FÖRSTAINSTANSRÄTTENS DOM (femte avdelningen)

den 16 juli 1998

Mål T-219/96

Y

mot

Europaparlamentet

”Tjänstemän — Artikel 88 i tjänsteföreskrifterna — Avstängning — Innehållen lön — Rätt till pension — Skadestånd”

Fullständig text på franska II-1235

Saken:

Talan dels om att Europaparlamentet skall förpliktas att till sökanden utge de belopp som innehållits från hans lön mellan den 1 november 1993 och den 19 januari 1996, dels om att Europaparlamentet skall förpliktas att provisoriskt utge skadestånd om tre miljoner BFR för den skada som följer av åsidosättandet av sökandens rätt till pension.

Utgång:

Parlamentet skall till sökanden utge de belopp som innehållits från sökandens lön mellan den 1 november 1993 och den 19 januari 1996. Ogillande i övrigt.

Resumé av domen

Sökanden är tjänsteman vid Europaparlamentet sedan år 1987.

Den 27 juli 1993 anhölls sökanden på grund av en anmälan om våldtäkt och sexuellt ofredande av minderårig.

Den 6 oktober 1993 beslutade tillsättningsmyndigheten att i enlighet med artikel 88 i Tjänsteföreskrifter för tjänstemännen vid Europeiska gemenskaperna (tjänsteföreskrifterna) dels omedelbart avstänga sökanden från tjänsten, dels innehålla hälften av hans grundlön från och med den 1 november 1993.

Den 6 juni 1994 förbjöd Tribunal de premiere instance de Bruxelles sökanden att utöva vissa medborgerliga rättigheter under fem år och dömde honom till två års fängelse villkorligt med avräkning för häktningstiden. Den 7 oktober 1994 avvisade Cour d'appel de Bruxelles sökandens överklagande på grund av att det hade inkommit för sent.

Parlamentets disciplinnämnd föreslog i yttrande av den 28 juli 1995 att sökanden skulle avsättas från tjänsten utan indragning av hans pensionsrättigheter. Genom beslut av tillsättningsmyndigheten den 19 januari 1996 avsattes sökanden från tjänsten utan att förlora sina pensionsrättigheter.

Den 5 mars 1996 begärde sökanden med stöd av artikel 90.1 i tjänsteföreskrifterna återbetalning av de belopp som felaktigt hade innehållits från hans lön mellan den 1 november 1993 och den 19 januari 1996, och den 7 augusti 1996 anförde han med stöd av artikel 90.2 i tjänsteföreskrifterna klagomål mot det tysta beslutet om avslag på denna begäran. Genom skrivelse av den 5 november 1996 avslog parlamentets generalsekreterare detta klagomål.

Mellan den 3 augusti 1994 och den 22 april 1996 tillställde sökanden parlamentet skrivelser för att få sina i Tyskland intjänade pensionsrättigheter överförda till gemenskapernas pensionssystem. Genom skrivelse av den 6 mars 1997 informerade parlamentet det tyska pensionsverket att sökanden hade valt att begära utbetalning av de belopp som dragits från grundlönen, och därigenom förlorat sina pensionsrättigheter i gemenskapernas system.

Sökanden tillställde dessutom den 4 juni 1996 parlamentet ett rekommenderat brev med en protest, vilket han i det skriftliga förfarandet vid förstainstansrätten betecknat som klagomål. I detta brev begärde han rättelse av beräkningen för hans pensionsrättigheter, eftersom gemenskapernas bidrag till finansieringen av pensionssystemet inte hade tagits med i den beräkning som delgivits honom den 1 april 1996.

Begäran om återbetalning av de belopp som med stöd av artikel 88 i tjänsteföreskrifterna innehållits från sökandens lön

Åsidosättande av artikel 88 i tjänsteföreskrifterna

Förstainstansrätten erinrade om att syftet med artikel 88 tredje stycket i tjänsteföreskrifterna är att hindra att en tjänsteman mot vilken ett disciplinförfarande har inletts berövas sin lön i mer än fyra månader utan att hans fall har avgjorts (punkt 31).

Hänvisning till förstainstansrätten den 26 januari 1995, T-549/93, D mot kommissionen, REGP 1995, s. II-43, punkt 33

Tidsfristen på fyra månader, vilken föreskrivs i artikel 88 tredje stycket i tjänsteföreskrifterna, avser både själva disciplinbeslutet, avstängningsbeslutet och det därtill knutna beslutet om innehållande av lön. Vad avser beslutet att innehålla lön anges i artikel 88 tredje och fjärde styckena uttryckligen två ekonomiska konsekvenser om denna tidsfrist på fyra månader överskrids, nämligen att tjänstemannen skall få ut sin fulla lön och återfå de lönebelopp som innehållits under fyra månader. Det framgår tydligt av dessa regler att dessa två distinkta och kumulativa konsekvenser ex officio följer av att tidsfristen på fyra månader har överskridits. Till skillnad från de tidsfrister som föreskrivs i artikel 7 i bilaga IX till tjänsteföreskrifterna vad avser disciplinbeslut, vilka inte är tvingande, måste tidsfristen på fyra månader i artikel 88 anses slutgiltig, på så sätt att den avstängde tjänstemannen ex officio på nytt skall få ut sin fulla lön (tredje stycket) och återfå de belopp som innehållits av hans lön (fjärde stycket) om hans fall inte har avgjorts inom fyra månader räknat från den dag avstängningsbeslutet började gälla. Att tidsfristen på fyra månader är slutgiltig beror på en önskan att säkerställa den berörde tjänstemannens rättssäkerhet, så att denne inte under en alltför lång tid berövas en del av sin lön (punkterna 32 och 33).

