Mål T‑38/05

Agroexpansión, SA

mot

Europeiska kommissionen

”Konkurrens – Konkurrensbegränsande samverkan – Den spanska marknaden för köp och första beredning av råtobak – Beslut i vilket en överträdelse av artikel 81 EG konstateras – Fastställande av priser och uppdelning av marknaden – Böter – Ansvar för överträdelsen – Övre gräns motsvarande 10 procent av omsättningen – Avskräckande effekt – Likabehandling – Förmildrande omständigheter – Samarbete”

Sammanfattning av domen

1. Konkurrens – Gemenskapsregler – Överträdelser – Ansvar – Moderbolag och dotterbolag – Ekonomisk enhet – Bedömningskriterier – Presumtion att moderbolaget utövar ett avgörande inflytande över de helägda dotterbolagen

(Artikel 81 EG)

2. Konkurrens – Böter – Belopp – Fastställande – Högsta belopp – Beräkning – Relevant omsättning

(Rådets förordningar nr 17, artikel 15.2, och nr 1/2003, artikel 23.2)

3. Konkurrens – Gemenskapsregler – Överträdelser – Ansvar – Moderbolag och dotterbolag – Ekonomisk enhet – Bedömningskriterier – Kommissionens iakttagande av likabehandlingsprincipen

(Artikel 81 EG)

4. Konkurrens – Gemenskapsregler – Överträdelser – Ansvar – Moderbolag och dotterbolag – Ekonomisk enhet – Bedömningskriterier – Dotterbolagets självständighet

(Artikel 81 EG)

5. Talan om ogiltigförklaring – Grunder – Motivering saknas eller är bristfällig

(Artiklarna 230 EG och 253 EG)

6. Konkurrens – Böter – Belopp – Fastställande – Kriterier – Böternas avskräckande verkan

(Rådets förordningar nr 17, artikel 15.2, och nr 1/2003, artikel 23.2; kommissionens meddelande 98/C 9/03)

7. Konkurrens – Böter – Belopp – Fastställande – Kriterier – Förmildrande omständigheter – Upphörande av överträdelsen efter kommissionens ingripanden

(Rådets förordningar nr 17, artikel 15.2, och nr 1/2003, artikel 23.2; kommissionens meddelande 98/C 9/03, punkt 3 tredje strecksatsen)

8. Konkurrens – Böter – Belopp – Fastställande – Kriterier – Nedsättning av böter då det företag som är föremål för utredning samarbetar

(Rådets förordningar nr 17 och 1/2003; kommissionens meddelande 96/C 207/04)

1. Ett dotterbolags handlande kan på konkurrensrättens område tillskrivas moderbolaget särskilt då dotterbolaget, trots att det är en fristående juridisk person, inte självständigt bestämmer sitt agerande på marknaden, utan i huvudsak tillämpar instruktioner som det får av moderbolaget mot bakgrund av de ekonomiska, organisatoriska och juridiska banden mellan dessa två juridiska enheter.

I en sådan situation ingår nämligen moder- och dotterbolag i samma ekonomiska enhet och utgör följaktligen ett och samma företag. Det är således varken frågan om en anstiftan till överträdelse av dotterbolaget, från moderbolagets sida, eller, än mindre, att moderbolaget skulle ha varit delaktigt i denna överträdelse, som gör det möjligt för kommissionen att genom beslut påföra moderbolaget böter, utan det är det faktum att moderbolaget och dotterbolaget utgör ett och samma företag i den mening som avses i artikel 81 EG.

Kommissionen kan inte nöja sig med att konstatera att moderbolaget kan utöva ett avgörande inflytande över sitt dotterbolag. Kommissionen måste även pröva om ett sådant inflytande faktiskt har utövats.

I det specifika fallet då ett moderbolags helägda dotterbolag har överträtt konkurrensreglerna kan detta moderbolag utöva ett avgörande inflytande över dotterbolaget, men det föreligger endast en presumtion om att moderbolaget faktiskt utövar ett avgörande inflytande över dotterbolaget.

Under dessa omständigheter är det tillräckligt att kommissionen visar att moderbolaget innehade hela aktiekapitalet i ett dotterbolag för att anta att moderbolaget utövar ett avgörande inflytande på dotterbolagets affärspolitik. Kommissionen kan då hålla moderbolaget solidariskt betalningsansvarigt för de böter som ålagts dotterbolaget, förutsatt att moderbolaget, på vilket det ankommer att bryta presumtionen, inte kan bevisa att dotterbolaget agerar självständigt på marknaden.

Den presumtion som gäller för moderbolag med helägda dotterbolag är inte bara tillämplig då det föreligger en direkt förbindelse mellan moderbolaget och dess dotterbolag, utan även då bolagen är indirekt förbundna genom ett mellanliggande dotterbolag.

(se punkterna 102–106 och 108)

2. Kommissionen får, enligt artikel 23.2 i förordning nr 1/2003, genom beslut ålägga företag som har överträtt artikel 81.1 EG böter som inte får överstiga 10 procent av föregående räkenskapsårs omsättning för varje företag som har deltagit i överträdelsen. Samma angivelse förekom i artikel 15.2 i förordning nr 17.

Den omsättning som det hänvisas till i dessa bestämmelser utgörs av det berörda företagets totala omsättning, det vill säga det företag som tillskrivits överträdelsen och som av denna anledning förklarats vara ansvarigt.

När det gäller begreppet ”föregående räkenskapsår” i artikel 23.2 i förordning nr 1/2003, ska det anses avse det räkenskapsår som föregick kommissionens beslut, utom i de särskilda fall då omsättningen för detta räkenskapsår inte ger någon användbar vägledning om det berörda företagets faktiska ekonomiska situation och vilket bötesbelopp som företaget skäligen ska åläggas.

När kommissionen finner att moderbolaget och dotterbolaget utgör en enda ekonomisk enhet och följaktligen håller moderbolaget solidariskt ansvarigt för såväl överträdelsen som betalningen av böterna och nämner detta företag bland det angripna beslutets adressater, får kommissionen även beakta moderbolagets konsoliderade omsättning avseende det år som föregick året då beslutet fattades, för att beräkna den övre gräns på 10 procent som föreskrivs i artikel 23.2 i förordning nr 1/2003. Det är helt utan betydelse att moderbolaget inte kan hållas solidariskt ansvarigt för överträdelsen beträffande perioden före moderbolagets förvärv av dotterbolaget.

(se punkterna 109–111, 174, 175 och 195)

3. När kommissionen, i ett ärende som avser en överträdelse av unionens konkurrensregler i vilken flera olika företag är inblandade, inom de ramar som fastställts i rättspraxi,s tillämpar en bestämd metod för att avgöra huruvida såväl de dotterbolag som i praktiken har begått överträdelsen som deras moderbolag ska hållas ansvariga, måste den lägga samma kriterier till grund för bedömningen av alla dessa företag, om inte annat föranleds av särskilda omständigheter. Kommissionen är nämligen skyldig att iaktta likabehandlingsprincipen. Denna princip innebär att lika situationer inte får behandlas olika och att olika situationer inte får behandlas lika, såvida det inte finns sakliga skäl för en sådan behandling.

(se punkt 133)

4. Huruvida ett dotterbolag är självständigt i förhållande till sitt moderbolag ska inte uteslutande avgöras med hänsyn till dess verksamhet inom området för de produkter som överträdelsen gäller. Samtliga relevanta omständigheter som rör de ekonomiska, organisatoriska och juridiska banden mellan ett dotterbolag och dess moderbolag ska beaktas, för att avgöra om dotterbolaget självständigt bestämmer sitt marknadsbeteende. Dessa omständigheter kan variera från ett fall till ett annat och kan därmed inte bli föremål för någon uttömmande uppräkning.

Att inget koncernbolag utövat kontroll över det berörda dotterbolagets verksamhet kan således inte räcka för att fastställa att dotterbolaget agerade självständigt på marknaden. Samma sak gäller omständigheten att moderbolaget eller något annat företag inom koncernen aldrig rådfrågades av dotterbolaget angående dess policy för inköp av den aktuella varan.

(se punkterna 164 och 168)

5. Inom ramen för en talan om ogiltigförklaring är en invändning om avsaknad av motivering eller bristande motivering i en rättsakt en grund som rör tvingande rätt som kan, eller till och med ska, prövas ex officio av unionsdomstolen, och som följaktligen kan åberopas av parterna i alla skeden under förfarandet.

(se punkt 182)

6. Storleken på det berörda företaget och dess ekonomiska styrka är omständigheter som kan beaktas för att beräkna böterna och, således, fastställa den avskräckande multiplikationsfaktorn. Beaktandet av företagets storlek och totala resurser för att säkerställa att böterna får en tillräckligt avskräckande verkan är avhängigt den inverkan på nämnda företag som eftersträvas – sanktionen ska inte vara försumbar med hänsyn till, bland annat, företagets finansiella styrka.

När kommissionen använder det berörda företagets storlek och totala resurser som faktorer vid bedömningen, vid beslutet om tillämpning av en multiplikationskoefficient i avskräckande syfte, kan detta företag endast anses omfatta moderbolaget till det företag som gjort sig skyldigt till överträdelsen av unionens konkurrensregler för det fall moderbolaget faktiskt utövar ett avgörande inflytande över nämnda företags handlande.

Det företag vars storlek och totala resurser beaktas sammanfaller nödvändigtvis med företaget i den mening som avses i artikel 81 EG, såsom det definierats i rättspraxis. Beaktandet av dessa faktorer för att säkerställa en tillräckligt avskräckande effekt förklaras av den verkan på företaget som åläggs nämnda böter som eftersträvas. Syftet är att säkerställa böternas effektivitet genom att anpassa beloppet, med beaktande av nämnda företags totala resurser och av dess kapacitet att mobilisera nödvändiga tillgångar för betalningen av desamma. För det fall det företag som har gjort sig skyldigt till överträdelsen agerar självständigt på marknaden och, således, i sig utgör ett företag, kan detta syfte mot bakgrund av denna självständighet logiskt sett endast avse detta företag och inte därutöver andra företag inom den koncern som det ingår i. Om kommissionen i ett sådant fall skulle beakta nämnda koncerns storlek och ekonomiska inflytande för att besluta om tillämpningen av en multiplikationskoefficient i avskräckande syfte, skulle dels den eftersträvade avskräckande effekten faktiskt drabba en annan enhet än det företag som hölls ansvarigt för överträdelsen, dels böterna kunna bli orimliga, bland annat med hänsyn till detta företags finansiella styrka, och detta i strid med proportionalitetsprincipen.

(se punkterna 207, 208, 214 och 215)

7. Ett upphörande av överträdelsen av unionens konkurrensregler redan i samband med kommissionens första ingripanden kan logiskt sett endast utgöra en förmildrande omständighet om det finns anledning att anta att de berörda företagen har föranletts att upphöra med sina konkurrensbegränsande beteenden till följd av ingripandet i fråga, medan det fall att överträdelsen redan har upphört före det datum då kommissionen inledde sina första ingripanden inte omfattas av punkt 3 tredje strecksatsen i riktlinjerna för beräkning av böter som döms ut enligt artikel 15.2 i förordning nr 17 och artikel 65.5 i EKSG-fördraget.

Även om kommissionen anser att överträdelsen upphört samma dag som den utförde sina första kontroller, har den haft fullt fog för att inte beakta denna omständighet som en förmildrande omständighet. En nedsättning av böterna till följd av att överträdelsen upphört vid kommissionens första ingripanden kan nämligen inte följa automatiskt, utan avgörs efter kommissionens bedömning av omständigheterna i det enskilda fallet inom ramen för dess utrymme för skönsmässig bedömning. Tillämpningen av punkt 3 tredje strecksatsen i riktlinjerna till förmån för ett företag är särskilt påkallad när det inte är uppenbart att det aktuella beteendet är konkurrensbegränsande. Omvänt är dess tillämpning principiellt sett mindre påkallad när detta uppträdande varit av klart konkurrensbegränsande art, för det fall detta är bevisat.

(se punkterna 229 och 231)

8. Kommissionen har ett stort utrymme för skönsmässig bedömning vad gäller hur den ska beräkna böterna, och den kan härvid beakta ett stort antal olika faktorer, däribland berörda företags samarbete under institutionens undersökning. Kommissionen har ett stort utrymme att skönsmässigt bedöma kvaliteten på och användbarheten av det samarbete som ett företag erbjuder, exempelvis i förhållande till andra företags samarbete.

Det är endast befogat att nedsätta böterna om företagets agerande dels har underlättat kommissionens uppgift att fastställa och vidta åtgärder mot överträdelser av unionens konkurrensregler, dels vittnar om verklig samarbetsanda.

Handlingar som skickas till kommissionen som svar på en begäran om upplysningar enligt artikel 11 i förordning nr 17 överlämnas på grund av att det föreligger en rättslig skyldighet att göra det, och de kan inte beaktas enligt meddelandet om befrielse från eller nedsättning av böter i kartellärenden även om de kan tjäna till att fastställa förekomsten av ett konkurrensbegränsande beteende gentemot det företag som ingett handlingarna eller gentemot ett annat företag.

