att de skulle vidmakthålla sina marknadsandelar på en nivå som motsvarade de årliga slutgiltiga försäljnings- och produktionssiffror som sammanställdes och offentliggjordes av Fides i mars påföljande år. Utvecklingen av marknadsandelarna analyserades vid varje tillfälle då PWG möttes på grundval av månadsresultaten från Fides, och i händelse av betydande variationer avkrävdes det förmodat ansvariga företaget förklaringar."

54 Enligt punkt 52 i övervägandena syftade "avtalet som träffades inom PWG år 1987 [...] till att 'frysa' de största tillverkarnas andelar av den västeuropeiska marknaden på den aktuella nivån samt till att tillverkarna skulle avstå från att värva nya kunder eller förbättra sin aktuella marknadsställning genom en aggressiv prispolitik".

55 I punkt 56 första stycket i övervägandena understryks följande: "Det grundläggande avtalet mellan de största tillverkarna om att vidmakthålla sina respektive marknadsandelar fortsatte att tillämpas under hela den period som omfattas av föreliggande beslut." Enligt punkt 57 "analyserades 'utvecklingen av marknadsandelarna' vid varje möte inom PWG på grundval av preliminär statistik". Slutligen framhålls i punkt 56 sista stycket att "[d]e företag som deltog i diskussionerna om marknadsandelar var medlemmarna av PWG, närmare bestämt: Cascades, Finnboard, KNP (fram till år 1988), [Mayr-Melnhof], MoDo, Sarrió, de två tillverkarna som ingår i Stora-koncernen, CBC och Feldmühle, samt (från och med år 1988) Weig".

56 Det finns anledning anse att kommissionen vederbörligen har styrkt förekomsten av en samverkan kring marknadsandelar mellan deltagarna i PWG:s möten.

57 Kommissionens analys grundas i huvudsak på Storas förklaringar (bilagorna 39 och 43 till meddelandet om anmärkningar) och bekräftas av bilaga 73 till meddelandet om anmärkningar.

58 I bilaga 39 till meddelandet om anmärkningar förklarar Stora: "PWG samlades till möten från och med år 1986 i syfte att reglera marknaden. ... Bland andra (lagliga) verksamheter bestod PWG:s uppgift i diskussion om och samordning av marknader, marknadsandelar, priser samt prishöjningar, efterfrågan och kapacitet. PWG:s roll var bland annat att göra exakta uppskattningar av utbud och efterfrågan på marknaden samt föreslå nödvändiga åtgärder för att reglera denna samt presentera denna uppskattning för President Conference."

59 Vad särskilt beträffar samverkan kring marknadsandelar påpekar Stora att "de marknadsandelar som förvärvats av nationella företagssammanslutningar i Europeiska gemenskapen, Efta och andra länder till vilka medlemmarna av PG Paperboard levererar analyserades inom PWG" och PWG "diskuterade möjligheten av att vidmakthålla marknadsandelarna på samma nivå som under föregående år" (bilaga 39 till meddelandet om anmärkningar, punkt 19). Av meddelandet (samma handling, punkt 6) framgår att "diskussioner om tillverkarnas marknadsandelar i Europa ägde rum även under denna period, eftersom den första referensperioden gällde nivåerna år 1987".

60 I sitt svar på en begäran från kommissionen av den 23 december 1991, sänt den 14 februari 1992 (bilaga 43 till meddelandet om anmärkningar), preciserar Stora vidare att "[ö]verenskommelserna om marknadsandelarnas nivå som ingåtts mellan medlemmarna av PWG gällde Europa i dess helhet. Dessa överenskommelser grundades på sammanlagda årliga sifferuppgifter för föregående år, vilka normalt förelåg i slutgiltig sammanställning från och med mars påföljande år" (punkt 1.1).

61 Detta påstående bekräftas i samma handling enligt följande: "... diskussionerna utmynnade i överenskommelser som normalt ingicks i mars varje år mellan medlemmarna av PWG, och syftade till att medlemmarnas marknadsandelar skulle kunna vidmakthållas på samma nivå som föregående år" (punkt 1.4). Stora påpekar att "ingen åtgärd vidtogs för att säkerställa att dessa överenskommelser iakttogs" och att deltagarna i PWG:s möten "var medvetna om att för det fall de vidtog avvikande åtgärder på vissa marknader till vilka andra deltagare levererade, skulle dessa leverantörer göra samma sak på andra marknader" (samma punkt).

62 Slutligen förklarar Stora att Weig deltog i diskussionerna om marknadsandelarna (punkt 1.2).

63 Storas påståenden om en samverkan kring marknadsandelar får stöd i bilaga 73 till meddelandet om anmärkningar. Denna handling, som påträffades hos FS-Karton, är en konfidentiell skrivelse av den 28 december 1988 från försäljningschefen för Mayr-Melnhof-koncernen i Tyskland (Katzner), till verkställande direktören för Mayr-Melnhof i Österrike (Gröller), angående marknadsläget.

64 Enligt denna skrivelse, som citeras i punkt 53-55 i övervägandena i beslutet, gav det mycket nära samarbetet inom ramen för "VD-kretsen" ("Präsidentenkreis"), som inrättades år 1987, upphov till såväl "vinnare" som "förlorare". Skrivelsens upphovsman har placerat Mayr-Melnhof bland förlorarna och detta av olika skäl, bland annat följande:

"2) Ett avtal har endast kunnat träffas genom att vi påförs ett 'straff' - man har krävt att vi skall göra 'uppoffringar' .

3) 1987 års marknadsandelar skulle 'frysas', befintliga kontakter skulle vidmakthållas och ingen ny verksamhet eller kvalitet får tas i bruk genom att tillämpa lockpriser (resultatet kommer att visa sig i januari 1989 - om alla deltagare är lojala)."

65 Dessa meningar skall läsas mot bakgrund av skrivelsens mer allmänna innehåll.

66 I detta avseende har skrivelsens upphovsman som inledning erinrat om det nära samarbete avseende Europa som bedrevs inom "VD-kretsen". Detta uttryck har tolkats av Mayr-Melnhof så att det avser såväl PWG som PC i mer allmän bemärkelse, det vill säga utan hänvisning till en händelse eller särskilt möte (bilaga 75 till meddelandet om anmärkningar, punkt 2.a). Det saknas anledning att diskutera denna tolkning i detta sammanhang.

67 Upphovsmannen har vidare påpekat att detta samarbete har skapat en "prisdisciplin" som gett upphov till såväl "vinnare" som "förlorare".

68 Det är således mot bakgrund av den prisdisciplin som beslutats av "VD-kretsen" som uttalandet om att marknadsandelarna skulle frysas på 1987 års nivå skall tolkas.

69 Vidare överensstämmer hänvisningen till år 1987 som referensår med Storas andra förklaring (bilaga 39 till meddelandet om anmärkningar; se punkt 58 ovan).

70 Det kan slutligen konstateras att sökandens argumentation inte har försvagat de ovannämnda dokumentens bevisvärde, eftersom sökanden endast har påstått att det enbart var fråga om allmänna diskussioner mellan de företag som träffades i PWG. Mot bakgrund av ovan gjorda bedömning är medgivandet av detta faktum ägnat att förstärka kommissionens uppgifter i beslutet.

71 Vad gäller PWG:s roll i samverkan kring kontrollen av tillförseln - som karaktäriserades av en undersökning av driftstopp - framgår av beslutet att PWG spelade en avgörande roll för införandet av driftstopp, då det från år 1990 uppkom problem med överkapacitet och sjunkande efterfrågan. "I början av år 1990 bedömde de största tillverkarna att det var lämpligt att inom ramen för PWG enas om nödvändigheten av driftstopp. De stora tillverkarna medgav att de inte kunde öka efterfrågan genom att sänka priserna, och att priserna skulle komma att sjunka om de behöll full produktionskapacitet. Det var teoretiskt möjligt att på grundval av kapacitetsrapporterna beräkna hur länge driftstoppen skulle pågå för att jämvikt skulle uppnås mellan utbud och efterfrågan" (punkt 70 i övervägandena i beslutet).

72 Av beslutet framgår vidare följande: "PWG angav dock inte något formellt driftstopp som varje tillverkare skulle iaktta. Enligt Stora var det praktiskt svårt att upprätta en koordinerad plan över driftstopp som täckte samtliga tillverkare. Stora har påpekat att detta var skälet till att det endast fanns ett 'informellt system för uppmuntran'" (punkt 71 i övervägandena i beslutet).

73 Det finns anledning anse att kommissionen i tillräcklig grad har styrkt förekomsten av en samverkan kring driftstopp mellan deltagarna i PWG:s möten.

