Förslag till avgörande av generaladvokat Léger föredraget den 2 april 1998. - Europaparlamentet mot Enrique Gutiérrez de Quijano y Lloréns. - Överklagande - Förfarande vid förstainstansrätten - Förbud mot nya grunder - Tillämplighet på förstainstansrätten - Tjänstemän - Överflyttning mellan institutionerna. - Mål C-252/96 P.



Rättsfallssamling 1998 s. I-07421



Generaladvokatens förslag till avgörande

1 Europaparlamentet (nedan kallat parlamentet) yrkar genom förevarande överklagande att domstolen skall upphäva den dom varigenom förstainstansrätten biföll den talan som hade väckts av Enrique Gutiérrez de Quijano y Lloréns och som syftade till ogiltigförklaring av parlamentets beslut av den 10 januari 1994 om avslag på Enrique Gutiérrez de Quijano y Lloréns ansökan om överflyttning till en ledig tolktjänst (nedan kallad domen eller den överklagade domen).(1)

2 Parlamentet har huvudsakligen stött sitt överklagande på den grunden att artikel 48.2 i förstainstansrättens rättegångsregler, som föreskriver att nya grunder inte får åberopas under rättegången, har åsidosatts, eftersom förstainstansrätten ogiltigförklarade parlamentets beslut med stöd av en grund som sökanden inte hade åberopat vare sig i klagomålet eller under det skriftliga förfarandet vid förstainstansrätten.

Faktiska omständigheter

3 Av den överklagade domen framgår att Enrique Gutiérrez de Quijano y Lloréns tillträdde sin tjänst som tolk till spanska vid parlamentet den 6 januari 1986 och överflyttades till domstolen den 1 januari 1990.

4 Han uttryckte från och med den 4 juli 1991 sin önskan att återfå den tjänst han hade innehaft vid parlamentet innan han överflyttades genom att sända flera skrivelser till parlamentets behöriga avdelningar. Trots sin enträgenhet erhöll han ett skriftligt svar på denna ansökan först den 30 juli 1992, genom en skrivelse från parlamentets generaldirektorat för administration, där han underrättades om att tolktjänsterna vid denna institution tillsattes utifrån de språkliga kombinationerna och att parlamentet inte hade för avsikt att anställa personal som hade ett sådant språkregister som han.

5 Den 26 november 1992 offentliggjorde parlamentet meddelandet om uttagningsprov nr PE/161/LA(2), för att anställa tolkar till spanska. Eftersom Enrique Gutiérrez de Quijano y Lloréns ansåg att den tjänst som detta meddelande avsåg var identisk med den tjänst han innehade sedan mer än sju år tillbaka och att han hade bättre språkkunskaper än vad som förutsattes, erinrade han genom en skrivelse av den 11 januari 1993 chefen för parlamentets personalavdelning om att överflyttningsförfarandet skall gå före förfarandet för uttagningsprov, i enlighet med artikel 29 i Tjänsteföreskrifter för tjänstemän i Europeiska gemenskaperna (nedan kallade tjänsteföreskrifterna), och upprepade formellt sin ansökan om återanställning vid denna institution.

6 Den 15 mars 1993 offentliggjorde parlamentet meddelande om lediga tjänster nr 7281 avseende tjänst nr VI/LA/2759 för en tolk till spanska, som skulle tillsättas genom förflyttning i enlighet med artikel 29.1 a i tjänsteföreskrifterna (nedan kallat meddelandet om lediga tjänster). Samma dag offentliggjorde parlamentet även meddelande om lediga tjänster nr PE/LA/91 avseende samma tjänst nr VI/LA/2759 som skulle tillsättas genom överflyttning från andra gemenskapsinstitutioner, i enlighet med artikel 29.1 c i tjänsteföreskrifterna (nedan kallat meddelandet om överflyttning).

7 Dessa två meddelanden var identiska vad gäller arbetsuppgifternas art samt den utbildning och de kunskaper som krävdes av sökandena.

8 Bland dessa återfanns förmåga att ta ansvar för vissa koordineringsuppgifter och särskild kännedom om de frågor som omfattas av gemenskapernas behörighet, vilka var villkor som inte föreskrevs i meddelandet om uttagningsprov som likväl syftade till att rekrytera tjänstemän för samma uppgifter som dem som avsågs i de ovannämnda två meddelandena.