(se punkterna 252, 253 och 268)

TRIBUNALENS DOM (fjärde avdelningen)

den 12 oktober 2011 ( )

”Konkurrens – Konkurrensbegränsande samverkan – Den spanska marknaden för köp och första beredning av råtobak – Beslut i vilket en överträdelse av artikel 81 EG konstateras – Fastställande av priser och uppdelning av marknaden – Böter – Ansvar för överträdelsen – Övre gräns motsvarande 10 procent av omsättningen – Avskräckande effekt – Likabehandling – Förmildrande omständigheter – Samarbete”

I mål T‑38/05,

Agroexpansión, SA, Madrid (Spanien), företrädd av advokaterna J. Folguera Crespo och P. Vidal Martínez,

sökande,

mot

Europeiska kommissionen, företrädd av F. Castillo de la Torre, É. Gippini Fournier och J. Bourke, samtliga i egenskap av ombud,

svarande,

angående en talan om delvis ogiltigförklaring av kommissionens beslut K(2004) 4030 slutlig av den 20 oktober 2004 om ett förfarande enligt artikel 81.1 [EG] (Ärende COMP/C.38.238/B.2 – Råtobak – Spanien) och om nedsättning av det bötesbelopp som sökanden ålagts genom nämnda beslut,

meddelar

TRIBUNALEN (fjärde avdelningen)

sammansatt av ordföranden O. Czúcz samt domarna I. Labucka och K. O’Higgins (referent),

justitiesekreterare: förste handläggaren J. Palacio González,

efter det skriftliga förfarandet och förhandlingen den 9 september 2009,

följande

Dom

Bakgrund till målet

A – Sökanden och det administrativa förfarandet

1 Sökanden, Agroexpansión, SA, är ett av fyra företag som utför den första beredningen av råtobak i Spanien (nedan kallade beredningsföretagen).

2 De tre övriga spanska beredningsföretagen är Compañia española de tabaco en rama, SA (nedan kallat Cetarsa), Tabacos Españoles, SL (nedan kallat Taes) och World Wide Tobacco España, SA (nedan kallat WWTE).

3 Ursprungligen var sökanden ett familjeföretag. Det bildades år 1988 av B., som var verkställande direktör fram till slutet av år 2004. Från 1994 till 1997 innehades dess kapital till lika delar av B:s maka och av ett spanskt företag, WW Marpetrol, SA.

4 Den 18 november 1997 köpte Intabex Netherlands BV (nedan kallat Intabex) alla aktier i sökanden. Intabex var då en del av företagskoncernen Intabex, vilken hade köpts av Dimon Inc. i april 1997.

5 Dimon är ett amerikanskt företag med säte i Virginia (Förenta staterna). Det är moderbolag i en koncern som omfattar ett hundratal företag verksamma inom tobakssektorn (nedan kallad Dimon-koncernen). Det har som främsta verksamhet att tillhandahålla bearbetad tobak till cigarettillverkare. Det köper i detta syfte in tobak från bland annat sökanden.

6 Den 3 och den 4 oktober 2001 företog Europeiska gemenskapernas kommission, på grundval av upplysningar om att beredningsföretagen och de spanska råtobaksproducenterna hade gjort sig skyldiga till överträdelser av artikel 81 EG, undersökningar enligt artikel 14 i rådets förordning nr 17 av den 6 februari 1962, första förordningen om tillämpning av artiklarna [81 EG] och [82 EG] (EGT 1962, 13, s. 204; svensk specialutgåva, område 8, volym 1, s. 8). Undersökningarna ägde rum i lokaler tillhörande tre av dessa beredningsföretag, nämligen sökanden, Cetarsa och WWTE, samt även i lokaler tillhörande Asociación Nacional de Empresas Transformadoras de Tabaco (nationell sammanslutning för tobaksberedningsföretag) (nedan kallad Anetab).

7 Kommissionen företog även undersökningar i lokaler tillhöriga Maison des métiers du tabac (Tobaksindustrins hus) och Fédération européenne des transformateurs de tabac (Europeiska sammanslutningen för tobaksberedningsföretag) den 3 oktober 2001 samt i lokaler tillhöriga Federación nacional de cultivadores de tabaco (nationell sammanslutning för tobaksodlare) (nedan kallad FNCT) den 5 oktober 2001.

8 Genom skrivelse av den 16 januari 2002 upplyste beredningsföretagen och Anetab, med hänvisning till kommissionens meddelande om befrielse från eller nedsättning av böter i kartellärenden (EGT C 207, 1996, s. 4) (nedan kallat meddelandet om samarbete), kommissionen om sin vilja att samarbeta.

9 Genom skrivelse av den 21 januari 2002 lämnade de vissa upplysningar till kommissionen.

10 Sökanden, Cetarsa och WWTE lämnade genom skrivelse av den 15 februari 2002, och Taes genom skrivelse av den 18 februari 2002, vissa ytterligare upplysningar till kommissionen.

11 Därefter begärde kommissionen vid flera tillfällen upplysningar av beredningsföretagen, Anetab och FNCT på grundval av artikel 11 i förordning nr 17. Kommissionen begärde även upplysningar av det spanska jordbruks-, fiske- och livsmedelsministeriet rörande den spanska lagstiftningen om jordbruksprodukter.

12 Den 11 december 2003 inledde kommissionen det förfarande som gett upphov till detta mål och utfärdade ett meddelande om invändningar som riktades till 20 företag och sammanslutningar, däribland beredningsföretagen, Dimon, Intabex, Anetab, FNCT och Deltafina SpA. Deltafina är ett italienskt bolag vars huvudsakliga verksamhet är att utföra den första beredningen av råtobak i Italien och sälja bearbetad tobak. Deltafina tillhör samma koncern som Taes, i vilken det amerikanska bolaget Universal Corp. är yttersta moderbolag.

13 De aktuella företagen och sammanslutningarna fick tillgång till kommissionens utredningsakt i form av en kopia på cd-rom, som sändes till dem, och de inkom med skriftliga synpunkter till bemötande av de invändningar som kommissionen meddelat.

14 Ett muntligt hörande ägde rum den 29 mars 2004.

15 Efter samråd med rådgivande kommittén för kartell- och monopolfrågor och med beaktande av förhörsombudets slutrapport fattade kommissionen den 20 oktober 2004 beslut K(2004) 4030 slutlig om ett förfarande enligt artikel 81.1 [EG] (Ärende COMP/C.38.238/B.2 − Råtobak – Spanien) (nedan kallat det angripna beslutet). En sammanfattning av beslutet publicerades i Europeiska unionens officiella tidning den 19 april 2007 (EUT L 102, s. 14).

B – Det angripna beslutet

16 Det angripna beslutet avser två horisontella karteller som bildades och genomfördes på den spanska marknaden för råtobak.

17 Den första kartellen, vilken omfattade beredningsföretagen och Deltafina, hade till syfte att varje år under perioden 1996–2001 fastställa (högsta) genomsnittliga leveranspriser för varje råtobakssort, oavsett kvalitet, och att fastställa hur stor kvantitet av varje råtobakssort som vart och ett av beredningsföretagen fick köpa hos producenterna (se, bland annat, skälen 74–76 och 276 i det angripna beslutet). Därutöver enades beredningsföretagen och Deltafina under perioden 1999–2001 om prisintervaller för de olika kvalitetsklasserna inom varje råtobakssort, vilka anges i de tabeller som bifogas ”odlingskontrakten”, och om ”övriga villkor”, det vill säga genomsnittliga minimipriser per producent och per producentsammanslutning (se, bland annat, skälen 77–83 och 276 i det angripna beslutet).

18 Nedan kommer den kartell som beskrivs i punkt 17 att kallas beredningsföretagens kartell.

19 Den andra kartell som behandlas i det angripna beslutet omfattade de tre spanska jordbrukssammanslutningarna, det vill säga Asociación agraria de jóvenes agricultores (nedan kallad ASAJA), Unión de pequeños agricultores (nedan kallad UPA) och Coordinadora de organizaciones de agricultores y ganaderos (nedan kallad COAG), samt Confederación de cooperativas agrarias de España (nedan kallad CCAE). Denna kartell hade till syfte att varje år under perioden 1996–2001 fastställa prisintervaller för de olika kvalitetsklasserna inom varje råtobakssort, vilka anges i de tabeller som bifogas ”odlingskontrakten”, och ”övriga villkor” (se, bland annat, skälen 77–83 och 277 i det angripna beslutet).

20 Nedan kommer den kartell som beskrivs i punkt 19 att kallas producentföreträdarnas kartell.

21 I det angripna beslutet konstaterade kommissionen att var och en av dessa karteller utgör en enda, fortlöpande överträdelse av artikel 81.1 EG (se, bland annat, skälen 275–277 i det angripna beslutet).

22 I artikel 1 i det angripna beslutet lade kommissionen ansvaret för beredningsföretagens kartell på de spanska beredningsföretagen, Deltafina, Dimon och moderbolagen i WWTE, det vill säga Standard Commercial Corp. (nedan kallat SCC), Standard Commercial Tobacco Co., Inc. (nedan kallat SCTC) och Trans-Continental Leaf Tobacco Corp. Ltd (nedan kallat TCLT), medan ansvaret för producentföreträdarnas kartell lades på ASAJA, UPA, COAG och CCAE (nedan gemensamt kallade producentföreträdarna).

23 I artikel 2 i det angripna beslutet ålade kommissionen dessa företag och producentföreträdarna att omedelbart upphöra med de överträdelser som anges i artikel 1, om de inte redan hade gjort det, och att inte framdeles vidta några konkurrensbegränsande åtgärder som har samma eller liknande föremål eller verkan.

24 I artikel 3 i det angripna beslutet ålade kommissionen nämnda företag och producentföreträdarna böter och förklarade Dimon solidariskt betalningsansvarigt för de böter som ålagts sökanden, samt SCC, SCTC och TCLT solidariskt betalningsansvariga för de böter som ålagts WWTE (se punkterna 67 och 68 nedan).

C – Det angripna beslutets adressater

25 I punkt 2.4 i det angripna beslutet tog kommissionen upp frågan om beslutets adressater (skälen 357–400 i det angripna beslutet).

26 Inledningsvis angav kommissionen att det är utrett att beredningsföretagen och Deltafina direkt deltog i beredningsföretagens kartell och att producentföreträdarna direkt deltog i producentföreträdarnas kartell. Vart och ett av dessa företag och var och en av dessa sammanslutningar måste därför ”ta på sig ansvaret för överträdelsen och är följaktligen adressater för [det angripna beslutet]” (skälen 357 och 358 i det angripna beslutet). I skälen 359–369 i detta beslut prövade kommissionen särskilt Deltafinas roll i beredningsföretagens kartell.

27 Därefter prövade kommissionen frågan huruvida ett moderbolag kan hållas ansvarigt för dotterbolagets överträdelse och konstaterade att denna fråga i detta fall aktualiseras när det gäller tre bolag, nämligen sökanden, WWTE och Taes (skälen 370–400 i det angripna beslutet).

28 I detta hänseende erinrade kommissionen för det första om de principer som den anser tillämpliga på detta område (skälen 371–374 i det angripna beslutet).

29 Närmare bestämt angav kommissionen följande:

– För att ett moderbolag ska kunna hållas ansvarigt för dotterbolagets överträdelse måste det kunna konstateras att dotterbolaget ”inte självständigt bestämmer sitt uppträdande på marknaden, utan i huvudsak tillämpar instruktioner som det får av moderföretaget” (domstolens dom av den 14 juli 1972 i mål 48/69, Imperial Chemical Industries mot kommissionen, REG 1972, s. 619, punkterna 132 och 133; svensk specialutgåva, volym 2, s. 25).

– Enligt fast rättspraxis kan det, då det rör sig om ett helägt dotterbolag, med rätta anses att moderbolaget faktiskt utövar ett avgörande inflytande över dotterbolaget (domstolens dom av den 25 oktober 1983 i mål 107/82, AEG‑Telefunken mot kommissionen, REG 1983, s. 3151, punkt 50, svensk specialutgåva, volym 7, s. 287, och av den 16 november 2000 i mål C‑286/98 P, Stora Kopparbergs Bergslags mot kommissionen, REG 2000, s. I‑9925, punkt 29, samt förstainstansrättens dom av den 20 april 1999 i de förenade målen T‑305/94–T‑307/94, T‑313/94–T‑316/94, T‑318/94, T‑325/94, T‑328/94, T‑329/94 och T‑335/94, Limburgse Vinyl Maatschappij m.fl. mot kommissionen (nedan kallade PVC II), REG 1999, s. II‑931, punkterna 961 och 984).

– Detta antagande kan vinna stöd i de ”särskilda omständigheter som gör sig gällande i vissa ärenden”.

– När det gäller dotterbolag som inte är helägda kan, enligt domstolen, ett moderbolag antas utöva inflytande över dotterbolagets affärspolicy när det innehar största delen av aktiekapitalet i dotterbolaget vid tidpunkten för överträdelsen (domen i det ovannämnda målet Imperial Chemical Industries mot kommissionen, punkt 136) eller när det ”fortlöpande” mottar upplysningar om dotterbolagets beteende och direkt styr dess agerande (domen i det ovannämnda målet AEG‑Telefunken mot kommissionen, punkt 52).

