Förstainstansrättens beslut (tredje avdelningen i utökad sammansättning) av den 14 maj 1998. - Sarrió SA mot Europeiska kommissionen. - Konkurrens - Artikel 85.1 ei EG-fördraget - Begreppet en enda överträdelse - Informationsutbyte - Åläggande - Böter - Fastställande av belopp - Beräkningsmetod - Motivering - Förmildrande omständigheter. - Mål T-334/94.



Rättsfallssamling 1998 s. II-01439



Sammanfattning

Parter

Domskäl

Beslut om rättegångskostnader

Domslut



Nyckelord

1 Konkurrens - Administrativt förfarande - Iakttagande av rätten till försvar - Principens räckvidd

(Rådets förordning nr 17, artikel 19.1; kommissionens förordning nr 99/63, artiklarna 2 och 4)

2 Konkurrens - Konkurrensbegränsande samverkan - Deltagande i möten mellan företag med konkurrensbegränsande syfte - Omständighet som i frånvaro av ett avståndstagande från fattade beslut gör det möjligt att anse att ett företag deltagit i den påföljande överenskommelsen

(EG-fördraget, artikel 85.1)

3 Konkurrens - Konkurrensbegränsande samverkan - Samtycke till att bilda och delta i ett organ med ett konkurrensbegränsande syfte som var känt och accepterat av de företag som låg bakom bildandet - Omständighet som gör det möjligt att anse att ett företag deltagit i den påföljande överenskommelsen

(EG-fördraget, artikel 85.1)

4 Konkurrens - Konkurrensbegränsande samverkan - Avtal och samordnade förfaranden som utgör en enda överträdelse - Företag som kan klandras för en överträdelse bestående i att ha deltagit i en övergripande överenskommelse - Kriterier

(EG-fördraget, artikel 85.1)

5 Konkurrens - Administrativt förfarande - Upphörande av överträdelser - Förpliktelser som åläggs företagen - Proportionalitet - Kriterier

(Rådets förordning nr 17, artikel 3.1)

6 Konkurrens - Böter - Belopp - Fastställande - Kriterier - Överträdelsernas allvarliga karaktär - Försvårande omständigheter - Döljande av överenskommelsen - Bevis som följer av att det saknas anteckningar avseende mötena mellan de företag som deltog i överenskommelsen

(Rådets förordning nr 17, artikel 15)

7 Konkurrens - Böter - Belopp - Fastställande - Kriterier - Överträdelsernas allvarliga karaktär och varaktighet - Bedömningskriterier - Möjlighet att höja bötesnivån för att förstärka böternas avskräckande verkan

(Rådets förordning nr 17, artikel 15.2)

8 Institutionernas rättsakter - Motivering - Skyldighet - Omfattning - Beslut om att ålägga ett flertal företag böter för en överträdelse av konkurrensreglerna

(EG-fördraget, artikel 190; rådets förordning nr 17, artikel 15)

9 Konkurrens - Böter - Belopp - Fastställande - Beaktad omsättning - Uppgift om omsättning lämnad till kommissionen som svar på en begäran om upplysningar

(Rådets förordning nr 17, artikel 15)

10 Konkurrens - Böter - Belopp - Beräkningsmetoder - Omräkning i ecu av företagens omsättning under referensåret, på grundval av den genomsnittliga växelkursen det året - Tillåtet

(Rådets förordning nr 17, artikel 15)

Sammanfattning

1 Det framgår av en jämförelse mellan artikel 19.1 i förordning nr 17 och artiklarna 2 och 4 i kommissionens förordning nr 99/63 att kommissionen skall meddela berörda företag och sammanslutningar de anmärkningar som framställts mot dem och i sina beslut endast ta upp sådana anmärkningar beträffande vilka de sistnämnda har haft tillfälle att yttra sig. På samma sätt kräver iakttagandet av rätten till försvar under ett förfarande som kan leda till påföljder att de berörda företagen och företagssammanslutningarna under loppet av det administrativa förfarandet har lämnats tillfälle att på ett tillfredsställande sätt få yttra sig om riktigheten och relevansen i de omständigheter, anmärkningar och förhållanden som kommissionen har åberopat.

2 Den omständigheten, att ett företag inte rättar sig efter resultaten av möten som haft ett uppenbart konkurrensbegränsande syfte och i vilka det deltagit, innebär inte att företagets ansvar på grund av att det har deltagit i överenskommelsen bortfaller, så länge det inte offentligt tagit avstånd från dessa mötens innehåll. Även om det antas att ett sådant företags agerande på marknaden inte överensstämde med det överenskomna agerandet, påverkar detta inte på något sätt företagets ansvar för överträdelsen av artikel 85.1 i fördraget.

3 Genom att ett företag samtyckt till att bilda ett organ och delta i möten inom detta organ, vars konkurrensbegränsande syfte - bestående bland annat i diskussioner om framtida prishöjningar - var känt samt godtogs av de företag som gett upphov till detta organ, finns det tillräckliga skäl för att anse att det företaget har deltagit i en prissamverkan.

4 För att kommissionen skall kunna hålla vart och ett av de företag som avses i ett beslut om tillämpning av konkurrensreglerna ansvarigt för att under en bestämd period ha medverkat i en övergripande överenskommelse som innefattar flera konkurrensbegränsande beteenden, måste kommissionen styrka att vart och ett av dessa företag antingen har godtagit en global plan över de moment som tillsammans utgör överenskommelsen, eller har deltagit direkt under denna period i samtliga dessa moment. Ett företag kan dessutom anses ansvarigt för den övergripande överenskommelsen, även om det visas att det endast har deltagit direkt i ett eller flera av de moment som tillsammans utgör överenskommelsen, om företaget kände till eller tveklöst borde ha känt till dels att den samverkan i vilken det deltog ingick i en global plan, dels att denna globala plan omfattade samtliga de moment som tillsammans utgör överenskommelsen. När detta är fallet kan den omständigheten att det berörda företaget inte direkt har deltagit i samtliga de moment som tillsammans utgör den övergripande överenskommelsen inte innebära att företaget fritas från ansvar för överträdelsen av artikel 85.1 i fördraget. En sådan omständighet kan emellertid beaktas vid bedömningen av hur allvarlig den konstaterade överträdelsen var.

5 Tillämpningen av artikel 3.1 i förordning nr 17 kan föranleda ett förbud mot att fortsätta med vissa verksamheter och förfaranden eller att upprätthålla förhållanden, om dessa har konstaterats vara rättsstridiga, men även mot att i framtiden ägna sig åt ett liknande agerande. Eftersom bestämmelsen dessutom skall tillämpas med beaktande av den konstaterade överträdelsen av konkurrensreglerna har kommissionen befogenhet att fastställa omfattningen av de berörda företagens förpliktelser i syfte att få nämnda överträdelse att upphöra. Sådana förpliktelser för företagen får emellertid inte överskrida gränserna för vad som är ändamålsenligt och nödvändigt för att uppnå det eftersträvade målet, närmare bestämt att företagen åter skall agera i enlighet med de regler som har överträtts.

Villkoren för tillämpning av artikel 3.1 i förordning nr 17 uppfylls inte av ett förbud som avser att hindra ett utbyte av rent statistiska uppgifter som inte utgör information om ett enskilt företag eller som kan härledas till ett visst företag, såvida det inte framgår av beslutet att kommissionen ansåg att utbytet var en överträdelse i sig av artikel 85.1 i fördraget, och då enbart den omständigheten att ett system för utbyte av statistiska uppgifter kan användas i konkurrensbegränsande syfte inte medför att det strider mot den bestämmelsen, eftersom det under sådana omständigheter först är nödvändigt att fastställa att det faktiskt har haft en konkurrensbegränsande verkan.

6 Den omständigheten att de företag som deltog i en prissamverkan organiserade tillkännagivandet av de samordnade prishöjningarna och att de uppmanades att inte föra anteckningar vid mötena om denna fråga bevisar att de var medvetna om att deras agerande var olagligt och att de vidtog åtgärder för att dölja denna samverkan. Kommissionen kan anse sådana åtgärder som försvårande omständigheter vid sin bedömning av hur allvarlig överträdelsen var.

I det avseendet kan bristen på officiella protokoll och den nästan totala avsaknaden av interna anteckningar avseende dessa möten, med hänsyn till antalet möten, deras varaktighet och de ifrågavarande diskussionernas natur, utgöra ett tillräckligt bevis för att deltagarna hade uppmanats att inte föra anteckningar.

7 Böterna för en överträdelse av gemenskapens konkurrensregler fastställs utifrån hur allvarlig och långvarig överträdelsen är. I det avseendet skall frågan om hur allvarlig överträdelsen är avgöras med hänsyn till ett stort antal omständigheter, såsom i synnerhet de särskilda omständigheterna i målet, dess kontext och böternas avskräckande verkan, utan att det har fastställts någon tvingande eller uttömmande förteckning över de kriterier som absolut skall tas i beaktande.

Kommissionen kan vid sin bedömning av den allmänna bötesnivån beakta att uppenbara överträdelser av gemenskapens konkurrensregler fortfarande är förhållandevis vanligt förekommande och således har kommissionen rätt att höja bötesnivån när den anser att det är nödvändigt att förstärka böternas avskräckande verkan. Följaktligen kan den omständigheten att kommissionen tidigare har tillämpat en viss bötesnivå för vissa typer av överträdelser inte medföra att kommissionen inte skulle kunna höja denna nivå inom de gränser som föreskrivits i förordning nr 17, om detta visar sig nödvändigt för att gemenskapens konkurrenspolitik skall kunna säkerställas.

Kommissionen kan vidare vid fastställandet av den allmänna bötesnivån bland annat beakta att överträdelsen av artikel 85.1 i fördraget pågick under lång tid och var av uppenbar beskaffenhet samt begicks trots att kommissionens tidigare beslutspraxis borde ha utgjort ett varnande exempel.

8 Skyldigheten att motivera ett individuellt beslut har till syfte att göra det möjligt för gemenskapsdomstolarna att pröva beslutets lagenlighet och att ge den berörde de upplysningar som är nödvändiga för att denne skall kunna bedöma om beslutet är välgrundat eller om det eventuellt är behäftat med ett sådant fel att det är möjligt att ifrågasätta dess giltighet, med det tillägget att omfattningen av denna skyldighet beror på rättsaktens art och det sammanhang i vilket den har antagits.

Omfattningen av skyldigheten att motivera ett beslut om att ålägga ett flertal företag böter för en överträdelse av gemenskapens konkurrensregler, skall fastställas mot bakgrund av att bedömningen av hur allvarliga överträdelserna är skall göras med hänsyn till ett stort antal omständigheter, såsom i synnerhet de särskilda omständigheterna i målet, dess kontext och böternas avskräckande verkan, utan att det har fastställts någon tvingande eller uttömmande förteckning över de kriterier som absolut skall tas i beaktande.

Kommissionen förfogar vid fastställandet av varje bötesbelopp över ett utrymme för skönsmässig bedömning, och den kan av denna anledning inte anses skyldig att tillämpa en exakt matematisk formel.

Slutligen skall motiveringen av ett beslut ingå i själva beslutet och hänsyn kan inte tas till kommissionens efterföljande förklaringar annat än i särskilda fall.

När kommissionen i ett beslut konstaterar att konkurrensreglerna har överträtts och ålägger de företag som har deltagit i överträdelsen böter skall kommissionen, om den systematiskt har beaktat vissa grundläggande omständigheter för att fastställa bötesbeloppen, ange dessa omständigheter i själva beslutet så att mottagarna av det skall kunna kontrollera om bötesnivån är välgrundad och bedöma om det eventuellt förekommit diskriminering.

