ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
10

Artikel 28 i tjänsteföreskrifterna för anställda vid Satcen har rubriken ”Överklaganden” och ingår i kapitel VIII i dessa tjänsteföreskrifter, vilket har rubriken ”Överklaganden och överklagandenämnd”. I denna artikel föreskrivs följande: ”1. Varje person som omfattas av dessa tjänsteföreskrifter kan begära att direktören fattar ett beslut som rör honom i en fråga som omfattas av dessa tjänsteföreskrifter. Direktören ska delge den berörda personen sitt motiverade beslut inom två månader från den dag då begäran lämnades in. Om det vid utgången av denna tidsfrist ännu inte har lämnats något svar på begäran ska detta anses vara ett tyst avslag, mot vilket klagomål kan lämnas in i enlighet med följande punkter. 2. Varje person som omfattas av dessa tjänsteföreskrifter kan vända sig till direktören med klagomål mot en åtgärd som går honom emot, oavsett om direktören har fattat ett beslut eller har underlåtit att vidta en åtgärd som föreskrivs i dessa tjänsteföreskrifter. Klagomålet ska lämnas in inom tre månader. … … 5. När den första överklagandemöjligheten (internt överklagande) har uttömts ska en tjänsteman ha rätt till överklagande i tvistemål inför [Satcens] överklagandenämnd. Denna nämnds sammansättning, funktion och förfaranden beskrivs i bilaga X. 6. Överklagandenämndens beslut ska verkställas av båda parterna. De kan inte överklagas. Överklagandenämnden kan: a) Upphäva eller bekräfta det överklagade beslutet. b) Dessutom besluta att [Satcen] ska ersätta de materiella förluster som tjänstemannen lidit sedan den dag då det upphävda beslutet trädde i kraft. c) Även besluta att [Satcen], inom de gränser som nämnden fastställer, ska ersätta den överklagandes berättigade kostnader samt de hörda vittnenas kostnader för resa och logi. Dessa kostnader ska beräknas på grundval av bestämmelserna i artikel 18 och i bilaga VII till dessa tjänsteföreskrifter.”
41

Det gemensamma systemet för mervärdesskatt garanterar följaktligen en fullständig neutralitet beträffande skattebördan för all ekonomisk verksamhet, oavsett syfte och resultat, under förutsättning att verksamheten, i princip, är mervärdesskattepliktig i sig (dom av den 3 juli 2019, The Chancellor, Masters and Scholars of the University of Cambridge, C‑316/18, EU:C:2019:559, punkt 22 och där angiven rättspraxis).
8

I artikel 7 i direktivet, med rubriken ”Uppehållsrätt för längre tid än tre månader”, anges följande i punkt 1: ”Varje unionsmedborgare skall ha rätt att uppehålla sig inom en annan medlemsstats territorium under längre tid än tre månader om den berörda personen a) är anställd eller egenföretagare i den mottagande medlemsstaten, eller b) för egen och sina familjemedlemmars räkning har tillräckliga tillgångar för att inte bli en belastning för den mottagande medlemsstatens sociala biståndssystem under vistelsen, samt har en heltäckande sjukförsäkring som gäller i den mottagande medlemsstaten, eller c) – är inskriven vid en privat eller statlig institution, som är erkänd eller finansierad av den mottagande medlemsstaten på grundval av dess lagstiftning eller administrativa praxis, med huvudsyftet att bedriva studier eller genomgå en yrkesutbildning – samt har en heltäckande sjukförsäkring som gäller i den mottagande medlemsstaten samt avger en försäkran till den behöriga nationella myndigheten, i form av en förklaring eller på något annat valfritt likvärdigt sätt, om att han har tillräckliga tillgångar för att kunna försörja sig själv och familjen, så att de inte blir en belastning för den mottagande medlemsstatens sociala biståndssystem under deras vistelseperiod, eller d) är familjemedlem som följer med eller ansluter sig till en unionsmedborgare som uppfyller kraven i a, b eller c.”
12