– Enligt fast rättspraxis ska begreppet företag inom konkurrensrätten förstås som en ekonomisk enhet med avseende på syftet med den aktuella samverkan, även om enheten i juridisk mening består av flera fysiska eller juridiska personer (förstainstansrättens dom av den 20 mars 2002 i mål T‑9/99, HFB m.fl. mot kommissionen, REG 2002, s. II‑1487, punkt 66, vilken hänvisar till domstolens dom av den 12 juli 1984 i mål 170/83, Hydrotherm Gerätebau, REG 1984, s. 2999, punkt 11).

30 Innan kommissionen företog en mer ingående prövning av situationen avseende sökanden och WWTE angav den, i skäl 375 i det angripna beslutet, följande:

”I förevarande fall kontrolleras tre av de fyra spanska beredningsföretagen för råtobak (till 100 procent eller 90 procent) av amerikanska multinationella företag. Dessutom föreligger andra faktiska omständigheter som stöder antagandet att [sökandens] och WWTE:s moderbolag ska hållas ansvariga för respektive dotterbolags handlande. Då så är fallet ska båda bolagen – moderbolaget och dess dotterbolag – anses solidariskt ansvariga för de överträdelser som konstaterats i [det angripna] beslutet.”

31 I skäl 376 i det angripna beslutet tillade kommissionen följande:

”Däremot har det, efter det att meddelandet om invändningar sändes och efter det att parterna hördes muntligen, framkommit att det saknas stöd i handlingarna i ärendet för att dra en liknande slutsats beträffande de ägarandelar Universal … och Universal Leaf [Tobacco Co. Inc.] har i Taes och Deltafina. Utöver det faktum att moderbolagen och deras dotterbolag är närstående bolag finns det i själva verket inga uppgifter i handlingarna i ärendet som tyder på att Universal … och Universal Leaf verkligen var delaktiga i det händelseförlopp som prövats i [det angripna] beslutet. Ett beslut i detta ärende kan därmed inte riktas till nämnda bolag. Detsamma gör sig i än högre grad gällande för Intabex [Netherlands BV], eftersom detta bolags hundraprocentiga ägande i [sökanden] var rent finansiellt.”

32 I skälen 377–386 i det angripna beslutet företog kommissionen en prövning av situationen avseende sökanden.

33 Kommissionen angav bland annat att detta bolag, sedan andra halvåret 1997, fullt ut hade kontrollerats av Dimon, genom dess helägda dotterbolag Intabex (skäl 377 i det angripna beslutet). Enligt kommissionen kunde det därmed antas att Dimon, i vart fall från denna tidpunkt, utövade ett avgörande inflytande över sökanden (skäl 378 första meningen i det angripna beslutet). Kommissionen tillade att ”antagandet att Dimon kunde utöva ett avgörande inflytande” bekräftades av övriga omständigheter i ärendet, vilka framgår av skäl 379 i det angripna beslutet (skäl 378 andra meningen i det angripna beslutet). I skäl 380 i det angripna beslutet angav kommissionen att det framgick av det ovan angivna att ”Dimon var upplyst om sitt dotterbolags handlande vilket är föremål för förevarande beslut och om det sammanhang i vilket det skett och att Dimon, eftersom det sedan 1997 innehade hela aktiekapitalet i dotterbolaget, faktiskt kunde utöva ett avgörande inflytande över sitt dotterbolags beteende”. I skäl 382 i detta beslut preciserade kommissionen att ”de faktiska omständigheter som [sökanden] har upplyst Dimon om i sina skrivelser borde ha medfört en omedelbar reaktion från detta företags sida, antingen genom att det tog nödvändigt avstånd från varje eventuellt åsidosättande av konkurrensbestämmelserna, eller genom att det krävde att [sökandens] ledning avslutade varje potentiellt konkurrenshämmande beteende”, innan den konstaterade att ”Dimon slutligen inte [hade] gjort något sådant”.

34 För övrigt angav kommissionen, i skäl 381 i det angripna beslutet, att de argument som Dimon hade gjort gällande i sitt svar på meddelandet om invändningar i syfte att visa att sökanden handlade självständigt på marknaden var ogrundade.

35 Slutligen bestred kommissionen Dimons påstående att kommissionen hade åsidosatt icke-diskrimineringsprincipen då den höll Dimon ansvarigt för dotterbolagets överträdelse, trots att Cetarsas moderbolag, det vill säga Sociedad estatal de participaciones industriales (nedan kallat Sepi), inte hade hållits ansvarigt, av kommissionen, för sitt dotterbolags överträdelse. Kommissionen motiverade denna särbehandling med att, tvärtemot vad Dimon hade hävdat, ”handlingarna i ärendet inte [innehöll] någon direkt informationsutväxling mellan Cetarsa och Sepi om föremålet för det aktuella ärendet”, att ”Sepi [föreföll] ha ett huvudsakligen finansiellt ägande i Cetarsa” motsvarande den koppling som fanns mellan Intabex och [sökanden], att ”Cetarsa (i motsats till [sökanden]) [var] det bolag i Sepi-koncernen där all tobaksberedning [ägde] rum och därmed uppenbarligen [drevs] som en separat enhet” och, slutligen, att ”Cetarsa inte [var] ett helägt dotterbolag till Sepi” (skäl 384 i det angripna beslutet).

36 Kommissionen fann mot bakgrund av dessa omständigheter att Dimon ”[skulle] hållas solidariskt ansvarigt tillsammans med [sökanden] för sistnämnda bolags handlande, såsom det beskrivits i [det angripna beslutet], för perioden från andra halvåret 1997 till den 10 augusti 2001” (skäl 386 i det angripna beslutet).

37 I skälen 387–400 i det angripna beslutet företog kommissionen en prövning av situationen avseende WWTE. Kommissionen fann att SCC (genom SCTC och TCLT) samt styrelseordföranden i WWTE och dennes familj gemensamt kontrollerade WWTE under perioden från år 1995 till maj 1998 och åberopade en rad omständigheter till styrkande av att SCC ”och/eller dess dotterbolag” under denna period faktiskt utövade ett inflytande över WWTE när det gällde dess verksamhet i Spanien (skäl 391 i det angripna beslutet). När det gäller perioden från maj 1998 till dagen för det angripna beslutet åberopade kommissionen en rad omständigheter till styrkande av att SCC, antingen direkt eller genom SCTC och TCLT, ensamt kontrollerade WWTE och utövade ett avgörande inflytande över detta bolags affärspolicy. Kommissionen tillade att ”de argument som SCC framfört i sitt svar på meddelandet om invändningar inte [föranledde] någon annan bedömning i denna del” (skäl 399 i det angripna beslutet). Mot bakgrund av dessa omständigheter fann kommissionen att ”SCC och/eller dess dotterbolag SCTC och TCLT”, i vart fall från år 1996, utövade ett avgörande inflytande över WWTE:s affärspolicy, och att dessa bolag därmed skulle hållas solidariskt ansvariga för det handlande som lagts WWTE till last och upptas som adressater i det angripna beslutet (skäl 400 i det angripna beslutet).

D – Fastställande av bötesbelopp

38 Kommissionen prövade i skälen 404–458 i det angripna beslutet frågan hur stora böter beslutets adressater ska åläggas.

39 Bötesbeloppen fastställdes av kommissionen med hänsyn till hur allvarliga överträdelserna var och hur länge de pågått, det vill säga de två kriterier som uttryckligen anges i artikel 23.3 i rådets förordning (EG) nr 1/2003 av den 16 december 2002 om tillämpning av konkurrensreglerna i artiklarna 81 [EG] och 82 [EG] (EGT L 1, 2003, s. 1) och i artikel 15.2 i förordning nr 17, som enligt det angripna beslutet var tillämplig vid tidpunkten för dessa överträdelser (skälen 404 och 405 i det angripna beslutet).

40 Vid fastställandet av varje företags böter tillämpade kommissionen den metod som föreskrivs i riktlinjerna för beräkning av böter som döms ut enligt artikel 15.2 i förordning nr 17 och artikel 65.5 [KS] (EGT C 9, 1998, s. 3) (nedan kallade riktlinjerna), även om den inte uttryckligen hänvisade till denna. I det angripna beslutet bedömde kommissionen även huruvida, och i vilken utsträckning, adressaterna uppfyllde de krav som fastställts i meddelandet om samarbete.

1. Böternas utgångsbelopp

41 För det första angav kommissionen i skäl 414 i det angripna beslutet att överträdelserna måste anses vara ”mycket allvarliga”, efter att, i skälen 408–413 i detta beslut, ha undersökt överträdelsernas art, deras konkreta påverkan på marknaden, omfattningen av den relevanta geografiska marknaden och den relevanta produktmarknadens storlek.

42 Därefter angav kommissionen, i skäl 415 i det angripna beslutet, att den ansåg att den skulle ”beakta det specifika inflytandet hos vart och ett av företagen och således den faktiska påverkan på konkurrensen som respektive företags rättsstridiga beteende hade haft, i syfte att den avskräckande verkan hos de böter som åläggs vart och ett av företagen [skulle] motsvara företagets bidrag till det olagliga beteende som [skulle] bestraffas”.

43 Kommissionen skilde mellan, å ena sidan, beredningsföretagens kartell (skälen 416–424 i det angripna beslutet) och, å andra sidan, producentföreträdarnas kartell (skälen 425–431 i det angripna beslutet).

44 När det gällde beredningsföretagens kartell anförde kommissionen inledningsvis att ”böterna [borde] fastställas med beaktande av varje berörd parts bidrag till det olagliga beteendet och deras respektive ställning på marknaden” (skäl 416 i det angripna beslutet).

45 Kommissionen förklarade i detta avseende att ”det [var] Deltafina som på grund av sin starka ställning på marknaden, i egenskap av den största inköparen av bearbetad spansk tobak, [borde] få det högsta utgångsbeloppet” (skäl 417 i det angripna beslutet).

46 När det gäller beredningsföretagen anförde kommissionen att det ”bidrag” som vart och ett av dessa lämnat till de olagliga förfarandena ”[kunde] anses ha varit i stort sett desamma” (skäl 418 i det angripna beslutet). Enligt kommissionen skulle emellertid de berörda beredningsföretagens olika storlek och marknadsandel beaktas och de skulle, mot denna bakgrund, delas in i tre kategorier.

47 Kommissionen förde bolaget Cetarsa till en första kategori, benämnd ”särskild”, med motiveringen att det företaget ”utan tvekan [var] det största spanska beredningsföretaget” och därmed borde få det högsta utgångsbeloppet för böterna (skäl 419 i det angripna beslutet). Den förde sökanden och WWTE till en andra kategori med motiveringen att båda hade marknadsandelar på ungefär 15 procent var och borde få samma utgångsbelopp (skäl 420 i det angripna beslutet). Slutligen fördes Taes till en tredje kategori med motiveringen att det hade en marknadsandel på endast 1,6 procent och därmed borde få det lägsta utgångsbeloppet (skäl 421 i det angripna beslutet).

48 Vidare tillämpade kommissionen, för att säkerställa att böterna skulle få en tillräckligt avskräckande effekt, en multiplikationskoefficient på 1,5 – det vill säga en ökning med 50 procent – på det utgångsbelopp som hade fastställts för WWTE och en multiplikationskoefficient på 2 – det vill säga en ökning med 100 procent – på det grundbelopp som hade fastställts för sökanden (skäl 423 i det angripna beslutet). Den ansåg nämligen att det var lämpligt att beakta den omständigheten att dessa båda bolag, trots att de hade relativt små marknadsandelar i Spanien, ingick i multinationella koncerner med stort ekonomiskt och finansiellt inflytande och att ”respektive bolags moderbolag” ”dessutom” ”haft ett avgörande inflytande över deras beteende” (skäl 422 i det angripna beslutet).

49 Kommissionen fastställde, i skäl 424 i det angripna beslutet, mot denna bakgrund följande utgångsbelopp för böterna för beredningsföretagen och Deltafina:

– Deltafina: 8 000 000 euro,

– Cetarsa: 8 000 000 euro,

– sökanden: 1 800 000 euro × 2 = 3 600 000 euro,

– WWTE: 1 800 000 euro × 1,5 = 2 700 000 euro, och

– Taes: 200 000 euro.

50 När det gällde producentföreträdarnas kartell fann kommissionen att endast symboliska böter på 1 000 euro skulle åläggas (skälen 425 och 430 i det angripna beslutet). Den motiverade sin inställning med att ”den rättsliga ramen kring de kollektiva förhandlingarna om standardavtal kunde ge upphov till betydande osäkerhet avseende huruvida producentföreträdarnas och beredningsföretagens beteende var lagligt just i samband med sådana kollektiva förhandlingar om standardavtal” (skäl 428 i det angripna beslutet), och detta mot bakgrund av vissa omständigheter som nämnts i skäl 427 i det angripna beslutet. Den anförde även att det ”var … allmänt känt att förhandlingar förekom och också vad de resulterade i och [att] innan kommissionen inledde sitt förfarande hade ingen myndighet någonsin [ifrågasatt] om de var förenliga med vare sig gemenskapslagstiftning eller spansk lagstiftning” (skäl 429 i det angripna beslutet).

