ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
1.

Artiklarna 43 EG och 49 EG utgör hinder för en nationell lagstiftning, enligt vilken en skattskyldig person med hemvist i landet dels får göra avdrag från beskattningsunderlaget för belopp avseende de socialförsäkringsavgifter som betalats under beskattningsåret, dels får sin inkomstskatt att betala reducerad med de sjukförsäkringsavgifter som betalats in under denna period, bara om avgifterna har betalats in i den medlemsstat som har beskattningsrätten, medan sådana lättnader nekas om avgifterna har betalats in i en annan medlemsstat, trots att dessa avgifter inte har dragits av i sistnämnda medlemsstat.
SV Europeiska unionens officiella tidning C 267/15

Domstolens dom (första avdelningen) av den 3 september 2009 (begäran om förhandsavgörande från VAT and Duties Tribunal, London (Förenade kungariket)) — RCI Europe mot Her Majesty's Commissioners of Revenue and Customs

(Mål C-37/08) (1)

(Sjätte mervärdesskattedirektivet - Platsen för den skattemässiga anknytningen - Tjänster som har samband med fast egendom - Tjänster som syftar till att underlätta byte av nyttjanderätt till tidsdelat semesterboende mot annan sådan nyttjanderätt)

2009/C 267/25

Rättegångsspråk: engelska

Hänskjutande domstol

VAT and Duties Tribunal, London

Parter i målet vid den nationella domstolen

Klagande: RCI Europe

Motpart: Her Majesty's Commissioners of Revenue and Customs

Saken

Begäran om förhandsavgörande — VAT and Duties Tribunal, London — Tolkning av artiklarna 9.2 a och 26 i rådets sjätte direktiv 77/388/EEG av den 17 maj 1977 om harmonisering av medlemsstaternas lagstiftning rörande omsättningsskatter — Gemensamt system för mervärdesskatt: enhetlig beräkningsgrund (EGT L 145, s. 1; svensk specialutgåva, område 9, volym 1, s. 28) — Fastställelse av skatterättslig hemvist — Tillhandahållande av tjänster bestående i att underlätta byten av nyttjanderätter till tidsdelat semesterboende, som innehas av medlemmar i en sammanslutning som bildats av den skattskyldige i detta syfte, mot nyttjanderätter till tidsdelat semesterboende som innehas av en annan medlem

Domslut

Artikel 9.2 a i rådets sjätte direktiv 77/388/EEG av den 17 maj 1977 om harmonisering av medlemsstaternas lagstiftning rörande omsättningsskatter — Gemensamt system för mervärdesskatt: enhetlig beräkningsgrund ska tolkas på så sätt att platsen för tillhandahållandet av tjänster tillhandahållna av en sammanslutning vars verksamhet består i att ordna så att dess medlemmar kan byta sina nyttjanderätter till tidsdelat semesterboende med varandra, för vilka sammanslutningen som vederlag tar ut inträdesavgifter, årsavgifter och bytesavgifter av medlemmarna, är den plats där den fasta egendom är belägen i vilken den berörda medlemmen innehar en nyttjanderätt till tidsdelat boende.

(1) EUT C 92, av den 12.4.2008.
SV Europeiska unionens officiella tidning C 44/19

Domstolens dom (åttonde avdelningen) av den 18 december 2008 (begäran om förhandsavgörande från Court of Session (Skottland), Edinburgh – Förenade kungariket) – Royal Bank of Scotland plc mot The Commissioners of Her Majesty's Revenue & Customs

(Mål C-488/07) (1)

(Sjätte mervärdesskattedirektivet - Avdrag för ingående mervärdesskatt - Varor och tjänster som är avsedda att användas för såväl skattepliktiga som skattebefriade transaktioner - Avdrag enligt andelsmetod - Beräkning - Beräkningsmetoder enligt artikel 17.5 tredje stycket - Skyldighet att tillämpa regeln om avrundning enligt artikel 19.1 andra stycket)