I 105 § straffprocesslagen föreskrivs följande: ”(1) Domstolen ska avgöra ansökningar om häktning och fortsatt häktning samt om godkännande av vissa andra tvångsmedel. Domstolen ska fastställa en frist inom vilken den godkända åtgärden ska genomföras (101 § punkt 3). Om fristen löper ut utan att åtgärden har genomförts, upphör godkännandet att gälla. Vid efterlysning av en person enligt 169 § i syfte att denne ska gripas räknas efterlysningstiden inte in i fristen. Det krävs emellertid att åklagarmyndigheten åtminstone en gång per år prövar huruvida villkoren för gripande fortfarande är uppfyllda. (2) Såvida det av rättsliga eller faktiska skäl är nödvändigt för att kunna ta ställning till en framställan enligt punkt 1 kan domstolen förelägga kriminalpolisen att vidta kompletterande utredningsåtgärder eller själv ex officio vidta sådana åtgärder. Den kan även begära att åklagarmyndigheten och kriminalpolisen lämnar upplysningar om de faktiska omständigheterna och översänder en rapport om genomförandet av den godkända åtgärden och de kompletterande utredningsåtgärderna. När häktning har beslutats kan domstolen förordna om att den även i fortsättningen ska erhålla kopior av de handlingar som anges i 52 § stycke 2 punkterna 2 och 3.”
35

Genom skrivelser av den 20 juni 2014 underrättade KTB BNB om att den ställt in sina betalningar till sina kunder på grund av bristande likviditet till följd av omfattande uttag från insättningarna hos KTB. Genom ett beslut samma dag, vilket kompletterades med ett beslut av den 22 juni 2014, som båda antogs med stöd av lagen om kreditinstitut, beslutade BNB, på grund av risken för att KTB skulle bli insolvent, att KTB skulle försättas under särskild tillsyn under tre månader. BNB utsåg även konkursförvaltare, ställde in uppfyllelsen av samtliga av KTB:s åtaganden och förbjöd KTB från att utöva all den verksamhet som avsågs med dess banktillstånd. I ett pressmeddelande av den 22 juni 2014 förklarade BNB att syftet med dessa beslut var att bevara landets finansiella stabilitet.
4

I artikel 1 i direktivet, som har rubriken ”Tillämpningsområde”, föreskrivs följande: ”1. Detta direktiv skall tillämpas på företag som är etablerade i en medlemsstat och som i samband med tillhandahållande av tjänster över gränserna, utstationerar arbetstagare enligt punkt 3, inom en medlemsstats territorium. 2. Detta direktiv skall inte tillämpas på företag inom handelsflottan såvitt avser besättning ombord. 3. Detta direktiv skall tillämpas om ett företag som anges i punkt 1 vidtar någon av följande gränsöverskridande åtgärder: a) Utstationering av en arbetstagare för egen räkning och under egen ledning inom en medlemsstats territorium, enligt avtal som ingåtts mellan det utstationerande företaget och mottagaren av tjänsterna, vilken bedriver verksamhet i denna medlemsstat, om det finns ett anställningsförhållande mellan det utstationerande företaget och arbetstagaren under utstationeringstiden. b) Utstationering av en arbetstagare inom en medlemsstats territorium på en arbetsplats eller i ett företag som tillhör koncernen, om det finns ett anställningsförhållande mellan det utstationerande företaget och arbetstagaren under utstationeringstiden. c) I egenskap av företag för uthyrning av arbetskraft eller företag som ställer arbetskraft till förfogande, verkställer utstationering av en arbetstagare till ett användarföretag som är etablerat eller som bedriver verksamhet inom en medlemsstats territorium, om det finns ett anställningsförhållande mellan företaget för uthyrning av arbetskraft eller det företag som ställer arbetskraft till förfogande och arbetstagaren under utstationeringstiden. …”
15