2. Böternas grundbelopp

51 I skälen 432 och 433 i det angripna beslutet undersökte kommissionen frågan om varaktigheten av den överträdelse som tillskrivits beredningsföretagen och Deltafina. Den fastställde denna varaktighet till fem år och fyra månader, vilket motsvarade en överträdelse med lång varaktighet. Således ökade den utgångsbeloppet för böterna med 50 procent för vart och ett av beredningsföretagen och för Deltafina.

52 Följaktligen fastställdes följande basbelopp för de böter som det angripna beslutets adressater ålagts:

– Deltafina: 12 000 000 euro,

– Cetarsa: 12 000 000 euro,

– sökanden: 5 400 000 euro,

– WWTE: 4 050 000 euro,

– Taes: 300 000 euro,

– ASAJA: 1 000 euro,

– UPA: 1 000 euro,

– COAG: 1 000 euro, och

– CCAE: 1 000 euro (skäl 434 i det angripna beslutet).

3. Försvårande respektive förmildrande omständigheter

53 Grundbeloppet för de böter som fastställts för Deltafina ökades med 50 procent på grund av försvårande omständigheter, till följd av att detta bolag haft en ledande roll i beredningsföretagens kartell (skälen 435 och 436 i det angripna beslutet).

54 Som förmildrande omständighet angav kommissionen, i skäl 437 i det angripna beslutet, att ”samma faktorer som angetts i skälen 427–429 [i det angripna beslutet kunde] tillämpas på beteendet hos beredningsföretagen när det gällde enbart deras offentliga förhandlande och slutande av standardavtal (bland annat förhandlingar avseende prisintervaller och kompletterande villkor) med producentföreträdarna”.

55 Kommissionen tillade i skäl 438 i det angripna beslutet, beträffande de ”hemliga” avtalen avseende (högsta) genomsnittliga leveranspriser och fastställandet av hur stor kvantitet av varje råtobakssort som vart och ett av beredningsföretagen fick köpa, att de sistnämndas förfaranden hade ”gått betydligt längre än vad som föreskrivits i tillämpliga bestämmelser eller vad som följt av offentliga förhandlingar och avtalen med producentföreträdarna”. Den erkände dock att ”de offentliga förhandlingarna mellan producentföreträdarna och beredningsföretagen …, i vart fall i någon mån, [hade] bestämt den materiella ramen (i synnerhet avseende tillfällen för samordning och antagande av en gemensam hållning) inom vilken beredningsföretagen, utöver den gemensamma hållning de antagit inom ramen för offentliga förhandlingar, kunnat utforma sin hemliga strategi angående (högsta) genomsnittliga leveranspriser och kvantiteter”.

56 Såsom framgår av de omständigheter som angetts i punkterna 54 och 55 ovan, beslutade kommissionen om en minskning av grundbeloppet för de böter som fastställts för beredningsföretagen och Deltafina med 40 procent (skäl 438 i det angripna beslutet). Grundbeloppet för de böter som ålagts sökanden ändrades således till 3 240 000 euro (skäl 439 i det angripna beslutet).

4. Övre gräns för böterna enligt artikel 23.2 i förordning nr 1/2003

57 I skälen 440–447 i det angripna beslutet undersökte kommissionen huruvida de på detta sätt beräknade grundbeloppen för de olika adressaterna skulle anpassas för att de inte skulle överskrida den övre gräns på 10 procent av omsättningen som anges i artikel 23.2 i förordning nr 1/2003.

58 I skäl 441 i det angripna beslutet angav kommissionen att när de aktuella företagen ingår i en koncern, när det är fastställt att moderbolagen till dessa företag har utövat ett avgörande inflytande över de sistnämnda och dessa moderbolag följaktligen är solidariskt ansvariga för betalningen av de böter som ålagts deras dotterbolag, är det koncernens totala omsättning som ska beaktas när ovannämnda övre gräns fastställs.

59 Efter att, i skäl 442 i det angripna beslutet, ha erinrat om att Dimon var solidariskt betalningsansvarig beträffande de böter som ålagts sökanden, angav kommissionen, i skäl 446 i detta beslut, att beloppet för nämnda böter inte skulle anpassas, eftersom Dimons totala omsättning uppgick till 1 271 700 000 amerikanska dollar (USD) år 2003. Beloppet för sökandens böter förblev, före tillämpningen av meddelandet om samarbete, fastställt till 3 240 000 euro (skäl 447 i det angripna beslutet).

5. Tillämpning av meddelandet om samarbete

60 Kommissionen uttalade sig i skälen 448–456 i det angripna beslutet om tillämpningen av meddelandet om samarbete i fråga om beredningsföretagen och Deltafina.

61 Den anförde bland annat att dessa gjorde anspråk på att omfattas av detta meddelande innan meddelandet om invändningar hade delgetts dem (skäl 449 i det angripna beslutet).

62 Vidare konstaterade kommissionen att avsnitt D i meddelandet om samarbete var tillämpligt på beredningsföretagen. Den anförde härvid att även om den redan förfogade över information om flertalet av de omständigheter som bevisade överträdelsen hade de uppgifter som de sistnämnda lämnat kommissionen hjälpt den att klarlägga och fastslå denna (skälen 450 och 451 i det angripna beslutet).

63 Kommissionen anförde dessutom att Taes, med hänsyn till företagets ”särskilt värdefulla” samarbete under förfarandet, framför allt när det gäller Deltafinas delaktighet i överträdelsen, och till det faktum att företaget aldrig bestritt fakta i meddelandet om invändningar, borde beviljas nedsättning med 40 procent av böterna enligt avsnitt D.2 första och andra strecksatserna i meddelandet om samarbete (skäl 452 i det angripna beslutet).

64 Kommissionen angav vidare att de upplysningar som lämnats av Cetarsa och WWTE, även om de var betydelsefulla, inte var till så stor hjälp för utredningen som de uppgifter som Taes lämnat (skäl 453 i det angripna beslutet). Den angav vidare att Cetarsa och WWTE, i sina svar på meddelandet om invändningar, hade påstått att ”beredningsföretagens kartell för genomsnittliga (högsta) leveranspriser och de olika avtal som producenterna och beredningsföretagen slutit beträffande ett genomsnittspris för varje grupp av producenter var identiska och att de potentiella konkurrensbegränsande verkningarna av beredningsföretagens och producenternas beteende [tog ut varandra]”, varefter den angav att detta påstående inte överensstämde med verkligheten. Kommissionen beslutade mot denna bakgrund att bevilja en nedsättning av böterna för dessa två beredningsföretag med 25 procent enligt avsnitt D.2 första strecksatsen i meddelandet om samarbete.

65 När det gäller sökanden anförde kommissionen att bolaget tillhandahållit värdefull information, men att det i sitt svar på meddelandet om invändningar bestritt fakta ”på samma sätt som Cetarsa och WWTE” (skäl 454 i det angripna beslutet). Den tillade att sökanden förnekat att beredningsföretagens avtal om genomsnittliga (högsta) leveranspriser varit hemlig. Mot denna bakgrund beviljade kommissionen bolaget en nedsättning av böterna med 20 procent.

66 Slutligen satte kommissionen ned Deltafinas böter med 10 procent (skäl 456 i det angripna beslutet).

6. Slutligt bötesbelopp

67 I enlighet med artikel 23.2 i förordning nr 1/2003 fastställde kommissionen de slutliga bötesbeloppen för de företag och företagssammanslutningar som omfattas av det angripna beslutet enligt följande:

– Deltafina: 11 880 000 euro,

– Cetarsa: 3 631 500 euro,

– sökanden: 2 592 000 euro,

– WWTE: 1 822 500 euro,

– Taes: 108 000 euro,

– ASAJA: 1 000 euro,

– UPA: 1 000 euro,

– COAG: 1 000 euro, och

– CCAE: 1 000 euro (skäl 458 i det angripna beslutet).

68 Dimon förklarades vara solidariskt betalningsansvarigt beträffande de böter som ålagts sökanden, liksom SCC, SCTC och TCLT beträffande dem som ålagts WWTE (skäl 458 och artikel 3 i det angripna beslutet).

Förfarandet och parternas yrkanden

69 Sökanden har väckt förevarande talan genom ansökan som inkom till förstainstansrättens kansli den 22 januari 2005.

70 Dagen innan hade SCC, SCTC och TCLT väckt talan om ogiltigförklaring av det angripna beslutet (mål T‑24/05) och WWTE en talan om nedsättning av de böter som det ålagts genom detta beslut (mål T‑37/05).

71 Den 28 januari 2005 väckte Dimon talan om, i första hand, delvis ogiltigförklaring av det angripna beslutet och, i andra hand, nedsättning av de böter som det ålagts genom detta beslut (mål T‑41/05).

72 I en skrivelse som inkom till förstainstansrättens kansli den 17 augusti 2005 begärde sökanden att detta mål skulle förenas med målen T‑24/05, T‑37/05 och T‑41/05.

73 Kommissionen angav, i en skrivelse som inkom till förstainstansrättens kansli den 7 september 2005, att den inte ansåg att en förening av de fyra målen skulle innebära någon påtaglig förbättring i processekonomiskt hänseende, och att den överlämnade till förstainstansrätten att avgöra om målen skulle förenas eller inte.

74 Förstainstansrätten avslog sökandenas begäran om att målen skulle förenas.

75 Mot bakgrund av referentens rapport beslutade förstainstansrätten (fjärde avdelningen) att inleda det muntliga förfarandet och anmodade, som en åtgärd för processledning enligt artikel 64 i dess rättegångsregler, parterna att besvara vissa frågor. Parterna efterkom denna anmodan inom den föreskrivna fristen.

76 Parterna utvecklade sin talan och svarade på förstainstansrättens frågor vid förhandlingen den 9 september 2009.

77 Sökanden har yrkat att tribunalen ska

– delvis ogiltigförklara artikel 3 i det angripna beslutet,

– sätta ned de böter som kommissionen har ålagt den, och

– förplikta kommissionen att ersätta rättegångskostnaderna.

78 Kommissionen har yrkat att tribunalen ska

– ogilla talan, och

– förplikta sökanden att ersätta rättegångskostnaderna.

Rättslig bedömning

79 Sökanden har till stöd för sin talan åberopat följande fyra grunder, nämligen

– åsidosättande av artikel 23.2 i förordning nr 1/2003, av principerna om proportionalitet och likabehandling samt avsaknad av motivering,

– åsidosättande av likabehandlingsprincipen,

– åsidosättande av principen om skydd för berättigade förväntningar,

– åsidosättande av meddelandet om samarbete och av principerna om proportionalitet, skydd för berättigade förväntningar och likabehandling.

80 Den första grunden har i huvudsak åberopats till stöd för yrkandet om delvis ogiltigförklaring av det angripna beslutet. De tre övriga grunderna har åberopats till stöd för yrkandet om ändring av detta beslut.

A – Den första grunden, avseende åsidosättande av artikel 23.2 i förordning nr 1/2003 och av principerna om proportionalitet och likabehandling samt avsaknad av motivering

81 Den första grunden är uppdelad i tre delgrunder. De två första avser båda åsidosättande av artikel 23.2 i förordning nr 1/2003 och proportionalitetsprincipen, men den andra är subsidiär i förhållande till den första. Den tredje delgrunden, som åberopades i repliken, gäller åsidosättande av likabehandlingsprincipen och avsaknad av motivering. Den tredje delgrunden ska prövas före den andra.

1. Den första delgrunden, avseende åsidosättande av artikel 23.2 i förordning nr 1/2003 och av proportionalitetsprincipen, beträffande huruvida det föreligger ett solidariskt betalningsansvar för böterna

a) Parternas argument

82 Sökanden har gjort gällande att kommissionen felaktigt har hållit Dimon solidariskt ansvarigt för överträdelsen och att den följaktligen inte hade rätt att på grundval av Dimons konsoliderade omsättning tillämpa den övre gräns på 10 procent av omsättningen som föreskrivs i artikel 23.2 i förordning nr 1/2003. Sökanden har angett att dess omsättning för beskattningsåret före antagandet av det angripna beslutet uppgick till 8 163 815 euro och att de böter som det ålagts således avsevärt överskrider denna övre gräns.

83 Till stöd för detta påstående har sökanden inledningsvis gjort gällande att de faktiska omständigheter som kommissionen angav till stöd för Dimons ansvar saknar relevans och att det inte i tillräcklig utsträckning har visats att det sistnämnda företaget hade ett avgörande inflytande över sökanden beträffande dess deltagande i de aktuella konkurrensbegränsande förfarandena.

84 I detta hänseende har sökanden, för det första, efter att ha erinrat om att den hade en ”lokal företagsledning”, åberopat följande omständigheter till stöd för att den åtnjöt total självständighet beträffande sina inköp av råtobak:

– Inget företag i Dimon-koncernen utövade någon direkt eller indirekt kontroll över denna verksamhet.

– När företaget köptes av Intabex slöt det med B., dess verkställande direktör, ett ”chefsavtal” (nedan kallat chefsavtalet), genom vilket befogenheterna avseende ledning av företaget, särskilt beträffande planering och förvaltning av inköp (inbegripet utarbetande av en årlig budget och slutande av avtal med producentgrupper), delegerades ”fullständigt och uteslutande” till den sistnämnde.

