Domstolens dom (sjätte avdelningen) den 17 december 1998. - Dansk Metalarbejderforbund, som företräder John Lauge m.fl., mot Lønmodtagernes Garantifond. - Begäran om förhandsavgörande: Civilretten i Hillerød - Danmark. - Direktiv 75/129/EEG - Kollektiva uppsägningar - Företag som upphör med sin verksamhet till följd av ett rättsligt beslut. - Mål C-250/97.



Rättsfallssamling 1998 s. I-08737



Sammanfattning

Parter

Domskäl

Beslut om rättegångskostnader

Domslut



Nyckelord

Socialpolitik - Tillnärmning av lagstiftning - Kollektiva uppsägningar - Direktiv 75/129 - Förfarande vid kollektiva uppsägningar - Medlemsstaternas möjligheter att föreskriva undantag - Villkor - Kollektiva uppsägningar som orsakas av att ett företag upphör med sin verksamhet till följd av ett rättsligt beslut - Begrepp

(Rådets direktiv 75/129, artikel 3.1 andra stycket, och artikel 4.4, i dess lydelse enligt direktiv 92/56)

Sammanfattning

Artikel 3.1 andra stycket och artikel 4.4 i direktiv 75/129 om tillnärmning av medlemsstaternas lagstiftning om kollektiva uppsägningar, i dess lydelse enligt rådets direktiv 92/56/EEG, skall tolkas på så sätt att de däri fastställda undantagen inte skall tillämpas på kollektiva uppsägningar som verkställs samma dag som arbetsgivaren har ingett konkursansökan och upphört med företagets verksamhet, när den behöriga domstolen därefter, utan annat uppskov än det som beror på domstolens tidsplanering, på grundval av konkursansökan meddelar konkursbeslut, som har vissa rättsverkningar från och med den dag då ansökan ingavs.

Parter

I mål C-250/97,

angående en begäran enligt artikel 177 i EG-fördraget, från Civilretten i Hillerød (Danmark), att domstolen skall meddela ett förhandsavgörande i det vid den nationella domstolen anhängiga målet mellan

Dansk Metalarbejderforbund, som företräder John Lauge m.fl.,

och

Lønmodtagernes Garantifond,

angående tolkningen av artikel 3.1 andra stycket och artikel 4.4 i rådets direktiv 75/129/EEG av den 17 februari 1975 om tillnärmning av medlemsstaternas lagstiftning om kollektiva uppsägningar (EGT L 48, s. 29; svensk specialutgåva, område 5, volym 1, s. 185), i dess lydelse enligt rådets direktiv 92/56/EEG av den 24 juni 1992 (EGT L 245, s. 3; svensk specialutgåva, område 5, volym 5, s. 162),

meddelar

DOMSTOLEN

(sjätte avdelningen)

sammansatt av avdelningsordföranden på andra avdelningen G. Hirsch, tillförordnad ordförande på sjätte avdelningen, samt domarna G.F. Mancini, J.L. Murray, H. Ragnemalm (referent) och K.M. Ioannou,

generaladvokat: G. Cosmas,

justitiesekreterare: biträdande justitiesekreteraren H. von Holstein,

med beaktande av de skriftliga yttranden som har inkommit från:

- Lønmodtagernes Garantifond, genom advokaten Ulf Andersen, Köpenhamn,

- Europeiska gemenskapernas kommission, genom juridiske rådgivaren Hans Peter Hartvig och Maria Patakia, rättstjänsten, båda i egenskap av ombud,

med hänsyn till förhandlingsrapporten,

efter att muntliga yttranden har avgivits vid sammanträdet den 18 juni 1998 av: Dansk Metalarbejderforbund, som företräder John Lauge m.fl., företrätt av advokaten Morten Langer, Köpenhamn, Lønmodtagernes Garantifond, företrädd av Ulf Andersen, och kommissionen, företrädd av Hans Peter Hartvig,

och efter att den 24 september 1998 ha hört generaladvokatens förslag till avgörande,

följande

Dom

Domskäl

1 Civilretten i Hillerød har genom beslut av den 4 juli 1997, som inkom till domstolen den 9 juli samma år, i enlighet med artikel 177 i EG-fördraget ställt en fråga om tolkningen av artikel 3.1 andra stycket och artikel 4.4 i rådets direktiv 75/129/EEG av den 17 februari 1975 om tillnärmning av medlemsstaternas lagstiftning om kollektiva uppsägningar (EGT L 48, s. 29; svensk specialutgåva, område 5, volym 1, s. 185), i dess lydelse enligt rådets direktiv 92/56/EEG av den 24 juni 1992 (EGT L 245, s. 3, svensk specialutgåva, område 5, volym 5, s. 162, nedan kallat direktivet).

2 Denna fråga har uppkommit i en tvist mellan Dansk Metalarbejderforbund, som företräder John Lauge m.fl., (nedan kallat metallarbetarförbundet) och Lønmodtagernes Garantifond (nedan kallad garantifonden) angående den senares betalning av 30 dagars lön till John Lauge och nio andra anställda i det enligt dansk rätt bildade bolaget Ideal-Line A/S, som de berörda anser att arbetsgivaren är skyldig dem på grund av att bolaget inte har iakttagit lag nr 414 av den 1 juni 1994, den så kallade Varslingsloven (lag om varsel), genom vilken direktivet har införlivats med dansk rätt.

