Förslag till avgörande av generaladvokat Alber föredraget den 15 februari 2001. - SIVU du plan d'eau de la Vallée du Lot mot Europeiska kommissionen. - Skiljedomsklausul - Avtalsbrott - Ansökan om återvinning. - Mål C-172/97 OP.



Rättsfallssamling 2001 s. I-06699



Generaladvokatens förslag till avgörande

I - Inledning

1. Förevarande mål rör återbetalning av ett förskott som kommissionen utbetalat till Syndicat Intercommunal à Vocation Unique du Plan dEau de la Vallée du Lot (nedan kallad SIVU) och Hydro Réalisations s.a.r.l. (nedan kallat Hydro). Förskottet utbetalades för ett projekt som bestod i att bygga ett vattenkraftverk med låg fallhöjd. Projektet lades emellertid ned, varför kommissionen begärde återbetalning av förskottet jämte ränta.

II - Bakgrund och förfarandet

A - Parternas avtal

2. Den 6 december 1990 ingick Europeiska ekonomiska gemenskapen, företrädd av kommissionen, avtal nr HY 84-89 FR (nedan kallat avtalet) med SIVU och Hydro, som solidariskt ansvariga. Avtalet syftade till att främja projektet "dammbygge i floden Lot - inbyggnad av ett litet vattenkraftverk med låg fallhöjd". Stödet utbetalades med stöd av rådets förordning (EEG) nr 3640/85 av den 20 december 1985 om främjande genom ekonomiskt stöd av industriella demonstrationsprojekt och pilotprojekt inom energiområdet.

3. Följande bestämmelser är av betydelse för målet.

4. Enligt artikel 4.3 i avtalet är SIVU och Hydro skyldiga att regelmässigt informera kommissionen om hur arbetet fortlöper och vilka utgifter de har haft.

5. Artikel 9 reglerar frågan om eventuell hävning av avtalet. Enligt artikel 9.1 kan parterna häva avtalet om det visar sig att det inte längre finns något intresse av att fortsätta de arbeten som anges i bilaga I på grund av i synnerhet att det kan förutses att nämnda arbeten skulle leda till ett tekniskt eller ekonomiskt misslyckande eller att de beräknade kostnaderna för projektet har överskridits i en orimlig omfattning.

6. Enligt artikel 9.3 är SIVU och Hydro skyldiga att, för det fall att om det vid en kontroll visar sig att kommissionen har betalat ut för mycket i bidrag, utan dröjsmål återbetala överskjutande belopp. Ränta skall belöpa beloppet från den dag som de arbeten som avses i avtalet har avslutats eller lagts ned.

7. Ränta beräknas enligt artikel 9.4 enligt den sats som tillämpas av Europeiska fonden för monetärt samarbete för dess transaktioner i ecu och som publiceras den första arbetsdagen i varje månad.

8. Enligt avtalet är EG-domstolen behörig domstol för samtliga tvister mellan parterna (artikel 13). Avtalet regleras av fransk rätt (artikel 14).

9. Den 31 december 1990 utbetalade kommissionen i enlighet med avtalet ett förskott om 83 928 euro till SIVU, som SIVU krediterades den 17 januari 1991. Den 23 maj och den 13 augusti 1991 översände SIVU en första teknisk delrapport och en första ekonomisk rapport till kommissionen. Kommissionen erhöll trots anmaningar ingen rapport beträffande det andra halvåret år 1991. Kommissionen anmodade den 7 oktober 1992 SIVU att inkomma med denna rapport och gav SIVU en månad för att uppfylla sina skyldigheter enligt avtalet vid äventyr av hävning.

10. Enligt kommissionens uppgifter i ansökan framgår det av de två rapporter som SIVU presenterade enligt avtalet att arbeten inom ramen för projektet genomfördes fram till den 31 maj 1991.

11. I skrivelse av den 6 november 1992 underrättade SIVU kommissionen om att projektet hade ändrats för att ta hänsyn till invändningar från miljöskyddsorganisationer. Enligt ändringen skulle det lilla vattenkraftverket med låg fallhöjd ersättas av en fördämning. Vidare avstod SIVU uttryckligen från vidare utbetalningar från kommissionen och erbjöd sig att återbetala vad som redan hade erhållits.