(2009/C 44/31)

Rättegångsspråk: engelska

Hänskjutande domstol

Court of Session, Edinburgh, Skottland

Parter i målet vid den nationella domstolen

Sökande: Royal Bank of Scotland plc

Svarande: The Commissioners of Her Majesty's Revenue & Customs

Saken

Begäran om förhandsavgörande – Court of Session, Edinburgh, Skottland – Tolkningen av artiklarna 17.5 och 19.1 i rådets sjätte direktiv 77/388/EEG av den 17 maj 1977 om harmonisering av medlemsstaternas lagstiftning rörande omsättningsskatter – Gemensamt system för mervärdeskatt: enhetlig beräkningsgrund (EUT L 145, s. 1) – Varor och tjänster som är avsedda att användas för såväl skattepliktiga som skattebefriade transaktioner – Beräkning av avdragsgill andel – Avrundningsregler

Domslut

Medlemsstaterna är inte skyldiga att tillämpa avrundningsregeln i artikel 19.1 andra stycket i rådets sjätte direktiv 77/388/EEG av den 17 maj 1977 om harmonisering av medlemsstaternas lagstiftning rörande omsättningsskatter – Gemensamt system för mervärdeskatt: enhetlig beräkningsgrund, då den avdragsgilla andelen av den ingående skatten beräknas enligt en av de särskilda metoder som anges i artikel 17.5 tredje stycket a, b, c eller d i detta direktiv.

(1) EUT C 8, 12.1.2008.
SV Europeiska unionens officiella tidning C 313/4

Domstolens dom (första avdelningen) av den 16 oktober 2008 (begäran om förhandsavgörande från High Court of Justice (England & Wales), Queen's Bench Division (Administrative Court) – Förenade kungariket) – The Queen, på begäran av Synthon BV mot Licensing Authority of the Department of Health

(Mål C-452/06) (1)

(Gemenskapsregler för humanläkemedel - Godkännande för försäljning - Läkemedel som i allt väsentligt överensstämmer med varandra - Förenklat förfarande - Förfarande för ömsesidigt erkännande - Skäl för avslag - Medlemsstaternas skadeståndsansvar - Klar överträdelse av gemenskapsrätten)

(2008/C 313/05)

Rättegångsspråk: engelska

Hänskjutande domstol

High Court of Justice (England & Wales), Queen's Bench Division (Administrative Court)

Parter i målet vid den nationella domstolen

Sökande: Synthon BV

Svarande: Licensing Authority of the Department of Health

Ytterligare deltagare i rättegången: SmithKline Beecham plc

Saken

Begäran om förhandsavgörande – High Court of Justice (England & Wales), Queen's Bench Division (Administrative Court) – Tolkningen av artiklarna 8, 10.1 a iii och 28 i Europaparlamentets och rådets direktiv 2001/83/EG av den 6 november 2001 om upprättande av gemenskapsregler för humanläkemedel (EGT L 311, s. 67) – Förenklat förfarande för att erhålla ett godkännande för försäljning – Farmaceutisk specialitet som i allt väsentligt överensstämmer med ett tillåtet läkemedel – Vägran att godta en ansökan om erkännande av ett godkännande för försäljning av ett läkemedel som en annan medlemsstat meddelat – Skyldighet att erkänna ett godkännande som referensmedlemsstaten meddelat, såvida inte det förfarande åberopas som föreskrivs i direktivet för att undersöka om det föreligger risk för människors hälsa – Tillräckligt klar överträdelse av gemenskapsrätten, som medför skyldighet att ersätta uppkommen skada

Domslut

1) Artikel 28 i Europaparlamentets och rådets direktiv 2001/83/EG av den 6 november 2001 om upprättande av gemenskapsregler för humanläkemedel utgör hinder för att en medlemsstat, med avseende på en ansökan om ömsesidigt erkännande av ett godkännande för försäljning av ett humanläkemedel som en annan medlemsstat har meddelat genom det förenklade förfarande som föreskrivs i artikel 10.1 a iii i detta direktiv, avslår denna ansökan med motiveringen att det ifrågavarande läkemedlet inte överensstämmer i allt väsentligt med referensläkemedlet.