74 De handlingar som kommissionen har åberopat stöder dess bedömning.

75 I sin andra förklaring (bilaga 39 till meddelandet om anmärkningar, punkt 24) förklarar Stora följande: "Genom att PWG bestämde sig för en politik inriktad på pris framför kvantitet och gradvis införde ett system för likvärdiga priser från och med år 1988 medgav medlemmarna av PWG samtidigt att det var nödvändigt att driftstoppen respekterades för att dessa priser skulle kunna bibehållas trots sjunkande efterfrågan. Om tillverkarna inte genomförde driftstopp, skulle det bli omöjligt att bibehålla den överenskomna prisnivån med hänsyn till den stigande överkapaciteten."

76 I följande punkt i sin förklaring tillägger Stora att "[u]nder åren 1988 och 1989 kunde industrin utnyttja nästan full kapacitet. Andra driftstopp än de normala för reparationer och semestrar blev nödvändiga från och med år 1990. ... Det visade sig senare nödvändigt med driftstopp då orderingången avtog för att vidmakthålla politiken inriktad på pris framför kvantitet. Driftstoppen som tillverkarna skulle respektera (för att säkerställa jämvikten mellan produktion och konsumtion) kunde beräknas på grundval av kapacitetsrapporter. PWG angav dock inte något formellt driftstopp som varje tillverkare skulle iaktta, även om det fanns ett informellt system för uppmuntran ...".

77 Vad beträffar bilaga 73 till meddelandet om anmärkningar utgör upphovsmannens skäl till varför han ansåg Mayr-Melnhof som "förlorare" vid tillfället då skrivelsen utarbetades viktiga bevis för förekomsten av en samverkan mellan deltagarna i PWG:s möten kring driftstoppen.

78 Upphovsmannen till skrivelsen konstaterar nämligen:

"4) Det är på denna punkt som de berörda parternas uppfattning om det eftersträvade målet börjar skilja sig åt.

...

c) Samtliga försäljningsavdelningar och europeiska agenter har befriats från sina budgetvolymer och en strikt prispolitik iakttas så gott som utan undantag (våra medarbetare har ofta inte förstått denna ändrade attityd till marknaden - tidigare har det endast ställts krav på kvantitet, medan nu enbart prisdisciplinen beaktas samt risken för driftstopp)."

79 Mayr-Melnhof hävdar (bilaga 75 i meddelandet om anmärkningar) att det ovan återgivna stycket syftar på företagets interna situation. Om emellertid detta utdrag analyseras mot bakgrund av skrivelsens mer allmänna innehåll, kan det tolkas som ett genomförande av en strikt politik inom försäljningsavdelningarna, som lagts fast av "VD-kretsen". Skrivelsen skall således tolkas på så sätt att deltagarna i det närmare samarbetet som beslutades år 1987, det vill säga åtminstone deltagarna i PWG:s möten, tveklöst hade tagit ställning till följderna av den fastlagda politiken under förutsättning att den tillämpades strikt.

80 Av vad som ovan anförts kan konstateras att kommissionen i tillräcklig grad har bevisat att det förekommit en samverkan kring marknadsandelarna mellan deltagarna i PWG:s möten samt en samverkan kring driftstoppen mellan samma företag. Eftersom det inte har bestritts att sökanden har deltagit i PWG:s möten och då detta företag uttryckligen omnämns i Storas förklaringar, var det riktigt av kommissionen att anse att sökanden deltagit i dessa två fall av samverkan, åtminstone från och med den tidpunkt då sökanden började delta i PWG:s möten, det vill säga från och med år 1988.

81 Sökandens kritik mot Storas förklaringar, som avsåg att ifrågasätta bevisvärdet av dessa handlingar, är inte av sådant slag att detta konstaterande försvagas.

82 Det står klart att dessa förklaringar härrör från ett av de företag som förmodas ha deltagit i den påstådda överträdelsen och att de innehåller en detaljerad beskrivning av vilken typ av diskussioner som fördes inom PG Paperboards organ, det mål som eftersträvades av de företag som samlats inom ramen för denna grupp samt dessa företags deltagande i de olika organens möten. Eftersom detta centrala bevis bekräftas av andra handlingar i målet, utgör det ett relevant stöd för kommissionens påståenden.

83 Eftersom kommissionen har styrkt förekomsten av de två ifrågavarande fallen av samverkan, är det inte nödvändigt att undersöka den övriga kritik som sökanden riktat mot bilagorna 102 och 115 till meddelandet om anmärkningar.

- Sökandens verkliga agerande

84 Enligt den andra delgrunden var sökandens verkliga agerande inte förenligt med kommissionens påståenden om förekomsten av de två bestridda fallen av samverkan. Denna delgrund kan dock inte heller godtas.

85 För det första skall förekomsten av en samverkan mellan medlemmarna av PWG kring de två aspekterna av politiken inriktad på "pris framför kvantitet" inte blandas samman med genomförandet av nämnda samverkan. De bevis som kommissionen har förebringat har ett sådant bevisvärde att upplysningar om sökandens verkliga agerande på marknaden inte kan inverka på kommissionens slutsatser om själva förekomsten av en samverkan kring de två aspekterna av den omtvistade politiken. På sin höjd skulle sökandens påståenden kunna syfta till att visa att dess agerande inte överensstämde med det som överenskommits mellan de företag som träffats inom ramen för PWG.

86 För det andra vederläggs kommissionens slutsatser inte av sökandens uppgifter. Det kan framhållas att kommissionen uttryckligen medger att samverkan kring marknadsandelarna "inte innefattade ett officiellt system för sanktioner eller kompensation ... för att stärka avtalet om marknadsandelarna" och att vissa stora tillverkares marknadsandelar ökade svagt från år till år (se bland annat punkterna 59 och 60 i övervägandena i beslutet). Kommissionen har vidare påpekat att industrin utnyttjade full kapacitet ända fram till början av år 1990 och att driftstopp praktiskt taget inte ansågs nödvändiga fram till denna tidpunkt (punkt 70 i övervägandena i beslutet).

87 För det tredje framgår det av fast rättspraxis att den omständigheten, att ett företag inte rättar sig efter resultaten av möten som haft ett uppenbart konkurrensbegränsande syfte, inte innebär att företagets ansvar på grund av att det har deltagit i överenskommelsen bortfaller, så länge det inte offentligt tagit avstånd från dessa mötens innehåll (se till exempel förstainstansrättens dom av den 6 april 1995 i mål T-141/89, Tréfileurope mot kommissionen, REG 1995, s. II-791, punkt 85). Även om det antas att sökandens agerande på marknaden inte överensstämde med det överenskomna agerandet, påverkar detta inte på något sätt företagets ansvar för överträdelsen av artikel 85.1 i fördraget.

88 Härav följer att talan inte kan bifallas på denna grund.

Huruvida kommissionen har tagit fel beträffande hur länge överträdelsen pågick

Parternas argument

89 Sökanden har för det första bestritt att den deltog i överträdelsen från halvårsskiftet år 1986. Den gjorde sig inte skyldig till någon överträdelse före februari/mars 1988.

90 Sökanden har påpekat att kommissionen har fastslagit att överträdelsen inleddes i och med att PWG bildades och "samverkan intensifierades" mellan tillverkarna (punkt 161 i övervägandena i beslutet). Sökanden kan dock inte bedöma om PWG bildades redan år 1986. Även om så skulle vara fallet, kände inte PG Paperboards medlemmar som inte var företrädda i detta organ till att detta organ bildats. Vidare stöds inte kommissionens påstående att "samverkan intensifierades" från mitten på år 1986 av någon skriftlig bevisning.

91 Fram till februari/mars 1988 deltog sökanden bara i PC:s möten och inte i andra möten i PG Paperboards övriga organ. Detta deltagande kan dock inte rättfärdiga kommissionens påstående att sökanden deltog i den påstådda överträdelsen från juni 1986. Det förfarande som innebar att PWG:s ordförande rapporterade de huvudsakliga slutsatserna till PC infördes inte förrän i slutet av år 1988/början av år 1989. Vidare kan inte den förklaring (se punkt 41 i övervägandena i beslutet) som en företrädare för sökanden påstås ha lämnat vid ett Fidesmöte år 1986, enligt vilken en ökning på 9 procent var "en för hög procentsats för Förenade kungariket", varför den fastslogs till 7 procent, ha lämnats vid ett möte med PC. Sökandens företrädare vid mötet den 10 november 1986 minns inte att han gjorde ett sådant uttalande. Denna förklaring kan på sin höjd ha lämnats i anslutning till en konferens.

92 Sökanden deltog inte i en eventuell prissamordning före den samordnade prishöjningen under våren 1988. Den deltog i synnerhet inte, vilket kommissionen för övrigt inte har bestritt, i prishöjningen i Förenade kungariket i januari 1987, en prishöjning som enligt kommissionen var resultatet av en samordning mellan tillverkarna.

