Domstolens dom (stora avdelningen) av den 5 september 2012 (begäran om förhandsavgörande från Upper Tribunal (Immigration and Asylum Chamber) — Förenade kungariket) — Secretary of State for the Home Department mot Muhammad Sazzadur Rahman, Fazly Rabby Islam och Mohibullah Rahman

(Mål C-83/11) (1)

(Direktiv 2004/38/EG - Unionsmedborgares och deras familjemedlemmars rätt att fritt röra sig och uppehålla sig inom medlemsstaternas territorier - Artikel 3.2 - Skyldighet att i överensstämmelse med nationell lagstiftning underlätta inresa och uppehåll i landet för ”alla andra familjemedlemmar” som är beroende av en unionsmedborgare)

(2012/C 331/09)

Rättegångsspråk: engelska

Hänskjutande domstol

Upper Tribunal (Immigration and Asylum Chamber)

Parter i målet vid den nationella domstolen

Klagande: Secretary of State for the Home Department

Motpart: Muhammad Sazzadur Rahman, Fazly Rabby Islam och Mohibullah Rahman

Saken

Begäran om förhandsavgörande — Upper Tribunal — Tolkning av artiklarna 3.2 och 10.2 i Europaparlamentets och rådets direktiv 2004/38/EG av den 29 april 2004 om unionsmedborgares och deras familjemedlemmars rätt att fritt röra sig och uppehålla sig inom medlemsstaternas territorier och om ändring av förordning (EEG) nr 1612/68 och om upphävande av direktiven 64/221/EEG, 68/360/EEG, 72/194/EEG, 73/148/EEG, 75/34/EEG, 75/35/EEG, 90/364/EEG, 90/365/EEG och 93/96/EEG (EUT L 158, s. 77, och rättelser i EUT L 229, 2004, s. 35 samt i EUT L 197, 2005, s. 34) — Begreppet en unionsmedborgares ”alla andra familjemedlemmar” i den mening som avses i artikel 3.2 i direktivet — Familjemedlemmar som är ekonomiskt beroende av ett gift par, där en av makarna är medborgare i tredjeland — Familjemedlemmar som inte är släktingar i rakt uppstigande led till det gifta paret

Domslut

1. Artikel 3.2 i Europaparlamentets och rådets direktiv 2004/38/EG av den 29 april 2004 om unionsmedborgares och deras familjemedlemmars rätt att fritt röra sig och uppehålla sig inom medlemsstaternas territorier och om ändring av förordning (EEG) nr 1612/68 och om upphävande av direktiven 64/221/EEG, 68/360/EEG, 72/194/EEG, 73/148/EEG, 75/34/EEG, 75/35/EEG, 90/364/EEG, 90/365/EEG och 93/96/EEG ska tolkas så — att medlemsstaterna inte är skyldiga att bifalla alla ansökningar om tillstånd att resa in i eller uppehålla sig i landet som framställs av sådana familjemedlemmar till en unionsmedborgare som inte omfattas av definitionen i artikel 2 punkt 2 i direktivet, även om de i enlighet med artikel 10.2 i direktivet visar att de är beroende av unionsmedborgaren, — att det likväl åligger medlemsstaterna att se till att deras lagstiftning innehåller kriterier som gör det möjligt för de nämnda personerna att få sin ansökan om tillstånd att resa in i eller uppehålla sig i landet avgjord genom ett beslut som grundas på en noggrann undersökning av de personliga förhållandena, varvid ett eventuellt avslagsbeslut ska vara motiverat, — att varje medlemsstat har ett stort utrymme för bedömning i fråga om valet av kriterier, varvid kriterierna dock ska vara förenliga med den gängse meningen av ordet ”underlätta” och av de ord som används i fråga om beroendeförhållandet i artikel 3.2 samt inte får medföra att denna bestämmelse förlorar sin ändamålsenliga verkan, och — att varje sökande har rätt att få prövat i domstol huruvida den nationella lagstiftningen och tillämpningen av denna uppfyller dessa krav.

2. För att en person ska anses tillhöra kategorin familjemedlemmar som är ”beroende” av en unionsmedborgare i den mening som avses i artikel 3.2 i direktiv 2004/38, krävs att det föreligger ett beroendeförhållande i det land från vilket familjemedlemmen i fråga anländer, och att beroendeförhållandet föreligger åtminstone vid den tidpunkt då personen i fråga ansöker om att få ansluta sig till den unionsmedborgare som han eller hon är beroende av.

3. Artikel 3.2 i direktiv 2004/38 ska tolkas så, att medlemsstaterna, med utövande av sitt utrymme för bedömning, får uppställa särskilda krav i fråga om arten eller varaktigheten av beroendeförhållandet, under förutsättning att dessa krav är förenliga med den gängse meningen av de ord som används i fråga om beroendeförhållandet i artikel 3.2 första stycket a i direktiv 2004/38 och att de inte medför att denna bestämmelse förlorar sin ändamålsenliga verkan.

4. Frågan huruvida det för utfärdande av det uppehållskort som avses i artikel 10 i direktiv 2004/38 kan uppställas ett krav på att beroendeförhållandet, i den mening som avses i artikel 3.2 första stycket a i direktivet, ska ha fortsatt att gälla i den mottagande medlemsstaten, omfattas inte av direktivets tillämpningsområde.

(1) EUT C 145, 14.5.2011.