2) Det förhållandet att en medlemsstat inte, i enlighet med artikel 28 i direktiv 2001/83, erkänner ett godkännande för försäljning av ett humanläkemedel som en annan medlemsstat har meddelat genom det förenklade förfarande som föreskrivs i artikel 10.1 a iii i detta direktiv, med motiveringen att det ifrågavarande läkemedlet inte överensstämmer i allt väsentligt med referensläkemedlet eller att det tillhör en läkemedelskategori som enligt allmän praxis i den ifrågavarande medlemsstaten inte kan anses överensstämma i allt väsentligt med referensläkemedlet, utgör en tillräckligt klar överträdelse av gemenskapsrätten, som kan leda till att denna medlemsstat ådrar sig skadeståndsansvar.

(1) EUT C 326, 30.12.2006.
1)

Den första grunden: Förordningen har antagits på felaktig rättslig grund och åsidosätter artikel 192.2 c FEUF jämförd med artikel 194.2 andra stycket FEUF, eftersom den antogs i strid med kravet om enhällighet i rådet enligt artikel 192.2 c FEUF, trots att förordningen väsentligt påverkar en medlemsstats val mellan olika energikällor och den allmänna strukturen hos dess energiförsörjning. Vad avser den angripna förordningen gör Polen först gällande att förordningens rättsliga grund är felaktig, det vill säga artikel 122.1 FEUF. Polen anför att det huvudsakliga syftet med den angripna förordningen är att väsentligt påverka villkoren för att utnyttja energikällor, valet mellan olika energikällor och den allmänna strukturen hos energiförsörjningen. Eftersom förordningen väsentligt påverkar medlemsstaternas möjlighet att fritt välja sin energimix borde den ha antagits på grundval av artikel 192.2 c FEUF, som artikel 194.2 andra stycket FEUF hänvisar till, det vill säga i enlighet med det särskilda lagstiftningsförfarandet i vilket rådet beslutar med enhällighet.
—

ogiltigförklara artiklarna 1.1 r och s och 1.4 r och s i beslutet och sätta ned det bötesbelopp som sökandena ålagts med ytterligare 15 procent med tillämpning av den metodik som tribunalen använt för att sätta ned bötesbeloppen i målen Cathay Pacific Airways Ltd mot Europeiska kommissionen (T 343/17, EU:T:2022:184) och Japan Airlines Co. Ltd mot Europeiska kommissionen (T 340/17, EU:T:2022:181), och
C 222/21

Överklagande ingett den 5 april 2022 av Europeiska kommissionen av den dom som tribunalen (fjärde avdelningen i utökad sammansättning) meddelade den 26 januari 2022 i mål T-286/09, Intel Corporation mot kommissionen

(Mål C-240/22 P)

(2022/C 222/32)

Rättegångsspråk: engelska

Parter

Klagande: Europeiska kommissionen (ombud: F. Castillo de la Torre, N. Khan, M. Kellerbauer och C. Sjödin)

Övriga parter i målet: Intel Corporation Inc., Association for Competitive Technology, Inc., Union fédérale des consommateurs – Que choisir (UFC – Que choisir)

Klagandens yrkanden

Klaganden yrkar att domstolen ska

— upphäva den överklagade domen, med undantag för punkt 3 i domslutet,

— återförvisa målet till tribunalen,

— besluta att frågan om rättegångskostnader ska anstå.

Grunder och huvudargument

Klaganden åberopar sex grunder till stöd för sitt överklagande.