9 Enrique Gutiérrez de Quijano y Lloréns lämnade den 22 mars 1993 in sin ansökan rörande den tjänst som meddelandet om överflyttning avsåg. Denna ansökan avslogs genom parlamentets skrivelse av den 16 augusti 1993 på den grunden att Enrique Gutiérrez de Quijano y Lloréns tidigare överordnade inte hade kunnat stödja hans överflyttning, för det första därför att hans relationer till sina överordnade samt till flera av sina kolleger hade varit svåra under den tid han arbetade vid parlamentet, och för det andra därför att han under samma period hade varit föremål för upprepade tillrättavisningar.

10 I sitt klagomål, som Enrique Gutiérrez de Quijano y Lloréns lämnade in med stöd av artikel 90.2 i tjänsteföreskrifterna mot detta beslut att avslå hans ansökan om överflyttning, hävdade han - samtidigt som han anförde att motiveringen saknade grund, inte var tillräckligt övertygande och var ogiltig med avseende på tjänsteföreskrifterna - att meddelandet om överflyttning utgjorde den rättsliga ram som parlamentet hade föreskrivit för sig själv och med hänsyn till vilket avslaget på hans ansökan endast skulle ha kunnat motiveras med bristande yrkeskunskaper.

11 Även detta klagomål avslogs den 10 januari 1994 med motiveringen, för det första, att tillsättningsmyndigheten i tillsättningsfrågor har ett stort utrymme för egna bedömningar vilka endast kan påtalas när ett uppenbart fel eller maktmissbruk föreligger och, för det andra, att tillsättningsmyndigheten i enlighet med domstolens dom av den 24 juni 1969 i målet Fux mot kommissionen(3) inte är skyldig att tillsätta en ledig tjänst, särskilt när det, som i det föreliggande fallet, endast finns en sökande, vilket fråntar tillsättningsmyndigheten varje möjlighet till jämförelse och val.

12 Det var mot det sistnämnda avslagsbeslutet som Enrique Gutiérrez de Quijano y Lloréns väckte talan vid förstainstansrätten.

Förstainstansrättens dom

13 Av den överklagade domen skall jag endast upprepa de delar som är relevanta för detta överklagande.

14 Enrique Gutiérrez de Quijano y Lloréns åberopade till stöd för sin talan vid förstainstansrätten ett åsidosättande av artikel 29.1 i tjänsteföreskrifterna som föreskriver följande:

1. Tillsättningsmyndigheten skall innan den tillsätter en ledig tjänst vid en institution först bedöma

a) om tjänsten kan tillsättas genom befordran eller förflyttning inom institutionerna,

b) om den skall tillsättas genom internt uttagningsförfarande inom institutionen,

c) vilka ansökningar om överflyttning som inkommit från tjänstemän vid andra institutioner i de tre Europeiska gemenskaperna,

och därefter genomföra en uttagning på grundval av antingen meriter eller prov eller bådadera. I bilaga III fastställs bestämmelser om uttagningsförfarandet.

Uttagningsförfarandet kan också genomföras för att upprätta en reserv för framtida rekrytering.

15 Enrique Gutiérrez de Quijano y Lloréns hävdade att parlamentet, genom att offentliggöra meddelandet om uttagningsprov före meddelandet om överflyttning, hade brutit mot den prioritetsordning som fastställs i denna bestämmelse, som förpliktar tillsättningsmyndigheten att först undersöka vilka ansökningar om överflyttning som inkommit från tjänstemän vid andra institutioner innan den inleder ett allmänt uttagningsförfarande. Parlamentet gjorde däremot gällande att den omständigheten att meddelandet om uttagningsprov offentliggjordes före meddelandet om överflyttning inte i det föreliggande fallet utgjorde ett åsidosättande av artikel 29 i tjänsteföreskrifterna.

16 Förstainstansrätten ansåg inledningsvis i punkt 42 i domen att den omständigheten att meddelandet om uttagningsprov offentliggjordes före meddelandet om överflyttning ... inte automatiskt kan utgöra ett åsidosättande av artikel 29.1 i tjänsteföreskrifterna när - såsom parlamentet har framhållit - de ansökningar som har inkommit inom ramen för uttagningsprovet ... har beaktats först efter det att prövningen av de ansökningar som har lämnats in inom ramen för meddelandet om överflyttning avslutats ....