9 Kommissionen kan för beräkningen av böterna med rätta beakta den uppgift om omsättningen som det berörda företaget lämnat som svar på en begäran om upplysningar och inte den rättade uppgift om omsättningen som senare överlämnats. Ett företag som under det administrativa förfarandet vid kommissionen justerar en sådan sifferuppgift som omsättningen, som tidigare har meddelats till kommissionen som svar på en begäran om upplysningar, skall utförligt redogöra för skälen till varför den ursprungligen lämnade uppgiften inte längre skall beaktas under förfarandet.

10 När kommissionen ålägger ett flertal företag böter för att de har överträtt gemenskapens konkurrensregler finns det inget som hindrar den från att uttrycka böterna i ecu, vilket är en myntenhet som kan omräknas i nationell valuta. Detta underlättar dessutom för företagen att jämföra de ålagda bötesbeloppen. Den omständigheten att ecun kan omräknas i nationell valuta skiljer den även från de "beräkningsenheter" som nämns i artikel 15.2 i förordning nr 17. Dessa enheter utgör nämligen inte en betalningsvaluta, vilket innebär att bötesbeloppet måste uttryckas i nationell valuta.

Vid beräkningen av böterna har kommissionen rätt att använda en metod som består i att räkna om respektive företags omsättning för referensåret i ecu på grundval av den genomsnittliga växelkursen det året och inte på grundval av den växelkurs som gällde då beslutet antogs.

Först och främst skall kommissionen normalt tillämpa en enda och samma metod för att beräkna de böter som åläggs företag som har deltagit i en och samma överträdelse. För att kunna jämföra de olika uppgifter om omsättningar som har meddelats i respektive nationell valuta av de berörda företagen skall kommissionen vidare omräkna årsomsättningarna i en och samma myntenhet, såsom ecu vars värde fastställs i förhållande till varje medlemsstats valuta.

I övrigt gör beaktandet av varje företags omsättning under referensåret, närmare bestämt det sista helår under vilket överträdelsen pågick, det möjligt för kommissionen att bedöma varje företags storlek och ekonomiska styrka samt omfattningen av den överträdelse som vart och ett av dessa företag gjort sig skyldigt till. Samtliga dessa omständigheter är relevanta för bedömningen av hur allvarlig den överträdelse var som vart och ett av företagen gjort sig skyldigt till. Kommissionen kan vidare, genom att använda sig av den genomsnittliga växelkursen för referensåret vid omräkningen av de aktuella omsättningarna i ecu, undvika att eventuella valutakursförändringar som inträffat efter det att överträdelsen upphört påverkar bedömningen av företagens storlek och ekonomiska styrka och omfattningen av den överträdelse som vart och ett av dessa företag gjort sig skyldigt till samt följaktligen även bedömningen av hur allvarlig överträdelsen skall anses vara. Denna bedömning skall nämligen grundas på det verkliga ekonomiska läget vid den tid då överträdelsen begicks.

Följaktligen gör metoden att beräkna böterna på grundval av den genomsnittliga växelkursen för referensåret det möjligt att undvika de oberäkneliga effekterna av förändringar av de nationella valutornas verkliga värden som kan inträffa mellan referensåret och det år då beslutet antas. Om denna metod innebär att ett bestämt företag skall betala ett belopp uttryckt i nationell valuta som är nominellt högre eller lägre än det belopp som skulle ha betalats för det fall den växelkurs hade tillämpats som gällde då beslutet antogs, är detta inget annat än en logisk följd av förändringarna i de olika nationella valutornas verkliga värde.

Parter

I mål T-334/94,

Sarrió SA, bolag bildat enligt spansk rätt, Pamplona (Spanien), företrätt av advokaterna Antonio Creus Carreras, Barcelona, Alberto Mazzoni, Milano, Antonio Tizzano och Gian Michele Roberti, Neapel, delgivningsadress: advokatbyrån Alain Lorang, 51, rue Albert 1er, Luxemburg,

sökande,

mot

Europeiska gemenskapernas kommission, företrädd av Richard Lyal, rättstjänsten, i egenskap av ombud, biträdd av advokaten Alberto Dal Ferro, Vicenza, delgivningsadress: rättstjänsten, Carlos Gómez de la Cruz, Centre Wagner, Kirchberg, Luxemburg,

svarande,

angående en talan om ogiltigförklaring av kommissionens beslut 94/601/EG av den 13 juli 1994 om ett förfarande för tillämpning av artikel 85 i EG-fördraget, IV/C/33.833 - kartong (EGT L 243, s. 1),

meddelar

FÖRSTAINSTANSRÄTTEN

(tredje avdelningen i utökad sammansättning)

sammansatt av ordföranden B. Vesterdorf samt domarna C.P. Briët, P. Lindh, A. Potocki och J.D. Cooke,

justitiesekreterare: byrådirektören J. Palacio González,

med hänsyn till det skriftliga förfarandet och efter det muntliga förfarandet som ägde rum mellan den 25 juni och den 8 juli 1997,

följande

Dom

Domskäl

Bakgrund

1 Föreliggande mål gäller kommissionens beslut 94/601/EG av den 13 juli 1994 om ett förfarande för tillämpning av artikel 85 i EG-fördraget, IV/C/33.833 - kartong (EGT L 243, s. 1), ändrat före offentliggörandet genom kommissionens beslut av den 26 juli 1994 (C(94) 2135 slutlig, nedan kallat beslutet). Genom beslutet bötfälldes 19 tillverkare och leverantörer av kartong inom gemenskapen för att ha överträtt artikel 85.1 i fördraget.

2 Den produkt som beslutet gällde är kartong. I beslutet nämns tre slags kartongkvaliteter, "GC", "GD" och "SBS".

3 Kartongkvaliteten GD (nedan kallad GD-kartong) är en kartong med grå insida (returfiber) som normalt används till förpackningar för andra varor än livsmedel.

4 Kartongkvaliteten GC (nedan kallad GC-kartong) är en kartong med vitt ytskikt som normalt används till livsmedelsförpackningar. GC-kartongen är av högre kvalitet än GD-kartongen. Under den period som beslutet gäller fanns det allmänt en prisskillnad mellan dessa två produkter på omkring 30 procent. I mindre utsträckning används GC-kartong av högre kvalitet även för grafiska ändamål.

5 SBS är en förkortning för helt vit kartong (nedan kallad SBS-kartong). Priset för denna kartongkvalitet ligger omkring 20 procent högre än priset för GC-kartong. Denna kartong används till förpackningar för livsmedel, kosmetika, läkemedel och cigaretter men är i huvudsak ämnad för grafiska ändamål.

6 Genom skrivelse av den 22 november 1990 inkom British Printing Industries Federation, en branschorganisation som företräder majoriteten av tillverkarna av tryckta förpackningar i Förenade kungariket (nedan kallad BPIF), med ett informellt klagomål till kommissionen. BPIF gjorde gällande att de kartongtillverkare som levererade till Förenade kungariket hade företagit ett antal samtidiga och enhetliga prishöjningar och begärde att kommissionen skulle undersöka om det eventuellt förelåg en överträdelse av gemenskapens konkurrensregler. För att försäkra sig om att detta initiativ offentliggjordes publicerade BPIF ett pressmeddelande. Innehållet i detta meddelande återgavs i branschtidningar under december 1990.

7 Den 12 december 1990 inkom även Fédération française du cartonnage med ett informellt klagomål till kommissionen, i vilket den redogjorde för sin uppfattning om den franska kartongmarknaden i ordalag som liknade dem BPIF använt i sitt klagomål.

8 Den 23 och 24 april 1991 genomförde kommissionens tjänstemän i enlighet med artikel 14.3 i rådets förordning nr 17 av den 6 februari 1962, Första förordningen om tillämpning av fördragets artiklar 85 och 86 (EGT 13, 1962, s. 204, svensk specialutgåva, område 8, volym 1, s. 8, nedan kallad förordning nr 17) utan förvarning samtidiga undersökningar vid ett flertal företag och branschorganisationer inom kartongbranschen.

9 Efter dessa undersökningar begärde kommissionen med stöd av artikel 11 i förordning nr 17 upplysningar och handlingar av samtliga mottagare av beslutet.

10 De uppgifter som framkom av dessa undersökningar och av begäran om upplysningar och handlingar föranledde kommissionen att dra den slutsatsen att de berörda företagen från halvårsskiftet 1986 till april 1991 (i flertalet fall) hade deltagit i åtminstone en överträdelse av artikel 85.1 fördraget.

11 Kommissionen beslutade följaktligen att inleda ett förfarande för tillämpning av sistnämnda bestämmelse. Genom skrivelse av den 21 december 1992 sände kommissionen ett meddelande om anmärkningar till vart och ett av de berörda företagen. Samtliga dessa företag besvarade meddelandet skriftligen. Nio företag begärde att få yttra sig muntligen. Förhöret med dem ägde rum den 7-9 juni 1993.

12 Efter det att förfarandet hade avslutats fattade kommissionen beslutet, som innehåller följande bestämmelser:

"Artikel 1

Buchmann GmbH, Cascades SA, Enso-Gutzeit Oy, Europa Carton AG, Finnboard - the Finnish Board Mills Association, Fiskeby Board AB, Gruber & Weber GmbH & Co KG, Kartonfabriek De Eendracht NV (som är verksamt under namnet BPB de Eendracht NV), NV Koninklijke KNP BT NV (tidigare Koninklijke Nederlandse Papierfabrieken NV), Laakmann Karton GmbH & Co KG, Mo och Domsjö AB (MoDo), Mayr-Melnhof Gesellschaft mbH, Papeteries de Lancey SA, Rena Kartonfabrik AS, Sarrió SpA, SCA Holding Ltd (tidigare Reed Paper & Board (UK) Ltd), Stora Kopparbergs Bergslags AB, Enso Española SA (tidigare Tampella Española SA) och Moritz J. Weig GmbH & Co KG har överträtt artikel 85.1 i fördraget genom att deltaga,

- vad beträffar Buchmann och Rena från omkring mars 1988 till i vart fall slutet av år 1990,

- vad beträffar Enso Española i vart fall från mars 1988 till i vart fall slutet av april 1991,

- vad beträffar Gruber & Weber från i vart fall år 1988 till slutet av år 1990,

- vad beträffar övriga fall från halvårsskiftet 1986 till i vart fall april år 1991,

i ett avtal och ett samordnat förfarande som inleddes vid halvårsskiftet 1986 och som innebar att kartongleverantörer inom Europeiska gemenskapen

- samlades regelbundet till hemliga och institutionaliserade möten i syfte att diskutera och enas om en gemensam konkurrensbegränsande branschplan,

- enades om regelbundna prishöjningar för varje produktkvalitet i de olika nationella valutorna,

- planlade och genomförde samtidiga och enhetliga prishöjningar inom hela Europeiska gemenskapen,

- enades om att bibehålla de största tillverkarnas marknadsandelar på konstanta nivåer, men med möjlighet till vissa ändringar,

- allt oftare från och med början av år 1990 vidtog samordnade åtgärder för att kontrollera tillförseln till den gemensamma marknaden i syfte att säkerställa genomförandet av de nämnda samordnade prishöjningarna,

- utbytte information om leveranser, priser, driftstopp, orderstock och kapacitetsutnyttjandegrad för att främja ovannämnda åtgärder.

... Artikel 3

Nedanstående företag åläggs följande böter för de överträdelser som har konstaterats i artikel 1:

...

xv) Sarrió SpA, böter på 15 500 000 ecu

..."

13 Enligt beslutet begicks överträdelsen inom ramen för ett organ kallat "Product Group Paperboard" (nedan kallat PG Paperboard) som var sammansatt av ett flertal grupper eller kommittéer.

14 Vid halvårsskiftet 1986 tillfördes "Presidents Working Group" (nedan kallad PWG) till detta organ, i vilken företrädare på hög nivå från de största kartongleverantörerna i gemenskapen (omkring åtta företag) ingick.