93 Sökanden har för det andra påstått att det framgår av punkt 164 i övervägandena i beslutet att kommissionen har stött sig på en felaktig bedömning enligt vilken överträdelsen pågick fram till och med juni 1991. Det förekom dock inte några diskussioner med konkurrensbegränsande syfte efter det att kommissionen genomförde undersökningar under april 1991.

94 Kommissionen anser att den på goda grunder har fastställt att överträdelsen i sökandens fall åtminstone pågick mellan mitten av år 1986 och april 1991.

95 Kommissionen har betonat att sökanden redan i februari 1986 ingick i PG Paperboard och deltog regelbundet i PC:s möten. Sökanden kände således till kartongtillverkarnas olagliga överenskommelser om gemensamma och enhetliga prishöjningar, eftersom PC bland annat hade till syfte att informera de verkställande direktörerna om de beslut som fattats av PWG och om de instruktioner som skulle ges till deras försäljningsavdelningar för att genomföra prisinitiativen. Denna information lämnades i allmänhet av ordföranden för PC, vilken även var ordförande för PWG.

96 Sökandens påstående att den inte deltog i initiativen till prishöjningar i Förenade kungariket år 1987 saknar relevans. Det faktum att sökanden fortsatte att delta i PC:s möten är nämligen tillräckligt för att sökanden skall anses utgöra en av överenskommelsens medlemmar och för att överträdelsen skall kunna tillskrivas sökanden, eftersom sökanden nödvändigtvis, när den beslutade hur den själv skulle agera på marknaden, tog hänsyn till sina konkurrenters nära förestående prishöjningar som sökanden informerats om.

97 Vad beträffar den tidpunkt då överträdelsen avslutades har kommissionen aldrig påstått att sökanden deltog i en överträdelse efter april 1991.

Förstainstansrättens bedömning

98 Enligt artikel 1 i beslutet har sökanden åsidosatt artikel 85.1 i fördraget från halvårsskiftet 1986 till i vart fall slutet av april år 1991.

99 Vad beträffar den tidpunkt då överträdelsen inleddes framgår det av punkt 161 i övervägandena i beslutet att flertalet av de företag som var mottagare av beslutet deltog i överträdelsen från juni 1986, vilket var den tidpunkt då "PWG bildades och samverkan mellan tillverkarna intensifierades och började bli mer effektiv". I punkt 74 första stycket i övervägandena preciseras att det första samordnade prisinitiativet vidtogs i Förenade kungariket i slutet av år 1986 "medan PG Paperboards nya system ännu var under utarbetande". Kommissionen anser att "det är helt klarlagt att kartongtillverkarna i vart fall från mitten av år 1986 redan var inblandade i en form av samverkan som kan betecknas som ett samordnat förfarande ..." (punkt 132 fjärde stycket i övervägandena).

100 Eftersom sökanden har medgett att den deltog i en samordning av prishöjningar i mars/april 1988, skall det konstateras att den deltog i en prissamverkan åtminstone från denna tidpunkt.

101 Vad gäller perioden från mitten av år 1986 till mars 1988 utgör inte det faktum att PWG bildades vid halvårsskiftet 1986 i sig ett bevis för att sökanden deltog i en överträdelse av gemenskapens konkurrensregler från denna tidpunkt. Kommissionen har för övrigt inte bevisat att sökanden vid mitten av år 1986 kände till att detta organ hade bildats eller a fortiori att detta organs möten hade ett konkurrensbegränsande syfte.

102 Det skall följaktligen undersökas om sökandens deltagande i en del av PC:s möten, det vill säga de möten som ägde rum den 29 maj 1986, den 10 november 1986 och den 4 december 1987 (tabell 3 fogad till beslutet), innebär att sökanden deltog i en överträdelse av artikel 85.1 i fördraget före mars månad 1988.

103 Sökanden har ifrågasatt bevisvärdet av bilaga 61 till meddelandet om anmärkningar och kommissionens påstående att deltagarna i PC:s möten, före slutet av år 1988, informerades om de beslut som fattades av PWG.

104 Vad beträffar bilaga 61 till meddelandet om anmärkningar, en handling som påträffades hos Mayr-Melnhofs agent i Förenade kungariket, anser kommissionen att det rör sig om en "intern anteckning från en 'President Conference' [som bekräftar] Storas medgivande att man vid 'President Conference' diskuterade en samverkanspolitik för prissättning" (punkt 41 tredje stycket och punkt 75 andra stycket i övervägandena i beslutet).

105 Denna handling, som avser ett möte i Wien den 12 och den 13 december 1986, innehåller följande upplysning:

"Prispolitiken i Förenade kungariket

Representanten för Weig var närvarande vid ett nyligen hållet möte med Fides, under vilket denne förklarade att de tyckte att 9 procent var en för hög procentsats för Förenade kungariket och att de insisterade på 7 procent!! Besvikelsen är stor, eftersom detta utgör 'förhandlingsnivån' för samtliga. Prispolitiken för Förenade kungariket kommer att föras av RHU med stöd av [Mayr-Melnhof] även om detta medför en tillfällig minskning av kvantiteten trots att vi anstränger oss för att bibehålla målet med 9 procent (vilket återstår att se). [Mayr-Melnhof/FS] bedriver en politik som syftar till att öka deras marknadsandel i Förenade kungariket, men vinstminskningen är allvarlig och vi måste kämpa för att återta kontrollen över priset. [Mayr-Melnhof] bestrider inte det faktum att det är känt att de har ökat sin kvantitet i Tyskland med 6 000, eftersom detta inte gör saken bättre!"

106 Det möte med Fides till vilket hänvisas i början av det citerade stycket är enligt Mayr-Melnhof (svar på en begäran om upplysningar, bilaga 62 till meddelandet om anmärkningar) förmodligen PC:s möte den 10 november 1986.

107 Det kan konstateras att den aktuella handlingen bekräftar att sökandens företrädare har reagerat genom att lämna uppgifter om sin framtida prispolitik i Förenade kungariket med avseende på en ursprunglig prishöjningsnivå.

108 Den kan emellertid inte anses utgöra bevis för att sökanden har reagerat på den fastställda nivån för höjningen av det pris som överenskommits mellan de företag som träffats inom ramen för PG Paperboard vid ett tidigare tillfälle än den 10 november 1986.

109 Kommissionen har inte åberopat några andra bevis med denna innebörd. Vidare kan sökandens hänvisning till en prishöjning på "9 procent" förklaras av meddelandet från Thames Board Limited den 5 november 1986 om en prishöjning i Förenade kungariket (bilaga A-12-1). Detta meddelande offentliggjordes med kort varsel, såsom framgår av ett pressklipp (bilaga A-12-3). Slutligen har kommissionen inte förebringat någon annan handling som skulle kunna utgöra ett direkt bevis för att diskussioner om prishöjningarna ägde rum under PC:s möten. Mot denna bakgrund kan det inte uteslutas att sökandens yttrande, såsom det återges i bilaga 61 till meddelandet om anmärkningar, gjordes utanför PC:s möte den 10 november 1986, vilket sökanden vid upprepade tillfällen hävdat under sammanträdet.

110 Det skall erinras om att enligt fast rättspraxis utgör ett samordnat förfarande en form av samordning mellan företag som, utan att det har lett till att det ingåtts ett egentligt avtal, medvetet ersätter konkurrensens risker med ett praktiskt inbördes samarbete. De samordnings- och samarbetskriterier som kännetecknar ett samordnat förfarande skall förstås mot bakgrund av den grundtanke som utgör en den av fördragets konkurrensregler enligt vilken varje ekonomisk aktör självständigt skall bestämma den politik han avser att föra på marknaden (domstolens dom av den 31 mars 1993 i de förenade målen C-89/85, C-104/85, C-114/85, C-116/85, C-117/85 och C-125/85-C-129/85, Ahlström Osakeyhtiö m.fl. mot kommissionen, REG 1993, s. I-1307, svensk specialutgåva, häfte 14). Den omständigheten att ett företag ensidigt uttalar vilka priser det kommer att tillämpa på marknaden inte utgör tillräcklig bevisning för att artikel 85.1 i fördraget har åsidosatts, såvida det inte har kunnat fastställas att detta uttalande har gjorts inom ramen för ett samarbete mellan företag.

111 Vad gäller frågan huruvida förklaringen av sökandens företrädare, som det hänvisas till i bilaga 61 i meddelandet om anmärkningar, gjordes inom ramen för ett samarbete mellan företag, är det lämpligt att undersöka kommissionens övriga bevis till stöd för förekomsten av en prissamordning i Förenade kungariket i januari 1987.