17 I punkt 43 i domen påpekade förstainstansrätten emellertid att det följer av domstolens och förstainstansrättens rättspraxis att när tillsättningsmyndigheten, såsom i det föreliggande fallet, övergår från ett skede av anställningsförfarandet till ett annat, som i enlighet med den ordning som föreskrivs artikel 29.1 i tjänsteföreskrifterna är ett senare skede, skall den använda denna befogenhet inom den rättsliga ram som den själv har fastställt i meddelandet om lediga tjänster ... genom att säkerställa överensstämmelse mellan villkoren enligt nämnda meddelande och de villkor som återfinns i meddelandena avseende de senare skedena och i synnerhet, såsom i det föreliggande fallet, i meddelandet om uttagningsprov ....(4)

18 I det föreliggande fallet anförde förstainstansrätten emellertid i punkterna 44 och 45 i domen att det av en jämförelse av ifrågavarande meddelanden framgick att de inte helt motsvarade varandra, vilket krävs enligt en fast rättspraxis.(5) I detta avseende underkände förstainstansrätten de argument som den genom en skriftlig fråga, som nämns i punkt 39 i domen, hade uppmanat parlamentet att lägga fram för att förklara varför det i meddelandet om överflyttning fanns två villkor som inte framgick av meddelandet om allmänt uttagningsprov.

19 Efter en undersökning av de omtvistade ytterligare villkoren slöt sig förstainstansrätten i punkt 46 i domen till att meddelandet om överflyttning innehöll villkor för deltagande i uttagningsförfarandet som var striktare än villkoren i meddelandet om allmänt uttagningsprov.

20 Förstainstansrätten ansåg i punkt 46 i domen att detta innebar att ... tillsättningsmyndigheten inte längre [följde] vare sig den ram som den ursprungligen hade fastställt genom att, trots den ordningsföljd som föreskrivs i bestämmelserna i artikel 29.1 i föreskrifterna, offentliggöra meddelande om uttagningsprov ... före offentliggörandet av internt meddelande om lediga tjänster ... och meddelande om [över]flyttning ... eller den ram som den senare hade fastställt genom att offentliggöra de två sistnämnda meddelandena. Eftersom dessa meddelanden avsåg samma tjänst, [omöjliggjorde] tillsättningsmyndigheten den väsentliga roll som dessa skall uppfylla inom ramen för anställningsförfarandet i enlighet med artikel 29.1 i tjänsteföreskrifterna, nämligen att [på ett så exakt sätt] som möjligt informera de berörda om beskaffenheten av de villkor som skall uppfyllas för att rekryteras till den berörda tjänsten....

21 Under dessa omständigheter underkände förstainstansrätten i punkt 48 i domen parlamentets argumentation om att institutionen, trots att meddelandet om uttagningsprov hade offentliggjorts före meddelandet om överflyttning, i själva verket hade följt den prioritetsordning som föreskrivs i artikel 29.1 i tjänsteföreskrifterna genom att inte bedöma de ansökningar som inkommit inom ramen för meddelandet om uttagningsprov förrän bedömningen av de ansökningar som lämnats in inom ramen för meddelandet om överflyttning hade avslutats, ... eftersom villkoren i meddelandet om uttagningsprov var mindre strikta än i meddelandet om överflyttning och sökandens ansökan följaktligen har prövats på grundval av ett meddelande om överflyttning där det uppställdes striktare villkor än i meddelandet om uttagningsprov.

22 Förstainstansrätten drog i punkt 49 i domen slutsatsen att ... avslaget på sökandens ansökan ... skedde under oriktiga förutsättningar i strid med bestämmelserna i artikel 29.1 i tjänsteföreskrifterna som förutsätter ... att samma villkor skall tillämpas i de meddelanden som motsvarar de olika skedena av anställningsförfarandet.

23 Förstainstansrätten biföll följaktligen Enrique Gutiérrez de Quijano y Lloréns talan genom att i punkt 51 i domen fastslå följande: Under dessa omständigheter skall parlamentets beslut av den 10 januari 1994 om avslag på sökandens ansökan om den lediga tjänsten som avsågs i meddelandet [om överflyttning] ogiltigförklaras, utan att det är nödvändigt att undersöka de andra grunder som sökanden har åberopat eller vidta de åtgärder för bevisupptagning som han har begärt.

verklagandet

Förstainstansrättens möjlighet att ta upp en grund

24 Parlamentet har till stöd för sitt överklagande åberopat att förstainstansrätten meddelade dom i strid med artikel 48.2 i förstainstansrättens rättegångsregler (nedan kallad artikel 48.2) som föreskriver följande:

Nya grunder får inte åberopas under rättegången, såvida de inte föranleds av rättsliga eller faktiska omständigheter som framkommit först under förfarandet.(6)

25 Genom att ogiltigförklara parlamentets beslut på grund av att meddelandet om överflyttning och meddelandet om allmänt uttagningsprov inte var likalydande, trots att Enrique Gutiérrez Quijano y Lloréns aldrig hade åberopat denna grund, har förstainstansrätten, enligt klaganden, på eget initiativ, genom att ställa ett antal frågor till parlamentet, tagit upp en ny grund under rättegången.

26 Detta påstående om att förstainstansrätten har åsidosatt artikel 48.2 kan inte godtas.

27 Denna bestämmelse återfinns i avdelning II kapitel 1 i förstainstansrättens rättegångsregler och ingår bland de regler om det skriftliga förfarande som är tillämpliga vid den domstolen. Förbudet att åberopa nya grunder i bestämmelsen kan endast tolkas så, att det riktar sig till parterna utan att detta föreläggande kan beröra förstainstansrätten.

28 Det är nämligen tillräckligt att påpeka att det per definition endast är parterna som kan åberopa grunder. De utgör en rättslig beskrivning av parternas yrkanden i syfte att kunna läggas fram för en domstol. Det är därför som bestämmelserna avseende förfarandet vid domstolen eller förstainstansrätten nödvändigtvis, när de rör grunder, hänför sig till hur de skall åberopas av parterna. En ansökan varigenom ett mål anhängiggörs skall särskilt innehålla en kort framställning av grunderna för talan.(7)

29 På samma sätt kan nya grunder, vilka inte får åberopas under rättegången utom under särskilda förutsättningar, endast läggas fram av parterna, vilket bekräftas av såväl förbudets lydelse som dess syfte.

30 Artikel 48 syftar i sin helhet på parterna. Punkt 1 i denna bestämmelse föreskriver att [i] repliken och dupliken får parterna åberopa ytterligare bevisning. Parterna skall ange skälen för att detta inte gjorts tidigare.(8) Andra stycket i punkt 2 är ännu tydligare och föreskriver följande: Om en part under förfarandet åberopar en sådan ny grund, kan ordföranden, även sedan de ordinarie fristerna löpt ut, ... fastställa en frist inom vilken den andra parten kan yttra sig över denna grund.(9)

31 Anledningen till detta förbud är att generellt föreskriva att parterna skall hålla sig inom ramarna för den ursprungliga talan. Talan fastställer föremålet för tvisten vilket, för att det skall hänga ihop någorlunda med föremålet för tvisten, inte kan ändras, utan att särskilt äventyra rätten till försvar, genom att nya grunder åberopas. När det i undantagsfall är tillåtet att åberopa nya grunder under rättegången, avses i artikel 48.2 nya grunder som föranleds av rättsliga eller faktiska omständigheter och som bidrar till att stödja den ursprungliga talan. Detta är anledningen till att domstolen i fråga om artikel 42.2 i domstolens rättegångsregler, som har samma lydelse som den omtvistade texten, har fastställ följande: Genom denna bestämmelse ges ... sökanden möjlighet att i undantagsfall åberopa nya grunder till stöd för de yrkanden som framställts i den handling varigenom målet anhängiggörs. Den ger inte sökanden tillfälle att inge nya yrkanden ... .(10)

32 Domarämbetet innebär nödvändigtvis att domstolen utgör tredje man i förhållande till den tvist som den har att avgöra.

Beteckningen ny grund i den mening som avses i artikel 48.2 kan uppenbarligen inte tillämpas på skälen i en dom.

33 Min slutsats blir att klaganden inte kan göra gällande att förstainstansrätten åsidosatte artikel 48.2 i sina rättegångsregler genom att påstå att förstainstansrätten själv tog upp en ny grund under rättegången.

34 Föremålet för överklagandet skulle emellertid, formuleringen till trots, kunna uppfattas på ett annat sätt. Genom att kritisera förstainstansrätten för att den stödde sig på övervägandet att meddelandet om överflyttning och meddelandet om allmänt uttagningsprov inte överensstämde, medan detta inte hade åberopats av sökanden, kan man tänka sig att parlamentet har velat påpeka att förstainstansrätten skall hålla sig inom den strikta ram som parterna har avgränsat.(11)

35 Det är uppenbart att en domstol inte kan döma över annat än vad parterna yrkat. Såsom jag har påpekat, ankommer det på parterna att avgränsa tvisten, och en domstol får i princip inte gå utöver yrkandena och givetvis inte avgöra målet genom att helt bortse från tvisten såsom den har avgränsats inom ramen för den ansökan varigenom målet har anhängiggjorts.

