4.

Bakgrunden till tvisten anges i den överklagade domen och kan sammanfattas på följande sätt. ”1 De åtgärder som detta mål gäller består i ändringar som gjordes 1996 av systemet för finansiering av pensioner till tjänstemän med statstjänstemannastatus (nedan kallade tjänstemän) vid sökanden, företaget Orange, som på den tiden hade firman France Télécom. 2 Systemet som infördes 1990 då France Télécom övergick från att vara en del av den statliga förvaltningen till att bli en egen juridisk person genom lag nr 90–568 av den 2 juli 1990 om organisationen av den offentliga post- och telekommunikationsverksamheten (loi no 90-568, du 2 juillet 1990, relative à l’organisation du service public de la poste et des télécommunications) (JORF av den 8 juli 1990, s. 8069, nedan kallad 1990 års lag), ändrades genom lag nr 96–660 av den 26 juli 1996 om det statliga bolaget France Télécom (loi no 96-660, du 26 juillet 1996, relative à l’entreprise nationale France Télécom) (JORF av den 26 juli 1996, s. 11398, nedan kallad 1996 års lag). Det nya systemet infördes i samband med dels att France Télécom blev ett aktiebolag som börsnoterades och en allt större del av det privatiserades, dels att de marknader som företaget var verksamt på öppnades helt för konkurrens både i Frankrike och i Europeiska unionens övriga medlemsstater. 3 Vad gäller ansvaret för finansieringen av de sociala avgifterna för personalen som hade tjänstemannastatus ändrades genom 1996 års lag den ersättning som France Télécom enligt artikel 30 i 1990 års lag skulle betala till staten som motprestation för statens beräkning och utbetalning av de pensioner som beviljats tjänstemännen (nedan kallat den omtvistade åtgärden). 4 I 1990 års lag föreskrevs att France Télécom som motprestation för beräkningen och utbetalning av de pensioner som beviljats tjänstemännen åläggs att till staten betala det avdrag som görs på tjänstemannens lön och vars storlek fastställs i artikel L. 61 i den franska civil- och militärpensionslagen (code des pensions civiles et militaires), samt ett kompletterande bidrag som möjliggör betalning av samtliga utgifter för pensioner som beviljats eller ska beviljas tjänstemän som gått i pension från företaget. 5 France Télécom bidrog också till de så kallade systemen för kompensation respektive överkompensation enligt vilka överföringar skulle göras för att garantera en balans mellan pensionssystemen för andra statstjänstemän. 6 Genom 1996 års lag ändrades den i artikel 30 i 1990 års lag fastställda ersättning som skulle betalas som motprestation enligt följande. För det första ålades France Télécom att betala det avdrag som görs på tjänstemannens lön vars storlek inte hade ändrats i förhållande till 1990 års lag. För det andra förpliktades företaget att betala det ’arbetsgivarbidrag med befriande verkan’ som ersatte det tidigare arbetsgivarbidraget. Det nya bidraget grundades på en ’nivå som garanterar lika konkurrensvillkor’ genom att utjämna de obligatoriska lönebaserade sociala avgifterna och skatterna mellan France Télécom och övriga företag inom telesektorn som omfattas av de bestämmelser om sociala förmåner som gäller i allmänhet, för de risker som är gemensamma för privatanställda och statstjänstemän. Risker som inte är gemensamma för privatanställda och statstjänstemän (exempelvis risken för arbetslöshet och försäkring mot utebliven löneutbetalning i samband med rekonstruktion eller förenklat konkursförfarande) utesluts. För det tredje påfördes France Télécom ett ’särskilt schablonbidrag’ som fastställdes genom budgetlag nr 96–1181 av den 31 december 1996 för 1997 (loi no 96-1181, du 31 décembre 1996, portant loi de finances pour 1997) (JORF av den 31 december 1996, s. 19490) på 37,5 miljarder franc (motsvarande 5,71 miljarder euro). Sistnämnda bidrag inbegrep dels de årliga avsättningar (3,6 miljarder euro) som France Télécom hade gjort fram till år 1996 för att kunna möta de framtida pensionskostnader för tjänstemännen som man då kunde förutse, dels ett kompletterande belopp (2,1 miljarder euro). 7 Genom 1996 års lag undantogs France Télécom dessutom från tillämpningsområdet för systemen för kompensation och överkompensation. … 9 I en skrivelse av den 20 maj 2008 underrättade kommissionen Republiken Frankrike om sitt beslut att inleda det förfarande som anges i artikel 108.2 FEUF (nedan kallat beslutet att inleda förfarandet) avseende ovannämnda åtgärd. Republiken Frankrike lämnade sina synpunkter den 18 juli 2008. … 12 Den 20 december 2011 antog kommissionen det [omtvistade] beslutet där det fastställdes att det aktuella stödet var förenligt med den inre marknaden på vissa villkor. 