112 I detta hänseende bekräftar ett protokoll från ett möte med styrelsen för Feldmühle (UK) Ltd den 7 november 1986 (bilaga A-17-2), som åberopats av kommissionen i beslutet (punkt 74 tredje stycket i övervägandena), att Feldmühles brittiska dotterbolag kände till meddelandet om en prishöjning på omkring 9 procent av Thames Board Limited tidigare än den 10 november 1986. "TBM and the Fins have announced price increases of approximately 9 % to be effective from February 1987 and it would appear that most other mills will be looking for the same sort of increase" ("TBM och finländarna har meddelat prishöjningar på omkring 9 procent som kommer att gälla från februari 1987 och det verkar som om de flesta andra bruken kommer att genomföra liknande höjningar") (bilaga A-17-2 citerad av kommissionen i punkt 74 i övervägandena i beslutet).

113 Vad beträffar bilaga 44 till meddelandet om anmärkningar, som är handskrivna anteckningar på sidorna för den 15 till den 17 januari 1987 i en kalender tillhörande en anställd vid Feldmühle, anser kommissionen att den utgör "ett ytterligare bevis för samordning" (punkt 75 tredje stycket i övervägandena i beslutet).

114 Dessa anteckningar har dock inte det bevisvärde som svaranden påstår. Det möte som protokollfördes genom dessa anteckningar är inte identifierat, vilket innebär att det inte kan uteslutas att det var ett internt möte inom företaget Feldmühle. Eftersom anteckningarna dessutom sannolikt gjordes kring mitten av januari 1987, kan de inte utgöra bevis för att genomförandet av prishöjningen, "inklusive av TBM", var ett resultat av en samordning, utan denna uppgift kan enbart anses som ett konstaterande.

115 Vissa uppgifter i anteckningarna är dessutom av sådant slag att de motsäger kommissionens påstående att nämnda anteckningar skulle bekräfta förekomsten av en samverkan kring beslutet att höja priset i Förenade kungariket. I synnerhet påpekandena enligt vilka direktören för Feldmühle hade förklarat sig vara "skeptisk" till Kopparfors och ansåg att Mayr-Melnhof agerade "oansvarigt" ("ohne Verantwortung") kan inte betraktas som stöd för kommissionens påstående. Detsamma gäller följande omnämnande: "Finnboard: Preisautonomie auch f. Tako" ("Finnboard: prisautonomi även för Tako").

116 I tabell A som är fogad till beslutet - en tabell som innehåller information om det påstådda samordnade initiativet till en prishöjning i Förenade kungariket i januari 1987 - förekommer inte tillräckligt enhetliga uppgifter om belopp eller dag för tillkännagivande och genomförande av prishöjningarna för att denna information skall anses utgöra ett tillräckligt indicium på prissamverkan. Kommissionen medgav för övrigt vid sammanträdet att den inte har direkta bevis för att sökanden höjde priserna på marknaden i Förenade kungariket i början av år 1987.

117 Av det anförda följer att kommissionen inte har styrkt att företagen kom överens om att höja priserna i Förenade kungariket i januari 1987 eller a fortiori att sökanden deltog i diskussioner med detta syfte.

118 Det finns slutligen anledning att förkasta kommissionens påstående att sökanden måste ha känt till kartongtillverkarnas olagliga överenskommelser, eftersom PC bland annat hade till syfte att informera de verkställande direktörerna om de beslut som fattats av PWG och om de instruktioner som skulle ges till deras försäljningsavdelningar för att genomföra prisinitiativen. Utan att det är nödvändigt att undersöka huruvida det är bevisat om deltagarna i PC:s möten informerades om de beslut som fattades av PWG från och med början av år 1988, kan det konstateras att kommissionen inte har gjort gällande att annan information än den information som rörde prishöjningen i Förenade kungariket i januari 1987 överlämnades till deltagarna i PC:s möten före början av år 1988. Härav följer att den prissamverkan som sökanden har medgett att den deltog i skall anses ha inletts i mars 1988.

119 Vad beträffar den tidpunkt då samverkan kring marknadsandelar och samverkan kring driftstopp inleddes hävdar kommissionen i beslutet att "de skrivelser som kommissionen påträffade hos FS-Karton (som ingår i Mayr-Melnhof-koncernen) bekräftar att ett avtal träffades inom ramen för 'President Conference' och PWG i slutet av år 1987 om frågor som gällde reglering av kvantiteter och prisdisciplin" (punkt 53 första stycket i övervägandena). Kommissionen har i detta avseende hänvisat till bilaga 73 till meddelandet om anmärkningar (se ovan punkt 61). Upphovsmannen till den aktuella skrivelsen har, som inledning, erinrat om det nära samarbete avseende Europa som bedrevs inom "VD-kretsen". Detta uttryck har tolkats av Mayr-Melnhof så att det avser såväl PWG som PC i mer allmän bemärkelse, det vill säga utan hänvisning till en händelse eller särskilt möte (bilaga 75 till meddelandet om anmärkningar, punkt 2.a).

120 Bilaga 73 till meddelandet om anmärkningar utgör visserligen ett bevis som bekräftar Storas förklaringar avseende dels förekomsten av en samverkan kring marknadsandelar mellan de företag som ingick i "VD-kretsen", dels en samverkan kring driftstoppen mellan samma företag (se ovan punkt 51 och följande punkter). Det finns emellertid inga andra bevis som bekräftar kommissionens påstående att PC:s syfte bland annat var att diskutera en samverkan kring marknadsandelar och en reglering av produktionskvantiteten. Följaktligen kan uttrycket "VD-kretsen" ("Präsidentenkreis") i bilaga 73 till meddelandet om anmärkningar, trots de förklaringar som Mayr-Melnhof gett, inte tolkas som en hänvisning till något annat organ än PWG.

121 Härav följer att det inte heller kan anses styrkt att sökanden deltog i en samverkan kring marknadsandelar och i en samverkan kring driftstopp förrän i mars 1988, vilket var den tidpunkt då sökanden för första gången deltog i ett möte med PWG (se nedan punkt 261).

122 Vad gäller den tidpunkt då överträdelsen avslutades, framgår det av artikel 1 i beslutet att kommissionen gjorde den bedömningen att den överträdelse som sökanden deltog i pågick fram till april 1991. I motsats till sökandens påstående framgår det inte av punkt 164 i övervägandena i beslutet att kommissionen ansåg att överträdelsen pågick fram till juni 1991.

123 Med anledning av vad ovan anförts skall artikel 1 i beslutet ogiltigförklaras i den mån det i denna fastslås att sökanden deltog i en överträdelse av artikel 85.1 i fördraget före mars månad 1988. I övrigt skall grunden förkastas.

Huruvida avtal har ingåtts om prishöjningar

Parternas argument

124 Sökanden har medgett att olika tillverkare har samordnat sina prishöjningar inom ramen för PG Paperboard, men bestritt att avtal har ingåtts i detta hänseende.

125 Vid PWG:s möten informerade deltagarna varandra om när och med hur mycket de skulle höja priserna. De företag som var representerade i PWG informerade i allmänhet varandra om de prishöjningar som de hade för avsikt att genomföra, men exakta priser diskuterades inte vid dessa möten.

126 Vid JMC:s möten rådgjorde deltagarna i detalj med varandra om när ett visst pris skulle höjas och med hur mycket samt fastställde i vilken ordning prishöjningarna skulle tillkännages.

127 Även om företagen informerade varandra om de planerade prishöjningarna, beräknades emellertid inte dessa godtyckligt eller fastställdes enhetligt enligt en gemensam plan. Varje företag beslutade nämligen enskilt om vilka prishöjningar som skulle genomföras beroende på kostnads- och marknadssituationen, vilket innebär att om priserna höjdes med ungefär lika mycket berodde detta på marknadsvillkoren och på att företagen berördes i samma omfattning av de ökade kostnaderna.

128 För övrigt vidtogs det inte några åtgärder i syfte att tvinga företagen att följa avtalen.

129 Sökanden har slutligen gjort gällande att kommissionens påståenden endast bygger på Storas förklaringar. Dessa förklaringar saknar emellertid bevisvärde, bland annat på grund av att detta företag har överdrivit överträdelsens omfattning för att stödja sitt vittnesmål och för att senare beviljas reducerade böter.