36 En domstols roll är ändå inte passiv och den kan inte uppfordras att endast vara parternas talesman. Dess uppgift att skipa rätt förutsätter att den kan tillämpa relevanta rättsregler för att lösa en tvist som framlagts för den av parterna. En domstol kan inte vara bunden av enbart de argument som har lagts fram av parterna till stöd för deras påståenden för att i förekommande fall inte behöva grunda sitt avgörande på felaktiga rättsliga överväganden.

37 Detta är orsaken till att de processrättsliga reglerna ger en domstol möjlighet att, inom ramen för den tvist som den har att avgöra, på olika sätt finna den bästa möjliga lösningen.

38 En domstol kan således under vissa omständigheter ex officio ta upp en grund som inte har åberopats av en part.

Det står exempelvis klart att domstolen (eller förstainstansrätten), även i fall där någon invändning inte har anförts, ex officio borde konstatera att den inte var behörig avseende huruvida den talan som har väckts vid någon av dessa instanser omfattas av den andra instansens behörighet.(12) Domstolen anser även att den på eget initiativ skall pröva om villkoren för att en talan skall kunna tas upp till prövning är uppfyllda, även om svaranden inte har gjort gällande något rättegångshinder.(13)

39 Jag anser emellertid inte att det är mot bakgrund av denna möjlighet, att ex officio ta upp en grund, som man skall tolka förstainstansrättens tillvägagångsätt i det föreliggande fallet, i motsats till vad parlamentet förefaller påstå.(14) Konstaterandet att villkoren i de omtvistade meddelandena inte överensstämmer kan inte likställas med en grund. Det rör sig snarare - såsom framgår av den omtvistade domen - om ett argument till stöd för en grund som har åberopats av sökanden, nämligen att artikel 29.1 i tjänsteföreskrifterna har åsidosatts.(15)

Det var nämligen endast inom ramen för prövningen av en grund under vilken det gjordes gällande att denna bestämmelse hade åsidosatts som förstainstansrätten granskade överenstämmelsen av villkoren i meddelandena i fråga.

Förstainstansrätten tog således ingalunda upp en grund avseende bristande överenstämmelse av de omtvistade meddelandena.

40 En domstol kan på samma sätt förordna om åtgärder för bevisupptagning.(16) Denna möjlighet är emellertid inte i fråga här.

41 Slutligen kan förstainstansrätten inte kritiseras för att ha ställt frågor till parterna, eftersom det rör sig om en av de åtgärder för processledning som står till dess förfogande och som föreskrivs i artikel 64 i förstainstansrättens rättegångsregler. Sådana åtgärder är enligt artikel 64.1 avsedda att ... under bästa möjliga förhållanden säkerställa beredningen av mål, rättegångens förlopp och avgörande av tvister. På samma sätt föreskriver artikel 29 i EG-stadgan för domstolen, vilken enligt artikel 46.1 i stadgan(17) är tillämplig på förstainstansrätten, följande: Domstolen får under förhandlingarna höra ... parterna själva ... .

42 Det är däremot inte uteslutet att förstainstansrätten i förekommande fall skulle ha kunnat kritiseras för att den, inom ramen för en grund under vilken gjorts gällande att artikel 29 i tjänsteföreskrifterna hade åsidosatts, undersökte frågan om bristande överensstämmelse mellan de omtvistade meddelandena utan att parterna uttalat sig på denna punkt. Då förstainstansrätten genom sina frågor framtvingade ett ställningstagande från parlamentet, försäkrade den sig om att den kontradiktoriska princip följdes vars åsidosättande den skulle ha kunnat kritiseras för.

43 Min slutsats blir alltså att förstainstansrätten inte kan kritiseras vare sig för att den fällde ett avgörande i strid med artikel 48.2 eller för att den åsidosatte tillämpliga förfaranderegler genom att grunda sitt resonemang på svaren på de frågor som den hade ställt till parterna inom ramen för den grund som åberopats till stöd för ogiltigförklaring.