– Dess styrelse har aldrig infört något internt förfarande eller system som B. skulle ha varit tvungen att rätta sig efter, och ingenting i chefsavtalet gör det möjligt att påstå att den sistnämndes verksamhet krävde ett förhandsgodkännande eller en ratifikation i efterhand av styrelsen.

– Ingen av dess styrelseledamöter eller anställda, förutom B., hade befogenhet att delta i förvaltningen, förhandlingen eller slutandet av avtal om inköp av råtobak eller medverka i avtalsrelationerna med producenterna.

– När sökanden köptes av Intabex, behöll det sistnämnda B. som styrelseordförande i sökanden och utsåg tre andra styrelseledamöter, varav två kom från Intabex-koncernen (nämligen T. och G.) och den tredje var en ”oberoende yrkesverksam”.

– B:s tidigare grupp med ansvar för ledningen och förvaltningen av inköp var kvar efter Intabex förvärv.

– Ingen av sökandens styrelseledamöter var samtidigt ledamot i styrelsen eller ledningsorganen i Intabex eller Dimon eller anställd av dessa företag.

– Sökanden hade varken rådfrågat Dimon eller något annat företag inom koncernen beträffande sin inköpspolitik eller de konkurrensbegränsande förfarandena i fråga.

– Sökanden hade varken mottagit instruktioner från Dimon eller från något annat företag inom Dimon-koncernen beträffande deltagandet i dessa förfaranden.

– Kommissionens handlingar omfattar inget bevis på något direkt deltagande från Dimons eller något annat företags inom koncernen sida i överträdelsen.

85 För det andra har sökanden bestridit att den skulle ha översänt de ”verksamhetsrapporter” och ”fältrapporter” som nämns i skäl 379 i det angripna beslutet till Dimon. Sökanden har gjort gällande att kommissionen inte förfogar över någon bevisning för att dessa rapporter överförts till personer utanför dess styrelse eller dess ledningsorgan. Sökanden har preciserat att anledningen till att nämnda rapporter systematiskt översattes till engelska var för att underlätta T:s utövande av sina uppdrag, då han inte talade spanska och sedan 1998 arbetade för Dimon International Services Ltd, ett företag inom Dimon-koncernen med säte i Förenade kungariket som tillhandahöll operationella tjänster. Sökanden har tillagt att skälet till att dessa rapporter skickades till T. vid detta företags säte inte var att han var styrelsemedlem i detta, utan enbart att han arbetade och mottog all korrespondens från sökanden där.

86 För det tredje har sökanden gjort gällande att inte heller någon av de skrivelser som nämns i skäl 379 i det angripna beslutet var ställd till Dimon. Den hade en skriftväxling med dels T. i hans egenskap av styrelsemedlem, dels S. som sedan 2000 hade en tjänst som koordinator för affärer inom Europa i Dimon International Services. Sökanden har tillagt att merparten av nämnda skrivelser inte hade något samband med dess policy för inköp av råtobak eller med de förfaranden som den anklagats för. Den har tillagt att B., i den e-post som han skickat till S. den 30 oktober 2000 och den 9 maj 2011, nöjt sig med att vagt och allmänt hållet informera den sistnämnda om vissa offentliga och notoriska omständigheter, nämligen förekomsten av kollektiva prisförhandlingar mellan å ena sidan beredningsföretagen och å den andra producentsammanslutningarna och jordbrukarnas fackföreningar. Beträffande B:s telefax av den 14 december 1998, hade det skickats till Dimon International Inc. i stället för till Dimon, och gällde endast frågor angående det avtal för försäljning av bearbetad tobak som sökanden hade slutit med Deltafina innan den integrerades i Dimon-koncernen.

87 Sökanden har i sin replik bestritt den roll och de funktioner som kommissionen har tillskrivit T. och S. och gjort gällande följande omständigheter:

– Det finns ingenting i handlingarna i målet som visar att T. till Dimon överförde de upplysningar som han erhöll i egenskap av styrelsemedlem i sökanden eller att han övervakade den sistnämndas inköpspolitik i syfte att upplysa Dimon om denna.

– T. utövade inte några betydelsefulla uppdrag inom Dimon-koncernen och ansvarade inte för integreringen av sökandens verksamhet i denna.

– I augusti 1998, till följd av en tvist mellan Dimon och T:s familj, upphörde T. att vara ledamot i Dimon International Services styrelse.

– T. har endast varit styrelseledamot i andra ”föga betydande” företag inom Dimon-koncernen i övergångssyfte.

– S. var, vid den tidpunkt då han mottog de enda två skrivelser som står i samband med de omtvistade konkurrensbegränsande förfarandena, anställd i Dimon International Services och ingick inte i styrelsen i något av företagen inom Dimon-koncernen.

– S. har aldrig utövat någon verksamhet i samband med sökandens policy för inköp av råtobak och har aldrig varit anställd av Dimon eller varit ledamot i dess styrelse.

88 Vidare har sökanden gjort gällande att det av den rättspraxis som kommissionen åberopade i skälen 371–374 i det angripna beslutet, särskilt punkterna 28 och 29 i domen i det ovan i punkt 29 nämnda målet Stora Kopparbergs Bergslags mot kommissionen, framgår att den omständigheten att ett moderbolag innehar hela sitt dotterbolags aktiekapital inte i sig räcker för att presumera att den utövar ett avgörande inflytande över detta. För att kunna tillskriva ett moderbolag dess dotterbolags överträdelse krävs det ytterligare omständigheter beträffande deltagandet, i synnerhet när de berörda bolagen, såsom är fallet i förevarande mål, i det administrativa förfarandet har bestritt tillämpningen av denna presumtion.

89 Sökanden har gjort gällande att sådana omständigheter saknas i förevarande fall. Den har i synnerhet betonat att Dimon inte utövade någon kontroll över dess policy för inköp av råtobak och att det inte har visats att Dimon direkt deltog i överträdelsen eller gav sökanden instruktioner att begå den. Sökanden har angett att den omständigheten att ett moderbolag har erhållit enstaka och oprecisa upplysningar angående vissa konkurrensbegränsande åtgärder som dess dotterbolag har vidtagit aldrig har ansetts vara ”i sig och isolerat” tillräckligt för att det förstnämnda ska anses ansvarigt för det sistnämndas överträdelse. Enligt rättspraxis är det nödvändigt att moderbolaget fortlöpande har hållits informerat om kartellens förehavanden och således på ett mycket detaljerat sätt har kunnat känna till de konkurrensbegränsande förfaranden som dess dotterbolag har gjort sig skyldigt till. Sökanden har emellertid aldrig lämnat upplysningar till Dimon angående sin inköpspolicy och än mindre angående överträdelsen.

90 Kommissionen anser att talan inte kan bifallas på den första delen av den första grunden.

91 Inledningsvis har kommissionen gjort gällande ett antal överväganden avseende begreppet företag inom konkurrensrätten och de villkor på vilka ett moderbolag kan hållas ansvarigt för sitt dotterbolags överträdelse. Beträffande den sistnämnda punkten har sökanden, med hänvisning till domen i det ovan i punkt 29 nämnda målet AEG‑Telefunken mot kommissionen, anfört att det inte bara krävs att moderbolaget ska kunna utöva ett avgörande inflytande över sitt dotterbolags handlande, utan även att detta inflytande faktiskt har utövats.

92 När det gäller särskilt det andra av de villkor som avses i punkt 91 ovan, har kommissionen bestritt att den kräver att moderbolaget ska ha instruerat sitt dotterbolag att överträda artikel 81 EG. Kommissionen har angett att när detta villkor definieras i rättspraxis hänvisas genomgående till det förhållandet att dotterbolaget inte självständigt har kunnat bestämma inriktningen på sitt marknadsagerande, varvid det inte krävs att det finns ett specifikt samband med överträdelsen.

93 Kommissionen har gjort gällande att bland de bevis som kan styrka att ett moderbolag faktiskt kontrollerar ett dotterbolags affärspolicy återfinns det faktum att moderbolaget är representerat i nämnda dotterbolags styrelse. Vidare är det mindre troligt att ett dotterbolag är självständigt när det driver verksamhet på samma marknad som moderbolaget eller på en därmed nära sammanhängande marknad. Utöver dessa typfall finns det vissa specifika omständigheter som kan tjäna som stödbevisning för att moderbolaget är delaktigt i sitt dotterbolags affärspolicy eller har vidtagit åtgärder som innebär att det kan övervaka dotterbolagets verksamhet.

94 Kommissionen har tillagt att det framgår av rättspraxis att ett moderbolag till ett helägt dotterbolag presumeras ha utövat sitt inflytande över dotterbolaget. Moderbolaget kan bryta denna presumtion genom att förebringa bevisning för att dotterbolaget verkligen agerar självständigt på marknaden.

95 Vidare har kommissionen erinrat om skälen till varför den i det angripna beslutet angav att Dimon skulle hållas ansvarigt för den överträdelse som sökanden gjort sig skyldig till.

96 För det första har kommissionen angett att Dimon, sedan andra halvåret 1997, genom Intabex innehade hela aktiekapitalet i sökanden, varför det kunde antas att den faktiskt utövade ett avgörande inflytande över den sistnämndas handlande.

97 För det andra har kommissionen gjort gällande att denna presumtion bekräftas av andra omständigheter som förekommer i dess handlingar. I detta hänseende har kommissionen för det första påpekat att inköp och försäljning av tobak utgjorde Dimon-koncernens huvudsakliga verksamhet, att Dimon sedan 1999 köper en stor del av den bearbetade tobaken av sökanden och att Dinom har slutit flera avtal med Cetarsa och Deltafina angående legotillverkning respektive försäljning av sökandens tobak. Vidare har kommissionen angett att sökanden upprättade ”verksamhetsrapporter” och ”fältrapporter” som i detalj beskrev dess verksamhet, bland annat de avtal som slutits mellan beredningsföretagen och de kollektiva förhandlingarna med producenterna. Den har understrukit att T. i egenskap av styrelseledamot i sökanden och andra företag inom koncernen, och således mellanhand som agerade för Dimons räkning, mottog kopior av dessa rapporter. Slutligen har kommissionen hänvisat till de skrivelser som nämndes i skäl 379 i det angripna beslutet, genom att ange bland annat att vissa av dessa gällde de konkurrensbegränsande åtgärderna i fråga och var ställda till T. eller S., vilka agerade i Dimons namn, och andra gällde de avtal om bearbetning eller försäljning av tobak som Dimon slutit med Cetarsa och Deltafina.

98 För det tredje har kommissionen gjort gällande att varken sökanden eller Dimon, i deras svar på meddelandet om invändningar, lyckades bryta den presumtion som åsyftas i punkt 94 ovan. Den anser att den omständigheten att sökanden har en egen lokal företagsledning inte i sig är tillräcklig för att fastställa att den agerade självständigt och har påpekat att det i chefsavtalet föreskrivs att B. lyder under de ”system” och ”förfaranden” som sökandens styrelse fastställt.

b) Tribunalens bedömning

99 Det ska erinras om att konkurrensrätten avser verksamheten i företag (domstolens dom av den 7 januari 2004 i de förenade målen C‑204/00 P, C‑205/00 P, C‑211/00 P, C‑213/00 P, C‑217/00 P och C‑219/00 P, Aalborg Portland m.fl. mot kommissionen, REG 2004, s. I‑123, punkt 59) och att begreppet företag omfattar varje enhet som bedriver ekonomisk verksamhet, oavsett enhetens rättsliga form och oavsett hur den finansieras (domstolens dom av den 28 juni 2005 i de förenade målen C‑189/02 P, C‑202/02 P, C‑205/02 P–C‑208/02 P och C‑213/02 P, Dansk Rørindustri m.fl. mot kommissionen, REG 2005, s. I‑5425, punkt 112).

100 Av rättspraxis framgår även att begreppet företag i detta sammanhang ska förstås som en ekonomisk enhet, även om enheten i juridisk mening består av flera fysiska eller juridiska personer (domstolens dom av den 14 december 2006 i mål C‑217/05, Confederación Española de Empresarios de Estaciones de Servicio, REG 2006, s. I‑11987, punkt 40, och förstainstansrättens dom av den 15 september 2005 i mål T‑325/01, DaimlerChrysler mot kommissionen, REG 2005, s. II‑3319, punkt 85).

101 Då en sådan ekonomisk enhet har överträtt konkurrensreglerna ska den, enligt principen om personligt ansvar, ansvara för överträdelsen (se, för ett liknande resonemang, domstolens dom av den 8 juli 1999 i mål C‑49/92 P, kommissionen mot Anic Partecipazioni, REG 1999, s. I‑4125, punkt 145, av den 16 november 2000 i mål C‑279/98 P, Cascades mot kommissionen, REG 2000, s. I‑9693, punkt 78, och av den 11 december 2007 i mål C‑280/06, ETI m.fl., REG 2007, s. I‑10893, punkt 39).