Hänvisning till D mot kommissionen, nämnd ovan, punkt 25

Tidsfristen på fyra månader är även tillämplig när den berörde tjänstemannen står åtalad i ett brottmål.

Enligt förstainstansrätten skall nämligen artikel 88 i tjänsteföreskrifterna, med beaktande av artikelns ordalydelse, sammanhang och syfte, tolkas så, att den kräver att institutionen fattar ett beslut inom fyra månader från det slutgiltiga avgörandet i brottmålet och att om inget beslut har fattats inom denna tidsfrist, har tjänstemannen rätt att få ut sin fulla lön på nytt (tredje stycket) och återfå de belopp som innehållits från hans lön (fjärde stycket).

Förstainstansrätten fann att grunden avseende åsidosättande av artikel 88 i tjänsteföreskrifterna delvis var grundad, varför den förpliktade parlamentet att återbetala de belopp som innehållits från sökandens lön.

Skadeståndsyrkandet

Sökanden yrkade skadestånd på 3000000 BEF för den skada han lidit genom att parlamentet, trots hans begäran enligt artikel 11.2 i bilaga VIII till tjänsteföreskrifterna, inte överfört de pensionsrättigheter han hade förvärvat i Tyskland till gemenskapernas pensionssystem. Sökanden hävdade i sin replik att parlamentet med orätt hade vägrat att utge avgångsvederlag enligt artikel 12 c i bilaga VIII till tjänsteföreskrifterna.

Upptagande till sakprövning

Förstainstansrätten avvisade skadeståndsyrkandet vad avser pensionsrättigheter på grund av att ansökan inte innehöll några precisa uppgifter om skadans art eller huiden begärda ersättningen hade beräknats och inte heller om orsakssambandet mellan parlamentets vägran att överföra tyska pensionsrättigheter till gemenskapernas pensionssystem och den påstådda skadan (punkt 52).

Hänvisning till förstainstansrätten den 6 juli 1995, T-36/93, Ojha mot kommissionen, REGP 1995, s. II-497, punkt 130

Förstainstansrätten fann att skadeståndsyrkandet inte kunde upptas till sakprövning vad avser avgångsvederlaget enligt artikel 12 c i bilaga VIII till tjänsteföreskrifterna, eftersom sökanden inte ens kortfattat hade formulerat någon invändning i detta avseende i sin ansökan.

Förstainstansrätten fann även att talan skulle avvisas, på grund av att det administrativa förfarandet inte hade genomförts på ett korrekt sätt. Enligt det rättsmedelssystem som har införts genom artiklarna 90 och 91 i tjänsteföreskrifterna och artikel 179 i fördraget kan en skadeståndstalan som avser ersättning för skada som inte har uppstått på grund av ett beslut som går någon emot och som yrkas ogiltigförklarat, utan påståenden om att administrationen har gjort sig skyldig till olika fel och underlåtelser, endast tas upp till prövning om det har föregåtts av ett administrativt förfarande i två etapper. Detta förfarande måste börja med en begäran, i den mening som avses i artikel 90.1 i tjänsteföreskrifterna, om att tillsättningsmyndigheten skall gottgöra den påstådda skadan och i förekommande fall följas av ett klagomål, i den mening som avses i artikel 90.2 i tjänsteföreskrifterna, mot beslutet att avslå begäran. Förstainstansrätten fann att ett sådant administrativt förfarande inte hade ägt rum i detta fall. Förstainstansrätten fann vidare att talan inte uppfyllde kravet att det föregående administrativa klagomålet skall överensstämma med talan, enligt vilket yrkanden vid förstainstansrätten måste ha samma föremål som det som angetts i det föregående administrativa klagomålet för att kunna upptas till sakprövning och endast innehålla anmärkningar som vilar på samma grund som de som åberopats i klagomålet (punkt 56-58).

Hänvisning till förstainstansrätten den 28 juni 1996, T-500/93, Y mot domstolen, REGP 1996, s. II-977, punkt 64-68

Domslut:

Parlamentet skall till sökanden utge de belopp som innehållits från hans lön mellan den 1 november 1993 och den 19 januari 1996 jämte dröjsmålsränta därå om 8 procent från och med den 5 mars 1996.

Talan ogillas i övriga delar.