15 PWG:s verksamhet bestod bland annat i diskussioner om och samordning av marknader, marknadsandelar, priser och kapacitet. I synnerhet fattades allmänna beslut om tidsplanen för och nivån på de prishöjningar som tillverkarna skulle genomföra.

16 PWG rapporterade till "President Conference" (nedan kallad PC), i vilken nästan samtliga verkställande direktörer för de berörda företagen (mer eller mindre regelbundet) deltog. PC sammanträdde två gånger per år under den aktuella perioden.

17 Vid slutet av år 1987 bildades "Joint Marketing Committee" (nedan kallad JMC). Dess huvudsakliga uppgift var dels att besluta om och, i förekommande fall, hur prishöjningar skulle kunna genomföras, dels att ange hur de prisinitiativ som tagits av PWG skulle kunna genomföras i varje land och i förhållande till de viktigaste kunderna för att åstadkomma ett system med likvärdiga priser inom Europa.

18 Slutligen diskuterade den ekonomiska kommittén (nedan kallad COE) bland annat prisvariationerna på de nationella marknaderna och orderstocken samt rapporterade sina slutsatser till JMC eller, fram till slutet av år 1987, till Marketing Committee som var JMC:s föregångare. COE bestod av försäljningsdirektörer från flertalet av de berörda företagen och sammanträdde vid flera tillfällen varje år.

19 Det framgår vidare av beslutet att kommissionen ansåg att PG Paperboards verksamhet främjades av ett informationsutbyte som möjliggjordes genom förvaltningsbolaget Fides med säte i Zürich (Schweiz). Enligt beslutet lämnade flertalet av medlemmarna av PG Paperboard regelbundna rapporter till Fides om order, produktion, försäljning och kapacitetsutnyttjande. Dessa rapporter bearbetades inom ramen för Fides-systemet, och de sammanställda uppgifterna översändes till deltagarna.

20 Sökanden, bolaget Sarrió SA (nedan kallat Sarrió), är resultatet av en fusion år 1990 mellan den största italienska tillverkaren Saffas kartongdivision och den spanska tillverkaren Sarrió (punkt 11 i övervägandena i beslutet). Sarrió förvärvade även den spanska tillverkaren Prat Carton år 1991 (samma punkt).

21 Sarrió har ansetts som ansvarigt för Prat Cartons deltagande i den påtalade överenskommelsen under hela den tid som detta deltagande pågick (punkt 154 i övervägandena i beslutet).

22 Sarrió tillverkar huvudsakligen GD-kartong, men även GC-kartong.

Förfarande

23 Sökanden har väckt föreliggande talan genom ansökan som inkom till förstainstansrättens kansli den 14 oktober 1994.

24 Sexton av de andra arton företag som anses ansvariga för överträdelsen har också väckt talan mot beslutet (mål T-295/94, T-301/94, T-304/94, T-308/94, T-309/94, T-310/94, T-311/94, T-317/94, T-319/94, T-327/94, T-337/94, T-338/94, T-347/94, T-348/94, T-352/94 och T-354/94).

25 Sökanden i mål T-301/94, Laakmann Karton GmbH, återkallade sin talan genom skrivelse som inkom till förstainstansrättens kansli den 10 juni 1996, och målet avskrevs genom beslut av den 18 juli 1996 i mål T-301/94, Laakmann Karton mot kommissionen (inte publicerat i rättsfallssamlingen).

26 Fyra finska företag, som är medlemmar av branschorganisationen Finnboard och som i denna egenskap anses solidariskt ansvariga för betalningen av de böter som ålagts Finnboard, har också väckt talan mot beslutet (förenade målen T-339/94, T-340/94, T-341/94 och T-342/94).

27 Slutligen väcktes talan av sammanslutningen CEPI-Cartonboard, till vilken beslutet inte var riktat, som återkallade sin talan genom skrivelse som inkom till förstainstansrättens kansli den 8 januari 1997, och målet avskrevs genom beslut av den 6 mars 1997 i mål T-312/94, CEPI-Cartonboard mot kommissionen (inte publicerat i rättsfallssamlingen).

28 Förstainstansrätten kallade parterna i en skrivelse av den 5 februari 1997 till ett informellt möte, bland annat för att höra deras uppfattning om en eventuell förening av målen T-295/94, T-304/94, T-308/94, T-309/94, T-310/94, T-311/94, T-317/94, T-319/94, T-327/94, T-334/94, T-337/94, T-338/94, T-347/94, T-348/94, T-352/94 och T-354/94 vad gäller det muntliga förfarandet. Vid detta möte, som ägde rum den 29 april 1997, godtog parterna en sådan förening.

29 Ordföranden för förstainstansrättens tredje avdelning i utökad sammansättning beslutade den 4 juni 1997 att förena de ovannämnda målen vad gäller det muntliga förfarandet på grund av sambandet dem emellan i enlighet med artikel 50 i rättegångsreglerna och biföll den begäran om konfidentiell behandling som sökanden inkommit med i det föreliggande målet.

30 Genom beslut av den 20 juni 1997 bifölls en begäran från sökanden i målet T-337/94 om konfidentiell behandling av en handling som inlämnats som svar på en skriftlig fråga från förstainstansrätten.

31 Förstainstansrätten (tredje avdelningen i utökad sammansättning) beslutade på grundval av referentens rapport att inleda det muntliga förfarandet och vidtog åtgärder för processledning genom att anmoda parterna att besvara vissa skriftliga frågor samt att inkomma med vissa handlingar. Parterna rättade sig efter denna anmodan.

32 Parterna i målen som nämns i punkt 28 ovan utvecklade sin talan och besvarade förstainstansrättens frågor vid sammanträdet som ägde rum mellan den 25 juni och den 8 juli 1997.

Parternas yrkanden

33 Sökanden har yrkat att förstainstansrätten skall

- ogiltigförklara beslutet,

- i andra hand ogiltigförklara dels artikel 2 i beslutet, dels artikel 3 i beslutet, i den del sökanden i den sistnämnda bestämmelsen åläggs böter på 15 500 000 ecu,

- i tredje hand nedsätta bötesbeloppet,

- förplikta svaranden att ersätta rättegångskostnaderna.

34 Kommissionen har yrkat att förstainstansrätten skall

- ogilla talan,

- förplikta sökanden att ersätta rättegångskostnaderna.

Yrkandet om ogiltigförklaring av beslutet

A - Förfarande och formkrav som grund för ett åsidosättande av rätten till försvar

Parternas argument

35 Sökanden har åberopat att dess rätt till försvar har åsidosatts på grund av att kommissionen (i punkt 79 i övervägandena i beslutet) beaktade en handling som hade påträffats hos Finnboard (UK) Ltd vid en undersökning i april 1991 (nedan kallad Finnboards prislista) som bevis för överträdelsen. Sökanden har erinrat om att denna handling inte översändes till sökanden förrän den 28 april 1994, det vill säga lång tid efter det att sökanden hade besvarat meddelandet om anmärkningar och efter förhöret vid kommissionen. Denna oberättigade försening har hindrat sökanden från att yttra sig om denna handlings verkliga betydelse, det sammanhang i vilket den upprättades och kommissionens slutsatser därav (domstolens dom av den 13 februari 1979 i mål 85/76, Hoffmann-La Roche mot kommissionen, REG 1979, s. 461, svensk specialutgåva, häfte 4). Vidare har delgivningen av handlingen den 28 april 1994 inte undanröjt nämnda åsidosättande.

36 Kommissionen har invänt att den ifrågavarande handlingen sändes till Sarrió tillsammans med en skrivelse av den 28 april 1994, i vilken handlingens innehåll och kommissionens slutsatser av denna klart angavs. I skrivelsen av den 28 april 1994 gavs dessutom sökanden möjlighet att skriftligen framföra sina eventuella synpunkter och den hade således möjlighet att i god tid yttra sig om den ifrågavarande handlingens bevisvärde (se förstainstansrättens dom av den 17 december 1991 i mål T-4/89, BASF mot kommissionen, REG 1991, s. II-1523, punkt 36).

Förstainstansrättens bedömning

37 Finnboards prislista påträffades av kommissionen hos Finnboard (UK) Ltd vid dess undersökningar i april 1991 och delgavs sökanden tillsammans med en förklaring sexton månader efter det att meddelandet om anmärkningar hade avsänts.

38 Enligt förstainstansrättens rättspraxis framgår det av en jämförelse mellan artikel 19.1 i förordning nr 17 och artiklarna 2 och 4 i kommissionens förordning nr 99/63/EEG av den 25 juli 1963 om sådana förhör som avses i artikel 19.1 och 19.2 i rådets förordning nr 17 (EGT 127, 1963, s. 2268; svensk specialutgåva, område 8, volym 1, s. 32) att kommissionen skall meddela berörda företag och sammanslutningar de anmärkningar som framställts mot dem och i sina beslut endast ta upp sådana anmärkningar beträffande vilka de sistnämnda har haft tillfälle att yttra sig (domstolens dom av den 23 februari 1994 i de förenade målen T-39/92 och T-40/92, CB och Europay mot kommissionen, REG 1994, s. II-49, punkt 47).

39 På samma sätt kräver iakttagandet av rätten till försvar under ett förfarande som kan leda till sådana påföljder som de nu aktuella att de berörda företagen och företagssammanslutningarna under loppet av det administrativa förfarandet har lämnats tillfälle att på ett tillfredsställande sätt få yttra sig om riktigheten och relevansen i de omständigheter, anmärkningar och förhållanden som kommissionen har åberopat (domen i det ovannämnda målet Hoffmann-La Roche mot kommissionen, punkt 11, och förstainstansrättens dom av den 18 december 1992 i de förenade målen T-10/92, T-11/92, T-12/92 et T-15/92, Cimenteries CBR m.fl. mot kommissionen, REG 1992, s. II-2667, punkt 39; svensk specialutgåva, häfte 13).

40 I föreliggande fall har ingen ny anmärkning i förhållande till dem som ingår i meddelandet om anmärkningar framställts i samband med översändandet av den berörda handlingen. Det framgår i själva verket klart av följebrevet till Finnboards prislista, att denna endast utgör ett ytterligare bevis på förekomsten av en gemensam plan på fastställelse av priser. Denna anmärkning har behandlats ingående redan i meddelandet om anmärkningar.

41 I alla händelser har sökanden i följebrevet uttryckligen getts möjlighet att under det administrativa förfarandet och inom en frist av tio dagar yttra sig om detta bevis. Kommissionen har mot denna bakgrund inte hindrat sökanden från att i tid ta ställning till den översända handlingens bevisvärde (domstolens dom i det ovannämnda målet Hoffmann-La Roche mot kommissionen, punkt 11, och av den 25 oktober 1983 i mål 107/82, AEG mot kommissionen, REG 1983, s. 3151, punkt 27; svensk specialutgåva, häfte 7).

42 Av vad som anförts följer att talan inte kan vinna bifall på denna grund.

B - Prövning i sak

Huruvida samordning av transaktionspriser och ett åsidosättande av motiveringsskyldigheten inte har förekommit

Parternas argument

43 Sökanden har medgett att den deltagit i en samordning av tillkännagivna priser, men har bestritt att samordningen skulle ha omfattat transaktionspriserna. Förutom de handlingar som sökanden bifogat sina skrivelser, av vilka det framgår att transaktionspriserna inte har följt de tillkännagivna priserna, har sökanden till stöd för sitt bestridande åberopat varje enskild kunds förhandlingsrätt, utvecklingen av efterfrågan och produktionskostnaderna samt kartongmarknadens särdrag, bland annat de regelbundet återkommande tillkännagivandena om prishöjningar och en betydande marknadsinsyn.