130 Kommissionen anser det vara klarlagt att de företag som var företrädda i PWG kom överens om att höja priserna genom att anta tvingande beslut om tidsplan, om ordningsföljd för varje företags tillkännagivande av prishöjningarna och om prishöjningarnas storlek (se punkterna 72 och 73 i övervägandena i beslutet). Överenskommelsens deltagare ingick således avtal om hur de skulle agera på marknaden. Under sådana omständigheter fanns det anledning att fastslå att det förelåg ett avtal i den mening som avses i artikel 85.1 i fördraget (förstainstansrättens dom av den 10 mars 1992 i mål T-13/89, ICI mot kommissionen, REG 1992, s. II-1021, punkt 253; svensk specialutgåva, häfte 12). Denna slutsats bekräftas för övrigt av Storas andra förklaring (bilaga 39 till meddelandet om anmärkningar), vilken emellertid inte är kommissionens enda bevisning.

Förstainstansrättens bedömning

131 Sökanden har medgett att den deltog i en samordning av de planerade prishöjningarna. Det har för övrigt fastslagits att sökanden deltog i dessa prishöjningar från mars 1988 (se ovan punkt 98 och följande punkter, särskilt punkt 118).

132 Enligt beslutet fastställde de företag som nämns i artikel 1 "genom avtal regelbundna prishöjningar som skulle genomföras på varje nationell marknad" (punkt 130 andra stycket tredje strecksatsen i övervägandena). Kommissionen anger närmare att "de prisinitiativ som togs varje halvår ... kan inte anses som en rad olika avtal eller samordnade förfaranden, utan som ett och samma bestående avtal" (punkt 131 andra stycket i övervägandena).

133 I förevarande fall skall det således undersökas om kommissionen gjorde en riktig bedömning när den fastslog att den prissamordning som sökanden deltog i från mars 1988 utgjorde ett avtal.

134 Det framgår av fast rättspraxis att det är fråga om avtal i den mening som avses i artikel 85.1 i fördraget så snart de aktuella företagen har gett uttryck för sin gemensamma vilja att agera på marknaden på ett bestämt sätt (se domstolens dom av den 15 juli 1970 i mål 41/69, ACF Chemiefarma mot kommissionen, REG 1970, s. 661, punkt 112, svensk specialutgåva häfte 1, av den 29 oktober 1980 i de förenade målen 209/78-215/78 och 218/78, Van Landewyck m.fl mot kommissionen, REG 1978, s. 3125, punkt 86, svensk specialutgåva, häfte 5, och förstainstansrättens dom av den 17 december 1991 i mål T-7/89, Hercules Chemicals mot kommissionen, REG 1991, s. 1711, punkt 256, svensk specialutgåva, häfte 11). Under dessa omständigheter är det i motsats till vad sökanden förefaller göra gällande irrelevant huruvida sanktionsåtgärder vidtogs i syfte att tvinga företagen att agera på avtalat sätt.

135 Det skall således undersökas om kommissionen har bevisat att beslutets mottagare hade gett uttryck för sin gemensamma vilja att vid prissättningen agera på marknaden på ett bestämt sätt.

136 Vad beträffar prisinitiativen förklarade Stora bland annat följande (bilaga 39 till meddelandet om anmärkningar, punkterna 27, 28 och 30):

"... år 1987 rådde i princip jämvikt mellan produktionskapacitet och konsumtion. Under detta år var produktionskapaciteten 5 procent högre än konsumtionen. Tack vare denna skillnad (som var mycket mindre än vad industrin hade uppnått fram till dess) gavs PWG möjlighet att nå fram till ett avtal om prishöjningar från och med år 1987 med nästan total visshet om att dessa höjningar skulle genomföras med framgång. När denna möjlighet gavs var tillverkarna angelägna om att kompensera de föregående årens förluster.

PWG ansåg det vara lämpligt att genomföra en första höjning med 10 procent år 1988. Detta medförde till exempel att priserna ökade med 50 FF för 100 kilo av GC-kvalitet och med 35 FF för 100 kilo av GD-kvalitet på den franska marknaden. Liknande höjningar genomfördes i andra länder. Sedan godtogs höjningarna enligt liknande taxor i absoluta tal, vilket följaktligen minskade andelen av höjningen.

...

PWG diskuterade och enades om vilken tillverkare som först skulle gå ut med en prishöjning och vid vilka tidpunkter de andra stora tillverkarna skulle tillkännage sina höjningar. Det var inte samma ordningsföljd vid varje tillfälle."

137 Stora tillade (punkterna 13 och 14 i bilaga 39 till meddelandet om anmärkningar):

"... JWC hade bland annat till syfte att fastställa jämförbara taxor för vissa storkunder och att för varje land fastställa hur PWG:s prisbeslut i fråga om GC-kvalitet och GD-kvalitet skulle genomföras.

JMC diskuterade marknad för marknad hur PWG:s prisbeslut skulle genomföras i detalj och redovisade resultatet för den sistnämnda".

138 Enligt Stora uttryckte följaktligen de företag som träffades inom ramen för PWG och JMC sin gemensamma vilja att genomföra identiska och samtidiga prishöjningar på de olika nationella marknaderna.

139 Storas förklaringar stöds på denna punkt av ett flertal bevishandlingar som kommissionen hänvisar till i punkt 74 och följande punkter i övervägandena i beslutet.

140 Det är i detta hänseende tillräckligt att hänvisa till de tre prislistor som nämns i punkterna 79, 80 och 83 i övervägandena i beslutet. Dessa listor, som kommissionen erhöll av Rena (bilaga 110 och 111 till meddelandet om anmärkningar) och av Finnboard (UK) Ltd, innehåller för flera typer av kartonger och för flera medlemsstater exakta uppgifter om när och med hur mycket de aktuella företagen höjde priserna i april 1989, i september/oktober 1989 och i april 1990. Uppgifterna i de tre prislistorna överensstämmer, i fråga om storleken på dessa prishöjningar och datum för deras genomförande, med det sätt på vilket det konstaterats att de aktuella företagen verkligen agerade på marknaden (se tabellerna D, E och F fogade till beslutet).

141 Vidare erhöll kommissionen anteckningar från Rena avseende JMC:s möte den 6 september 1990 (bilaga 118 till meddelandet om anmärkningar). I dessa anges bland annat följande:

"En prishöjning kommer att meddelas nästa vecka för september.

Frankrike 40 FF Nederländerna 14 HFL Tyskland 12 DM Italien 80 LIT Belgien 2,50 BFR Schweiz 9 FS Förenade kungariket 40 UKL Irland 45 IRL

Samtliga kvaliteter kommer att omfattas av samma höjning, GD, UD, GT, GC m.fl.

En enda prishöjning per år. För leveranser från och med den 7 januari. Senast den 31 januari. Skrivelse av den 14 september om prishöjning (Mayr-Melnhof). Den 19 september, Feldmühle sänder sin skrivelse. Cascades innan slutet av september. Samtliga skall ha sänt sina skrivelser före den 8 oktober."

142 Sökanden har varken bestritt att ovannämnda tre prislistor avser prissamverkan eller att bilaga 118 till meddelandet om anmärkningar avser JMC:s möte den 6 september 1990.

143 Utan att det är nödvändigt pröva den övriga bevisningen anser förstainstansrätten följaktligen det vara bevisat att de företag som deltog i PWG:s och JMC:s möten gav uttryck för sin gemensamma vilja att genomföra enhetliga och samtidiga prishöjningar. Kommissionen kunde således rätteligen klassificera sökandens och andra kartongproducenters samförstånd i prisfrågor som ett avtal.

144 Talan kan således inte bifallas på denna grund. Yrkandet om ogiltigförklaring av artikel 2 i beslutet

Parternas argument

145 Denna grund kan delas in i två delgrunder.

146 Sökanden har under den första delgrunden gjort gällande att artikel 2 i beslutet är formulerad på ett alltför vagt och otydligt sätt. Det förefaller nämligen som om nästan all form av informationsutbyte faller in under förbudet i denna artikel. I synnerhet finns det fortfarande risk för att den information som utbyts kan användas inom ramen för ett samarbete mellan företag. Vidare är förbudet mot framtida informationsutbyte alltför vagt formulerat genom att informationsutbyte av intresse för konkurrensen är förbjudet, eftersom allt informationsutbyte är av intresse för konkurrensen.

147 Sökanden har under den andra delgrunden gjort gällande att beslutet utgör det första exemplet på ett förbud mot utbyte av information i sammanställd form om inkommande order och orderstock samt om förväntad utnyttjandegrad av produktionskapaciteterna, utan att varje företags agerande kan påvisas. Förbudet i fråga strider i detta hänseende mot kommissionens tidigare praxis.

148 Vidare är ett så detaljerat informationsutbyte som möjligt nödvändigt inom kartongsektorn med hänsyn till att företagen kan använda sig av detta för att kunna fatta självständiga ekonomiska beslut, bland annat investeringsbeslut.