Den första grunden: Tribunalens dömde utöver vad som yrkats av parterna (ultra petita) vid sin kontroll av den analys som gjorts i det omtvistade beslutet (1) av kriterierna avseende omfattning och varaktighet. Vidare gjorde sig tribunalen skyldig till en felaktig rättstillämpning när den underlät att göra en helhetsbedömning av Intels beteendes förmåga att utestänga konkurrensen mot bakgrund av samtliga relevanta omständigheter i målet och genom att göra en felaktig tolkning av de anvisningar som domstolen gett i detta avseende i sin dom av den 6 september 2017, Intel/ kommissionen (C-413/14 P, EU:C:2017:632).

Den andra grunden: Tribunalens prövning i den överklagade domen avseende lika-effektiv-konkurrent-testet som genomfördes i det omtvistade beslutet innebar ett åsidosättande av kommissionens rätt till försvar.

Den tredje grunden: Tribunalens prövning i den överklagade domen avseende lika-effektiv-konkurrent-testet rörande Dell var felaktig vad avser beviskraven. Dessutom missuppfattade tribunalen bevisningens klara innebörd, och dess resonemang var motsägelsefullt. Vidare åsidosattes kommissionens rätt till försvar genom domen.

Den fjärde grunden: Tribunalens prövning i den överklagade domen avseende lika-effektiv-konkurrent-testet rörande Hewlett-Packard Company var felaktig vad avser beviskraven, åsidosatte kommissionens rätt till försvar och innebar flera ytterligare felaktiga rättstillämpningar.

Den femte grunden: Tribunalens prövning i den överklagade domen avseende lika-effektiv-konkurrent-testet rörande Lenovo var felaktig vad gäller tolkningen av lika-effektiv-konkurrent-testet och av artikel 102 FEUF. Dessutom missuppfattade tribunalen bevisningen och åsidosatte kommissionens rätt till försvar.

Den sjätte grunden: I den del den överklagade domen grundar sig på tribunalens prövning av lika-effektiv-konkurrent-testet som genomfördes i beslutet för att delvis ogiltigförklara beslutet har tribunalen inte på ett korrekt sätt bedömt innebörden av beslutets slutsatser vad gäller lika-effektiv-konkurrent-testet.

(1) Europeiska kommissionen beslut C(2009) 3726 final av den 13 maj 2009 om ett förfarande enligt artikel [102 FEUF] och artikel 54 i avtalet om Europeiska ekonomiska samarbetsområdet (EES) (ärende COMP/C 3/37.990 – Intel).
2.

Ska artikel 30.2 i avtalet, jämförd med artikel 30.1 c), tolkas så, att de personer som avses i artikel 30.1 c) omfattas av artikel 31.1 i avtalet om de i egenskap av unionsmedborgare var bosatta i Förenade kungariket utan avbrott under hela övergångsperioden samtidigt som de omfattades av lagstiftningen i endast en medlemsstat, eller ska dessa bestämmelser tolkas så, att de personer som avses i artikel 30.1 c) inte omfattas av artikel 31.1 om de upphörde att vara bosatta i Storbritannien efter utgången av övergångsperioden?
C 213/17

Begäran om förhandsavgörande framställd av Primera Instancia no 20 de Barcelona (Spanien) den 6 augusti 2021 – F C C och M A B mot Caixabank S.A., tidigare Bankia S.A.

(Mål C-484/21)

(2022/C 213/21)

Rättegångsspråk: spanska

Hänskjutande domstol

Juzgado de Primera Instancia no 20 de Barcelona

Parter i det nationella målet

Klagande: F C C och M A B

Motpart: Caixabank S.A., tidigare Bankia S.A.

Tolkningsfrågor

1) Är det förenligt med artikel 38 [i Europeiska unionens stadga om de grundläggande rättigheterna], den unionsrättsliga effektivitetsprincipen och artiklarna 6.1 och 7.1 i direktiv 13/93 (1) att preskriptionstiden för en talan avseende ersättning för de ekonomiska följderna av ett oskäligt avtalsvillkor, såsom avgiftsvillkoret, börjar löpa före den tidpunkt då villkoret ogiltigförklaras på grund av att det är oskäligt?