102 När det gäller frågan under vilka omständigheter sanktioner likväl kan vidtas mot en juridisk person som inte har begått överträdelsen, har det i fast rättspraxis slagits fast att ett moderbolag kan hållas ansvarigt för dotterbolagets beteende särskilt då dotterbolaget, trots att det är ett fristående rättssubjekt, inte självständigt bestämmer sitt marknadsbeteende, utan i huvudsak följer instruktioner som det får av moderbolaget (domstolens dom i det ovan i punkt 29 nämnda målet Imperial Chemical Industries mot kommissionen, punkterna 132 och 133, av den 14 juli 1972 i mål 52/69, Geigy mot kommissionen (REG 1972, s. 787), punkt 44, och av den 21 februari 1973 i mål 6/72, Europemballage och Continental Can mot kommissionen (REG 1973, s. 215), punkt 15; svensk specialutgåva, volym 2, s. 89), särskilt med hänsyn till de ekonomiska, organisatoriska och juridiska banden mellan dessa två juridiska enheter (se, analogt, domen i de ovan i punkt 99 nämnda förenade målen Dansk Rørindustri m.fl. mot kommissionen, punkt 117, och domen i det ovan i punkt 101 nämnda målet ETI m.fl., punkt 49).

103 I en sådan situation ingår moderbolaget och dess dotterbolag nämligen i samma ekonomiska enhet och utgör följaktligen ett och samma företag enligt den rättspraxis som nämnts i punkterna 99 och 100 ovan. Det är således varken det förhållandet att moderbolaget har anstiftat dotterbolaget till att begå en överträdelse eller, i ännu mindre grad, att moderbolaget varit delaktigt i denna överträdelse, som gör det möjligt för kommissionen att genom beslut påföra moderbolaget böter, utan det är det faktum att moderbolaget och dotterbolaget utgör ett och samma företag i den mening som avses i artikel 81 EG (förstainstansrättens dom av den 12 december 2007 i mål T‑112/05, Akzo Nobel m.fl. mot kommissionen, REG 2007, s. II‑5049, punkt 58).

104 Av rättspraxis framgår även att kommissionen inte kan nöja sig med att konstatera att moderbolaget kan utöva ett avgörande inflytande över sitt dotterbolag. Kommissionen måste även pröva om ett sådant inflytande faktiskt har utövats (se, för ett liknande resonemang, domarna i de ovan i punkt 29 nämnda målen Imperial Chemical Industries mot kommissionen, punkt 137, och AEG‑Telefunken mot kommissionen, punkt 50).

105 I det specifika fallet då ett moderbolags helägda dotterbolag har överträtt konkurrensreglerna kan detta moderbolag utöva ett avgörande inflytande över dotterbolaget (se, för ett liknande resonemang, domen i det ovan i punkt 29 nämnda målet Imperial Chemical Industries mot kommissionen, punkterna 136 och 137), men det föreligger endast en presumtion för att moderbolaget faktiskt utövar ett avgörande inflytande över dotterbolaget (se, för ett liknande resonemang, domen i det ovan i punkt 29 nämnda målet AEG‑Telefunken mot kommissionen, punkt 50, och domen i de ovan i punkt 29 nämnda förenade målen PVC II, punkterna 961 och 984).

106 Under dessa omständigheter är det tillräckligt att kommissionen visar att ett dotterbolag är helägt för att moderbolaget ska presumeras utöva ett avgörande inflytande över dotterbolagets affärspolicy. Kommissionen kan då hålla moderbolaget solidariskt betalningsansvarigt för de böter som ålagts dotterbolaget, förutsatt att moderbolaget, på vilket det ankommer att bryta presumtionen, inte kan bevisa att dotterbolaget agerar självständigt på marknaden (se, för ett liknande resonemang, domen i det ovan i punkt 29 nämnda målet Stora Kopparbergs Bergslags mot kommissionen, punkt 29).

107 Domstolen berörde visserligen, i punkterna 28 och 29 i domen i det ovan i punkt 29 nämnda målet Stora Kopparbergs Bergslags mot kommissionen, förutom det förhållandet att dotterbolaget var helägt, även andra omständigheter, såsom att det inte bestritts att moderbolaget hade utövat inflytande över dotterbolagets affärspolicy och att de båda bolagen hade samma ombud under det administrativa förfarandet. Anledningen härtill var emellertid endast att domstolen önskade redogöra för samtliga omständigheter som förstainstansrätten hade lagt till grund för sitt resonemang, och inte att som villkor för tillämpningen av den i punkt 105 ovan nämnda presumtionen kräva att det skulle föreligga ytterligare indicier för att moderbolaget faktiskt hade utövat inflytande över dotterbolaget (förstainstansrättens dom av den 8 oktober 2008 i mål T‑69/04, Schunk och Schunk Kohlenstoff-Technik mot kommissionen, REG 2008, s. II‑2567, punkt 57).

108 Slutligen ska det nämnas att den presumtion som gäller för moderbolag med helägda dotterbolag inte bara är tillämplig då det föreligger en direkt förbindelse mellan moderbolaget och dess dotterbolag, utan även då bolagen, som i förevarande fall, är indirekt förbundna genom ett mellanliggande dotterbolag.

109 För övrigt ska det erinras om att kommissionen, enligt artikel 23.2 i förordning nr 1/2003, genom beslut får ålägga företag och företagssammanslutningar som har överträtt artikel 81.1 EG böter som inte får överstiga 10 procent av föregående räkenskapsårs omsättning för varje företag som har deltagit i överträdelsen. Samma angivelse förekom i artikel 15.2 i förordning nr 17.

110 Den omsättning som det hänvisas till i dessa bestämmelser utgörs enligt fast rättspraxis angående artikel 15.2 i förordning nr 17 av det berörda företagets totala omsättning (domstolens dom av den 7 juni 1983 i de förenade målen 100/80–103/80, Musique Diffusion française m.fl. mot kommissionen (REG 1983, s. 1825), punkt 119, svensk specialutgåva, volym 7, s. 133, förstainstansrättens dom av den 29 april 2004 i de förenade målen T‑236/01, T‑239/01, T‑244/01–T‑246/01, T‑251/01 och T‑252/01, Tokai Carbon m.fl. mot kommissionen (REG 2004, s. II‑1181), punkt 367, och av den 8 juli 2004 i de förenade målen T‑67/00, T‑68/00, T‑71/00 och T‑78/00, JFE Engineering m.fl. mot kommissionen (REG 2004, s. II‑2501), punkt 533), det vill säga det företag som tillskrivits överträdelsen och som av denna anledning förklarats vara ansvarigt (förstainstansrättens dom av den 20 mars 2002 i mål T‑31/99, ABB Asea Brown Boveri mot kommissionen (REG 2002, s. II‑1881), punkt 181, och av den 4 juli 2006 i mål T‑304/02, Hoek Loos mot kommissionen (REG 2006, s. II‑1887), punkt 116.

111 När det gäller begreppet ”föregående räkenskapsår” i artikel 23.2 i förordning nr 1/2003, ska det anses avse det räkenskapsår som föregick kommissionens beslut, utom i de särskilda fall då omsättningen för detta räkenskapsår inte ger någon användbar vägledning om det berörda företagets faktiska ekonomiska situation och vilket bötesbelopp som företaget skäligen ska åläggas (se, för ett liknande resonemang, domstolens dom av den 7 juni 2007 i mål C‑76/06 P, Britannia Alloys & Chemicals mot kommissionen (REG 2007, s. I‑4405), punkterna 25, 29 och 30), vilket inte är fallet i förevarande mål.

112 Härav följer att den fråga som uppkommer inom ramen för denna delgrund är huruvida kommissionen hade fog för att, i förevarande fall, göra bedömningen att det berörda företaget bestod av sökanden och det företag som befann sig i toppen av den koncern som den tillhörde, det vill säga Dimon. Om frågan besvaras jakande ska det, med hänsyn till de principer som det erinrats om i punkterna 109–111 ovan, anses att kommissionen gjorde en riktig bedömning när den i skälen 442 och 446 i det angripna beslutet beaktade Dimons konsoliderade omsättning avseende år 2003 vid tillämpningen av den ovannämnda gränsen på 10 procent av omsättningen.

113 Vid prövningen av nämnda fråga ska det först fastställas vilka kriterier kommissionen tillämpade i det angripna beslutet för att hålla ett moderbolag ansvarigt för en överträdelse som begåtts av dess dotterbolag och huruvida de överensstämmer med de principer som slagits fast i rättspraxis och sedan kontrolleras huruvida kommissionen på ett korrekt sätt tillämpade dessa kriterier då den fastställde att sökanden och Dimon utgjorde en ekonomisk enhet.

De kriterier som kommissionen tillämpade i det angripna beslutet för att hålla ett moderbolag ansvarigt för en överträdelse som begåtts av dess dotterbolag

114 Som grund för att hålla ett moderbolag ansvarigt för en överträdelse som begåtts av dess dotterbolag och för att därmed uppta moderbolaget vid sidan av dotterbolaget som en av beslutets adressater och förklara det solidariskt betalningsansvarigt för de böter som dotterbolaget ålagts förde kommissionen, enligt vad som framgår av det angripna beslutet, följande resonemang.

115 Kommissionen utgick från att det är möjligt att hålla ett moderbolag ansvarigt för en sådan överträdelse när moderbolaget och dotterbolaget ingår i samma ekonomiska enhet och, följaktligen, utgör ett och samma företag i den mening som avses i artikel 81 EG (se skäl 374 i det angripna beslutet).

116 Kommissionens uppfattning att så var fallet med moderbolaget och dotterbolaget i detta fall grundades på det faktum att dotterbolaget inte självständigt bestämde sitt marknadsbeteende (se skäl 371 i det angripna beslutet), eftersom det förhållandet att dotterbolaget inte var självständigt i detta hänseende var en naturlig följd av att moderbolaget utövade ett ”avgörande inflytande” över dotterbolaget (se skälen 18, 372, 373, 378, 380, 381, 383, 391, 392, 397, 399, 400, 422 och 441 i det angripna beslutet).

117 I detta avseende fann kommissionen att den inte kunde nöja sig med att konstatera att moderbolaget kunde utöva ett avgörande inflytande över sitt dotterbolag, utan att den även hade att visa att ett sådant inflytande faktiskt hade utövats (se, bland annat, skälen 18, 376, 384, 391, 392, 397, 399 och 400 i det angripna beslutet).

118 Det framgår således bland annat av skäl 384 i det angripna beslutet att anledningen till att kommissionen inte fann anledning att hålla Sepi ansvarigt för den överträdelse som begåtts av dess dotterbolag Cetarsa, som Sepi trots allt ägde till nästan 80 procent, var att det i handlingarna i ärendet saknades bevis för att Cetarsa inte självständigt kunde bestämma sitt marknadsbeteende.

119 Det framgår även av skäl 18 i det angripna beslutet att anledningen till att kommissionen varken höll Universal eller dess helägda dotterbolag Universal Leaf ansvarigt för den överträdelse som begåtts av Universal Leafs till 90 procent ägda dotterbolag Taes var att kommissionen inte kunde styrka att Universal och Universal Leaf faktiskt utövade ett avgörande inflytande över Taes.

120 Kommissionen hade för avsikt att tillämpa samma principer med avseende på WWTE:s moderbolag för perioden före maj 1998. Inledningsvis bemödade sig kommissionen om att visa att sökandena kontrollerade WWTE tillsammans med WWTE:s styrelseordförande och två medlemmar av dennes familj, vilket skulle innebära att de kunde utöva ett avgörande inflytande över detta bolag (se skälen 388–391 i det angripna beslutet). Därefter försökte kommissionen, på grundval av ett antal omständigheter som angavs i skäl 391 i det angripna beslutet, visa att sökandena faktiskt utövade ett sådant inflytande över WWTE (se skälen 391, 392 och 400 i det angripna beslutet).

121 Kommissionen har dessutom anfört att det, enligt rättspraxis, föreligger en presumtion för att ett moderbolag med ett helägt dotterbolag faktiskt utövar ett avgörande inflytande över detta dotterbolag (se skäl 372 i det angripna beslutet).

122 Kommissionen nöjde sig emellertid inte med att åberopa denna presumtion för att i detta fall hålla moderbolagen ansvariga för den överträdelse som begåtts av deras dotterbolag, utan valde att även åberopa omständigheter till styrkande av att dessa moderbolag faktiskt hade utövat ett avgörande inflytande över dotterbolaget och således att förstärka presumtionen (se, bland annat, skälen 372, 375, 376 och 378 i det angripna beslutet).

123 Således framgår det uttryckligen av skäl 18 i det angripna beslutet att anledningen till att kommissionen inte höll Deltafinas yttersta och mellankommande moderbolag, det vill säga Universal och Universal Leaf, ansvariga för deras dotterbolags överträdelse, trots att de kontrollerade dotterbolaget fullt ut, var att kommissionen inte kunde bevisa att de faktiskt hade utövat ett avgörande inflytande över Deltafina. Den del av skäl 376 i det angripna beslutet som sökandena har åberopat ska förstås på samma sätt, trots att denna del är något otydligt skriven. Även om kommissionen i detta skäl angav att handlingarna inte innehåller ”något som tyder på att Universal … och Universal Leaf faktiskt har deltagit i de förfaranden som undersöks i [det angripna beslutet]”, kan det, om det läses tillsammans med skäl 18 och mot bakgrund av det angripna beslutet, dock inte tolkas så, att skälet till att kommissionen inte höll dessa moderbolag, eller något annat moderbolag, ansvariga var att de inte var delaktiga i överträdelsen.