12. Kommissionen sade upp avtalet genom skrivelse av den 18 november 1992 med hänvisning till artikel 9 i avtalet och begärde att SIVU skulle återbetala 83 928 euro jämte ränta från den dag som SIVU hade erhållit förskottet, det vill säga från den 17 januari 1991.

13. Hydro försattes i likvidation den 13 februari 1992.

B - Tredskodomen

14. Trots ytterligare betalningsuppmaningar den 8 december 1992, den 27 februari 1994, den 1 juni 1994, den 31 oktober 1994 och den 12 oktober 1995 gjorde SIVU aldrig någon återbetalning. Kommissionen väckte därför den 2 maj 1997 talan mot SIVU och Hydro vid domstolen. Kommissionen yrkade att de skulle utge 83 928 euro jämte ränta enligt avtalet från och med den 17 januari 1991, det vill säga den dag som förskottet utbetalades, samt lagstadgad dröjsmålsränta från och med den 28 februari 1993, det vill säga den dag som angavs i den första betalningsuppmaningen.

15. Ingen av svarandena inkom med svaromål inom föreskriven tidsfrist. Kommissionen yrkade därför enligt artikel 94.1 i domstolens rättegångsregler att domstolen skulle meddela tredskodom.

16. Den 10 juni 1999 meddelade domstolen tredskodom med följande domslut:

"1. SIVU du plan d'eau de la Vallée du Lot, även kallad SIVU du pays d'accueil de la Vallée du Lot, och Hydro-Réalisations SARL förpliktas att solidariskt betala 83 928 EURO till kommissionen, jämte avtalad ränta från den 31 maj 1991 till dess full betalning sker.

2. Talan ogillas i övrigt.

3. SIVU du plan d'eau de la Vallée du Lot, även kallad SIVU du pays d'accueil de la Vallée du Lot, och Hydro-Réalisations SARL skall solidariskt ersätta rättegångskostnaderna."

C - Återbetalningen

17. SIVU meddelade, utan att ta upp frågan rörande kommissionens talan, den 11 juni 1997 kommissionen att fördämningen hade färdigställts år 1994. Efter det att miljöskyddsorganisationerna hade slutat att motsätta sig ett eventuellt kraftverksbygge beställde SIVU en studie över huruvida det var möjligt att bygga det ursprungligen planerade vattenkraftverket med låg fallhöjd. Först sedan studien hade genomförts kunde man den 11 juni 1997 slutgiltigt besluta att inte uppföra något kraftverk. Detta var enligt SIVU anledningen till varför man dröjde med att återbetala förskottet. SIVU meddelade kommissionen att man omedelbart skulle återbetala 83 928 euro och ombad kommissionen att inte vidta några "straffåtgärder" ("sans pénalisation") på grund av den sena återbetalningen.

18. Den 8 oktober 1998 sände SIVU kommissionen 587 496,00 FRF utan att ange hur man hade beräknat detta belopp och om vilka belopp man begärde skulle avräknas från huvudfordran (förskottet) eller från bifordran (räntefordran). Enligt kommissionen har banken utställt två kreditnotor avseende detta belopp: den 23 oktober 1998 beträffande 554 889,97 FRF (83 928 euro) och den 30 oktober 1998 beträffande 32 606,03 FRF (4 973,81 euro).

19. I SIVU:s skrivelse av den 9 juni 1999, det vill säga den dag som tredskodomen meddelades, informerade SIVU:s advokat kommissionen och domstolen om betalningen av den 8 oktober 1998.

20. Genom skrivelse av den 9 juli 1999, som inkom till domstolen den 12 juli 1999, ansökte SIVU om återvinning av den tredskodom som SIVU hade delgetts den 15 juni 1999.

III - Parternas yrkanden och argument

21. Vad avser huvudfordran har SIVU hävdat att denna till fullo har betalats genom gireringen den 8 oktober 1998.

22. Vad avser avtalad ränta har SIVU hävdat att arbetena inom ramen för projektet lades ned först den 11 juni 1997. Först vid denna tidpunkt hade SIVU tillgång till studien över huruvida kraftverksbygget kunde genomföras, efter att ha beställt en sådan studie till följd av att miljöskyddsorganisationerna inte längre motsatte sig ett sådant bygge. Kommissionen informerades härom genom skrivelse av den 11 juni 1997. Enligt SIVU:s mening löper ränta enligt avtalet därför först från och med den 11 juni 1997 och endast fram till den 8 oktober 1998 när huvudfordran betalades.