44 Sökanden anser att kommissionen inte klart har förklarat om den hävdade att det hade förekommit en samordning inte bara av de tillkännagivna priserna utan även av transaktionspriserna. I motsats till vad kommissionen har gjort gällande föreligger emellertid en betydande skillnad mellan dessa två slag av samordning på grund av deras olika verkningar (se domstolens dom av den 31 mars 1993 i de förenade målen C-89/85, C-104/85, C-114/85, C-116/85, C-117/85 och C-125/85-C-129/85, Ahlström Osakeyhtiö m.fl. mot kommissionen, REG 1993, s. I-1307, svensk specialutgåva, häfte 14). Sökanden har i sin replik hävdat att ovissheten om syftet med samordningen i sig utgör ett åsidosättande av motiveringsskyldigheten och av kravet att beslut om fastställande av en överträdelse av konkurrensreglerna skall vara otvetydiga. Detta åsidosättande utgör således en allvarligt kränkning av den lagenliga rätten till försvar.

45 Kommissionen har förklarat att den inte förstår hur sökanden, samtidigt som den medger att den har deltagit i en samordning av priserna, kan göra gällande att de genomförda prishöjningarna inte var ett resultat av denna samordning. Kommissionen har framhållit att beslutet (i synnerhet punkt 72-102 i övervägandena) hänvisar såväl till handlingar som styrker att det förekommit en samordning av varje tillkännagiven höjning inom ramen för överenskommelsen som till handlingar i vilka varje tillverkare faktiskt tillkännagav den aktuella höjningen.

46 Kommissionen har vidare gjort gällande att skillnaden mellan en samordning av tillkännagivna priser och en samordning av transaktionspriser inte är relevant i föreliggande fall. Den samordning som förekommit inom ramen för PWG och JMC har inte gällt enbart tillkännagivna priser utan även beslut om regelbundna höjningar av priset för varje produktslag och om en samtidig tillämpning av dessa höjningar inom hela gemenskapen (se de skriftliga bevis som nämns i punkterna 74-90, 92 och 94-96 i övervägandena i beslutet).

47 Med hänsyn till bevisen för att en samordning har ägt rum inom ramen för de kommittéer i vilka sökanden har deltagit är det omöjligt att hävda dels att pristillkännagivandena inte har undanröjt varje företags ovisshet om dess konkurrenters agerande, dels att sökanden har genomfört prishöjningarna oberoende av samordningen (se förstainstansrättens dom av den 24 oktober 1991 i mål T-1/89, Rhône-Poulenc mot kommissionen, REG 1991, s. II-867, punkterna 122 och 123).

Förstainstansrättens bedömning

48 Enligt artikel 1 i beslutet har de företag som avses i denna bestämmelse överträtt artikel 85.1 i fördraget genom att under referensperioden ha deltagit i ett avtal och ett samordnat förfarande som innebar att kartongleverantörerna inom gemenskapen "enades om regelbundna prishöjningar för varje produktkvalitet i de olika nationella valutorna", samt "planlade och genomförde samtidiga och enhetliga prishöjningar inom hela Europeiska gemenskapen".

49 Sökanden har medgett att den deltagit i fyra av PG Paperboards organ och inte bestritt, vare sig i sina skrivelser eller i sina svar på förstainstansrättens frågor under sammanträdet, att den har deltagit i en samordning av pristillkännagivanden från och med år 1988.

50 Innan förstainstansrätten tar ställning till sökandens argument, att samordningen inte omfattade transaktionspriser, finns det anledning att bedöma om kommissionen i sitt beslut verkligen har gjort gällande att samordningen omfattade sådana priser.

51 Det kan i detta avseende konstateras för det första att det i artikel 1 i beslutet inte preciseras vilket slag av pris som har varit föremål för samordnade höjningar.

52 För det andra framgår det inte av beslutet att kommissionen skulle ha hävdat att tillverkarna hade fastställt eller haft för avsikt att fastställa enhetliga transaktionspriser. I synnerhet punkterna 101 och 102 i övervägandena, angående "de samordnade prisinitiativens betydelse för prisnivån", styrker att kommissionen ansåg att prisinitiativen avsåg katalogpriserna och syftade till att åstadkomma en höjning av transaktionspriserna. I punkt 101 anges bland annat följande: "Även om samtliga tillverkare var ense om att genomföra hela höjningen, kunde möjligheten att kunderna bytte till en billigare kvalitet eller produkt medföra att vissa tillverkare gjorde eftergifter för sina fasta kunder vad beträffar tidpunkten för höjningarna eller genom att ge kunderna extraförmåner i form av mängdrabatter, för att på så vis förmå dem att godta hela grundprishöjningen. Det var därför ofrånkomligt att det tog viss tid innan prishöjningarna slog igenom" (punkt 101 sjätte stycket i övervägandena).

53 Av beslutet följer således att kommissionen ansåg att syftet med tillverkarnas prissamverkan var att de samordnade höjningarna av de tillkännagivna priserna skulle medföra att transaktionspriserna höjdes. I detta avseende anges i punkt 101 första stycket i övervägandena i beslutet att "tillverkarna inte nöjde sig med att meddela de överenskomna prishöjningarna, utan vidtog, med några få undantag, konkreta åtgärder för att säkerställa att höjningarna verkligen tillämpades i förhållande till kunderna". Situationen i föreliggande mål skiljer sig därför från den situation domstolen tog ställning till i domen i det ovannämnda målet Ahlström Osakeyhtiö m.fl. mot kommissionen, eftersom kommissionen, till skillnad från det beslut som gav upphov till ovannämnda dom, i det aktuella beslutet inte gör gällande att företagen har ägnat sig åt en direkt samordning av transaktionspriserna.

54 Denna bedömning i beslutet får stöd av de handlingar som kommissionen har förebringat.

55 I synnerhet bilaga 109 till meddelandet om anmärkningar innehåller ett protokoll från JMC:s möte den 16 oktober 1989 av vilket det bland annat framgår följande:

"d) Holland

...

Allvarliga problem med de stora kunderna, i synnerhet Imca, som fortfarande erbjuds vansinniga priser av Cascades och Van Duffel vilket orsakar svårigheter för såväl KNP som finländarna.

...

f) Belgien

Situation liknande den i Holland. Finnboard genomförde prishöjningen för Van Genechten, men tvingades till ett nytt möte med det sistnämnda företaget på grund av de eftergifter som gjorts i Belgien (av Cascades). Man kommer dock att framhärda och det förväntas av Beghin, Cascades och KNP att de gör detsamma.

...

h) Italien

Saffa har mycket stora problem med de importpriser som tillämpas av Kopparfors, Finnboard och även Cascades.

Saffas leveranser har minskat starkt medan det skett en väsentlig ökning av importen.

Saffa begär enträget att importörerna absolut skall rätta sig efter de redan meddelade prisanvisningarna."

56 Denna handling visar klart att även om tillverkarna allmänt godtog att var och en av dem förhandlade sina transaktionspriser med sina kunder, förväntade sig var och en av dem och i synnerhet sökanden, som nämns uttryckligen i ovannämnda bilaga, att deras konkurrenter skulle tillämpa transaktionspriser som överensstämde med de överenskomna priserna, i vart fall så att de enskilda förhandlingarna inte omintetgjorde effekterna av de överenskomna katalogprishöjningarna.

57 Vidare har sökanden vid sammanträdet medgett att de tillkännagivna priserna användes som utgångspunkt för förhandlingarna om transaktionspriserna med kunderna. Detta förhållande bekräftar att det slutliga målet var en höjning av transaktionspriserna. I detta avseende är det tillräckligt att framhålla att det helt skulle sakna betydelse att tillverkarna överenskom och fastställde enhetliga katalogpriser, om dessa priser inte hade någon verklig inverkan på transaktionspriserna.

58 Vad beträffar sökandens argument, att ovissheten i fråga om syftet med samordningen i sig utgör ett åsidosättande av motiveringsskyldigheten, finns det anledning erinra om att artikel 1 i beslutet inte på något sätt preciserar det pris som var föremål för samverkan.

59 I ett sådant fall skall beslutet i enlighet med fast rättspraxis tolkas mot bakgrund av dess motivering (se till exempel domstolens dom av den 16 december 1975 i de förenade målen 40/73-48/73, 50/73, 54/73, 55/73, 56/73, 111/73, 113/73 och 114/73, Suiker Unie m.fl. mot kommissionen, REG 1975, s. 1663, punkt 122-124).

60 Av det som anförts ovan följer i det aktuella fallet att kommissionen i övervägandena i beslutet gav en tillfredsställande redogörelse för att samordningen gällde katalogpriserna och att syftet var en höjning av transaktionspriserna.

61 Talan kan följaktligen inte vinna bifall på denna grund.

Huruvida sökanden inte har deltagit i en överenskommelse som syftade till att frysa marknadsandelarna och kontrollera utbudet

Parternas argument

62 Denna grund består av tre delar.

63 Sökanden har som första delgrund gjort gällande att kommissionen inte har tillräckliga bevis vare sig för en samordning som syftade till att frysa marknadsandelar eller för en samordning av utbudskontrollen. Även om det skulle antas att dessa former av samordning var tillräckligt bevisade, har kommissionen inte bevisat att sökanden deltagit i dessa. Sökanden har särskilt bestritt bevisvärdet av ett flertal av de bilagor till meddelandet om anmärkningar på vilka kommissionen grundat sitt beslut.

64 För det första bevisar bilaga 73, som är en intern anteckning från Mayr-Melnhof, endast förekomsten av en samordning av priserna och förklarar följderna av en sträng prispolitik samt bekräftar att sökanden inte utövat några påtryckningar på Mayr-Melnhof för att det sistnämnda företaget inte skulle öka sina marknadsandelar genom att sänka sina priser. Sökanden har i detta avseende åberopat den förklaring som Mayr-Melnhof lämnat i sin skrivelse av den 23 september 1991 (bilaga 75 till meddelandet om anmärkningar).

65 För det andra gäller bilaga 102, som är en anteckning från Rena, ett möte med Nordic Paperboard Institute (nedan kallat NPI), vilket är en sammanslutning i vilken sökanden inte är medlem.

66 För det tredje kan Storas förklaringar inte enbart i sig utgöra tillräckliga bevis. Stora har dessutom vid ett flertal tillfällen framhållit den relativa självständighet som de olika företagen hade, bland annat vad beträffar produktionsvolym och val av tidpunkt för driftstoppen (se punkterna 57, 59, 60, 69, 70 och 71 i övervägandena i beslutet). Storas förklaringar bekräftar dessutom att det inte infördes något kontrollsystem till följd av en överenskommelse om volymer. Avsaknaden av ett sådant system för kontroll av volymutvecklingen talar tydligt emot att det skulle föreligga en överenskommelse i detta avseende. För övrigt är Storas förklaringar endast uttryck för detta företags egen uppfattning i fråga om intresset av att vidta åtgärder för att kontrollera produktions- och försäljningsvolymen.

67 Sökanden har som andra delgrund gjort gällande att utvecklingen av de olika företagens marknadsandelar visar att det inte förekommit en samordning som syftade till att frysa marknadsandelarna eller att sökanden, även om det antas att det förekommit en sådan samordning mellan vissa företag, i vart fall inte deltagit i den.

68 Vad beträffar den allmänna utvecklingen av marknadsandelarna har sökanden understrukit att betydande ny kapacitet togs i bruk under den ifrågavarande perioden av vissa tillverkare, närmare bestämt Iggesund (MoDo) och Mayr-Melnhof.