124 På samma sätt framgår det uttryckligen i skäl 18 i det angripna beslutet att skälet till att kommissionen inte höll Intabex ansvarigt för sökandens överträdelse, trots att Intabex kontrollerade detta dotterbolag fullt ut, var att det saknades bevis för att Intabex faktiskt hade utövat ett avgörande inflytande över dotterbolaget, då Intabex ägande i dotterbolaget var rent finansiellt (se även skäl 376 i det angripna beslutet).

125 Däremot var det just det förhållandet att det, beträffande perioden efter maj 1998, påstods finnas sådana bevis med avseende på WWTE:s moderbolag, utöver det förhållandet att dessa moderbolag innehade hela – eller, under endast några månader, nästan hela – aktiekapitalet i WWTE, som föranledde kommissionen att hålla dessa moderbolag ansvariga för överträdelsen (se, bland annat, skälen 375, 393, 396 och 398 i det angripna beslutet).

126 Kommissionen hade för avsikt att anta samma inställning med avseende på Dimon. Den nöjde sig således inte med att åberopa den presumtion som bygger på att sökanden var ett helägt dotterbolag till Dimon som grund för att hålla Dimon ansvarigt för sökandens överträdelse från och med den andra hälften av år 1997 (se skälen 375, 377 och 378 i det angripna beslutet). Kommissionen beaktade även vissa ytterligare omständigheter, som visade att detta företag faktiskt utövade ett avgörande inflytande över sökanden (se skälen 375 och 378–380 i det angripna beslutet).

127 Denna slutsats kan dras bland annat av den andra meningen i skäl 378 i det angripna beslutet, även om det där anges att nämnda ytterligare omständigheter bekräftar att Dimon ”kunde” utöva ett sådant inflytande (se punkt 33 ovan). Denna mening kunde visserligen, liksom kommissionen själv har erkänt i sitt svar på en skriftlig fråga från tribunalen, ha ”formulerats på ett tydligare sätt”. Den kan emellertid, läst parallellt med skälen 372 och 377 i det angripna beslutet och med den första meningen i skäl 378 i detta beslut, endast förstås så som den beskrivs i punkt 126 ovan.

128 Slutligen undersökte kommissionen huruvida de argument kunde godtas som de berörda dotterbolagen (och/eller deras moderbolag) framfört i sina svar på meddelandet om invändningar i syfte att visa att de agerade självständigt på marknaden (se, bland annat, skälen 381 och 399 i det angripna beslutet). När det gällde de argument som åberopats av Dimon, avfärdade kommissionen dessa som icke övertygande och angav särskilt att ”den omständigheten att det spanska dotterbolaget [hade] en lokal ledning inte [uteslöt] möjligheten för Dimon att utöva ett avgörande inflytande över detta dotterbolag” (skäl 381 i det angripna beslutet).

129 Det ska preciseras att kommissionen antog den inställning som anges i punkterna 115–117, 121 och 122 ovan inte bara med avseende på de yttersta moderbolagen, utan även med avseende på de mellankommande moderbolagen, vilket framgår av prövningen avseende de mellankommande moderbolagen Universal Leaf, Intabex, SCTC och TCLT.

130 Tilläggas bör att nämnda metod – utan att tribunalen härvid tar ställning till frågan om den har tillämpats på ett korrekt sätt i sökandenas fall, vilken ska prövas senare – är helt förenlig med de principer som slagits fast i rättspraxis på detta område och som nämnts i punkterna 99–108 ovan.

131 När det gäller den specifika situationen att ett helägt dotterbolag har åsidosatt konkurrensreglerna, har kommissionen visserligen inte bara åberopat den presumtion som slagits fast i rättspraxis (se punkterna 105 och 106 ovan) till styrkande av att moderbolaget faktiskt utövade ett avgörande inflytande över dotterbolagets affärspolicy, utan den har även beaktat andra faktiska omständigheter som bekräftar att ett sådant inflytande faktiskt har utövats. Vid förhandlingen angav kommissionen i samband härmed att den, med hänsyn till gällande rättspraxis vid tidpunkten för antagandet av det angripna beslutet, hade valt att tillämpa försiktighet.

132 Härigenom har kommissionen emellertid endast höjt beviskravet för att villkoret avseende faktiskt utövande av ett avgörande inflytande ska anses uppfyllt, samtidigt som den fullt ut har beaktat det grundläggande begreppet ekonomisk enhet, vilket bildar underlag för all rättspraxis avseende frågan om det ansvar för överträdelser som kan tillskrivas rättssubjekt som utgör ett och samma företag.

133 Det ska preciseras att när kommissionen, i ett ärende som avser en överträdelse i vilken flera olika företag är inblandade, inom de ramar som fastställts i rättspraxis tillämpar en bestämd metod för att avgöra huruvida såväl de dotterbolag som i praktiken har begått överträdelsen som deras moderbolag ska hållas ansvariga, måste den lägga samma kriterier till grund för bedömningen av alla dessa företag, om inte annat föranleds av särskilda omständigheter. Kommissionen är nämligen skyldig att iaktta likabehandlingsprincipen. Denna princip innebär, enligt fast rättspraxis, att lika situationer inte får behandlas olika och att olika situationer inte får behandlas lika, såvida det inte finns sakliga skäl för en sådan behandling (domstolens dom av den 13 december 1984 i mål 106/83, Sermide, REG 1984, s. 4209, punkt 28, och förstainstansrättens dom av den 14 maj 1998 i mål T‑311/94, BPB de Eendracht mot kommissionen, REG 1998, s. II‑1129, punkt 309). Det kan för övrigt konstateras att kommissionen delar denna synpunkt. I skäl 384 i det angripna beslutet angav den nämligen att ”även om de specifika omständigheter som kan leda till att ett moderbolag hålls ansvarigt för dotterbolagets handlande kan variera från ett fall till ett annat så är det inte fråga om ett åsidosättande av icke-diskrimineringsprincipen så länge ansvarsprinciperna tillämpas på ett konsekvent sätt”.

Huruvida sökanden och Dimon utgör en enda ekonomisk enhet

134 Tribunalen ska nu pröva huruvida kommissionen tillämpade de kriterier som det redogjorts för i punkterna 115–117, 121 och 122 ovan på ett riktigt sätt avseende var och en av sökandena och således med rätta kunde konstatera att sökanden och Dimon utgjorde en enda ekonomisk enhet från och med andra halvåret 1997, och att de därmed skulle hållas solidariskt ansvariga för såväl överträdelsen som betalningen av böterna, samt att de skulle upptas som adressater för det angripna beslutet.

135 Det är ostridigt att Dimon, under perioden från den 18 november 1997 fram till dagen för antagandet av det angripna beslutet, genom Intabex innehade hela aktiekapitalet i sökanden. Det kan således inte bestridas att Dimon, under hela denna period, kunde utöva ett avgörande inflytande över det sistnämnda företagets handlande (se punkt 105 ovan).

136 Det ska således undersökas huruvida, beträffande samma period, villkoret avseende ett faktiskt utövande av ett avgörande inflytande från Dimons sida var uppfyllt, såsom kommissionen har gjort gällande.

137 Det ska i detta hänseende erinras om att kommissionen, i det angripna beslutet, valde att inte nöja sig med att åberopa den presumtion för att moderbolag som har helägda dotterbolag kan hållas ansvariga för överträdelser som begåtts av dessa dotterbolag, vilken avses i punkterna 105, 106 och 121 ovan, utan att även beakta ytterligare omständigheter som visar att ett avgörande inflytande faktiskt utövades (se punkterna 122–127 ovan).

138 Det ska således prövas huruvida de omständigheter som kommissionen åberopade i det angripna beslutet, utöver den omständigheten att Dimon innehade hela aktiekapitalet i sökanden, styrker att det förstnämnda företaget, under den aktuella perioden, faktiskt utövade ett avgörande inflytande över det sistnämnda. Dessa omständigheter framgår av skäl 379 i det angripna beslutet samt av fotnoterna 303–305 i beslutet. Det rör sig i huvudsak om olika rapporter och skrivelser från sökanden, vilka enligt kommissionen var avsedda för Dimon.

139 Om frågan besvaras jakande ska det undersökas huruvida sökandens påståenden, så som de återgetts i punkt 84 ovan, gör det möjligt att vederlägga denna slutsats.

– Verksamhetsrapporter och fältrapporter

140 Kommissionen har åberopat en serie verksamhetsrapporter och fältrapporter upprättade av sökanden, och bland annat gjort gällande att dessa ofta nämnde de rättsstridiga förfarandena i fråga. Dessa rapporter, som är 14 till antalet och avser perioden december 1998–maj 2001, är uppräknade i fotnot 303 i det angripna beslutet.

141 Inledningsvis ska det påpekas att nämnda rapporter innehåller detaljerade upplysningar inte bara angående vissa aspekter av sökandens kommersiella verksamhet, såsom hur inköpsåret för råtobak förflutit (inköpt mängd, inköpspris etc.), mängd bearbetad råtobak och avtal som slutits med Cetarsa för tröskning av ett parti av dess tobak, angående rättsutvecklingen på tobaksområdet och angående de sammanträffanden som ägt rum inom Anetab och med jordbrukssammanslutningarna och producentsammanslutningarna, utan även, såsom understrukits i skäl 379 i det angripna beslutet, angående de rättsstridiga åtgärderna i fråga.

142 Vidare kan det konstateras att det av handlingarna framgår att de aktuella rapporterna hade upprättats av B. och att de, enligt sökandens egna angivelser, var riktade till ledamöter i sökandens styrelse.

143 När det gäller denna sista punkt ska det påpekas att Dimon, samma dag som detta företag förvärvade hela aktiekapitalet i sökanden, genom agerande via sitt helägda dotterbolag Intabex, vars ägande i sökanden var rent finansiellt, ersatte tre av de fyra medlemmarna i denna styrelse, och bland annat tillsatte två personer (G. och T.), vilka redan hade andra uppdrag i andra företag inom Dimon-koncernen. Vid denna tidpunkt var G. således även verkställande direktör för Compaña de Filipinas SA, et dotterbolag till Intabex med säte i Spanien och verksamt inom produktion av mörktobak, och T. var även anställd av Dimon International Services och ledamot i detta företags styrelse (fram till augusti 1998).

144 I detta sammanhang ska särskilt understrykas betydelsen av de uppdrag som T. hade inom Dimon-koncernen. Utöver att ha varit styrelsemedlem i sökanden under hela överträdelseperioden och styrelsemedlem i Dimon International Services fram till augusti 1998, hade T. styrelseuppdrag i två andra bolag inom Dimon-koncernen, nämligen Intabex Holding Worldwide, SA (1998–1999) och LRH Travel Ltd (fram till november 2000). Vidare hade han, som sökanden angav i sitt svar på meddelandet om invändningar, till uppdrag att ”säkerställa en effektiv integration av Intabex-koncernen i Dimon-koncernen”. Som mer detaljerat kommer att anges i punkt 160 nedan, tillkommer den omständigheten att det framgår av flera skrivelser som förekommer bland handlingarna i målet att sökanden rådfrågade T. i frågor avseende dess kommersiella verksamhet eller begärde dennes förhandsgodkännande inför antagandet av vissa viktiga beslut. Kommissionen hade mot bakgrund av dessa omständigheter anledning att anta att T. agerade i det företags som befann sig högst upp i Dimon-koncernen, det vill säga Dimons, namn och hade rollen som mellanhand mellan detta företag och sökanden. Den omständigheten att T. skulle ha haft en meningsskiljaktighet med Dimon, vilken skulle ha föranlett den sistnämnda att, i augusti 1998, frånta denne hans uppdrag som ledamot i Dimon International Services styrelse, föranleder inte någon annan bedömning. Efter detta datum fortsatte T. nämligen inte bara att vara anställd av detta företag, utan även att vara styrelseledamot i sökanden, i Intabex Holding Worldwide och i LRH Travel.

145 De omständigheter som har angetts i punkterna 142–144 ovan visar att Dimon, genom mellanhänder som detta företag hade utsett inom sökandens styrelse och särskilt T., avsåg att övervaka sökandens verksamhet och tillse att den utvecklades i enlighet med Dimon-koncernens affärspolicy. Således hade kommissionen, även om ”verksamhetsrapporterna” och ”fältrapporterna” i fråga formellt överfördes till nämnda medlemmar och inte direkt till Dimon självt, fog för att, i skäl 380 i det angripna beslutet, ange att detta företag hade upplysts om innehållet i dessa rapporter och, i synnerhet, om de rättsstridiga åtgärderna i fråga. Detta konstaterande bekräftas av den i skäl 379 i det angripna beslutet angivna omständigheten att nämnda rapporter systematiskt översattes från spanska till engelska, vilket är Dimons arbetsspråk.