Enligt artikel L. 631–7-1 A i lagen om byggande och boende krävs det däremot inte något tillstånd för att ändra användningen när lägenheten är uthyrarens permanentbostad i den mening som avses i artikel 2 i loi no 89–462, du 6 juillet 1989, tendant à améliorer les rapports locatifs et portant modification de la loi no 86–1290, du 23 décembre 1986 (lag nr 89–462 av den 6 juli 1989 om förbättring av hyresförhållandena och om ändring av lag nr 86–1290 av den 23 december 1986) (JORF av den 8 juli 1989, s. 8541), förutsatt att bostaden är bebodd minst åtta månader per år, antingen av uthyraren, dennes make/maka eller en person som hör till hushållet, med undantag för yrkesmässig förpliktelse, hälsoskäl eller force majeure.
33

Vad för det första gäller påståendet att det saknades rättslig grund för kommissionens inspektionsåtgärder, fann tribunalen att det, i motsats till vad klagandena hade hävdat, inte framgick av artikel 20.2 b och c i förordning nr 1/2003 att kommissionens befogenhet att göra eller erhålla kopior eller utdrag av räkenskaper och affärshandlingar hos ett företag som var föremål för en inspektion var begränsad till de räkenskaper och affärshandlingar som kommissionen redan hade kontrollerat. En sådan tolkning skulle dessutom kunna undergräva den ändamålsenliga verkan av artikel 20.2 b i förordning nr 1/2003, eftersom kontrollen av det inspekterade företagets räkenskaper och affärshandlingar under vissa omständigheter kan kräva – eller, som i det aktuella fallet, kan underlättas av – att det först framställs kopior av dem. Eftersom framställandet av skivavbildningen av hårddisken i J:s dator och kopior av de samlingar e-postmeddelanden som återfunnits i nämnda dator och R:s dator ingick i inspektörernas användning av ett kriminaltekniskt datorprogram, vars syfte var att söka efter den information som var relevant för utredningen, omfattades skapandet av dessa kopior enligt tribunalen av de befogenheter som kommissionen tilldelats genom artikel 20.2 b och c i förordning nr 1/2003.
25

Det ska emellertid erinras om att generaladvokaterna enligt artikel 252 andra stycket FEUF vid offentliga domstolssessioner, fullständigt opartiskt och oavhängigt, ska lägga fram motiverade förslag till avgörande i mål som enligt stadgan för Europeiska unionens domstol kräver deras deltagande. Domstolen är inte bunden av vare sig förslaget till avgörande eller av den motivering som ligger till grund för generaladvokatens förslag (dom av den 5 mars 2020, Foundation for the Protection of the Traditional Cheese of Cyprus named Halloumi/EUIPO, C‑766/18 P, EU:C:2020:170, punkt 35 och där angiven rättspraxis).
3

Mellan den 1 januari 2005 och den dag då det omtvistade beslutet antogs hade personer bosatta i Slovakien möjlighet att välja mellan följande sjukförsäkringsorgan: – Všeobecná zdravotná poisťovňa a.s. (VšZP) et Spoločná zdravotná poisťovňa a.s. (SVP). Dessa båda sjukförsäkringsorgan fusionerade den 1 januari 2010 och har som enda aktieägare den slovakiska staten. – Dôvera zdravotná poist’ovňa, a.s. (nedan kallat Dôvera), vars aktieägare är enheter inom den privata sektorn – Union zdravotná poist’ovňa a.s. (nedan kallad Unionen), vars aktieägare är enheter inom den privata sektorn.
14