Avsaknaden av en rättsakt som går någon emot samt ett berättigat intresse av att få saken prövad

44 Parlamentet har i överklagandet(18) dessutom påstått att, för det fall överklagandet inte kan vinna bifall på den grunden att artikel 48.2 har åsidosatts, förstainstansrättens argument avseende bristande överensstämmelse mellan meddelandena inte skall beaktas på grund av avsaknaden av en rättsakt som går någon emot och av berättigat intresse att få saken prövad. Parlamentet anser nämligen att eftersom Enrique Gutiérrez de Quijano y Lloréns inte deltog i det allmänna uttagningsprovet nr PE/161/LA kan lydelsen av meddelandet om uttagningsprov inte anses gå honom emot. Att han inte deltog i uttagningsprovet visar även att han saknar intresse att få saken prövad.

45 Låt mig inledningsvis, vad beträffar avsaknaden av en rättsakt som går någon emot, anföra att den rättsakt som Enrique Gutiérrez de Quijano y Lloréns kritiserade vid förstainstansrätten inte var meddelandet om allmänt uttagningsprov utan beslutet att avslå hans ansökan med anledning av meddelandet om överflyttning. Det var således endast med avseende på det sistnämnda meddelandet som kravet på en rättsakt som går någon emot skulle prövas.

46 Låt mig dessutom erinra om att förstainstansrätten konstaterade att ... sökandens ansökan följaktligen har prövats på grundval av ett meddelande om överflyttning med villkor som är striktare än i meddelandet om uttagningsprov,(19) och ... avslaget på sökandens ansökan ... skedde under ogiltiga förutsättningar i strid med bestämmelserna i artikel 29.1 i tjänsteföreskrifterna, som förutsätter i enlighet med rättspraxis på området ... att samma villkor skall tillämpas i de meddelanden som motsvarar de olika skedena av anställningsförfarandet.(20) Det är inte möjligt att med framgång hävda att lydelsen av meddelandet om allmänt uttagningsprov inte gick Enrique Gutiérrez de Quijano y Lloréns emot, eftersom det just är på grund av att dess lydelse inte motsvarade lydelsen av meddelandet om överflyttning som avslaget på ansökan ansågs ha skett under oriktiga förutsättningar.

47 Det är inte heller möjligt att godta parlamentets argument avseende den omständigheten att Enrique Gutiérrez de Quijano y Lloréns inte ansökte om att få delta i det allmänna uttagningsprovet, för att göra gällande hans bristande intresse av att få saken prövad. Såsom förstainstansrätten påpekade i punkt 41 i domen, ... föreskrivs i artikel 29.1 i tjänsteföreskrifterna att tillsättningsmyndigheten först skall bedöma om tjänsten kan tillsättas genom befordran eller förflyttning inom institutionen innan den går vidare till de följande etapperna, nämligen, i angiven ordning, att bedöma om tjänsten skall tillsättas genom internt uttagningsförfarande inom institutionen, bedöma vilka ansökningar om en överflyttning mellan institutionerna som inkommit och därefter, i förekommande fall, genomföra ett uttagningsprov .... Av detta följer att parlamentet inte kan kräva att en person som ansöker om överflyttning skall delta i ett uttagningsprov vars resultat inte skall beaktas förrän bedömningen av de ansökningar som har lämnats in inom ramen för meddelandet om överflyttning har avslutats, även om detta meddelande om överflyttning ännu inte var känt den sista dagen för ansökan till uttagningsprovet (i det föreliggande fallet den 25 januari 1993), som inföll före offentliggörandet av meddelandet om överflyttning (i det föreliggande fallet den 15 mars 1993).

Skillnaderna mellan meddelandet om överflyttning och meddelandet om allmänt uttagningsprov

48 För det fall domstolen ändå skulle anse att den grund som förstainstansrätten anförde för ogiltigförklaring är tillåten(21) och att det inte föreligger något problem med upptagande till sakprövning på grund av att det saknas en rättsakt som går någon emot eller ett intresse av att få saken prövad, har parlamentet avslutningsvis, genom att hänvisa till en bilaga till överklagandet, upprepat de argument som det anförde vid förstainstansrätten enligt vilka skillnaderna i meddelandenas lydelse, vilka endast är av redaktionell art, inte spelade någon roll vid bedömningen av Enrique Gutiérrez de Quijano y Lloréns ansökan.