23. SIVU har i andra hand hävdat att avtalad ränta skall löpa från den 31 maj 1991, det vill säga den dag som arbetena avslutades, i den mening som avses i artikel 9 i avtalet.

24. Lagstadgad ränta kan enligt SIVU:s mening inte fordras med stöd av artikel 1153 i Code civil. Denna bestämmelse förbjuder kumulering av avtalad och lagstadgad ränta.

25. SIVU har yrkat att domstolen skall

1. förklara att ansökan om återvinning kan upptas till sakprövning och att den är välgrundad, och följaktligen

- upphäva tredskodomen av den 10 juni 1999,

- ogilla kommissionens talan av den 2 maj 1997,

- fastställa att beloppet om 587 496 FRF har betalats den 8 oktober 1998,

2. vad avser ränta

- fastställa att ränta endast skall löpa mellan den 11 juni 1997 och den 8 oktober 1998,

- i andra hand: fastställa att ränta endast skall löpa från den 31 maj 1991 till den 8 oktober 1998,

3. förplikta kommissionen att ersätta rättegångskostnaderna.

26. Kommissionen har yrkat att domstolen skall

1. ogilla ansökan om återvinning,

2. förplikta SIVU att ersätta rättegångskostnaderna.

27. Kommissionen grundar sitt yrkande på att SIVU för sent har underrättat kommissionen och domstolen om betalningen, nämligen först kvällen innan tredskodomen meddelades.

28. För övrigt har SIVU:s betalning enligt kommissionens mening ingen betydelse för tredskodomens innehåll, utan rör endast dess verkställighet. Det belopp som SIVU hade girerat var inte tillräckligt för att täcka både huvudfordran och räntefordran. Sedan huvudfordran (83 928 euro) hade betalats hade kommissionen den 23 oktober 1998 fortfarande ett anspråk på 40 347,64 euro, vilket motsvarar avtalad ränta för tiden mellan den 1 juni 1991 och den 22 oktober 1998. Det belopp som SIVU girerat den 30 oktober 1998 om 4 973,81 euro räckte återigen endast för att betala en del av skulden.

29. Vad avser avtalad ränta anser kommissionen att sådan började löpa den 31 maj 1991. SIVU har hävdat att det avgörande är den dag som man slutgiltigt bestämde sig för att lägga ner arbetena, det vill säga den 11 juni 1997. Kommissionen menar emellertid att enligt avtalet skall den tidpunkt som arbetena har avslutats eller lagts ned bestämmas enligt uteslutande objektiva kriterier. Detta skedde, enligt sådana kriterier, den 31 maj 1991.

30. Kommissionen anser att SIVU:s påstående att ränta skall löpa först från och med den 11 juni 1997 är oförenligt med ordalydelsen i artikel 9 i avtalet. I denna bestämmelse görs åtskillnad mellan den tidpunkt då avtalet sägs upp, vilket sker när en av avtalsparterna förklarar att det inte längre finns något intresse av att genomföra avtalet, och den tidpunkt då arbetena läggs ned. Kommissionen anser att SIVU:s åsikt att avtalets hävning eller att man slutgiltigt beslutar att lägga ned projektet sammanfaller med att arbetena läggs ned är oförenlig med bestämmelsens syfte och ändamål.

31. Kommissionen har genom skrivelse av den 19 juli 1999 begärt att SIVU skall återbetala ett återstående belopp om 48 748,56 euro (136 845,78 euro minus de betalningar som har skett om sammanlagt 88 901,81 euro = 47 943,97 euro jämte avtalad ränta för tiden från och med den 30 oktober 1998 till och med den 1 juli 1999).

32. Vad avser det ursprungliga yrkandet om lagstadgad ränta hänvisar kommissionen till domstolens slutsatser i punkt 30 i tredskodomen.

33. På fråga från domstolen har kommissionen kompletterat sina anmärkningar genom att förklara att SIVU:s inbetalningar först skall avräknas från räntefordran och därefter från huvudfordran. Efter SIVU:s första inbetalning återstod den 23 oktober 1998 40 347,64 euro av huvudfordran, vilken den 30 oktober 1998, efter det att den andra kreditnotan hade utställts, sjönk till 35 373,83 euro. Eftersom huvudfordran inte har betalats till fullo löper ränta även efter denna tidpunkt på det återstående beloppet.