69 Sökanden har även påpekat att dess egen totala andel av marknaden inom gemenskapen minskade från 14,3 procent år 1987 till 11,7 procent år 1990. Enligt sökanden är en sådan minskning inte förenlig med kommissionens påstående att den deltagit i en överenskommelse som syftade till att frysa de olika tillverkarnas marknadsandelar. Vad beträffar Prat Carton bekräftar även minskningen med omkring 9 procent under åren 1987-1990 av dess totala andel av marknaden inom gemenskapen att detta företag inte alls deltagit i någon samordning avseende en frysning av marknadsandelarna.

70 Sökanden har som tredje delgrund hävdat att dess agerande i fråga om driftstopp och export till utomeuropeiska marknader inte heller överensstämmer med kommissionens påståenden.

71 Vad beträffar den första delgrunden anser kommissionen att de bevis som den har åberopat, nämligen Storas förklaringar (bilagorna 39 och 43 till meddelandet om anmärkningar) och bilagorna 73 och 102 till meddelandet om anmärkningar är fullt tillräckliga för att styrka förekomsten av såväl en överenskommelse om att frysa marknadsandelarna och kontrollera utbudet som sökandens deltagande i dessa moment i överenskommelsen.

72 Avseende den andra delgrunden har kommissionen erinrat om att den grundade sig på skriftliga bevis för förekomsten av en överenskommelse om att frysa marknadsandelar, och den har hävdat att sökandens argument avseende utvecklingen av de olika företagens marknadsandelar inte är relevant för huruvida en sådan överenskommelse förekommit. Det medges för övrigt uttryckligen i beslutet att det förekommit en svag utveckling av vissa företags marknadsandelar, eftersom marknadsandelarna omförhandlades varje år (punkterna 60 och 131 i övervägandena i beslutet). I alla händelser är överenskommelser som har till syfte eller resultat att begränsa konkurrensen förbjudna enligt artikel 85 i fördraget, oberoende av hur framgångsrika dessa överenskommelser varit.

73 Vad särskilt beträffar sökandens argument avseende utvecklingen av dess egen andel av marknaden har kommissionen erinrat om att överträdelsen gällde hela gemenskapsmarknaden. Sökanden ingick i PWG, inom vilken marknadsandelarna diskuterades. År 1989 utsågs till och med den styrelseledamot som företrädde Saffa till vice ordförande för PG Paperboard.

74 Kommissionen har slutligen påpekat att sökandens påstående att den alltid agerade självständigt inte styrks av något bevis. Även om det antas att sökanden har åsidosatt överenskommelsen, skulle detta inte ändra något i fråga om den överträdelse som har begåtts (domen i det ovannämnda målet Rhône-Poulenc mot kommissionen).

75 Vad slutligen avser den tredje delgrunden har kommissionen gjort gällande att Stora, i bilaga 39 till meddelandet om anmärkningar, bekräftar att PWG planerade och införde ett system för att återställa jämvikten och styra produktionen så att priserna skulle kunna hållas på en konstant nivå. Den omständigheten, att marknadsläget eller den väl fungerande överenskommelsen medförde att sökanden enligt egen uppgift inte behövde tillgripa samordnade driftstopp, är följaktligen inte av betydelse för bedömningen av sökandens ansvar eller deltagande i överenskommelsen om kontroll av marknadsandelar och kvantitet.

Förstainstansrättens bedömning

1. Förekomsten av en samordning som syftade till att frysa marknadsandelarna och en samordning som syftade till att kontrollera utbudet

76 Vad beträffar den första delgrunden skall det erinras om att, enligt artikel 1 i beslutet, de företag som avses i denna bestämmelse har överträtt artikel 85.1 i fördraget genom att under referensperioden delta i ett avtal och ett samordnat förfarande som innebar att kartongleverantörerna inom gemenskapen "enades om att bibehålla de största tillverkarnas marknadsandelar på konstanta nivåer, men med möjlighet till vissa ändringar" och "allt oftare från och med början av år 1990 vidtog samordnade åtgärder för att kontrollera tillförseln till den gemensamma marknaden i syfte att säkerställa genomförandet av de nämnda samordnade prishöjningarna".

77 Enligt kommissionen inleddes dessa två slag av samverkan, vilka i beslutet sammanförts under rubriken "reglering av volymerna", av deltagarna i PWG:s möten under den aktuella perioden. Det framgår av punkt 37 tredje stycket i övervägandena i beslutet att PWG:s verkliga uppgift, såsom den beskrivits av Stora, "bland annat bestod i 'diskussion om och samordning av marknader, marknadsandelar, priser samt prishöjningar och kapacitet'".

78 Vad beträffar PWG:s betydelse för samverkan i fråga om marknadsandelarna, framgår följande av beslutet (punkt 37 femte stycket, i övervägandena): "I samband med åtgärderna för prishöjningar diskuterades ingående inom PWG de nationella företagssammanslutningarnas och de enskilda tillverkarkoncernernas marknadsandelar i Västeuropa. Dessa diskussioner resulterade i att deltagarna träffade vissa 'uppgörelser' avseende sina respektive marknadsandelar i syfte att säkerställa att de samordnade prisinitiativen inte omintetgjordes av att utbudet översteg efterfrågan. De stora tillverkarkoncernerna beslutade att de skulle vidmakthålla sina marknadsandelar på en nivå som motsvarade de årliga slutgiltiga försäljnings- och produktionssiffror som sammanställdes och offentliggjordes av Fides i mars påföljande år. Utvecklingen av marknadsandelarna analyserades vid varje tillfälle då PWG möttes på grundval av månadsresultaten från Fides, och i händelse av betydande variationer avkrävdes det förmodat ansvariga företaget förklaringar."

79 Enligt punkt 52 i övervägandena syftade "avtalet som träffades inom PWG år 1987 [...] till att 'frysa' de största tillverkarnas andelar av den västeuropeiska marknaden på den aktuella nivån samt till att tillverkarna skulle avstå från att värva nya kunder eller förbättra sin aktuella marknadsställning genom en aggressiv prispolitik".

80 I punkt 56 första stycket i övervägandena understryks följande: "Det grundläggande avtalet mellan de största tillverkarna om att vidmakthålla sina respektive marknadsandelar fortsatte att tillämpas under hela den period som omfattas av föreliggande beslut." Enligt punkt 57 "analyserades 'utvecklingen av marknadsandelarna' vid varje möte inom PWG på grundval av preliminär statistik". Slutligen framhålls i punkt 56 sista stycket att "[d]e företag som deltog i diskussionerna om marknadsandelar var medlemmarna av PWG, närmare bestämt: Cascades, Finnboard, KNP (fram till år 1988), [Mayr-Melnhof], MoDo, Sarrió, de två tillverkarna som ingår i Stora-koncernen, CBC och Feldmühle, samt (från och med år 1988) Weig".

81 Det finns anledning anse att kommissionen vederbörligen har styrkt förekomsten av en samverkan kring marknadsandelar mellan deltagarna i PWG:s möten.

82 Kommissionens analys grundas i huvudsak på Storas förklaringar (bilagorna 39 och 43 till meddelandet om anmärkningar) och bekräftas av bilaga 73 till meddelandet om anmärkningar.

83 I bilaga 39 till meddelandet om anmärkningar förklarar Stora: "PWG samlades till möten från och med år 1986 i syfte att reglera marknaden. ... Bland andra (lagliga) verksamheter bestod PWG:s uppgift i diskussion om och samordning av marknader, marknadsandelar, priser samt prishöjningar, efterfrågan och kapacitet. PWG:s roll var bland annat att göra exakta uppskattningar av utbud och efterfrågan på marknaden samt föreslå nödvändiga åtgärder för att reglera denna samt presentera denna uppskattning för President Conference."

84 Vad särskilt beträffar samverkan kring marknadsandelar påpekar Stora att "de marknadsandelar som förvärvats av nationella företagssammanslutningar i Europeiska gemenskapen, Efta och andra länder till vilka medlemmarna av PG Paperboard levererar analyserades inom PWG" och PWG "diskuterade möjligheten av att vidmakthålla marknadsandelarna på samma nivå som under föregående år" (bilaga 39 till meddelandet om anmärkningar, punkt 19). Av meddelandet (samma handling, punkt 6) framgår att "diskussioner om tillverkarnas marknadsandelar i Europa ägde rum även under denna period, eftersom den första referensperioden gällde nivåerna år 1987".

85 I sitt svar på en begäran från kommissionen av den 23 december 1991, sänt den 14 februari 1992 (bilaga 43 till meddelandet om anmärkningar), preciserar Stora vidare att "[ö]verenskommelserna om marknadsandelarnas nivå som ingåtts mellan medlemmarna av PWG gällde Europa i dess helhet. Dessa överenskommelser grundades på sammanlagda årliga sifferuppgifter för föregående år, vilka normalt förelåg i slutgiltig sammanställning från och med mars påföljande år" (punkt 1.1).

86 Detta påstående bekräftas i samma handling enligt följande: "... diskussionerna utmynnade i överenskommelser som normalt ingicks i mars varje år mellan medlemmarna av PWG, och syftade till att medlemmarnas marknadsandelar skulle kunna vidmakthållas på samma nivå som föregående år" (punkt 1.4). Stora påpekar att "ingen åtgärd vidtogs för att säkerställa att dessa överenskommelser iakttogs" och att deltagarna i PWG:s möten "var medvetna om att för det fall de vidtog avvikande åtgärder på vissa marknader till vilka andra deltagare levererade, skulle dessa leverantörer göra samma sak på andra marknader" (samma punkt).

87 Slutligen förklarar Stora att Saffa deltog i diskussionerna om marknadsandelarna (punkt 1.2).

88 Storas påståenden om en samverkan kring marknadsandelar får stöd i bilaga 73 till meddelandet om anmärkningar. Denna handling, som påträffades hos FS-Karton, är en konfidentiell skrivelse av den 28 december 1988 från försäljningschefen för Mayr-Melnhof-koncernen i Tyskland (Katzner), till verkställande direktören för Mayr-Melnhof i Österrike (Gröller), angående marknadsläget.

89 Enligt denna skrivelse, som citeras i punkt 53-55 i övervägandena i beslutet, gav det mycket nära samarbetet inom ramen för "VD-kretsen" ("Präsidentenkreis"), som inrättades år 1987, upphov till såväl "vinnare" som "förlorare". Skrivelsens upphovsman har placerat Mayr-Melnhof bland förlorarna och detta av olika skäl, bland annat följande:

"2) Ett avtal har endast kunnat träffas genom att vi påförs ett 'straff' - man har krävt att vi skall göra 'uppoffringar' .

3) 1987 års marknadsandelar skulle 'frysas', befintliga kontakter skulle vidmakthållas och ingen ny verksamhet eller kvalitet får tas i bruk genom att tillämpa lockpriser (resultatet kommer att visa sig i januari 1989 - om alla deltagare är lojala)."

90 Dessa meningar skall läsas mot bakgrund av skrivelsens mer allmänna innehåll.

91 I detta avseende har skrivelsens upphovsman som inledning erinrat om det nära samarbete avseende Europa som bedrevs inom "VD-kretsen". Detta uttryck har tolkats av Mayr-Melnhof så att det avser såväl PWG som PC i mer allmän bemärkelse, det vill säga utan hänvisning till en händelse eller särskilt möte (bilaga 75 till meddelandet om anmärkningar, punkt 2.a). Det saknas anledning att diskutera denna tolkning i detta sammanhang.

92 Upphovsmannen har vidare påpekat att detta samarbete har skapat en "prisdisciplin" som gett upphov till såväl "vinnare" som "förlorare".

93 Det är således mot bakgrund av den prisdisciplin som beslutats av "VD-kretsen" som uttalandet om att marknadsandelarna skulle frysas på 1987 års nivå skall tolkas.

94 Vidare överensstämmer hänvisningen till år 1987 som referensår med Storas andra förklaring (bilaga 39 till meddelandet om anmärkningar; se punkt 84 ovan).