2) Är det förenligt med artikel 38 [i Europeiska unionens stadga om de grundläggande rättigheterna], den unionsrättsliga effektivitetsprincipen och artiklarna 6.1 och 7.1 i direktiv 13/93 att preskriptionstiden för ett oskäligt villkor börjar löpa den dag då en domstol som är behörig att meddela prejudicerande domar, såsom Tribunal Supremo, finner att ett visst villkor är oskäligt, oberoende av om den aktuella konsumenten känner till innehållet i den domen eller inte?

3) Är det förenligt med artikel 38 [i Europeiska unionens stadga om de grundläggande rättigheterna], den unionsrättsliga effektivitetsprincipen och artiklarna 6.1 och 7.1 i direktiv 13/93 att för ett avtal med lång löptid preskriptionstiden för att väcka talan vid domstol för att kräva ersättning för avgifter som erlagts i samband med upprättandet av hypotekslånet börjar löpa vid tidpunkten för betalningen av dessa avgifter, mot bakgrund av att det oskäliga avtalsvillkoret inte längre har några verkningar efter den tidpunkten och det inte finns någon risk för att villkoret kommer att tillämpas på nytt?

(1) Rådets direktiv 93/13/EEG av den 5 april 1993 om oskäliga villkor i konsumentavtal (EGT L 95, 1993, s. 29; svensk specialutgåva, område 15, volym 12, s. 169)
C 382/19

Överklagande ingett den 15 juli 2021 av ITD, Brancheorganisation for den danske vejgodstransport A/S, Danske Fragtmænd A/S av den dom som tribunalen (sjunde avdelningen) meddelade den 5 maj 2021 i mål T-561/18, ITD och Danske Fragtmænd mot kommissionen

(Mål C-442/21 P)

(2021/C 382/25)

Rättegångsspråk: engelska

Parter

Klagande: ITD, Brancheorganisation for den danske vejgodstransport A/S, Danske Fragtmænd A/S (ombud: L. Sandberg-Mørch, advokat)

Övriga parter i målet: Europeiska kommissionen, Jørgen Jensen Distribution A/S, Dansk Distribution A/S, Konungariket Danmark

Klagandenas yrkanden

Klagandena yrkar att domstolen ska

— upphäva tribunalens dom av den 5 maj 2021 i mål T-561/18 i den mån tribunalen inte godtog klagandenas påståenden att kommissionen hade allvarliga svårigheter att komma fram till att den ersättningen för skyldigheten att tillhandahålla universella posttjänster utgör ett stöd som är förenligt med den inre marknaden, att kommissionen hade allvarliga svårigheter att komma fram till att den statliga garantin utgjorde ett existerande stöd och att kommissionen också hade allvarliga svårigheter vid sin bedömning av felallokeringen av kostnader, och

— förplikta motparten att bära sina rättegångskostnader och ersätta klagandenas rättegångskostnader.

Grunder och huvudargument

1. För det första var det felaktig rättstillämpning och missuppfattning av de faktiska omständigheterna när tribunalen fann att kommissionen inte hade några allvarliga svårigheter när det gällde att utesluta de immateriella fördelarna (företagets rykte och allmänna samhällsnärvaro) som Post Danmark åtnjöt till följd av att det tillhandahöll universella posttjänster från den nettokostnad som undvikits (NAC).

2. För det andra utgjorde det felaktig rättstillämpning när tribunalen fann att kommissionen inte hade allvarliga svårigheter att komma fram till att stödet var förenligt med den inre marknaden baserat på ramverket för tjänster av allmänt ekonomiskt intresse för fullgörandet av skyldigheten att tillhandahålla universella posttjänster men sedan godkände stödet för kostnaderna för att säga upp anställda i samband med omvandlingen/omstruktureringen av Post Danmark.
1.