34. Referensräntesatsen för beräkning av räntan är enligt kommissionen den räntesats som kommissionen publicerar i EGT den första arbetsdagen i varje månad. Fram till år 1993 tillämpades den sats som tillämpas av Europeiska fonden för monetärt samarbete för dess transaktioner i ecu, därefter fram till maj 1998, den sats som tillämpas av Europeiska monetära institutet och därefter av Europeiska centralbanken för deras transaktioner i ecu. Sedan euron infördes den 1 januari 1999 är den tillämpliga räntesatsen den som Europeiska centralbanken först tillämpade för sina pensioner och från april 2000 den räntesats som tillämpas vid dess huvudsakliga refinansieringstransaktioner.

IV - Bedömning

A - Huruvida ansökan om återvinning kan upptas till sakprövning

35. Enligt handlingarna i målet delgavs SIVU tredskodomen den 15 juni 1999. Ansökan om återvinning inkom till domstolens kansli den 12 juli 1999, vilket är före fristens utgång. Eftersom även övriga formföreskrifter är uppfyllda kan ansökan upptas till sakprövning.

B - Upptagande till sakprövning

1) Återbetalning av förskottet

36. SIVU och Hydro har inte genomfört projektet. Kommissionen kom därför med rätta till slutsatsen att det var meningslöst att fortsätta arbetsprogrammet och hävde därför med rätta avtalet. Enligt artikel 9.3 i avtalet har kommissionen därför i princip rätt till att återfå det utbetalade förskottet om 83 928 euro jämte ränta. För en mer detaljerad redogörelse hänvisas till det tidigare förslaget till avgörande i detta mål, av den 28 januari 1999.

37. Vid bedömningen av SIVU:s ansökan om återvinning av tredskodomen skall emellertid prövas huruvida SIVU har uppfyllt sin återbetalningsskyldighet gentemot kommissionen genom sin inbetalning den 8 oktober 1998.

38. SIVU betalade 587 496,00 FRF till kommissionen. Enligt kommissionen betalades detta belopp in i två omgångar, den 23 oktober 1998 med 83 928 euro och den 30 oktober 1998 med 4 973,81 euro. SIVU anser att man helt har uppfyllt sin återbetalningsskyldighet gentemot kommissionen genom dessa inbetalningar. Kommissionen har bestritt detta påstående, då detta belopp inte var tillräckligt för att täcka huvudfordran och upplupen ränta.

39. SIVU har uppfyllt sin återbetalningsskyldighet enligt tredskodomen när man till fullo har återbetalat förskottet jämte ränta. Förskottet uppgick till 83 928 euro. För att avgöra om inbetalningen den 8 oktober 1998 var tillräcklig för att täcka kommissionens fordran, skall det fastställas hur stort ränteanspråk kommissionen hade vid inbetalningen.

2) Beräkning av räntan

a) Förfallodagen

40. Enligt artikel 9.3 i avtalet löper ränta på överskjutande belopp från den dag som arbetena avslutats eller lagts ned ("date de fin ou d'arrêt des travaux"). SIVU menar att arbetena lades ned först den 11 juni 1997, när man fått reda på resultatet av den beställda studien. Kommissionen ansåg i sin talan ursprungligen att den 17 januari 1991, det vill säga den dag som förskottet utbetalades, var avgörande för ränteberäkningen. I sitt svaromål beträffande ansökan om återvinning följer kommissionen emellertid tredskodomen och utgår från den dag som arbetena lades ned den 31 maj 1991.

41. Vid avtalstolkning skall man enligt artikel 1156 i Code civil försöka utröna partsviljan. Det kan dock inte antas att parternas avsikt var att den för ränteberäkningen avgörande frågan vid vilken tidpunkt arbetena skall anses ha lagts ned skall avgöras enligt kriterier som båda avtalsparterna inte känner till eller åtminstone kan få kunskap om. Vid bedömningen av vid vilken tidpunkt arbetena har avslutats eller lagts ned kan en av avtalsparternas åsikt inte vara avgörande. Det är mycket mer rimligt att bestämma denna tidpunkt med hjälp av objektiva kriterier och omständigheter som båda avtalsparterna känner till eller åtminstone kan få kunskap om.