95 Vad gäller PWG:s roll i samverkan kring kontrollen av tillförseln - som karaktäriserades av en undersökning av driftstopp - framgår av beslutet att PWG spelade en avgörande roll för införandet av driftstopp, då det från år 1990 uppkom problem med överkapacitet och sjunkande efterfrågan. "I början av år 1990 bedömde de största tillverkarna att det var lämpligt att inom ramen för PWG enas om nödvändigheten av driftstopp. De stora tillverkarna medgav att de inte kunde öka efterfrågan genom att sänka priserna, och att priserna skulle komma att sjunka om de behöll full produktionskapacitet. Det var teoretiskt möjligt att på grundval av kapacitetsrapporterna beräkna hur länge driftstoppen skulle pågå för att jämvikt skulle uppnås mellan utbud och efterfrågan" (punkt 70 i övervägandena i beslutet).

96 Av beslutet framgår vidare följande: "PWG angav dock inte något formellt driftstopp som varje tillverkare skulle iaktta. Enligt Stora var det praktiskt svårt att upprätta en koordinerad plan över driftstopp som täckte samtliga tillverkare. Stora har påpekat att detta var skälet till att det endast fanns ett 'informellt system för uppmuntran'" (punkt 71 i övervägandena i beslutet).

97 Det finns anledning anse att kommissionen i tillräcklig grad har styrkt förekomsten av en samverkan kring driftstopp mellan deltagarna i PWG:s möten.

98 De handlingar som kommissionen har åberopat stöder dess bedömning.

99 I sin andra förklaring (bilaga 39 till meddelandet om anmärkningar, punkt 24) förklarar Stora följande: "Genom att PWG bestämde sig för en politik inriktad på pris framför kvantitet och gradvis införde ett system för likvärdiga priser från och med år 1988 medgav medlemmarna av PWG samtidigt att det var nödvändigt att driftstoppen respekterades för att dessa priser skulle kunna bibehållas trots sjunkande efterfrågan. Om tillverkarna inte genomförde driftstopp, skulle det bli omöjligt att bibehålla den överenskomna prisnivån med hänsyn till den stigande överkapaciteten."

100 I följande punkt i sin förklaring tillägger Stora att "[u]nder åren 1988 och 1989 kunde industrin utnyttja nästan full kapacitet. Andra driftstopp än de normala för reparationer och semestrar blev nödvändiga från och med år 1990. ... Det visade sig senare nödvändigt med driftstopp då orderingången avtog för att vidmakthålla politiken inriktad på pris framför kvantitet. Driftstoppen som tillverkarna skulle respektera (för att säkerställa jämvikten mellan produktion och konsumtion) kunde beräknas på grundval av kapacitetsrapporter. PWG angav dock inte något formellt driftstopp som varje tillverkare skulle iaktta, även om det fanns ett informellt system för uppmuntran ...".

101 Vad beträffar bilaga 73 till meddelandet om anmärkningar utgör upphovsmannens skäl till varför han ansåg Mayr-Melnhof som "förlorare" vid tillfället då skrivelsen utarbetades viktiga bevis för förekomsten av en samverkan mellan deltagarna i PWG:s möten kring driftstoppen.

102 Upphovsmannen till skrivelsen konstaterar nämligen:

"4) Det är på denna punkt som de berörda parternas uppfattning om det eftersträvade målet börjar skilja sig åt.

...

c) Samtliga försäljningsavdelningar och europeiska agenter har befriats från sina budgetvolymer och en strikt prispolitik iakttas så gott som utan undantag (våra medarbetare har ofta inte förstått denna ändrade attityd till marknaden - tidigare har det endast ställts krav på kvantitet, medan nu enbart prisdisciplinen beaktas samt risken för driftstopp)."

103 Mayr-Melnhof hävdar (bilaga 75 i meddelandet om anmärkningar) att det ovan återgivna stycket syftar på företagets interna situation. Om emellertid detta utdrag analyseras mot bakgrund av skrivelsens mer allmänna innehåll, kan det tolkas som ett genomförande av en strikt politik inom försäljningsavdelningarna, som lagts fast av "VD-kretsen". Skrivelsen skall således tolkas på så sätt att deltagarna i det närmare samarbetet som beslutades år 1987, det vill säga åtminstone deltagarna i PWG:s möten, tveklöst hade tagit ställning till följderna av den fastlagda politiken under förutsättning att den tillämpades strikt.

104 Den omständigheten att diskussioner om driftstoppen ägde rum mellan tillverkarna i samband med förberedelserna för prishöjningarna styrks bland annat av en skrivelse från Rena av den 6 september 1990 (bilaga 118 till meddelandet om anmärkningar), i vilken nämns med vilka belopp priserna skulle höjas i ett flertal länder, tidpunkterna för de framtida tillkännagivandena av dessa höjningar samt orderstocken uttryckt i arbetsdagar för ett flertal tillverkare.

105 Upphovsmannen till denna skrivelse påpekar att vissa tillverkare förberedde driftstopp, vilket han uttrycker på exempelvis följande sätt:

"Kopparfors 5-15 days 5/9 will stop for five days".

106 Av vad som ovan anförts kan konstateras att kommissionen i tillräcklig grad har bevisat att det förekommit en samverkan kring marknadsandelarna mellan deltagarna i PWG:s möten samt en samverkan kring driftstoppen mellan samma företag. Eftersom det inte har bestritts att Sarrió har deltagit i PWG:s möten och då detta företag uttryckligen omnämns i de viktigaste bevisen (Storas förklaringar och bilaga 73 till meddelandet om anmärkningar), var det riktigt av kommissionen att anse att sökanden deltagit i dessa två fall av samverkan.

107 Sökandens kritik mot Storas förklaringar och bilaga 73 till meddelandet om anmärkningar, som avsåg att ifrågasätta bevisvärdet av dessa handlingar, är inte av sådant slag att detta konstaterande försvagas.

108 Vad för det första beträffar de förklaringar Stora har lämnat till kommissionen står det klart att dessa härrör från ett av de företag som förmodas ha deltagit i den påstådda överträdelsen och att de innehåller en detaljerad beskrivning av vilken typ av diskussioner som fördes inom PG Paperboards organ, det mål som eftersträvades av de företag som samlats inom ramen för denna grupp samt dessa företags deltagande i de olika organens möten. Eftersom detta centrala bevis bekräftas av andra handlingar i målet, utgör det ett relevant stöd för kommissionens påståenden.

109 Vad vidare beträffar bilaga 73 till meddelandet om anmärkningar anser sökanden att denna endast visar att det förekommit en samordning av priserna, eftersom de variationer i försäljningen som nämns i bilagan endast anses vara en följd av prispolitiken. Sökanden har i detta avseende åberopat den tolkning som Mayr-Melnhof har gjort av denna handling (bilaga 75 till meddelandet om anmärkningar).

110 Sökandens analys är emellertid inte förenlig med en kontextuell tolkning av handlingen, och Mayr-Melnhofs tolkning utgör inte något stöd.

111 Enligt bilaga 75 till meddelandet om anmärkningar "är [bilaga 73] en allmän redogörelse för läget sammanställd av försäljningsdirektören på FS-Karton och avsedd för koncernledningen, och är inget annat än ett försök att inför koncernledningen försvara att företagets omsättning stagnerat i huvudsak med den motiveringen att den nya politiken tvingat dotterbolaget att iaktta en strikt prisdisciplin på bekostnad av minskad omsättning". Vidare innebar enligt Mayr-Melnhof "'frysningen av marknadsandelarna' att Mayr-Melnhof-koncernen, för att uppnå en högre prisnivå, inte fick försöka förvärva större andel av marknaden genom att sälja ytterligare kvantiteter till nya kunder eller nya produktslag till underpris. Målsättningen var tvärtom att bibehålla de befintliga kundrelationerna trots prishöjningen".

112 Dessa allmänna påpekanden är dock inte förenliga med den inledande hänvisningen till "VD-kretsen", utan handlingen skall i sin helhet förstås mot bakgrund av denna hänvisning.

113 Då uppgifterna i bilaga 73 avseende "frysningen" av marknadsandelarna och regleringen av utbudet motsvarar innehållet i Storas förklaringar, var det riktigt av kommissionen att anse att dessa handlingar tillsammans vittnar om förekomsten av ett samförstånd som går utöver en samordning av enbart priserna.

114 Eftersom kommissionen har styrkt förekomsten av de två ifrågavarande fallen av samverkan, är det inte nödvändigt att undersöka den kritik som sökanden riktat mot bilaga 102 till meddelandet om anmärkningar.

2. Sökandens verkliga agerande

115 Enligt den andra och tredje delgrunden var företagens verkliga agerande inte förenligt med kommissionens påstående om förekomsten av de två bestridda fallen av samverkan. Dessa delgrunder kan dock inte heller godtas.

116 För det första skall förekomsten av en samverkan mellan medlemmarna av PWG kring de två aspekterna av "politiken inriktad på pris framför kvantitet" inte blandas samman med genomförandet av denna politik. De bevis som kommissionen har förebringat har ett sådant bevisvärde att upplysningar om sökandens verkliga agerande på marknaden inte kan inverka på kommissionens slutsatser om själva förekomsten av en samverkan kring de två aspekterna av den omtvistade politiken. På sin höjd skulle sökandens påståenden kunna syfta till att visa att dess agerande inte överensstämde med det som överenskommits mellan de företag som träffats inom ramen för PWG.

117 För det andra vederläggs kommissionens slutsatser inte av sökandens uppgifter. Det kan framhållas att kommissionen uttryckligen medger att samverkan kring marknadsandelarna "inte innefattade ett officiellt system för sanktioner eller kompensation ... för att stärka avtalet om marknadsandelarna" och att vissa stora tillverkares marknadsandelar ökade svagt från år till år (se bland annat punkterna 59 och 60 i övervägandena i beslutet). Kommissionen har vidare påpekat att industrin utnyttjade full kapacitet ända fram till början av år 1990 och att driftstopp praktiskt taget inte ansågs nödvändiga fram till denna tidpunkt (punkt 70 i övervägandena i beslutet).

118 För det tredje framgår det av fast rättspraxis att den omständigheten, att ett företag inte rättar sig efter resultaten av möten som haft ett uppenbart konkurrensbegränsande syfte, inte innebär att företagets ansvar på grund av att det har deltagit i överenskommelsen bortfaller, så länge det inte offentligt tagit avstånd från dessa mötens innehåll (se till exempel förstainstansrättens dom av den 6 april 1995 i mål T-141/89, Tréfileurope mot kommissionen, REG 1995, s. II-791, punkt 85). Även om det antas att sökandens agerande på marknaden inte överensstämde med det överenskomna agerandet, påverkar detta inte på något sätt företagets ansvar för överträdelsen av artikel 85.1 i fördraget.

Huruvida kommissionen har tagit fel beträffande hur länge samordningen av priserna pågick

Parternas argument

119 Sökanden har gjort gällande att en samordning av de tillkännagivna priserna ägde rum först från och med år 1988, åtminstone vad beträffar sökanden. Prishöjningen i Förenade kungariket i januari 1987 var endast en naturlig reaktion från tillverkarnas sida till följd av den brittiska valutans svaghet i förhållande till andra europeiska valutor, och den enhetliga karaktären av höjningen var ett resultat av insynen i marknaden. Det är inte förbjudet för ekonomiska aktörer att anpassa sitt beteende till sina konkurrenters konstaterade eller förväntade agerande (domen i det ovannämnda målet Suiker Unie m.fl. mot kommissionen). Vidare kan varken bilagorna 44 och 61 till meddelandet om anmärkningar eller handling A-17-2 anses bevisa att det har förekommit en samordning av priserna mellan företagen. I alla händelser gäller de inte sökanden.