149 Enligt kommissionen är det omfattande förbudet mot informationsutbyte motiverat på grund av att statistiken kan användas på ett sätt som strider mot artikel 85 i fördraget. Slutsatsen är således enligt kommissionen att det inte är statistiken i sig som strider mot fördraget utan endast det sätt på vilket statistiken används.

150 Kommissionen har beträffande den första delgrunden bestritt att förbudet mot framtida informationsutbyte är alltför otydligt formulerat. Det är nämligen tillräckligt att det framgår av beslutet och av beslutsskälen vilket konkurrensbegränsande beteende som skall upphöra (domstolens dom av den 16 december 1975 i de förenade målen 40/73-48/73, 50/73, 54/73, 55/73, 56/73, 111/73, 113/73 och 114/73, Suiker Unie m.fl. mot kommissionen, REG 1975, s. 1663, punkt 122-124). I förevarande fall innehåller artikel 2 första stycket a, b och c i beslutet redan en detaljerad beskrivning av vilket informationsutbyte som inte är tillåtet. Vidare är de faktiska uppgifterna om den information som utbyttes noga angivna i punkterna 61-68, 105 och 106 i övervägandena i beslutet. I övrigt innehåller beslutet en detaljerad beskrivning av hur informationsutbytet begränsade konkurrensen (punkterna 134 och 166 i övervägandena). Följaktligen framgår förbudets räckvidd tydligt av artikel 2 i beslutet jämförd med beslutsskälen.

151 I artikel 2 andra och tredje styckena i beslutet förklaras endast vilken form av informationsutbyte som kan tänkas vara tillåten.

152 Vad beträffar den andra delgrunden anser kommissionen att den gjorde en riktig bedömning när den fastställde att utbytet av generella uppgifter om inkommande order och orderstock samt om förväntad utnyttjandegrad av produktionskapaciteterna var otillåtet.

153 Kommissionen har betonat att förbudet i artikel 2 skall förstås mot bakgrund av vad som konstateras i punkt 68-70 i övervägandena. Förbudet mot att utbyta sammanställd information avser endast information om inkommande order, orderstock och förväntad kapacitetsutnyttjande. Vid bedömningen av denna form av informationsutbyte skall hänsyn tas till den ifrågavarande marknadens struktur, vilken kännetecknas av att koncentrationsnivån är hög och av att produkterna är väldigt homogena. På grund av det tidigare samarbetet inom PG Paperboard har tillverkarna mycket goda kunskaper om de olika företagens struktur och politik.

154 På koncentrerade marknader beror den resterande konkurrensen i huvudsak på den osäkerhet och sekretess som råder mellan de största säljarna. Ofta förekommande informationsutbyte om orderstock kapacitetsutnyttjande medför att det blir sådan konstlad insyn på marknaden att den resterande konkurrensen till slut inte längre kan fungera. Med hjälp av sådan information kan tillverkarna planera driftstopp inom den sektorn, för att bibehålla en jämvikt mellan utbud och efterfrågan, vilket gör det möjligt för dem att förhindra en prissänkning om efterfrågan skulle minska och att höja priserna om efterfrågan skulle öka i väsentlig omfattning.

155 Genom ett sådant informationsutbyte undanröjs således den osäkerhet och sekretess som råder mellan säljarna, vilket bidrar till att uppmuntra ett gemensamt agerande inom hela sektorn. Detta gäller i än högre grad i och med att sådan statistik faktiskt användes för att samordna det affärsmässiga agerandet inom denna sektor. Redan det faktum att allmänna uppgifter om orderstock och kapacitetsutnyttjande utbyts med täta mellanrum utgör en begränsning av konkurrensen. Kommissionen har således med rätta dragit slutsatsen att det ifrågavarande informationsutbytet, även i sammanställd form, stred mot artikel 85.1 i fördraget.

Förstainstansrättens bedömning

156 Det finns anledning erinra om att artikel 2 i beslutet lyder enligt följande:

"De i artikel 1 uppräknade företagen skall omedelbart upphöra med ovannämnda överträdelser om detta inte redan har skett. De skall i framtiden inom ramen för sin verksamhet inom kartongbranschen avhålla sig från avtal eller samordnade förfaranden som kan ha samma eller liknande syfte eller resultat, inklusive varje form av utbyte av information om företagens verksamhet

a) genom vilket deltagarna informeras direkt eller indirekt om andra enskilda tillverkares produktion, försäljning, orderstock, kapacitetsutnyttjandegrad, försäljningspriser, omkostnader eller marknadsföringsplaner, eller

b) genom vilket ett gemensamt förhållningssätt inom branschen till priser eller kontroll av produktionen främjas, underlättas eller uppmuntras, även om inga individuella uppgifter lämnas, eller

c) som gör det möjligt för de berörda företagen att fullgöra eller iaktta varje uttryckligt eller tyst avtal om pris eller marknadsuppdelning inom gemenskapen.

Varje system för utbyte av allmänna uppgifter till vilket de är anslutna, såsom Fides-systemet eller dess efterföljare, skall vara utformat på ett sådant sätt att det utesluter inte bara alla uppgifter som kan göra det möjligt att identifiera enskilda tillverkares agerande, utan även alla uppgifter om inkommande order och orderstock, förväntad utnyttjandegrad av produktionskapaciteterna (i båda fallen, även om det rör sig om sammanställda uppgifter) eller enskilda maskiners produktionskapacitet.

Varje system för informationsutbyte av detta slag skall inskränkas till insamling och tillhandahållande av produktions- och försäljningsstatistik i sammanställd form som inte skall kunna användas för att främja eller underlätta ett gemensamt branschagerande.

Företagen skall även avhålla sig från varje form av informationsutbyte som är av betydelse för konkurrensen, utöver det tillåtna utbytet, samt från möten eller kontakter i syfte att diskutera betydelsen av den information som har utbytts eller branschens eller de enskilda tillverkarnas möjliga eller sannolika reaktion på denna information.

De nödvändiga ändringarna av varje eventuellt system för informationsutbyte skall vara genomförda inom tre månader från delgivningen av detta beslut."

157 Såsom framgår av punkt 165 i övervägandena har artikel 2 i beslutet antagits med stöd av artikel 3.1 i förordning nr 17. Enligt denna bestämmelse kan kommissionen, när den konstaterar en överträdelse av bestämmelserna i fördragets artikel 85, ålägga de berörda företagen att upphöra med överträdelsen.

158 Det följer av fast rättspraxis att tillämpningen av artikel 3.1 i förordning nr 17 kan föranleda ett förbud mot att fortsätta med vissa verksamheter och förfaranden eller att upprätthålla förhållanden, om dessa har konstaterats vara rättsstridiga (domstolens dom av den 6 mars 1974 i de förenade målen 6/73 och 7/73, Istituto Chemioterapico Italiano och Commercial Solvents mot kommissionen, REG 1974, s. 223, punkt 45, svensk specialutgåva, häfte 2, och av den 6 april 1995 i de förenade målen C-241/91 P och C-242/91 P, RTE och ITP mot kommissionen, REG 1995, s. I-743, punkt 90), men även mot att i framtiden ägna sig åt ett liknande agerande (förstainstansrättens dom av den 6 oktober 1994 i mål T-83/91, Tetra Pak mot kommissionen, REG 1994, s. II-755, punkt 220; svensk specialutgåva, häfte 16).

159 Eftersom artikel 3.1 i förordning nr 17 dessutom skall tillämpas med beaktande av den konstaterade överträdelsen har kommissionen befogenhet att fastställa omfattningen av de berörda företagens förpliktelser i syfte att få nämnda överträdelse att upphöra. Sådana förpliktelser för företagen får emellertid inte överskrida gränserna för vad som är ändamålsenligt och nödvändigt för att uppnå det eftersträvade målet, närmare bestämt att företagen åter skall agera i enlighet med de regler som har överträtts (se domen i det ovannämnda målet RTE och ITP mot kommissionen, punkt 93, samt med samma innebörd förstainstansrättens domar av den 8 juni 1995 i mål T-7/93, Langnese-Iglo mot kommissionen, REG 1995, s. II-1533, punkt 209, och i mål T-9/93, Schöller mot kommissionen, REG 1995, s. II-1611, punkt 163).

FORTS. AV DOMSKÄL UNDER DOK.NR: 694A0317.1

160 För att i föreliggande fall kontrollera om åläggandet i artikel 2 i beslutet, såsom sökanden har påstått, är för omfattande, kommer räckvidden av de olika förbud som företagen har ålagts att prövas.