42. Jag anser att SIVU:s skrivelse av den 6 november 1992 (se punkt 11 ovan) är en sådan omständighet. I denna skrivelse informerade SIVU kommissionen om att det kraftverk som skulle byggas enligt avtalet inte kunde byggas och bad att få betala tillbaka förskottet. Från och med denna tidpunkt hade kommissionen ingen anledning att tro att arbetena skulle fortsätta. Jag vill särskilt anmärka att de handlingar som ingivits till domstolen inte innehåller något som tyder på att SIVU mellan denna tidpunkt och tidpunkten för skrivelsen av den 11 juni 1997 (se punkt 17 ovan) informerat kommissionen om att arbetena inom ramen för projektet trots allt hade fortsatt. Det skulle strida mot principen om tro och heder som är stadfäst i artikel 1134.3 i Code civil om SIVU skulle få åberopa sin skrivelse av den 11 juni 1997. Kommissionen har den 8 december 1992, den 27 februari 1994, den 1 juni 1994, den 31 oktober 1994 och den 12 oktober 1995, sänt betalningsuppmaningar till SIVU i syfte att få förskottet återbetalat, med hänvisning till skrivelsen av den 6 november 1992 och kommissionens hävningsförklaring av den 18 november 1992. Kommissionen har tydligt visat att den utgått från att de arbeten som anges i avtalet i enlighet med vad som sagts i SIVU:s meddelande av den 6 november 1992 slutgiltigt hade lagts ned. SIVU har inte anfört någon invändning mot kommissionen. Det skulle strida mot principen om tro och heder om man nu skulle kunna åberopa meddelandet av den 11 juni 1997.

43. Kommissionen har emellertid i sin talan själv nämnt en tidigare tidpunkt, nämligen den 31 maj 1991. Fram till denna dag genomfördes - enligt SIVU:s uppgifter i den rapport som man presenterade i enlighet med avtalet - arbeten inom ramen för projektet. SIVU har bekräftat denna uppgift i sitt svaromål. Man kan därför utgå ifrån att både parterna visste om att arbetena hade lagts ned den 31 maj 1991. Det är denna dag som skall räknas som förfallodag, vid beräkningen av avtalad ränta.

b) Tillämplig räntesats

44. Ränta beräknas enligt avtalet enligt den sats som tillämpas av Europeiska fonden för monetärt samarbete för dess transaktioner i ecu och som publiceras den första arbetsdagen i varje månad. Europeiska fonden existerar emellertid inte längre och den referensränta som skall tillämpas enligt avtalet publiceras inte längre. Det måste därför prövas vilken räntesats som skall tillämpas på återbetalningsfordran.

45. Enligt kommissionens mening är tillämplig referensräntesats den räntesats som kommissionen publicerar i EGT den första arbetsdagen i varje månad. Fram till år 1993 tillämpades den sats som tillämpas av Europeiska fonden för monetärt samarbete för dess transaktioner i ecu, därefter fram till maj 1998, den sats som tillämpas av Europeiska monetära institutet och därefter av Europeiska centralbanken för deras transaktioner i ecu. Sedan euron infördes den 1 januari 1999 är den tillämpliga räntesatsen den som Europeiska centralbanken först tillämpade för sina pensioner och numera den räntesats som tillämpas vid dess huvudsakliga refinansieringstransaktioner. Det finns dock inget direkt rättsligt stöd för valet av de olika referensräntesatserna.

46. Den avtalade räntesatsen existerar inte längre och avtalet självt reglerar inte frågan vilken räntesats som skall tillämpas istället för denna. Som ovan nämnts skall man enligt artikel 1156 i Code civil vid tolkningen av ett avtal söka utröna vad de avtalsparterna hade för gemensamma avsikter vid avtalsslutet. Regeln i artikel 9.4 i avtalet pekar åtminstone på att parternas vilja var att tillämpa en räntesats som gäller för transaktioner i ecu. Vidare talar bestämmelsen för att tillämplig räntesats inte är en räntesats som tillämpas av ett privat finansinstitut, utan en räntesats som fastställts inom ramen för medlemsstaternas monetära samarbete. Slutligen kan man av avtalet utläsa att det är en räntesats som publiceras som skall tillämpas.