Republiken Frankrike anser att det var möjligt att i förväg veta vilket datum enighet skulle uppnås under förlikningsförfarandet. Republiken Frankrike har i detta avseende till att börja med påpekat att den omröstning om budgetförslaget som föreskrivs i artikel 314.4 FEUF i praktiken alltid äger rum under den andra ordinarie sammanträdesperioden i oktober, det vill säga ”oktober II‑perioden”. Denna medlemsstat har vidare hävdat att sedan Lissabonfördraget trädde i kraft har ett förlikningsförfarande systematiskt använts. Slutligen har Republiken Frankrike tillagt att i det högst sannolika fallet att ett sådant förfarande kommer till användning, så kommer ett eventuellt förlikningsavtal med all sannolikhet att ingås under de sista dagarna av den medlingsperiod som föreskrivs i artikel 314.5 FEUF. Under dessa omständigheter anser Republiken Frankrike att parlamentet är skyldigt att lägga det ordinarie plenarsammanträdet i november i den fjärde eller den femte veckan efter ”oktober II‑perioden”, eftersom det enligt Republiken Frankrike är högst sannolikt att denna institution kan yttra sig om det gemensamma förslaget till budget under ett ordinarie plenarsammanträde som hålls i Strasbourg, inom den frist på fjorton dagar som föreskrivs i artikel 314.6 FEUF. I förevarande fall har nämnda institution emellertid förlagt det ordinarie plenarsammanträdet i november 2017 till den tredje veckan efter ”oktober II‑perioden” år 2017, vilket hindrade den från att i Strasbourg utöva sin budgetbefogenhet enligt artikel 314.6, 314.7 och 314.9 FEUF.
16

I artikel 2 i beslutet föreskrivs följande: ”1. Bulgarien, Kroatien, Cypern och Rumänien får likställa följande handlingar som utfärdats av de medlemsstater som tillämpar Schengenregelverket fullt ut, oavsett innehavarens medborgarskap, med de nationella viseringarna för transitering genom deras territorium eller för planerade vistelser på deras territorium som inte överstiger 90 dagar under en 180-dagarsperiod: a) En enhetlig visering i enlighet med definitionen i artikel 2.3 i viseringskodexen som är giltig för två eller flera inresor. b) En visering för längre vistelse i enlighet med artikel 18 i [tillämpningskonventionen], c) Ett uppehållstillstånd i enlighet med definitionen i artikel 2.15 i [kodexen om Schengengränserna]. 2. Bulgarien, Kroatien, Cypern och Rumänien får också likställa viseringar med territoriellt begränsad giltighet som utfärdats i enlighet med artikel 25.3 första meningen i viseringskodexen med de nationella viseringarna för transitering genom deras territorium eller för planerade vistelser på deras territorium som inte överstiger 90 dagar under en 180-dagarsperiod. 3. Om Bulgarien, Kroatien, Cypern eller Rumänien beslutar att tillämpa detta beslut ska landet erkänna samtliga handlingar som avses i punkterna 1 och 2, oavsett vilken medlemsstat som utfärdat handlingen, såvida dessa handlingar inte påförts resehandlingar som de inte erkänner eller resehandlingar som utfärdats av ett tredjeland som de inte har några diplomatiska förbindelser med.”
–

Reliantco Investments LTD och Reliantco Investments LTD Limassol Sucursala Bucureşti, genom C. Stoica, L. Radu och D. Aragea, avocats,
10

164 § punkt 1 i skatteförfarandelagen har följande lydelse: ”Rätten att utta skatt upphör fem år efter den sista dagen under det kalenderår under vilket deklaration eller underrättelse avseende denna skatt skulle ha ägt rum eller, i avsaknad av sådan deklaration eller underrättelse, under vilket skatten skulle ha betalts. Såvida inte annat föreskrivs i lag preskriberas rätten att begära belopp ur den allmänna budgeten och rätten till ersättning för överbetalning fem år efter den sista dagen under det kalenderår under vilket rätten att begära beloppet eller ersättningen uppkom.”
8

I formuläret föreskrivs även, under led e, under rubriken ”Brott”, att information ska lämnas om de brott som den europeiska arresteringsordern ”berör” och bland annat innehålla en ”[b]eskrivning av de omständigheter under vilka brottet eller brotten begicks, inklusive tidpunkt (datum och klockslag), plats och den eftersöktes grad av delaktighet i brottet eller brotten”.
39