Ska artikel 1.2 b i rådets direktiv 93/83/EEG av den 27 september 1993 om samordning av vissa bestämmelser om upphovsrätt och närstående rättigheter avseende satellitsändningar och vidaresändning via kabel (1) tolkas så, att inte enbart sändarföretaget, utan även en person som tillhandahåller sattelitpaket vilken deltar i det odelbara och enhetliga sändandet utför en handling som utgör utnyttjande, vilken eventuellt kräver samtycke, uteslutande i den stat där de programbärande signalerna under sändarföretagets kontroll och på dess ansvar förs in i en oavbruten överföringskedja som leder till satelliten och sedan ner till jorden, med den följden att det förhållandet att tillhandahållaren av satellitpaket deltar i sändningarna inte kan medföra intrång i upphovsrätten i mottagarlandet?
1)

Ska det andra mikrobiologiska kriteriet enligt artikel 3.1 och punkt 1.2 i tabellen i bilaga I, kapitel 1 i förordning nr 2073/2005 (1), ”kan inte påvisas i 25 g”, mot bakgrund av denna förordning och skyddet för folkhälsan samt de mål som eftersträvas med förordning nr 178/2002 (2) och förordning nr 882/2004 (3) tolkas på så sätt att det mikrobiologiska kriteriet ”kan inte påvisas i 25 g” under alla omständigheter ska tillämpas även för produkter som släppts ut på marknaden under hållbarhetstiden om livsmedelsföretagaren inte på ett tillfredsställande sätt kunnat styrka för den behöriga myndigheten att ätfärdiga livsmedel där tillväxten av L. monocytogenes gynnas, andra än de i kategorin avsedda för spädbarn och för speciella medicinska ändamål, inte kommer att överskrida gränsen på 100 cfu/g under hållbarhetstiden?
2.

Om domstolen besvarar den första frågan nekande: Vilka kvalitativa och/eller kvantitativa krav ska vistelser på gemenskapens territorium under en period om tolv månader i följd uppfylla för att en varaktigt bosatt tredjelandsmedborgare inte ska förlora sin ställning som varaktigt bosatt? Är det endast när den berörda tredjelandsmedborgaren har vistats stadigvarande eller har haft sina huvudsakliga intressen på gemenskapens territorium under tolv månader i följd som vistelser under denna period på gemenskapens territorium medför att ställning som varaktigt bosatt tredjelandsmedborgare inte går förlorad?
1)

Ska artikel 5.1 i Europaparlamentets och rådets förordning (EG) nr 715/2007 av den 20 juni 2007 om typgodkännande av motorfordon med avseende på utsläpp från lätta personbilar och lätta nyttofordon (Euro 5 och Euro 6) och om tillgång till information om reparation och underhåll av fordon (1) tolkas så, att det inte är tillåtet att installera en anordning på ett fordon i den mening som avses i artikel 1.1 i förordning (EG) nr 715/2007 vilken gör att avgasåterföringsventilen – det vill säga en komponent som kan påverka utsläppen – är konstruerad så att avgasåterföringstakten (det vill säga andelen av avgaser som återförs) regleras så, att ventilen endast garanterar ett läge med låga utsläpp mellan 15 och 33 grader Celsius och endast under 1 000 meters höjd över havet, men att avgasåterföringen utanför detta temperaturintervall, per intervall av 10 grader Celsius, och från 1 000 meter över havet per intervall av 250 meter, linjärt minskar till 0, vilket således leder till en höjning av NOx-utsläppen över gränsvärdena som föreskrivs i förordning (EG) nr 715/2007?
4)