47. Dessa omständigheter stöder kommissionens tillämpning. De olika räntesatserna har fastställts och fastställs för transaktioner i ecu respektive i euro, sedan ecun ersatts av euron. De har fastställts och fastställs i vart fall av det organ som ansvarar för gemenskapens monetära uppgifter. De olika räntesatserna har publicerats och publiceras i gemenskapernas offentliga tidning den första arbetsdagen i varje månad.

48. Vidare måste man beakta artikel 1160 i Code civil, enligt vilken avtalets bestämmelser skall utfyllas med de regler som normalt sett tillämpas på området, även om så inte uttryckligen sägs i avtalet. Kommissionen har angivit räntesatser som den även i övrigt tillämpar i avtal som den ingår. Även denna omständighet talar för att de räntesatser som kommissionen har tillämpat sedan den i avtalet angivna referensräntan försvunnit även skall tillämpas i förevarande fall.

49. SIVU har inte invänt mot kommissionens resonemang. Enligt kommissionen fastställs dessa räntesatser av institutioner som är skilda från kommissionen, och kommissionen har inget inflytande över den fastställda räntesatsens höjd. Det finns inte heller något som tyder på att förändringarna i referensräntesatsen har medfört en nackdel för SIVU. Följaktligen finns det inget att invända mot kommissionens förfaringssätt. Den tillämpliga räntesatsen var därför fram till år 1993 den räntesats som tillämpades av Europeiska fonden för monetärt samarbete för dess transaktioner i ecu, därefter fram till maj 1998, den sats som tillämpades av Europeiska monetära institutet och därefter av Europeiska centralbanken för deras transaktioner i ecu. Sedan euron infördes den 1 januari 1999 är den tillämpliga räntesatsen den som Europeiska centralbanken först tillämpade för sina pensioner och numera den räntesats som tillämpas vid dess huvudsakliga refinansieringstransaktioner.

50. Enligt kommissionens beräkning, som grundas på dessa referensräntesatser, hade kommissionen en räntefordran på SIVU om 40 347,64 euro vid SIVU:s inbetalning. SIVU har inte heller invänt mot denna beräkning. Följaktligen kan man utgå från att räntefordran vid SIVU:s inbetalning den 23 oktober 1998 uppgick till 40 347,64 euro.

51. Tvärtemot vad SIVU har hävdat är den dag som kommissionen skall anses ha erhållit betalning den 23 oktober 1998, och inte den 8 oktober. SIVU har hävdat att man hade återbetalat beloppet redan tidigare och har som bevis åberopat en intern betalningsanvisning från den 8 oktober 1998. Enligt artikel 1238 i Code civil, såsom denna bestämmelse tolkas av franska domstolar, anses en betalning genom girering ha skett först när gireringen har debiterats borgenärens konto. Enligt kommissionens uppfattning, vilken SIVU inte har bestritt, bestod gireringen på 587 496,00 FRF av ett delbelopp om 83 928 euro från den 23 oktober 1998 och ett delbelopp om 4 973, 81 euro från den 30 oktober 1998. Dessa dagar skall alltså fungera som utgångspunkt vid fastställande av vid vilken tidpunkt som SIVU gjorde sin betalning och följaktligen för beräkningen av upplupen ränta.

4) Lagstadgad ränta

52. Vad avser lagstadgad ränta har domstolen i tredskodomen fastställt att artikel 1153 i Code civil inte tillåter att man kumulerar lagstadgad och avtalad ränta. Kommissionen har inte bestritt att så är fallet. Det finns inte heller några omständigheter som talar för en annan slutsats. I den mån som kommissionen yrkar lagstadgad ränta förutom avtalad ränta skall tredskodomen fastställas.

5) Skuldbeloppet vid inbetalningen

53. Jag konstaterar således att skulden den 23 oktober 1998 uppgick till 83 928 euro, bestående av förskottet, och att upplupen ränta uppgick till 40 347,64 euro. Skulden uppgick således till 124 275,64 euro totalt.

6) Rättsföljder av betalningen

54. Av skulden på 124 275,64 euro har SIVU betalat sammanlagt 88 901,81 euro. Detta belopp räcker alltså inte för att täcka hela skulden. Bedömningen av i hur stor utsträckning som kommissionen har fått betalt genom SIVU:s inbetalning beror på vilken del av skulden som SIVU kan anses ha betalat.