Det ska i detta hänseende påpekas att enligt det belgiska skattesystemet avseende DBI, såsom det var utformat under beskattningsåren 1992–1998, vilket var i fråga i det mål som gav upphov till domen av den 12 februari 2009, Cobelfret (C‑138/07, EU:C:2009:82), skulle den utdelning som moderbolaget erhåller inkluderas i dess beskattningsunderlag, varefter ett belopp motsvarande 95 procent av denna utdelning skulle dras av från detta underlag, dock endast i den mån moderbolaget redovisade beskattningsbar vinst och utan att det fanns någon möjlighet till överföring till senare beskattningsperioder av den del av DBI som inte varit föremål för avdrag. Domstolen fann, i punkterna 37 och 39 i den domen, att när moderbolaget inte redovisar annan beskattningsbar vinst under den berörda period som beskattningen avser får en sådan lagstiftning till följd att moderbolagets underskott minskar med ett belopp motsvarande erhållen utdelning. Eftersom det enligt samma lagstiftning är möjligt att överföra underskottet till senare beskattningsår, kan moderbolagets beskattningsunderlag öka under senare beskattningsår.
127

I den mån klagandebolagen genom denna grund har kritiserat tribunalen för att den inte godtog deras argument att utlämnandet av de omtvistade rapporterna under perioden med ensamrätt till uppgifter allvarligt skulle undergräva beslutsförfarandet för eventuella ansökningar om godkännande för försäljning av generiska läkemedel under denna period, konstaterar domstolen att klagandebolagen därmed avser beslutsförfaranden som skiljer sig från det beslutsförfarande under vilket dessa rapporter har ingetts, vilket inte kan påverka tribunalens konstaterande i punkt 102 i den överklagade domen att det sistnämnda beslutsförfarandet, det vill säga förfarandet för godkännandet för försäljning av Bravecto, hade avslutats vid tidpunkten för ansökan om tillgång till nämnda rapporter.
3)

Om den första frågan besvaras nekande och medlemsstaten alltså får tillämpa andra villkor utöver det som föreskrivs i artikel 10.2 i direktiv [2003/86] (’beroende av flyktingen för sin försörjning’), betyder det då att medlemsstaten har möjlighet att ställa upp vilka villkor som helst som den finner lämpliga, inklusive de som gäller för andra familjemedlemmar enligt artikel 4.2 och 4.3 i [direktivet], eller är det endast tillåtet att tillämpa villkoret i artikel 4.3 [i nämnda direktiv]? Vilken faktisk situation avser i så fall villkoret objectively unable to provide for their own needs on account of their state of health i artikel 4.3 i direktivet? Ska det tolkas på det sättet att familjemedlemmen inte kan ’försörja sig själv’ eller på det sättet att denne inte ’är i stånd att’ ta hand om ’sig själv’, eller på något annat sätt?”
32

Av domstolens fasta praxis följer att det, inom ramen för det samarbete mellan nationella domstolar och EU-domstolen som införts genom artikel 267 FEUF, uteslutande ankommer på den nationella domstolen, vid vilken målet anhängiggjorts och vilken har ansvaret för det rättsliga avgörandet, att mot bakgrund av de särskilda omständigheterna i målet bedöma såväl om ett förhandsavgörande är nödvändigt för att döma i saken som relevansen av de frågor som ställs till EU-domstolen. EU-domstolen är följaktligen i princip skyldig att meddela ett förhandsavgörande när de frågor som ställts avser tolkningen av unionsrätten (dom av den 4 december 2018, Minister for Justice and Equality och Commissioner of An Garda Síochána, C‑378/17, EU:C:2018:979, punkt 26 och där angiven rättspraxis).
11