161 Vad beträffar förbudet i artikel 2 första stycket andra meningen, vilket innebär att företagen skall avhålla sig från avtal eller samordnade förfaranden som kan ha samma eller liknande syfte eller resultat som de överträdelser som har konstaterats i artikel 1 i beslutet, syftar detta enbart till att hindra företagen från att upprepa sitt konstaterat rättsstridiga agerande. När kommissionen ålade ett sådant förbud överskred den följaktligen inte sina befogenheter enligt artikel 3 i förordning nr 17.

162 Vad beträffar artikel 2 första stycket a, b och c syftar dessa bestämmelser mer specifikt på förbud mot framtida utbyte av information om företagens verksamhet.

163 Åläggandet i artikel 2 första stycket a, vilket innebär ett förbud mot alla former av framtida utbyte av information om företagens verksamhet genom vilken deltagarna direkt eller indirekt erhåller individuella upplysningar om sina konkurrenter, förutsätter att kommissionen i sitt beslut har konstaterat att ett informationsutbyte av detta slag strider mot artikel 85.1 i fördraget.

164 Det kan i detta avseende konstateras att artikel 1 i beslutet inte innehåller några uppgifter om att ett utbyte av information om enskilda företags verksamhet som sådant utgör en överträdelse av artikel 85.1 i fördraget.

165 I artikel 1 anges i mer allmänna ordalag att företagen har överträtt denna artikel i fördraget genom att delta i ett avtal och ett samordnat förfarande som innebar att företagen bland annat "utbytte information om leveranser, priser, driftstopp, orderstock och kapacitetsutnyttjandegrad för att främja ovannämnda åtgärder".

166 Beslutet skall emellertid tolkas med beaktande av dess motivering (domen i det ovannämnda målet Suiker Unie m.fl. mot kommissionen, punkt 122) och det finns därför anledning framhålla punkt 134 andra stycket i övervägandena i beslutet enligt vilket:

"Tillverkarnas utbyte under mötena inom PG Paperboard (i huvudsak vid JMC:s möten) av sådan information om enskilda företags verksamhet som normalt är konfidentiell och känslig, såsom orderstock, driftstopp och produktionstakt, stred bevisligen mot konkurrensreglerna, eftersom det hade till syfte att åstadkomma så gynnsamma villkor som möjligt för genomförandet av prishöjningarna ... ."

167 Kommissionen har således vederbörligen konstaterat i sitt beslut att utbyte av information om enskilda företags verksamhet som sådant utgör en överträdelse av artikel 85.1 i fördraget, och följaktligen uppfyller förbudet mot framtida informationsutbyte av detta slag villkoren för en tillämpning av artikel 3.1 i förordning nr 17.

168 Vad beträffar förbuden mot utbyte av sådan information om företagens verksamhet som avses i artikel 2 första stycket b och c i beslutet, skall dessa prövas mot bakgrund av andra, tredje och fjärde styckena i samma artikel, i vilka innebörden av dessa förbud klargörs. Det är nämligen mot denna bakgrund som det skall avgöras om, och, i förekommande fall, i vilken utsträckning kommissionen ansåg det ifrågavarande utbytet vara rättsstridigt, med hänsyn till att omfattningen av företagens förpliktelser skall inskränkas till vad som är nödvändigt för att företagen åter skall agera på ett sätt som är förenligt med artikel 85.1 i fördraget.

169 Beslutet skall tolkas på så sätt att kommissionen ansåg att Fides-systemet stred mot artikel 85.1 i fördraget genom att det utgjorde ett stöd för den konstaterade överenskommelsen (punkt 134 tredje stycket i övervägandena i beslutet). En sådan tolkning bekräftas av lydelsen i artikel 1 i beslutet, av vilken det framgår att företagen har utbytt information om företagens verksamhet "för att främja [de] åtgärder" som anses strida mot artikel 85.1 i fördraget.

170 Vid bedömningen av omfattningen av de framtida förbuden i artikel 2 första stycket b och c i beslutet skall hänsyn tas till kommissionens ifrågavarande tolkning av Fides-systemets förenlighet med artikel 85 i fördraget.

171 Det kan i detta avseende för det första påpekas att de ifrågavarande förbuden inte är begränsade till utbyte av information om de enskilda företagens verksamhet utan även gäller utbyte av vissa sammanställda statistiska uppgifter (artikel 2 första stycket b och andra stycket i beslutet). För det andra förbjuds i artikel 2 andra stycket b och c utbyte av vissa statistiska uppgifter för att förhindra att ett möjligt stöd för ett potentiellt konkurrensbegränsande beteende uppkommer.

172 Ett sådant förbud, som avser att hindra ett utbyte av rent statistiska uppgifter som inte utgör information om ett enskilt företag eller som kan härledas till ett visst företag och som införs av det skälet att denna information kan användas i konkurrensbegränsande syfte, överskrider vad som är nödvändigt för att tillse att företagen åter agerar lagenligt. Det framgår för det första inte av beslutet att kommissionen skulle ha ansett att utbytet av statistiska uppgifter var en överträdelse i sig av artikel 85.1 i fördraget. Den omständigheten, att ett system för utbyte av statistiska uppgifter kan användas i konkurrensbegränsande syfte, kan för det andra inte medföra att det strider mot artikel 85.1 i fördraget, eftersom det under sådana omständigheter först är nödvändigt att fastställa att det faktiskt har haft en konkurrensbegränsande verkan.

173 Artikel 2 första till och med fjärde stycket i beslutet skall således ogiltigförklaras med undantag av följande avsnitt:

"De i artikel 1 uppräknade företagen skall omedelbart upphöra med ovannämnda överträdelser om detta inte redan har skett. De skall i framtiden inom ramen för sin verksamhet inom kartongbranschen avhålla sig från avtal eller samordnade förfaranden som kan ha samma eller liknande syfte eller resultat, inklusive varje form av utbyte av information om företagens verksamhet:

a) genom vilket deltagarna informeras direkt eller indirekt om andra enskilda tillverkares produktion, försäljning, orderstock, kapacitetsutnyttjandegrad, försäljningspriser, omkostnader eller marknadsföringsplaner.

Varje system för utbyte av allmänna uppgifter till vilket de är anslutna, såsom Fides-systemet eller dess efterföljare, skall vara utformat på ett sådant sätt att det utesluter alla uppgifter som kan göra det möjligt att identifiera enskilda tillverkares agerande."

Yrkandet om upphävande av eller nedsättning av böterna

Huruvida artikel 190 i fördraget har åsidosatts vid beräkningen av böterna

Parternas argument

174 Sökanden har gjort gällande att beslutet inte är tillräckligt motiverat i och med att beslutets mottagare varken har haft möjlighet att undersöka om de bötesbelopp de ålagts har fastställts på en korrekt nivå eller om böterna var rättvisa i förhållande till de övriga företagens böter. Kommissionens beslut skall nämligen innehålla en tillräcklig motivering i förhållande till var och en av mottagarna (förstainstansrättens dom av den 28 april 1994 i mål T-38/92, AWS Benelux mot kommissionen REG 1994, s. II-211).

175 Detta krav är inte uppfyllt i förevarande fall. I synnerhet är motiveringen inte lika detaljerad och utförlig som i kommissionens beslut 86/398/EEG av den 23 april 1986 om ett förfarande för tillämpning av artikel 85 i EEG-fördraget (IV/31.149 - Polypropylen, EGT L 230, s. 1, nedan kallat Polypropylenbeslutet). I förevarande beslut anges endast de abstrakta kriterier som kommissionen tillämpade vid beräkningen av varje företags böter. Vidare har kommissionen inte, i förhållande till varje företag, angett vilka av dessa kriterier som har legat till grund för bötesberäkningen eller vilken betydelse dessa har haft vid denna beräkning.

176 Vid en presskonferens den 13 juli 1994 lämnade kommissionens ledamot med ansvar för konkurrenspolitiken en mycket mera detaljerad redogörelse för hur böterna beräknats än vad som framgår av beslutet. Företagen har därför ingen möjlighet att fastställa om de verkliga skälen var de som lämnades till pressen eller de som anges i beslutet.

177 Sökanden har påpekat att den i beslutet (punkt 170 i övervägandena) utpekas som en av överenskommelsens "huvudmän", men att den ansvariga ledamoten vid kommissionen uppgav att grundnivån på 9 procent endast hade fastställts för ledande aktörer. Under dessa omständigheter kan sökanden inte kontrollera om dess böter motsvarar 9 procent av den fastslagna referensomsättningen. Sökanden kan inte heller kontrollera om sökandens böter reducerades med en tredjedel, såsom uttalandet av den ansvariga ledamoten vid kommissionen lät påskriva. Enligt de uttalanden som gjordes vid presskonferensen tog kommissionen hänsyn till hur länge varje företag deltog i överträdelsen, vilket i sökandens fall inte framgår av beslutet.