3 I artikel 3 i direktivet föreskrivs följande:

"1. Arbetsgivarna skall skriftligen anmäla alla planerade kollektiva uppsägningar till den behöriga myndigheten.

Medlemsstaterna får dock föreskriva att arbetsgivaren, i de fall de planerade kollektiva uppsägningarna orsakas av att företagets verksamhet skall upphöra till följd av ett rättsligt beslut, endast skall vara skyldig att underrätta den behöriga myndigheten, om denna så begär.

..."

4 I artikel 4 i direktivet föreskrivs följande:

"1. Planerade kollektiva uppsägningar som har anmälts till den behöriga myndigheten får verkställas tidigast 30 dagar efter anmälan enligt artikel 3.1, utan att de bestämmelser som gäller individuella rättigheter beträffande besked om uppsägning därigenom åsidosätts.

...

4. Medlemsstaterna behöver inte tillämpa denna artikel på kollektiva uppsägningar som orsakas av att ett företag upphör med sin verksamhet till följd av ett rättsligt beslut."

5 Direktivet har införlivats med dansk rätt genom lag nr 414 av den 1 juni 1994. I denna lag föreskrivs ett undantag, i enlighet med artikel 3.1 andra stycket och artikel 4.4 i direktivet.

6 Ideal-Line A/S ansökte den 2 november 1994 hos Skifteretten i Fåborg (konkursdomstol i Fåborg) om att bolaget skulle försättas i konkurs på grund av att det var insolvent.

7 Samtliga anställda vid Ideal-Line A/S som uppbar timlön underrättades muntligen samma dag om att de var uppsagda från och med utgången av den 2 november. Från och med denna tidpunkt upphörde bolagets verksamhet. De muntliga uppsägningarna bekräftades genom skrivelser av den 3 november 1994.

8 Skifteretten i Fåborg meddelade konkursbeslut den 8 november 1994 och fastställde fristdagen (dagen då ansökan inkom) till den 2 november 1994. Enligt dansk rätt uppkommer vissa rättsverkningar av en konkurs retroaktivt från och med denna tidpunkt.

9 Uppsägningarna anmäldes inte till Arbejdsmarkedsrådet, som är den danska offentliga myndighet som är behörig i fråga om sådan anmälan som föreskrivs i direktivet, eftersom de motiverades av att arbetsgivaren hade ingett en konkursansökan.

10 Tio av bolagets anställda ansåg emellertid att det beträffande uppsägningarna borde ha gjorts en sådan anmälan, och de krävde följaktligen 30 dagars lön som ersättning för att de på området tillämpliga bestämmelserna inte hade iakttagits.

11 Dessa anställda begärde att garantifonden skulle ersätta deras fordran på arbetsgivaren i enlighet med lag nr 77 av den 12 februari 1988 om garantifonden, i dess lydelse enligt lag nr 380 av den 6 juni 1991, till genomförande av rådets direktiv 80/987/EEG av den 20 oktober 1980 om tillnärmning av medlemsstaternas lagstiftning om skydd för arbetstagarna vid arbetsgivarens insolvens (EGT L 283, s. 23; svensk specialutgåva, område 5, volym 2, s. 121).

12 Garantifonden avslog denna begäran med motiveringen att Ideal-Line A/S inte var skyldigt att anmäla uppsägningarna till Arbejdsmarkedsrådet, eftersom John Lauge m.fl. hade sagts upp i samband med att arbetsgivaren upphörde med sin verksamhet till följd av ett rättsligt beslut, det vill säga konkursbeslutet.

13 Den 11 april 1995 väckte metallarbetarförbundet på John Lauges m.fl. vägnar talan mot garantifonden vid Civilretten i Hillerød och yrkade att det skulle fastställas att uppsägningarna av de berörda arbetstagarna inte hade skett till följd av ett rättsligt beslut, vilket enligt artikel 3.1 andra stycket i direktivet är ett villkor för att man skall få avvika från anmälningsskyldigheten enligt direktivet.

14 Civilretten i Hillerød, som ansåg att en tolkning av direktivet var nödvändig för att döma i saken, har förklarat målet vilande och underställt domstolen följande fråga:

"Omfattar uttrycket 'kollektiva uppsägningar som orsakas av att ett företag upphör med sin verksamhet till följd av ett rättsligt beslut' i artikel 3.1 andra stycket och artikel 4.4 i direktiv 75/129/EEG, i dess lydelse enligt direktiv 92/56/EEG, det fall där de kollektiva uppsägningarna verkställs samma dag som arbetsgivaren har ingett konkursansökan och upphört med företagets verksamhet, när konkursdomstolen därefter, utan annat uppskov än det som beror på domstolens tidsplanering, meddelar konkursbeslut på grundval av konkursansökan med dagen för dess ingivande som fristdag?"