55. I den betalningsanvisning som SIVU har ingivit som bilaga till ansökan om återvinning talas endast om återbetalning av EEG-stödet ("remboursement subvention CEE"). SIVU har inte inkommit med någon uppställning där det framgår hur beloppet i detalj skulle avräknas från skulden.

56. I SIVU:s skrivelse av den 11 juni 1997, i vilken SIVU meddelade att man skulle återbetala förskottet, talas om återbetalning av ett belopp om 83 928 euro. Detta talar för att SIVU i oktober 1998 ville betala huvudfordran. Dessutom bad SIVU i denna skrivelse kommissionen att inte vidta några "straffåtgärder" ("sans pénalisation"). Även denna omständighet talar för att SIVU åtminstone i första hand ville betala huvudfordran, medan "straffåtgärder" som räntan skulle undvikas.

57. Så kan emellertid endast ske om SIVU:s betalning uppfyller villkoren i artikel 1254 i Code civil. Enligt denna artikel skall i princip en inbetalning först avräknas på ränteskulden och först i andra hand på kapitalbeloppet, om inte borgenären går med på att avräkna betalningen från kapitalbeloppet. Det skall således prövas om kommissionen har gått med på att avräkna SIVU:s inbetalning från kapitalbeloppet.

58. Kommissionens skrivelse av den 24 november 1999 skulle kunna ses som ett uttryckligt godkännande. I denna skrivelse har kommissionen anfört att man den 23 oktober 1998, efter beaktande av betalningen av huvudfordran (83 928 euro) från SIVU, fortfarande hade en fordran på SIVU om 40 347,64 euro, som motsvarar upplupen avtalad ränta för tiden från den 1 juni 1991 till den 22 oktober 1998. Det belopp som SIVU girerade den 30 oktober 1998 om 4 973,81 euro täckte endast en del av denna räntefordran enligt avtal som kommissionen hade vid denna tidpunkt

59. Denna beskrivning strider dock mot vad som anförts i en tidigare inlaga av den 13 oktober 1999, liksom skrivelsen av den 19 juli 1999, i vilken det hänvisas till punkt 15 i denna inlaga. I denna skrivelse räknade kommissionen ut att det återstod 47 943,97 euro, sedermera korrigerat till 40 347,64 euro, på vilket belopp ränta yrkas för tiden från den 30 oktober 1998 till den 1 juli 1999. Enligt artikel 1154 i Code civil kan ränta i princip endast löpa på kapitalbeloppet och inte på räntan, om inte annat har bestämts genom domstols avgörande eller avtal. Eftersom denna undantagsregel inte är tillämplig i förevarande fall, måste kommissionen alltså, om den yrkar mer ränta, i första hand avräkna SIVU:s betalning från upplupen ränta och först därefter från kapitalbeloppet.

60. Kommissionen har i sitt svar av den 18 juli 2000 på en fråga som domstolen ställt rörande de motstridiga uppgifterna, bekräftat sin ursprungliga ståndpunkt att betalningen först skall avräknas från räntefordran och först därefter från huvudfordran. Som förklaring till de motstridiga uppgifterna angavs att kommissionens räkenskapsförare gjort en felbokföring.

61. Kommissionens argument tyder på att SIVU:s betalning åtminstone huvudsakligen har avräknats från huvudfordran och endast återstående belopp har avräknats från räntefordran. Detta verkar bero mer på interna problem inom kommissionen än på en verklig viljeyttring. Vidare skall det beaktas att den enda uttryckliga viljeförklaring som man kan anknyta detta uttalande till kommer först i kommissionens skrivelse av den 24 november 1999, det vill säga mer än ett år efter bokföringstransaktionen, varför den inte kan tjäna till grund för bokföringstransaktionen. Från dessa motsägelsefulla uppgifter går det inte att dra slutsatsen att kommissionens entydiga vilja var att godta att betalningen avräknades från huvudfordran. Följaktligen är artikel 1254 i Code civil tillämplig, enligt vilken delbetalningar i princip i första hand skall avräknas från räntefordran.