49 I enlighet med domstolens fasta rättspraxis kan en sådan argumentation, som endast består i att upprepa eller ordagrant återge sådana grunder och argument som redan har framförts vid förstainstansrätten, inte godtas, eftersom den i själva verket endast utgör en begäran om omprövning av den ansökan som ingivits till förstainstansrätten, vilket enligt artikel 49 i EG-stadgan för domstolen faller utanför domstolens behörighet.(22)

50 Mot bakgrund av vad som har anförts ovan anser jag således att överklagandet skall ogillas.

51 I enlighet med artikel 69.2 i domstolens rättegångsregler, som med stöd av artikel 118 i rättegångsreglerna är tillämplig på ett överklagande, skall tappande part förpliktas att ersätta rättegångskostnaderna. Eftersom parlamentets överklagande inte vinner bifall, skall det ersätta rättegångskostnaderna.

Förslag till avgörande

52 På grundval av vad som har anförts ovan föreslår jag att domstolen skall

1) ogilla överklagandet, och

2) förplikta Europaparlamentet att ersätta rättegångskostnaderna.

(1) - Dom av den 22 maj 1996 i mål T-140/94, Gutiérrez de Quijano y Lloréns mot parlamentet (REGP 1996, s. II-689).

(2) - EGT C 308 A, s. 8.

(3) - Mål 26/68, REG 1969, s. 145.

(4) - Förstainstansrätten hänvisade i detta avseende till domstolens dom av den 28 februari 1989 i de förenade målen 341/85, 251/86, 258/86, 259/86, 262/86, 266/86, 222/87 och 232/87, Van der Stijl och Cullington mot kommissionen (REG 1989, s. 511, punkt 52), enligt vilken "[a]ll annan tolkning skulle frånta bestämmelserna i artikel 29 i tjänsteföreskrifterna deras ändamålsenliga verkan, i vilka institutionerna förpliktas att undersöka möjligheten till intern rekrytering innan ett allmänt uttagningsprov anordnas. Om institutionerna fritt kunde ändra villkoren för deltagande från ett skede till ett annat av förfarandet, i synnerhet genom att mildra dem, skulle dessa i själva verket kunna anordna externa uttagningsförfaranden utan att behöva pröva interna ansökningar".

(5) - Vad avser skillnaderna mellan meddelandena i fråga, se punkt 8 i detta förslag till avgörande.

(6) - Bestämmelsen är likalydande med artikel 42.2 i domstolens rättegångsregler.

(7) - Artikel 19 i EG-stadgan för domstolen och artikel 44.1 c i förstainstansrättens rättegångsregler.

(8) - Min kursivering.

(9) - Min kursivering.

(10) - Dom av den 18 oktober 1979 i mål 125/78, Gema mot kommissionen (REG 1979, s. 3173, punkt 26, svensk specialutgåva, volym 4, s. 579, min kursivering).

(11) - Det är på detta sätt som man skulle kunna uppfatta parlamentets förhållningssätt i repliken som väsentligen avviker från förhållningssättet i överklagandet.

(12) - I enlighet med artikel 47.2 i EG-stadgan för domstolen.

(13) - Se exempelvis dom av den 23 april 1986 i mål 294/83, Les Verts mot parlamentet (REG 1986, s. 1339, punkt 19; svensk specialutgåva, volym 8).

(14) - Särskilt i punkt 16-18 i sin replik.

(15) - Se bland de senaste domarna domen av den 29 maj 1997 i mål C-153/96 P, De Rijk mot kommissionen (REG 1997, s. I-2901), punkt 19, där domstolen noggrant skiljde mellan begreppen grund och argument genom att exempelvis konstatera att åberopandet av ett argument till stöd för en grund som förstainstansrätten redan har prövat inte utgör en ny grund.

(16) - Vad beträffar förstainstansrätten föreskrivs denna möjlighet i artikel 65 och följande artiklar i rättegångsreglerna.

(17) - I denna artikel föreskrivs följande: "Avdelning III i denna stadga, med undantag för artikel 20, skall tillämpas på förfarandet vid förstainstansrätten."

(18) - Punkt 19 och följande punkter i överklagandet.

(19) - Punkt 48 i domen.

(20) - Punkt 49 i domen.

(21) - Punkt 28 i överklagandet.

(22) - Se i detta avseende exempelvis beslut av den 15 januari 1998 i mål C-403/95 P, Obst mot kommissionen (REG 1998, s. I-27), punkt 18.