13 I det [omtvistade] beslutet drog kommissionen slutsatsen att den omtvistade åtgärden utgjorde ett statligt stöd i enlighet med artikel 107.1 FEUF 14 Vad framför allt beträffar bedömningen av om det föreligger en ekonomisk fördel fastställde kommissionen att den omtvistade åtgärden innebar en ekonomisk fördel för France Télécom genom att en ny och tung kostnad lades på den franska staten för beräkning och utbetalning av pensioner till France Télécoms pensionerade tjänstemän samtidigt som den motprestation som France Télécom hade betalat tidigare minskades. 15 I detta avseende beräknade kommissionen i skäl 105 i det omtvistade beslutet storleken på det aktuella stödet som den årliga differensen mellan arbetsgivarbidraget med befriande verkan som France Télécom betalar enligt 1996 års lag och de avgifter företaget skulle ha betalat enligt 1990 års lag, och anförde i skäl 113 i det [omtvistade] beslutet att betalningen av det särskilda schablonbidraget har minskat omfattningen av det stöd som France Télécom hade fått. 16 Kommissionen konstaterade även att den omtvistade åtgärden var selektiv, eftersom den enbart avsåg France Télécom och att den snedvred eller hotade att snedvrida konkurrensen, eftersom den möjliggjorde för företaget ett bokslut med färre åtaganden och utgifter, vilket möjliggjorde för företaget att utöka sin verksamhet till telemarknader som gradvis öppnades för konkurrens i Frankrike och i andra medlemsstater. 17 Kommissionen gjorde därefter en bedömning av huruvida den omtvistade åtgärden var förenlig med den inre marknaden i den mening som avses i artikel 107.3 c FEUF och drog slutsatsen att den inte var förenlig med proportionalitetsprincipen, eftersom den inte innebär en utjämning av konkurrensvillkoren. Kommissionen anförde att den ersättning som France Télécom betalade till franska staten som ekonomisk motprestation inte motsvarade alla de sociala avgifter som belastade budgeten hos France Télécoms konkurrenter. 18 Kommissionen fastställde följaktligen att det för att det aktuella stödet ska uppfylla kriteriet om det gemensamma intresset enligt artikel 107.3 c i EUF-fördraget och anses vara förenligt med den inre marknaden krävs att arbetsgivarbidraget med befriande verkan som ska betalas av France Télécom ska beräknas och uppbäras så att det utjämnar nivåerna för alla obligatoriska lönebaserade sociala avgifter och skatter mellan France Télécom och övriga företag inom telesektorn som omfattas av de bestämmelser om sociala förmåner som gäller i allmänhet, med beaktande även av de risker som inte är gemensamma för privatanställda och tjänstemän som är anställda vid France Télécom. Bidraget ska uppbäras från France Télécom från och med det datum då det särskilda schablonbidraget, kapitaliserat enligt den diskonteringsränta som följer av tillämpningen av kommissionens meddelande om metoden för fastställande av referensräntan och diskonteringsräntan (EGT C 232, 1996, s. 10) (nedan kallat meddelandet om referensränta), är lika stort som de bidrag och avgifter som France Télécom skulle ha betalat enligt artikel 30 i 1990 års lag. 19 Artikeldelen i det [omtvistade] beslutet har följande lydelse: ”Artikel 1 Det statliga stöd som följer av minskningen av de belopp som ska betalas till staten som motprestation för beräkning och utbetalning av pensioner som beviljats enligt civil- och militärpensionslagen till tjänstemän vid France Télécom med tillämpning av … [1996 års lag], som ändrar … [1990 års lag], är förenligt med den inre marknaden enligt villkoren i artikel 2. Artikel 2 Arbetsgivarbidraget med befriande verkan som ska betalas av France Télécom enligt artikel 30 c i [1990 års lag] …, ska beräknas och uppbäras så att det utjämnar nivåerna för alla obligatoriska lönebaserade sociala avgifter och skatter mellan France Télécom och övriga företag inom telesektorn som omfattas av [de] bestämmelser om sociala förmåner [som gäller i allmänhet]. För att uppfylla detta villkor måste Republiken Frankrike senast sju månader från delgivningen av detta beslut göra följande: a) Ändra artikel 30 i … [1990 års lag] samt de förordningar och andra rättsakter som antagits för tillämpningen av denna, så att underlaget för beräkning och betalning av det arbetsgivarbidrag med befriande verkan som France Télécom ska betala inte begränsas till de risker som är gemensamma för privatanställda och statstjänstemän utan även omfattar icke gemensamma risker. b) Från och med det datum då det särskilda bidrag som inrättats genom … [1996 års lag], kapitaliserat enligt den diskonteringsränta som följer av tillämpningen av kommissionens tillämpliga … [meddelande om referensränta], är lika stort som de bidrag och avgifter som France Télécom skulle ha fortsatt betala enligt artikel 30 i … [1990 års lag] i dess ursprungliga lydelse, avkräva France Télécom ett arbetsgivarbidrag med befriande verkan som beräknas enligt de metoder som anges i led a med beaktande av både gemensamma och icke gemensamma risker för privatanställda och statstjänstemän.”