15 Den nationella domstolen önskar genom sin fråga i huvudsak få veta om artikel 3.1 andra stycket och artikel 4.4 i direktivet skall tolkas på så sätt att de däri fastställda undantagen skall tillämpas på kollektiva uppsägningar som verkställs samma dag som arbetsgivaren har ingett konkursansökan och upphört med företagets verksamhet, när den behöriga domstolen därefter, utan annat uppskov än det som beror på domstolens tidsplanering, på grundval av konkursansökan meddelar konkursbeslut, som har vissa rättsverkningar från och med den dag då ansökan ingavs.

16 Garantifonden anser att denna fråga skall besvaras jakande. Den har hävdat att sådana kollektiva uppsägningar som är aktuella i målet vid den nationella domstolen direkt avses med ordalydelsen av artikel 3.1 andra stycket och artikel 4.4 i direktivet, även om de verkställdes innan konkursbeslutet. Eftersom Ideal-Line A/S var insolvent, var konkursen en realitet när konkursansökan ingavs. Att konkursbeslutet inte meddelades den dag då denna ansökan ingavs berodde endast på konkursdomstolens tidsplanering, som inte medgav att ansökan handlades omedelbart. Enligt garantifonden är det för övrigt av detta skäl som det i den danska lagen föreskrivs att vissa rättsverkningar av en konkurs inträder retroaktivt från och med den dag då ansökan inkom.

17 Garantifonden har dessutom hävdat att det av en teleologisk tolkning av direktivet följer att situationen i målet vid den nationella domstolen skall likställas med det fall där uppsägningarna verkställs efter att det har meddelats ett konkursbeslut. Enligt garantifonden motiveras uppsägningarna i båda fallen av att det är nödvändigt att upphöra med företagets verksamhet, eftersom denna är förlustbringande och arbetsgivaren är insolvent, så att arbetsgivaren bör försättas i konkurs.

18 Det kan konstateras att det av ordalydelsen av artikel 3.1 andra stycket och artikel 4.4 klart framgår att upphörandet med företagets verksamhet och de kollektiva uppsägningarna inte får ske innan det rättsliga beslutet meddelas, varvid detta beslut i ett sådant fall som är aktuellt i målet vid den nationella domstolen utgörs av ett konkursbeslut. Att vissa rättsverkningar av konkursen inträder retroaktivt från och med den dag då ansökan inkom, såsom föreskrivs i den nationella rätten, ändrar inte denna slutsats.

19 Denna tolkning stöds av direktivets ändamål. Av första övervägandet i ingressen till direktivet framgår att direktivet syftar till att skydda arbetstagare vid kollektiva uppsägningar. Såsom kommissionen har påpekat förstärktes detta syfte genom den ändring som gjordes genom direktiv 92/56, varigenom direktivets tillämpning utsträcktes till fall där en verksamhet upphör till följd av ett rättsligt beslut, bortsett från den undantagsmöjlighet som framgår av artikel 3.1 andra stycket och artikel 4.4. För att inte äventyra uppfyllandet av det grundläggande syfte som eftersträvas med direktivet, skall detta undantag tolkas restriktivt.

20 Med hänsyn till det ovan anförda skall den ställda frågan besvaras så, att artikel 3.1 andra stycket och artikel 4.4 i direktivet skall tolkas på så sätt att de däri fastställda undantagen inte skall tillämpas på kollektiva uppsägningar som verkställs samma dag som arbetsgivaren har ingett konkursansökan och upphört med företagets verksamhet, när den behöriga domstolen därefter, utan annat uppskov än det som beror på domstolens tidsplanering, på grundval av konkursansökan meddelar konkursbeslut, som har vissa rättsverkningar från och med den dag då ansökan ingavs.

Beslut om rättegångskostnader

Rättegångskostnader

21 De kostnader som har förorsakats kommissionen, som har inkommit med yttrande till domstolen, är inte ersättningsgilla. Eftersom förfarandet i förhållande till parterna i målet vid den nationella domstolen utgör ett led i beredningen av samma mål, ankommer det på den nationella domstolen att besluta om rättegångskostnaderna.

Domslut

På dessa grunder beslutar

DOMSTOLEN

(sjätte avdelningen)

- angående den fråga som genom beslut av den 4 juli 1997 har ställts av Civilretten i Hillerød - följande dom:

Artikel 3.1 andra stycket och artikel 4.4 i rådets direktiv 75/129/EEG av den 17 februari 1975 om tillnärmning av medlemsstaternas lagstiftning om kollektiva uppsägningar, i dess lydelse enligt rådets direktiv 92/56/EEG av den 24 juni 1992, skall tolkas på så sätt att de däri fastställda undantagen inte skall tillämpas på kollektiva uppsägningar som verkställs samma dag som arbetsgivaren har ingett konkursansökan och upphört med företagets verksamhet, när den behöriga domstolen därefter, utan annat uppskov än det som beror på domstolens tidsplanering, på grundval av konkursansökan meddelar konkursbeslut, som har vissa rättsverkningar från och med den dag då ansökan ingavs.