178 Det faktum att sökanden dels utpekades som en av överenskommelsens "huvudmän", dels som ett av de företag som inte har "spelat en betydelsefull roll vid fastställandet av överenskommelsens politik, till skillnad från de stora industrikoncernerna" (punkt 170 i övervägandena) medför att sökanden inte kan utläsa vilken böteskategori den hamnat i.

179 På grund av dessa motstridigheter har sökanden inte kunnat försvara sig på ett adekvat sätt.

180 Kommissionen anser att den i tillräcklig omfattning har redogjort för varje kriterium som den har tillämpat vid bötesberäkningen. De överväganden som har beaktats vid fastställandet av den allmänna bötesnivån och de kriterier som har tillämpats vid fastställandet av varje enskilt företags böter anges i punkt 168 respektive 169 i övervägandena till beslutet. Dessa kriterier är lika detaljerade och precisa som de kriterier som angavs i Polypropylenbeslutet (domen i det ovannämnda målet ICI mot kommissionen, punkterna 353 och 354).

181 Det framgår av beslutet hur kommissionen har tillämpat de kriterier som anges i punkt 169 i övervägandena vid fastställandet av sökandens böter. Huruvida bötesbeloppens storlek är berättigade skall bedömas mot bakgrund beslutets hela motivering (domen i det ovannämnda målet ICI mot kommissionen, punkt 355). Beslutet innehåller uppgift om vilken roll sökanden hade i överenskommelsen (punkt 170 i övervägandena), om hur lång tid den deltog i överenskommelsen (punkt 43 i övervägandena och tabell 3 i beslutet) och om på vilket sätt sökandens samarbete under förfarandet beaktades (punkt 172 i övervägandena). Det framgår slutligen av punkt 8 i övervägandena att kommissionen tog hänsyn till sökandens ställning inom denna sektor, det vill säga att sökanden var en betydelsefull men ganska liten producent.

Förstainstansrättens bedömning

182 Enligt fast rättspraxis har skyldigheten att motivera ett individuellt beslut till syfte att göra det möjligt för gemenskapsdomstolarna att pröva beslutets lagenlighet och att ge den berörde de upplysningar som är nödvändiga för att denne skall kunna bedöma om beslutet är välgrundat eller om det eventuellt är behäftat med ett sådant fel att det är möjligt att ifrågasätta dess giltighet, med det tillägget att omfattningen av denna skyldighet beror på rättsaktens art och det sammanhang i vilket den har antagits (se bland annat förstainstansrättens dom av den 11 december 1996 i mål T-49/95, Van Megen Sports mot kommissionen, REG 1996, s. II-1799, punkt 51).

183 Omfattningen av skyldigheten att motivera ett beslut om att, som i föreliggande fall, ålägga ett flertal företag böter för en överträdelse av gemenskapens konkurrensregler, skall fastställas mot bakgrund av att bedömningen av hur allvarliga överträdelserna är skall göras med hänsyn till ett stort antal omständigheter, såsom i synnerhet de särskilda omständigheterna i målet, dess kontext och böternas avskräckande verkan, utan att det har fastställts någon tvingande eller uttömmande förteckning över de kriterier som absolut skall tas i beaktande (domstolens beslut av den 25 mars 1996 i mål C-137/95 P, SPO m.fl. mot kommissionen, REG 1996, s. I-1611, punkt 54).

184 Kommissionen förfogar vid fastställandet av varje bötesbelopp över ett utrymme för skönsmässig bedömning, och den kan av denna anledning inte anses skyldig att tillämpa en exakt matematisk formel (se med samma innebörd förstainstansrättens dom av den 6 april 1995 i mål T-150/89, Martinelli mot kommissionen, REG 1995, s. II-1165, punkt 59).

185 I beslutet framgår de kriterier som beaktades för att fastställa den allmänna bötesnivån och de individuella bötesbeloppen av punkt 168 respektive punkt 169 i övervägandena. Vad för övrigt avser individuella böter förklarar kommissionen i punkt 170 i övervägandena att de företag som deltog i PWG:s möten i princip ansågs som "huvudmän" för överenskommelsen, medan övriga företag ansågs som "ordinarie deltagare" i denna. I detta hänseende nämns sökanden inte bland de företag som ansågs utgöra överenskommelsens "huvudmän" och det anges i punkt 170 tredje stycket i övervägandena att "trots att [sökanden] har varit medlem i PWG sedan 1988, förefaller den inte ha spelat en betydelsefull roll vid fastställandet av överenskommelsens politik, till skillnad från de stora industrikoncernerna". Slutligen anser kommissionen i punkterna 171 och 172 i övervägandena att de bötesbelopp som Rena och Stora har ålagts skall reduceras väsentligt på grund av att de samarbetat aktivt med kommissionen, samt att åtta andra företag, däribland sökanden, även kan erhålla en något mindre reduktion på grund av att de i sina svar på meddelandet om anmärkningar inte förnekade de huvudsakliga faktiska omständigheter på vilka kommissionen grundade sina anmärkningar.

186 I sina inlagor i målet vid förstainstansrätten samt i sitt svar på rättens skriftliga fråga har kommissionen förklarat att böterna beräknades på grundval av omsättningen på gemenskapsmarknaden för kartong år 1990 för vart och ett av de företag som var mottagare av beslutet. Böter på en grundnivå om 9 procent eller 7,5 procent av den individuella årsomsättningen ålades således de företag som ansågs som "huvudmän" för överenskommelsen respektive de övriga företagen. I sökandens fall har kommissionen förklarat att den tillämpade en procentsats på 8 procent av den individuella omsättningen, eftersom sökanden, trots att den var "medlem i PWG", inte förefaller ha haft en lika viktig roll som de övriga företagen som deltog i detta organs möten. Slutligen tog kommissionen hänsyn till vissa företags eventuellt samarbetsvilliga inställning under förfarandet vid kommissionen. Två företag fick av detta skäl sina böter reducerade med två tredjedelar, medan andra företags böter reducerades med en tredjedel.

187 Det framgår för övrigt av en tabell som kommissionen har tillhandahållit, och som innehåller uppgifter om fastställandet av varje individuellt bötesbelopp, att även om dessa inte har fastställts genom en strikt matematisk tillämpning av enbart ovannämnda sifferuppgifter har nämnda uppgifter emellertid systematiskt beaktats vid beräkningen av böterna.

188 I beslutet preciseras emellertid inte att böterna har beräknats på grundval av varje företags omsättning på gemenskapsmarknaden för kartong år 1990. I beslutet nämns inte heller de procentsatser på 9 respektive 7,5 procent som tillämpades för att beräkna de böter som ålades de företag som ansågs som "huvudmän" respektive de företag som ansågs som "ordinarie deltagare". Procentsatserna för reduktionen av böterna för Rena och Stora respektive åtta andra företag anges inte heller.

189 Mot bakgrund av den detaljerade redogörelsen i beslutet för de faktiska omständigheter som tillskrivits vart och ett av de företag som var mottagare av beslutet finns det i föreliggande fall för det första anledning anse att punkt 169-172 i övervägandena i beslutet innehåller tillräckliga och relevanta uppgifter om de omständigheter som har beaktats vid bedömningen av hur allvarlig den överträdelse var som vart och ett av de aktuella företagen gjort sig skyldigt till och hur länge den pågått (se med samma innebörd förstainstansrättens dom av den 24 oktober 1991 i mål T-2/89, Petrofina mot kommissionen, REG 1991, s. II-1087, punkt 264). I detta hänseende innehåller beslutet en särskild motivering som avser bedömningen av hur allvarlig den överträdelse var som sökanden gjort sig skyldig till (punkt 170 tredje stycket i övervägandena). Av denna särskilda motivering framgår skälen till att sökanden inte behandlades på samma sätt som vare sig överenskommelsens "huvudmän" eller de "ordinarie medlemmarna" i denna.

190 Punkt 168 i övervägandena, som skall förstås mot bakgrund av de allmänna övervägandena om böter i punkt 167 i övervägandena, innehåller en tillräcklig redogörelse för vilka omständigheter som har beaktats vid fastställandet av den allmänna bötesnivån.

191 För det andra, då, i likhet med det aktuella fallet, bötesbeloppen har fastställts genom att vissa bestämda uppgifter systematiskt beaktats, kan företagen, om var och en av dessa faktorer anges i beslutet, lättare bedöma dels om kommissionen har begått ett fel vid fastställandet av det individuella bötesbeloppet, dels om det individuella bötesbeloppet är berättigat i förhållande till de allmänna kriterier som tillämpats. I föreliggande fall skulle ett omnämnande i beslutet av de ifrågavarande faktorerna, närmare bestämt den aktuella årsomsättningen, referensåret, de grundläggande procentsatser