146 Slutligen ska det påpekas att det är ostridigt mellan parterna att Dimon, som obestridligen kunde utöva ett avgörande inflytande över sökanden (se punkterna 105 och 135 ovan), aldrig opponerade sig mot de rättsstridiga förfaranden om vilka detta företag hade kännedom eller vidtog några åtgärder för att hindra sitt dotterbolag från att fortsatt ta del i överträdelsen, trots att detta beteende innebär en risk för rättsliga åtgärder eller utomobligatoriska skadeståndskrav (se även skäl 382 i det angripna beslutet). Kommissionen hade fog för sin slutsats att Dimon tyst hade godkänt deltagandet i överträdelsen och ansåg med rätta att detta beteende utgjorde ytterligare ett indicium på att företaget utövade ett avgörande inflytande över sitt dotterbolag.

– Skriftväxlingen mellan sökanden och Dimon

147 Kommissionen har även grundat sin bedömning på ett visst antal skrivelser som utväxlats mellan sökanden och Dimon och angett att vissa av dessa nämnde de rättsstridiga åtgärderna i fråga, att andra avsåg de avtal för bearbetning av tobak eller försäljning av bearbetad tobak som Dimon hade slutit med Cetarsa och Deltafina och att ytterligare andra mer allmänt avsåg villkoren för inköp av råtobak och de i Spanien tillämpliga bestämmelserna.

148 När det gällde skrivelser tillhörande den första av de kategorier som nämns i punkt 147 ovan, hänvisade kommissionen i punkt 379 i det angripna beslutet, såsom exempel, till skälen 168–179 och fotnoterna 217 och 229 i detta beslut.

149 Det ska i detta hänseende för det första konstateras att det i dessa skrivelser faktiskt hänvisas till de rättsstridiga åtgärderna i fråga.

150 I motsats till vad sökanden har gjort gällande, avsåg således inte telefaxet av den 14 december 1998 från B. till D. (på Dimon International, ett dotterbolag inom Dimon-koncernen med säte i Förenta staterna) som nämndes i skäl 168 i det angripna beslutet uteslutande ett avtal om försäljning av bearbetad tobak som detta företag hade slutit med Deltafina, utan det gällde även nämnda förfaranden. Detta framgår tydligt av tredje stycket i detta telefax, i vilket B. angav följande:

”När jag har erhållet priserna från de fyra företagen kommer jag att informera er om dessa. Jag kan emellertid redan nu upplysa er om att de problem som föreföll så allvarliga när ni besökte oss i Spanien har försvunnit, eftersom alla företagen har bundit sig till det överenskomna priset på 87 [spanska pesetas (ESP)] (sånär som på 2 eller 3 ESP) [per kg], då dessa priser är de officiella priserna, även om vi antar att Cetarsa har gjort andra utbetalningar till producenter som oss.”

151 Skäl 179 i det angripna beslutet avser en rapport av B. daterad den 5 maj 1998, som var avsedd för T. och av vilken en kopia hade skickats dagen före per telefax av B. till två andra ledamöter i sökandebolagets styrelse. Det kan konstateras att det i denna rapport, vilken beskriver hur tobaksinköpsåret 1998 förflutit, bland annat anges att ”[sökanden] i stor utsträckning har bidragit till att företagen kommit fram till vissa överenskommelser i syfte att undvika [det föregående] årets priskrig”, att ”priserna förhandlats fram med fackföreningarna och [tobaksproducenternas sammanslutningar]”, att ”för första gången … krig mellan företagen [har undvikts] och var och en har kunnat köpa önskad mängd” och att ”förhandlingarna med [dessa sammanslutningar] varit svåra men alla företagen har hållit fast vid sin ståndpunkt med stort allvar och i en samarbetsanda”. Det anges även i nämnda rapport att sökanden och WWTE åtog sig att köpa samma mängd tobak som det föregående året och att beredningsföretagen kom överens om att till producenterna betala förskott på 35 ESP per kg för Virginia-sorten och 45 ESP per kg för Burley-sorterna. Slutligen konstateras i rapporten en ”möjlighet till andra avtal i framtiden mellan beredningsföretagen”. Mot bakgrund av dessa omständigheter kan det inte bestridas att rapporten av den 5 maj 1998 hänvisade till de rättsstridiga förfarandena i fråga.

152 Samma sak gäller B:s e-postmeddelande till S. av den 30 oktober 2000, till vilket kommissionen har hänvisat i fotnot 217 i det angripna beslutet. I denna skrivelse inledde B. med att erinra om att beredningsföretagen, vid ett sammanträffande organiserat inom ramen för Anetab, hade diskuterat en prisökning som begärts av producentsammanslutningarna och producentfackföreningarna och att alla var överens om att inte godta denna. Han har sedan angett att beredningsföretagen, vid ett sammanträde som hölls med dessa sammanslutningar och fackföreningar, vidhöll sin ståndpunkt och tydligt angav för de sistnämnda att beredningsföretagen avfärdade den begäran om en ökning med 20 procent som dessa sammanslutningar och fackföreningar hade föreslagit.

153 När det gäller det e-postmeddelande av den 9 maj 2001 från B. till S. som nämns i fotnot 229 i det angripna beslutet, anges det i detta att beredningsföretagen sammanträtt vid Anetabs säte ”för att förbereda diskussionerna med producenterna angående priserna” och hänvisas således uppenbart till den omständigheten att de förstnämnda hade avtalat priserna för inköp av råtobak.

154 Vidare hade kommissionen, liksom när det gäller de ovannämnda verksamhetsrapporterna och fältrapporterna, grund för sitt antagande, i skäl 380 i det angripna beslutet, att Dimon var informerat om innehållet i de handlingar som nämns i punkterna 150–153 ovan, och således även om de aktuella rättsstridiga förfarandena, även om dessa formellt sett inte var riktade till detta företag.

155 När det gäller den rapport, daterad den 5 maj 1998, som B. hade skickat till T. (se punkt 151 ovan), har tribunalen förklarat ovan i punkt 144 att den sistnämnde agerade i Dimons namn och som mellanhand mellan detta företag och sökanden. När det gäller telefaxet av den 14 december 1998 (se punkt 150 ovan), som hade skickats till Dimon International, räcker det att konstatera att sökanden i sin replik själv angav att den genom detta telefax avsåg lämna vissa upplysningar till ”sin nya aktieägare”. Denna aktieägare var emellertid närmare bestämt Dimon, inte Dimon International.

156 När det gäller e-postmeddelandena av den 30 oktober 2000 och den 9 maj 2001 (se punkterna 152 och 153 ovan), hade de skickats till S. Tvärtemot vad sökanden har antytt var inte den sistnämnde en vanlig anställd i Dimon International Services, utan hade en framträdande roll inom Dimon-koncernen, varför kommissionen, som i T:s fall, med rätta kunde bedöma att han agerade i det företags som befann sig högst upp i koncernen, nämligen Dimons, namn. Således angav sökanden, i sitt svar av den 18 mars 2002 på en begäran om upplysningar från kommissionen, att S. utövade uppdragen som ”regionchef för Dimon-koncernen i Europa”. Sökanden preciserade även i sitt svar på meddelandet om invändningar och i sina skrivelser att han sedan år 2000 ”hade en tjänst som koordinator för affärer inom Europa”. Vissa angivelser i e-postmeddelandet av den 9 maj 2001 och i det svar som S. gav på detta bekräftar ytterligare hur betydelsefull hans roll var inom Dimon-koncernen. I denna skrivelse informerade B. även S. om ett sammanträde han haft med Deltafinas verkställande direktör, utanför det som hållits vid Anetabs säte, i syfte att diskutera dessa båda frågor som han kvalificerat som ”mycket viktiga” och angav att den sistnämnda skulle ringa honom så snart som möjligt för att nå en överenskommelse på denna punkt. Genom e-postmeddelande samma dag svarade S. till B. att han just talat med Deltafinas verkställande direktör och att de överenskommit att de snart skulle ses. Han angav även för B. att han godtog de förslag som denne lagt fram avseende de ovannämnda frågorna.

157 Slutligen kunde kommissionen av den omständigheten att Dimon inte hade reagerat inför sökandens deltagande i överträdelsen, trots att Dimon således var informerat om det, med fog dra slutsatsen att det tyst godkänt sitt dotterbolags rättsstridiga förfarande och bedöma att detta utgjorde ett ytterligare indicium på att Dimon hade ett avgörande inflytande över detta dotterbolag (se punkt 146 ovan).

158 När det gäller de skrivelser som omfattas av den andra av de kategorier som nämns i punkt 147 ovan, identifieras dessa i fotnot 304 i det angripna beslutet. Det rör sig i huvudsak om telefax eller e-postmeddelanden som utväxlats mellan B. å ena sidan och T. eller S. å den andra. Av de skäl som angetts i punkterna 144 och 156 ovan ska de sistnämna anses ha agerat i Dimons namn.

159 Vissa av dessa skrivelser rör ett avtal daterat i september 1998 och omförhandlat år 2001, genom vilket vissa av sökandens operationer för beredning av tobak har getts i uppdrag till Cetarsa. Det framgår tydligt av nämnda skrivelser att detta avtal ingicks av B. för Dimons räkning och att det sistnämnda företaget, genom T. och S., faktiskt hade ett avgörande inflytande över de förhandlingar som ledde fram till nämnda avtal.

160 I ett telefax av den 9 september 1998 till T. krävde B., efter att ha angett att han nyligen hade haft flera sammanträden med Cetarsa i syfte att försöka lösa ”Dimons pågående frågor”, uttryckligen T:s godkännande avseende vissa av de avtalsvillkor som nämns i det protokoll från ett av dessa sammanträden som bifogats telefaxet. Det ska understrykas att B. i detta protokoll uttryckligen identifieras som representant för Dimon. Det ska även påpekas – vilket pekar åt samma håll – att B., i ett telefax av den 14 september 1998 upplyste T. om att han ”i enlighet med [sina] anvisningar” på nytt hade träffat Cetarsa och att ändringar hade gjorts i det avtal som skulle undertecknas med den sistnämnda, beträffande vilka han begärde T:s godkännande. I ett telefax av den 15 september 1998 angav B. för T. att han meddelat Cetarsa det ändringsförslag som den sistnämnde hade skickat till honom dagen innan och att detta beredningsföretag kommit med ett motförslag. B. ber T. att meddela honom huruvida han ska godta detta. Slutligen ska det noteras att Dimon, i slutversionen av det avtal som slutits med Cetarsa, som B. skickade till T. per telefax den 18 september 1998, uttryckligen identifierades som en av de båda parterna i avtalet och B. som dess representant.

161 Det ska även påpekas att B., i ett e-postmeddelande av den 3 april 2001, informerade S. om förfarandet för omförhandlingarna av det i punkt 160 ovan nämnda avtalet, och gav uttryck för sin fruktan att Cetarsa skulle kräva samma villkor som dem som överenskommits med M., Deltafinas verkställande direktör, inom ramen för ett avtal som ingåtts parallellt med den sistnämnde i Universals namn och anmodade således S. att ta kontakt med M. Det framgår av ett e-postmeddelande följande dag från S. till B. att den förstnämnde faktiskt försökt nå M.

162 Slutligen ska det påpekas att B. i ett e-postmeddelande av den 7 mars 2001 upplyste S. om ett möte som, ”såsom överenskommits i Camberley” (vilket är Dimon International Services säte i Förenade kungariket), han haft dagen innan med en representant för Cetarsa och under vilket de bland annat diskuterat vissa aspekter av det avtal som var under omförhandling med det sistnämnda företaget.

163 Andra skrivelser som omfattas av den andra av de kategorier som nämns i punkt 147 ovan gäller ett avtal genom vilket Deltafina köper en stor del av den av sökanden bearbetade tobaken. I ett telefax av den 14 september 1998 bad T. att B. skulle ge honom precisioner beträffande vissa priser och andra villkor som överenskommits inom ramen för detta avtal. Genom telefax samma dag lämnade B. dessa precisioner till T. I det i punkt 150 ovan nämnda telefaxet av den 14 december 1998 svarade B., utöver sin hänvisning till de rättsstridiga åtgärderna i fråga, på en fråga som D., som bland annat var ledamot i Dimons styrelse, hade ställt till honom angående genomförandet av detta avtal. Slutligen fastställs i det e-postmeddelande av den 9 maj 2001 som nämns i punkterna 153 och 156 ovan inte bara att Dimon hade informerats om nämnda åtgärder, utan även att detta företag hade ett avgörande inflytande över de kommersiella relationerna mellan sökanden och Deltafina.

164 När det gäller sökandens argument enligt vilket de skrivelser som undersöks i punkterna 158–163 ovan inte har något samband med inköpen av råtobak, saknar detta relevans. Huruvida ett dotterbolag är självständigt i förhållande till sitt moderbolag ska nämligen inte uteslutande avgöras med hänsyn till dess verksamhet inom området för de produkter som överträdelsen gäller. Som redan har angetts i punkt 102 ovan, ska samtliga relevanta omständigheter som rör de ekonomiska, organisatoriska och juridiska banden mellan ett dotterbolag och dess moderbolag beaktas för att avgöra om dotterbolaget självständigt bestämmer sitt marknadsbeteende. Dessa o