120 Den tidpunkt då samordningen av priserna upphörde har kommissionen felaktigt fastställt till april 1991, trots att meddelandet om den sista samordnade prishöjningen ägde rum i september-oktober 1990.

121 Kommissionen har erinrat om att sökanden deltog i PWG:s och JMC:s möten sedan dessa organ bildades och att den fortfarande var medlem år 1991. Kommissionen har understrukit att även om de handlingar som påträffades i ett av de berörda företagens lokaler visar att ett avtal träffades i slutet av år 1987 om frågor som gällde reglering av kvantiteter och prisdisciplin (punkt 53 i övervägandena i beslutet) vederlägger inte detta påståendet att de ifrågavarande tillverkarna före denna period hållit ett antal hemliga möten för att diskutera planer på att undanröja konkurrensen (se bland annat punkt 161 i övervägandena i beslutet). Detta påstående bekräftas i bilagorna 35 och 43 till meddelandet om anmärkningar. Kommissionen har tillagt att riktigheten av dess slutsatser angående hur länge överträdelsen pågick även bekräftas av tillverkarnas prishöjningar sedan år 1987.

Förstainstansrättens bedömning

122 Enligt artikel 1 i beslutet har sökanden överträtt artikel 85.1 i fördraget genom att från halvårsskiftet 1986 till april 1991 delta i åtminstone ett avtal och ett samordnat förfarande som innebar att kartongleverantörer inom gemenskapen bland annat beslutade om prishöjningar på kartong samt planlade och genomförde samtidiga och enhetliga prishöjningar inom hela gemenskapen. I punkt 74 i övervägandena preciseras att det första samordnade prisinitiativet i vilket sökanden deltog (bilaga A till beslutet) vidtogs i Förenade kungariket i slutet av år 1986 "medan PG Paperboards nya system ännu var under utarbetande".

123 I punkt 161 andra stycket i övervägandena anges för övrigt att flertalet av de företag som var mottagare av beslutet deltog i överträdelsen från juni 1986, vilket var den tidpunkt då "PWG bildades och samverkan mellan tillverkarna intensifierades och började bli mer effektiv".

124 Till stöd för sin kritik avseende när samordningen av priserna inleddes har sökanden ifrågasatt bevisvärdet av såväl bilagorna 61 och 44 till meddelandet om anmärkningar som handling A-17-2.

125 Bilaga 61 till meddelandet om anmärkningar är en handling som påträffades hos Mayr-Melnhofs agent i Förenade kungariket. Kommissionen anser att det rör sig om en "intern anteckning från en 'President Conference' [som bekräftar] Storas medgivande att man vid 'President Conference' diskuterade en samverkanspolitik för prissättning" (punkt 41 tredje stycket och punkt 75 andra stycket i övervägandena i beslutet).

126 Denna handling, som härrör från ett möte i Wien den 12 och den 13 december 1986, innehåller följande upplysning:

"Prispolitiken i Förenade kungariket

Representanten för Weig var närvarande vid ett nyligen hållet möte med Fides, under vilket denne förklarade att de tyckte att 9 procent var en för hög procentsats för Förenade kungariket och att de insisterade på 7 procent!! Besvikelsen är stor, eftersom detta utgör 'förhandlingsnivån' för samtliga. Prispolitiken för Förenade kungariket kommer att föras av RHU med stöd av [Mayr-Melnhof] även om detta medför en tillfällig minskning av kvantiteten trots att vi anstränger oss för att bibehålla målet med 9 procent (vilket återstår att se). [Mayr-Melnhof/FS] bedriver en politik som syftar till att öka deras marknadsandel i Förenade kungariket, men vinstminskningen är allvarlig och vi måste kämpa för att återta kontrollen över priset. [Mayr-Melnhof] bestrider inte det faktum att det är känt att de har ökat sin kvantitet i Tyskland med 6 000, eftersom detta inte gör saken bättre!"

127 Det möte med Fides till vilket hänvisas i början av det citerade stycket är enligt Mayr-Melnhof (svar på en begäran om upplysningar, bilaga 62 till meddelandet om anmärkningar) förmodligen PC:s möte den 10 november 1986.

128 Det kan konstateras att den aktuella handlingen bekräftar att Weig har reagerat genom att lämna uppgifter om sin framtida prispolitik i Förenade kungariket med avseende på en ursprunglig prishöjningsnivå.

129 Den kan emellertid inte anses utgöra bevis för att Weig har reagerat på den fastställda nivån för höjningen av det pris som överenskommits mellan de företag som träffats inom ramen för PG Paperboard vid ett tidigare tillfälle än den 10 november 1986.

130 Kommissionen har inte åberopat några andra bevis med denna innebörd. Vidare kan Weigs hänvisning till en prishöjning på "9 procent" förklaras av meddelandet från Thames Board Limited den 5 november 1986 om en prishöjning i Förenade kungariket (bilaga A-12-1). Detta meddelande offentliggjordes med kort varsel, såsom framgår av ett pressklipp (bilaga A-12-3). Slutligen har kommissionen inte förebringat någon annan handling som skulle kunna utgöra ett direkt bevis för att diskussioner om prishöjningarna ägde rum under PC:s möten. Mot denna bakgrund kan det inte uteslutas att Weigs yttrande, såsom det återges i bilaga 61 till meddelandet om anmärkningar, gjordes utanför PC:s möte den 10 november 1986, vilket Weig vid upprepade tillfällen hävdat under sammanträdet.

131 Vidare bekräftar ett protokoll från ett möte med styrelsen för Feldmühle (UK) Ltd den 7 november 1986 (bilaga A-17-2), som åberopats av kommissionen i beslutet (punkt 74 tredje stycket i övervägandena), att Feldmühles brittiska dotterbolag kände till meddelandet om en prishöjning på omkring 9 procent av Thames Board Limited tidigare än den 10 november 1986. "TBM and the Fins have announced price increases of approximately 9 % to be effective from February 1987 and it would appear that most other mills will be looking for the same sort of increase" ("TBM och finländarna har meddelat prishöjningar på omkring 9 procent som kommer att gälla från februari 1987 och det verkar som om de flesta andra bruken kommer att genomföra liknande höjningar") (bilaga A-17-2 citerad av kommissionen i punkt 74 i övervägandena i beslutet).

132 Vad beträffar bilaga 44 till meddelandet om anmärkningar, som är handskrivna anteckningar på sidorna för den 15 till den 17 januari 1987 i en kalender tillhörande en anställd vid Feldmühle, anser kommissionen att den utgör "ett ytterligare bevis för samordning" (punkt 75 tredje stycket i övervägandena i beslutet).

133 Dessa anteckningar har dock inte det bevisvärde som svaranden påstår. Det möte som protokollfördes genom dessa anteckningar är inte identifierat, vilket innebär att det inte kan uteslutas att det var ett internt möte inom företaget Feldmühle. Eftersom anteckningarna dessutom sannolikt gjordes kring mitten av januari 1987, kan de inte utgöra bevis för att genomförandet av prishöjningen, "inklusive av TBM", var ett resultat av en samordning, utan denna uppgift kan enbart anses som ett konstaterande.

134 Vissa uppgifter i anteckningarna är dessutom av sådant slag att de motsäger kommissionens påstående att nämnda anteckningar skulle bekräfta förekomsten av en samverkan kring beslutet att höja priset i Förenade kungariket. I synnerhet påpekandena enligt vilka direktören för Feldmühle hade förklarat sig vara "skeptisk" till Kopparfors och ansåg att Mayr-Melnhof agerade "oansvarigt" ("ohne Verantwortung") kan inte betraktas som stöd för kommissionens påstående. Detsamma gäller följande omnämnande: "Finnboard: Preisautonomie auch f. Tako" ("Finnboard: prisautonomi även för Tako").

135 Av det anförda följer att kommissionen inte har styrkt att företagen kom överens om att höja priserna i Förenade kungariket i januari 1987 eller a fortiori att sökanden deltagit i diskussioner med detta syfte.

136 Sökanden har emellertid själv medgett att den deltog i PWG:s möten sedan detta organ - som ingår i PG Paperboard - bildades vid halvårsskiftet år 1986, och skall därför anses ansvarig för en prissamverkan från och med denna tidpunkt.

137 PWG bildades av ett antal företag, däribland sökanden, i ett i huvudsak konkurrensbegränsande syfte. Stora har anmärkt (bilaga 39 till meddelandet om anmärkningar, punkt 8) att "PWG samlades till möten från och med år 1986 i syfte att reglera marknaden" och hade bland annat till uppgift att genomföra en "diskussion om och samordning av marknader, marknadsandelar, priser samt prishöjningar och kapacitet" (bilaga 35 till meddelandet om anmärkningar, punkt 5 iii).

138 Den betydelse som de företag som möttes inom ramen för detta organ hade för samverkan kring marknadsandelar och driftstopp har beskrivits i samband med den föregående grunden (se ovan punkt 78-106). De företag som möttes inom ramen för detta organ diskuterade även prisinitiativ. Enligt Stora (bilaga 39 till meddelandet om anmärkningar, punkt 10) "enades PWG från år 1987 om ett avtal samt fattade generella beslut om tidsplan ... och om nivån på de prishöjningar som skulle genomföras av kartongtillverkarna".

139 Genom att sökanden gått med på att anordna och delta i möten inom ett organ vars konkurrensbegränsande syfte - bestående bland annat i diskussioner om framtida prishöjningar - var känt samt godtogs av de företag som gett upphov till detta organ, finns det tillräckliga skäl för att anse sökanden skyldig till deltagande i en prissamverkan från och med halvårsskiftet 1986. Sökanden har medgett att den deltagit i PWG sedan denna tidpunkt.

140 Vad beträffar den tidpunkt då samordningen av priserna upphörde var det riktigt av kommissionen att fastställa den till april 1991, vilket var den månad under vilken kommissionens tjänstemän genomförde undersökningar i lokalerna hos ett flertal företag i enlighet med artikel 14 i förordning nr 17. Den sista samordnade prishöjningen som tillkännagavs i oktober 1990 av sökanden tillämpades nämligen från och med januari 1991, och den katalogprisnivå som överenskommits mellan företagen gällde alltjämt i april 1991.

141 Av det anförda följer att talan inte kan vinna bifall på denna grund.

Huruvida kommissionen har gjort en felaktig bedömning av hur länge överenskommelsen gällde om att frysa marknadsandelarna och att kontrollera utbudet

Parternas argument

142 Sökanden har gjort gällande att även om det skulle anses bevisat att det förekommit en överenskommelse om att frysa marknadsandelarna och kontrollera utbudet har kommissionen gjort en felaktig bedömning av hur länge överenskommelsen gällde, eftersom det framgår av det bevismaterial som den har åberopat att det inte förekom någon överenskommelse före slutet av år 1988. I sin replik har sökanden tillagt att bilaga 102 till meddelandet om anmärkningar - en skrivelse från Rena avseende mötet med NPI den 3 oktober 1988 - styrker att det inte fanns en sådan överenskommelse vid den tidpunkt då denna skrivelse upprättades, eftersom upphovsmannen till skrivelsen endast hänvisar till möjligheten att undersöka en reglering av utbudet för det fall svårigheter skulle uppkomma i fråga om priserna.

143 Kommissionen har hänvisat till de argument som den framfört i samband med den tidigare anförda grunden under vilken gjorts gällande att kommissionen tagit fel beträffande hur länge prissamverkan pågick (se ovan punkt 121).

Förstainstansrättens bedömning

144 Förstainstansrätten har redan konstaterat (se ovan punkt 78-106) att kommissionen har styrkt att de företag som träffades inom ramen för PWG har deltagit i en samverkan kring såväl marknadsandelar som driftstopp.