62. Man skulle möjligen kunna se räkenskapsförarens bokföring som ett implicit godkännande. Att beloppen är identiska talar framförallt härför. Det belopp som banken krediterade den 23 oktober 1998 och det belopp som räkenskapsföraren bokförde är i båda fall 83 928 euro, vilket är exakt samma belopp som det utbetalade förskottet.

63. Mot en sådan tolkning av kommissionens beteende talar emellertid att bokföringstransaktionen enligt kommissionen har sin grund i att det vid denna tidpunkt endast fanns en fordran avseende "83 928 [euro] + ränta" och att räntefordran ännu inte kunde anges i exakta siffror. Om man beaktar att kommissionens betalningsuppmaningar sedan år 1992 hade tillägget "+ ränta" och beaktar att enligt artikel 1254 i Code civil och artikel 96 i förordning nr 3418/93, som är en bindande bestämmelse för kommissionens räkenskapsförare, skall en inbetalning i första hand avräknas från räntan och först därefter från kapitalbeloppet, så är det dock svårt att se bokföringstransaktionen som ett implicit godkännande av att betalningen avräknades från huvudfordran.

64. Av detta följer att kommissionen varken uttryckligen eller implicit har godkänt att SIVU:s inbetalning skall avräknas från huvudfordran. Inbetalningen om 587 496,00 FRF skall därför i första hand avräknas från räntan och först därefter från huvudfordran. Det är endast den del av det girerade beloppet som överstiger upplupen ränta som skall avräknas från kapitalbeloppet.

65. Den 23 oktober 1998 uppgick den sammanlagda skulden till 124 275,64 euro. Genom inbetalningen på 83 928 euro har upplupen räntan betalats. Det återstår 40 347,64 euro av kapitalbeloppet och på detta belopp löper ränta enligt artikel 9 i avtalet.

66. Den 30 oktober 1998 utställdes en ny kreditnota på 4 973,81 euro. Även denna inbetalning skall i första hand avräknas från räntefordran och först i andra hand från huvudfordran. Enligt den räntesats som kommissionen har angivit, och som SIVU inte har bestritt, löpte i oktober 1998 4 procent ränta på skulden. Den 30 oktober 1998 uppgick räntefordran således till 31,38 euro. Denna betalning medförde att huvudfordran sjönk till 35 405,21 euro. Efter de två inbetalningarna återstod således en skuld på 35 405,21 euro.

7) Sammanfattning

67. Sammanfattningsvis kan det fastställas att efter inbetalningar om sammanlagt 587 496,00 FRF återstår en resterande skuld om 35 405,21 euro. Kommissionens återbetalningsanspråk består således till denna del. På detta belopp löper ränta enligt artikel 9 i avtalet till dess full betalning sker.

68. SIVU och Hydro är solidariskt ansvariga för sina skyldigheter enligt avtalet. Följaktligen skall de förpliktas att solidariskt återbetala resterande belopp.

V - Rättegångskostnader

69. Enligt artikel 69.3 i rättegångsreglerna kan domstolen om parterna å båda sidor tappar målet besluta att vardera parten skall bära sin kostnad. SIVU:s ansökan om återvinning skall ogillas, eftersom en del av skulden fortfarande kvarstår. Inte heller kommissionens yrkande att ansökan om återvinning helt skall ogillas kan bifallas. Parterna har således å båda sidor tappat målet. Med beaktande av att återvinningssökanden först omedelbart efter det att domstolen meddelat tredskodom underrättat domstolen om att man hade gjort en inbetalning nio månader tidigare och kommissionen över huvud taget inte hade underrättat domstolen om inbetalningen, skall det anses att båda parterna har orsakat förevarande förfarande. Därför skall båda parterna bära sina egna rättegångskostnader.

VI - Förslag till avgörande

70. Mot bakgrund av det ovanstående föreslår jag att domstolen skall meddela följande dom:

1. SIVU du plan d'eau de la Vallée du Lot, tidigare SIVU du pays d'accueil de la Vallée du Lot, och Hydro-Réalisations SARL förpliktas att solidariskt till Europeiska gemenskapernas kommission utge 35 405,21 euro jämte avtalad ränta från och med den 30 oktober 1998 till dess full betalning sker.

2. Ansökan om återvinning ogillas i övrigt.

3. Vardera parten skall bära sina rättegångskostnader.