16.

Genom beslut av den 7 maj 2013, som inkom till domstolens kansli den 11 juli 2014, har Amtsgericht Sonthofen (lokal domstol i Sonthofen) beslutat att vilandeförklara målet och hänskjuta följande tolkningsfrågor till domstolen: ”I. Frågor avseende den första åtalspunkten (januari 2012) och den andra åtalspunkten, såvitt avser tiden fram till slutet av juni 2012: 1 a) Ska artikel 56 FEUF tolkas så, att den utgör hinder för åklagarmyndigheter att vidta sanktionsåtgärder mot förmedling av sportvadhållning, som sker utan tyskt tillstånd på uppdrag av spelarrangörer som har tillstånd i en annan medlemsstat, när det för förmedlingsverksamheten även krävs att spelarrangören innehar ett tyskt tillstånd, vilket de nationella myndigheterna emellertid inte får utfärda till icke-statliga spelbolag på grund av en rättslig situation (monopol på sportvadhållning) som strider mot unionsrätten? b) Blir svaret på fråga 1 a) ett annat om statliga myndigheter i förbudsförfaranden eller straffrättsliga förfaranden i en av de 15 tyska delstater som tillsammans har upprättat och verkställer det statliga monopolet på sportvadhållning gör gällande att det lagstadgade förbudet mot att utfärda tillstånd till privata arrangörer inte är tillämpligt vid en eventuell ansökan om tillstånd för anordnande eller förmedling i denna delstat? c) Ska de unionsrättsliga principerna, framför allt friheten att tillhandahålla tjänster, samt domstolens dom i mål C‑186/11 tolkas så, att de utgör hinder mot varaktiga förbud eller vidtagande av sanktionsåtgärder (som betecknas som 'förebyggande') mot gränsöverskridande förmedling av sportvadhållning när nämnda åtgärder motiveras med att det för den myndighet som meddelar förbud vid tidpunkten för dess beslut inte var 'uppenbart, det vill säga utan närmare prövning kunde fastställas' att förmedlingsverksamheten uppfyller alla materiella villkor för tillstånd (bortsett från förbehållet om statligt monopol)? 2) Ska direktiv [98/34] tolkas så, att det utgör hinder mot att vidta sanktionsåtgärder mot förmedling av sportvadhållning som sker utan tyskt tillstånd genom en spelautomat på uppdrag av en spelarrangör som innehar tillstånd i en annan medlemsstat, när de statliga åtgärderna vidtas på grundval av en lag i en enskild delstat som inte har anmälts till EU-kommissionen och som innehållsmässigt motsvarar det nu upphävda [GlüStV]? II. Frågor avseende den andra åtalspunkten, såvitt avser tiden från och med juli 2012: 3) Ska artikel 56 FEUF, kravet på transparens, likabehandlingsprincipen och det unionsrättsliga förbudet mot särbehandling tolkas så, att de utgör hinder mot att vidta sanktionsåtgärder mot förmedling av sportvadhållning som sker utan tyskt tillstånd på uppdrag av en spelarrangör som innehar tillstånd i en annan medlemsstat, i ett fall där det under nio år tillämpliga [GlüÄndStV] innehåller en ’försöksbestämmelse för sportvadhållning’, i vilken det föreskrivs en teoretisk möjlighet att under sju år utfärda högst 20 tillstånd även till icke-statliga spelbolag – med rättslig verkan i samtliga tyska delstater – som en nödvändig förutsättning för att utfärda tillstånd för förmedling, när a) tillståndsförfarandet och tvister som i detta sammanhang uppkommer handläggs av tillståndsmyndigheten tillsammans med den advokatbyrå som regelbundet har varit rådgivare åt flertalet delstater och deras lotteribolag i frågor rörande det mot unionsrätten stridande monopolet på sportvadhållning, som har företrätt dem vid nationella domstolar i mål mot privata spelbolag och som gavs förtroendet att företräda de statliga myndigheterna i begäran om förhandsavgörande i [dom Stoß m.fl., C‑316/07, C‑358/07, C‑359/07, C‑360/07, C‑409/07 och C‑410/07], [dom Carmen Media Group, C‑46/08, EU:C:2010:505] och [dom Winner Wetten [C‑409/06, EU:C:2010:503], b) anbudsinfordran avseende de tillstånd som offentliggjordes i Europeiska unionens officiella tidning den 8 augusti 2012 inte innehöll några uppgifter om minimikraven på de förslag som skulle inlämnas, om innehållet av andra förklaringar och bevis som krävdes eller om urvalet av högst 20 tillståndshavare, utan då sådana uppgifter tvärtom lämnades först efter det att fristen för att lämna in ansökningshandlingarna hade löpt ut, genom ett så kallat informationsmeddelande och ett flertal andra handlingar, och enbart till sökande som hade kvalificerat sig för den 'andra etappen' av tillståndsförfarandet, c) tillståndsmyndigheten, åtta månader efter det att anbudsförfarandet hade inletts, enbart bjuder in 14 tillståndssökande till en personlig presentation av deras planer avseende sociala aspekter och säkerhetsåtgärder, då dessa hade uppfyllt minimikraven för tillstånd, men 15 månader efter det att förfarandet inletts meddelar att ingen av de sökande visat att de uppfyller kraven på ett sätt som kan prövas, d) den statligt ägda tillståndssökanden ’Ods’ (Ods Deutschland Sportwetten GmbH), som består av en sammanslutning av statliga lotteriföretag, hör till de 14 sökande som har inbjudits att presentera sina förslag för tillståndsmyndigheten men, på grund av sin koppling i organisatoriskt hänseende till idrottsorganisatörerna, emellertid antagligen inte kan beviljas tillstånd, eftersom det i lagen (21.3 § GlüÄndStV) föreskrivs att det ska göras en strikt åtskillnad mellan aktiv sport och de föreningar som arrangerar denna verksamhet och anordnande och förmedling av sportvadhållning, e) det för beviljande av tillstånd bland annat krävs att det ska styrkas att 'de medel som krävs för anordnandet av den planerade sportvadhållningen har ett lagligt ursprung', f) tillståndsmyndigheten och det hasardspelkollegium som beslutar om tilldelning av tillstånd, vilket består av företrädare för delstaterna, inte utnyttjar möjligheten att tilldela privata spelbolag tillstånd, medan statliga lotteriföretag utan tillstånd kan anordna sportvadhållning, lotterier och andra hasardspel samt, genom sina landstäckande nätverk av kommersiella inlämningsställen, bedriva och marknadsföra nämnda verksamhet under upp till ett år efter den eventuella tilldelningen av tillstånd?”