Artikel 20, som är den enda bestämmelsen i kapitel III i direktiv 2013/33, har rubriken ”Inskränkning eller indragning av materiella mottagningsvillkor”. Denna artikel har följande lydelse: ”1. Medlemsstaterna får inskränka eller i vederbörligen motiverade undantagsfall dra in materiella mottagningsvillkor om en sökande a) lämnar den bostadsort som fastställts av den behöriga myndigheten utan att meddela denna eller om begärt tillstånd inte har erhållits, eller b) underlåter att uppfylla sin anmälningsplikt eller att följa uppmaningar att tillhandahålla information eller komma till en personlig intervju angående asylförfarandet under en rimlig period som fastställs i nationell rätt, eller c) har lämnat in en efterföljande ansökan som avses i artikel 2 q i [Europaparlamentets och rådets] direktiv 2013/32/EU [av den 26 juni 2013 om gemensamma förfaranden för att bevilja och återkalla internationellt skydd (EUT L 180, 2013, s. 60)]. I fall enligt a och b ovan ska det, om den sökande spåras upp eller frivilligt anmäler sig till den behöriga myndigheten, fattas ett motiverat beslut baserat på orsakerna till försvinnandet angående återinförande av vissa av de, eller alla, materiella mottagningsvillkor som inskränkts eller dragits in. 2. Medlemsstaterna får också inskränka materiella mottagningsvillkor när de kan fastställa att sökanden utan giltigt skäl inte har lämnat in en ansökan om internationellt skydd så snart det varit praktiskt möjligt efter ankomsten till den medlemsstaten. 3. Medlemsstaterna får inskränka eller dra in materiella mottagningsvillkor om en sökande har undanhållit ekonomiska tillgångar och därför utan rätt fått del av materiella mottagningsvillkor. 4. Medlemsstaterna får fastställa sanktioner för allvarliga brott mot de regler som gäller för förläggningarna samt för grovt våldsamt uppträdande. 5. Beslut om inskränkning eller indragning av materiella mottagningsvillkor eller om sanktioner i enlighet med punkterna 1, 2, 3 och 4 i denna artikel ska fattas på individuell, objektiv och opartisk grund och innefatta en motivering. Beslut ska grundas på den berörda personens speciella situation, särskilt när det gäller personer som omfattas av artikel 21, med beaktande av proportionalitetsprincipen. Medlemsstaterna ska under alla omständigheter säkerställa tillträde till sjukvård i enlighet med artikel 19 och säkerställa värdiga levnadsvillkor för alla sökande. 6. Medlemsstaterna ska se till att materiella mottagningsvillkor inte inskränks eller dras in förrän ett beslut har fattats i enlighet med punkt 5.”
8

I artikel 5 i nämnda direktiv föreskrivs följande: ”… 2. Ansökan skall åtföljas av skriftliga bevis för familjebanden och för att villkoren i artiklarna 4 och 6 och, i förekommande fall, artiklarna 7 och 8 är uppfyllda, samt bestyrkta kopior av familjemedlemmarnas resehandlingar. Om det är lämpligt för att styrka familjebanden, får medlemsstaterna hålla samtal med referenspersonen och dennes familjemedlemmar och göra de utredningar som bedöms nödvändiga. Vid prövningen av en ansökan avseende referenspersonens ogifta partner skall medlemsstaterna vid bedömningen av om det finns ett varaktigt förhållande beakta omständigheter som att det finns ett gemensamt barn, ett tidigare samboende, ett registrerat partnerskap eller andra tillförlitliga bevis. … 4. Så snart som möjligt och under alla omständigheter senast nio månader efter det att ansökan har lämnats in, skall medlemsstatens behöriga myndigheter skriftligen underrätta den person som har lämnat in ansökan om beslutet. Om prövningen av ansökan är av komplicerad natur, får tidsfristen i första stycket i undantagsfall förlängas. Ett beslut om avslag skall motiveras. Samtliga följder av att ett beslut inte har fattats när tidsfristen i första stycket löper ut skall regleras i den berörda medlemsstatens nationella lagstiftning.”
15

Den 8 juni 2015 ogillade First-tier Tribunal (Immigration and Asylum Chamber) (Förstainstansdomstolen för immigrations- och asylärenden, Förenade kungariket) Ermira Bajrataris överklagande av inrikesministeriets beslut. Den 6 oktober 2016 ogillade Upper Tribunal (Immigration and Asylum Chamber) (Överdomstolen för immigrations- och asylärenden, Förenade kungariket) Ermira Bajrataris överklagande av nämnda avgörande. Hon vände sig då till Court of Appeal in Northern Ireland (Appellationsdomstolen i Nordirland, Förenade kungariket), den hänskjutande domstolen, med en begäran om att få överklaga domen från Upper Tribunal (Immigration and Asylum Chamber) (Överdomstolen för immigrations- och asylärenden).