Om fråga 3 besvaras nekande: Ska ”all areal som berättigade till utbetalningar under 2008 inom ramen för det system med samlat gårdsstöd eller det system för enhetlig arealersättning som föreskrivs i avdelning III respektive IVa i förordning (EG) nr 1782/2003” i artikel 32.2 b i förordning nr 1307/2013 tolkas så, att beskogad mark enligt artikel 31 i förordning (EG) nr 1257/1999 enbart kan klassificeras som stödberättigande hektar, i den mening som avses i artikel 32.2 b i förordning (EG) nr 1307/2013, om jordbrukaren under 2008 lämnade in en ansökan enligt artikel 22.1 och/eller artikel 34.1 i förordning (EG) nr 1782/2003 och uppfyllde de övriga villkoren för direktstöd enligt avdelning III eller IVa?
SV Europeiska unionens officiella tidning C 142/26

Överklagande ingett den 22 januari 2018 av Europeiska kommissionen av den dom som tribunalen (andra avdelningen i utökad sammansättning) meddelade den 10 november 2017 i mål T-180/15, Icap plc m.fl. mot Europeiska kommissionen

(Mål C-39/18 P)

(2018/C 142/35)

Rättegångsspråk: engelska

Parter

Klagande: Europeiska kommissionen (ombud: T. Christoforou, V. Bottka, M. Farley och B. Mongin)

Övriga parter i målet: Icap plc, Icap Management Services Ltd, Icap New Zealand Ltd (ICAP)

Klagandens yrkanden

Klaganden yrkar att domstolen ska

— upphäva domen (punkterna 281–299 och domslutet), i den del de böter som ålagts genom artikel 2 i det omtvistade beslutet ogiltigförklaras,

— fastställa att ICAP:s talan vid tribunalen inte kan vinna bifall såvitt avser den femte och den sjätte grunden, och, med tillämpning av dess obegränsade behörighet, fastställa lämpliga böter för ICAP, och

— förplikta ICAP att ersätta samtliga rättegångskostnader i detta förfarande och anpassa förordnandet om rättegångskostnader i domen i första instans så att det återspeglar utgången av förevarande mål om överklagande.

Grunder och huvudargument

Till stöd för sitt överklagande åberopar kommissionen en enda grund.

Kommissionen hävdar att tribunalen i sin dom i mål T-180/15, Icap plc m.fl. mot kommissionen, EU:T:2017:795, gjorde en felaktig tillämpning av EU-domstolens praxis om den motivering som krävs vid åläggande av böter. Tribunalens dom avviker från den prejudicerande domen i mål C-194/14 P, AC Treuhand mot kommissionen, EU:C:2015:717, punkterna 66–68, och innebär en strängare skyldighet för kommissionen att mer ingående motivera den metod som tillämpas vid beräkning av böter som åläggs för överträdelser av artikel 101 FEUF, särskilt vid tillämpning av punkt 37 i riktlinjerna om böter. Syftet med kommissionens överklagande är att utverka en korrigering av de allvarliga fel som förekommit i tribunalens rättstillämpning. Ett accepterande av dessa fel skulle vara till förfång för kommissinens möjligheter att fastställa lämpliga böter som är tillräckligt avskräckande. Ett korrekt iakttagande av motiveringsskyldigheten, som motsvarar de krav i rättspraxis som slås fast i mål C-194/14 P, AC Treuhand, punkt 68, är grundläggande för att uppnå det syftet. En strängare skyldighet vid motivering av böter, som inbegriper interna överläggningar och beräkningar av mellanliggande åtgärder, inkräktar tvärtom på kommissionens utrymme för skönsmässig bedömning vid fastställande av böter, även när det grundas på punkt 37 i riktlinjerna om böter. Nämnda punkt utformades just i syftet att göra det möjligt för kommissionen att frångå riktlinjerna om böter i atypiska fall, såsom när böter åläggs aktörer som har underlättat en handling. Såsom unionsdomstolarna har slagit fast är det viktigt att kommissionen kan behålla sitt bedömnings- och handlingsutrymme vid fastställande av böter.