145 Det framgår av beslutet att "frysningen" av marknadsandelarna och möjligheten av driftstopp blev föremål för särskilda diskussioner mellan deltagarna i PWG:s möten från och med slutet av år 1987. Syftet var att säkerställa att prisinitiativen blev framgångsrika från år 1988 (se i synnerhet punkt 51-60 i övervägandena). Det framgår i detta hänseende av beslutet att "[s]amtliga medlemmar av PWG strävade efter att de 'förnyade' prisinitiativen inte skulle omintetgöras av en kraftig ökning av försäljningsvolymerna. Stora kallade denna politik för 'pris framför kvantitet'" (punkt 51 första stycket i övervägandena). Kommissionen har för övrigt påpekat att "politiken inriktad på pris framför kvantitet", som var utmärkande för PG Paperboard från slutet av år 1987 till april 1991, bland annat karaktäriserades av en "frysning av de största tillverkarnas marknadsandelar ursprungligen på grundval av deras marknadsställning år 1987" och av en "samordning av 'driftstoppen' mellan de största tillverkarna i stället för prissänkningar (i huvudsak från och med år 1990)" (punkt 130 andra stycket i övervägandena).

146 Kommissionens påståenden grundas i huvudsak på bilagorna 39 och 73 till meddelandet om anmärkningar.

147 I den handling som utgör bilaga 39 (punkt 5) preciserar Stora: "Kopplad till prisinitiativet år 1987, var nödvändigheten av att vidmakthålla en nära nog fullständig jämvikt mellan produktion och konsumtion (politiken inriktad på pris framför kvantitet)."

148 Vad beträffar den tidpunkt då samverkan kring marknadsandelarna inleddes framgår det av bilaga 73 till meddelandet om anmärkningar (se ovan punkt 89) att "VD-kretsen" ("Präsidentenkreis") hade beslutat att inleda ett intensifierat samarbete från och med oktober eller november 1987. Resultatet av detta samarbete var en samverkan kring marknadsandelarna från och med denna tidpunkt.

149 Vad beträffar den tidpunkt då samverkan kring driftstoppen inleddes har Stora förklarat följande: "Genom att PWG bestämde sig för en politik inriktad på pris framför kvantitet och införde ett system för likvärdiga priser från och med år 1988 medgav medlemmarna av PWG samtidigt att det var nödvändigt att driftstoppen respekterades för att dessa priser skulle kunna bibehållas trots sjunkande efterfrågan. Om tillverkarna inte genomförde driftstopp, skulle det bli omöjligt att bibehålla den överenskomna prisnivån med hänsyn till den stigande överkapaciteten" (bilaga 39, punkt 24).

150 Stora har tillagt: "Under åren 1988 och 1989 kunde industrin utnyttja nästan full kapacitet. Andra driftstopp än de normala för reparationer och semestrar blev nödvändiga från och med år 1990. ... Det visade sig senare nödvändigt med driftstopp då orderingången avtog för att vidmakthålla politiken som var inriktad på pris framför kvantitet" (bilaga 39 punkt 25).

151 Mot bakgrund av detta bevismaterial har kommissionen styrkt att de företag som deltog i PWG:s möten i slutet av år 1987 antog en politik kallad "pris framför kvantitet" och att en av aspekterna av denna politik, närmare bestämt en samverkan kring marknadsandelar, tillämpades med omedelbar verkan, medan den aspekt som avsåg driftstoppen faktiskt behövde tillämpas först från år 1990.

152 Av det anförda följer att talan inte kan vinna bifall på denna grund.

Huruvida kommissionen har gjort en oriktig bedömning av Fides system för informationsutbyte

153 I sin replik har sökanden gjort gällande att Fides system för informationsutbyte inte var av sådant slag att det främjade en samverkan och att det således inte var oförenligt med artikel 85 i fördraget. Enligt sökanden finns det viktiga skillnader mellan omständigheterna i föreliggande fall och de omständigheter som gav upphov till kommissionens beslut 87/1/EEG av den 2 december 1986 om ett förfarande för tillämpning av artikel 85 i EEG-fördraget (IV/31.128 - Fatty Acids, EGT L 3, 1987, s. 17), som kommissionen åberopat i punkt 134 i övervägandena i beslutet.

154 Kommissionen har i sin duplik framhållit skälen till att den i beslutet hänvisar till det ovannämnda beslutet "Fatty Acids". Den har gjort gällande att systemet för informationsutbyte i föreliggande fall åtminstone har underlättat överenskommelsen.

155 Förstainstansrätten erinrar om att enligt artikel 48.2 första stycket i rättegångsreglerna får nya grunder inte åberopas under rättegången, såvida de inte föranleds av rättsliga eller faktiska omständigheter som framkommit först under förfarandet.

156 Den grund under vilken det har gjorts gällande att kommissionen har gjort en felaktig bedömning av Fides system för informationsutbyte har åberopats av sökanden för första gången i samband med repliken och föranleds inte av rättsliga eller faktiska omständigheter som framkommit först under förfarandet.

157 Denna grund skall följaktligen avvisas.

Huruvida kommissionen felaktigt har ansett att det rör sig om en enda samlad överträdelse och att Sarrió var ansvarigt för denna i dess helhet

Parternas argument

158 Sökanden har invänt mot kommissionens uppfattning att det föreligger en enda överträdelse och att sökanden är ansvarig för denna i dess helhet.

159 För det första har kommissionen i huvudsak grundat sig på ett "ackusatoriskt teorem", eftersom den inte har några direkta bevis för en övergripande överenskommelse. Det ankommer emellertid på kommissionen att styrka om och, i förekommande fall, i vilken utsträckning sökanden har deltagit i vart och ett av de moment som tillsammans utgör en enda överträdelse. Vad beträffar överträdelser av gemenskapens konkurrensregler gäller principen om ett uteslutande individuellt ansvar, eftersom tanken på ett kollektivt ansvar strider mot de nära nog straffrättsliga påföljder som kan åläggas för sådana överträdelser. Följaktligen har kommissionen fel när den påstår att det inte är nödvändigt att styrka att sökanden deltagit aktivt i varje moment av överträdelsen. Det är tvärtom nödvändigt såväl att exakt fastställa den aktuella överträdelsens natur som att undersöka varje företags eventuella individuella deltagande, för att på ett riktigt sätt kunna fastställa det individuella ansvaret och därmed den lämpliga individuella påföljden.

160 För det andra har sökanden påpekat att det även strider mot de grundläggande gemenskapsrättsliga principerna, bland annat principen om bevisbördans placering, att grunda ett företags individuella ansvar för en överträdelse enkom på företagets medlemskap i en sammanslutning vars verksamhet åtminstone till viss del var tillåten.

161 För det tredje har sökanden påpekat att kommissionen inte har tagit vederbörlig hänsyn till sökandens särskilda ställning på marknaden och inom PG Paperboard. Det var i synnerhet för att bättre kunna bemöta sina konkurrenter som sökanden år 1986 ansökte om rätt att deltaga i PG Paperboards möten.

162 Kommissionen har gjort gällande att den har bevisat förekomsten av överenskommelsen och att sökanden deltog aktivt i denna i egenskap av huvudman. Kommissionen anser att den följaktligen har grundat sin analys på exakta och styrkta faktiska omständigheter samt att sökandens argument avseende ett slags "kollektivt ansvar" eller "ackusatoriskt teorem" är grundlösa.

FORTS. AV DOMSKÄL UNDER DOK.NR: 694A0334.1

163 Kommissionen har vidare påpekat att den inte alls har grundat sökandens ansvar enkom på dess medlemskap i PG Paperboard. Sökandens ansvar grundas nämligen dels på att den deltog aktivt i möten med olika kommittéer inom PG Paperboard som hade ett konkurrensbegränsande syfte, dels på den omständigheten att sökanden därefter agerade i enlighet med vad som överenskommits vid dessa möten.

Förstainstansrättens bedömning

164 Det kan inledningsvis understrykas att kommissionen har konstaterat att sökanden har överträtt artikel 85.1 i fördraget genom att från halvårsskiftet 1986 fram till april 1991 delta i åtminstone ett avtal och ett samordnat förfarande som inleddes vid halvårsskiftet 1986 och som bestod av ett flertal olika moment.

165 Enligt punkt 116 andra stycket i övervägandena i beslutet ligger "tyngdpunkten i överträdelsen i att tillverkarna under flera år tillsammans bedrev en olaglig gemensam verksamhet med ett gemensamt syfte". Detta synsätt på överträdelsen framgår även av punkt 128 i övervägandena: "Det skulle emellertid vara onaturligt att dela upp vad som uppenbarligen är en fortgående gemensam verksamhet med ett enda överordnat syfte i flera särskilda överträdelser (se även förstainstansrättens dom i mål T-13/89, Imperial Chemical Industries mot Europeiska gemenskapernas kommission, punkt 260)."

166 Även om kommissionen inte formellt har använt begreppet "en enda överträdelse" i sitt beslut, har den implicit hänvisat till detta begrepp, vilket bekräftas av hänvisningen till punkt 260 i förstainstansrättens dom av den 10 mars 1992 i mål T-13/89, ICI mot kommissionen (REG 1992, s. II-1021, svensk specialutgåva, häfte 12).

167 Vidare utgör kommissionens upprepade användning av ordet "överenskommelse" för att täcka in de olika konkurrensbegränsande beteenden som har konstaterats en sammanfattande syn på överträdelserna av artikel 85.1 i fördraget. Såsom framgår av punkt 117 i övervägandena i beslutet anser nämligen kommissionen följande: "Det rätta tillvägagångssättet i föreliggande fall består i att påvisa överenskommelsens existens och funktion samt huvudsakliga särdrag i dess helhet och därefter fastställa a) om det finns trovärdiga och övertygande bevis för att de olika tillverkarna har deltagit i det gemensamma systemet, och b) de perioder under vilka varje enskild tillverkare har deltagit." Kommissionen tillägger följande (samma punkt i övervägandena): "Kommissionen ... är inte skyldig att dela in överträdelsens olika moment i kategorier genom att utpeka varje enskilt tillfälle under överenskommelsens existens då enighet nåddes beträffande en viss fråga eller varje exempel på samverkan och genom att frikänna de tillverkare vars inblandning inte kan styrkas av direkta bevis från att ha deltagit vid det tillfället eller i en bestämd handling till följd av överenskommelsen." Kommissionen hävdar vidare (punkt 118) att "det finns tillräckligt med direkta bevis för att styrka varje enskild deltagares förmodade medverkan i överträdelsen" utan att skilja mellan de moment som tillsammans utgör en samlad överträdelse.

168 Den enda överträdelsen, såsom kommissionen har uppfattat den, sammanblandas med "överenskommelsen i dess helhet" eller "den övergripande överenskommelsen" och utmärks av att ett flertal företag har agerat på likartat sätt under viss tid och eftersträvat ett gemensamt olagligt mål. Detta synsätt på den enda överträdelsen har gett upphov till det system för bevisning som beskrivs i punkt 117 i övervägandena i beslutet samt till ett gemensamt ansvar i den meningen att varje företag som är "anslutet" till den övergripande överenskommelsen anses som ansvarigt för denna, oberoende av vilka moment som utgör bevis för företagets deltagande.

169 För att kommissionen skall kunna hålla vart och ett av de företag som avses i ett beslut som det aktuella ansvarigt för att under en bestämd period ha medverkat i den övergripande överenskommelsen, måste kommissionen styrka att vart och ett av dessa företag antingen har godtagit en global plan över de moment som tillsammans utgör överenskommelsen, eller har deltagit direkt under denna period i samtliga dessa moment. Ett företag kan dessutom anses ansvarigt för den övergripande överenskommelsen, även om det visas att det endast har deltagit direkt i ett eller flera av de moment som tillsammans utgör överenskommelsen, om företaget kände till eller tveklöst borde ha känt till dels att den samverkan i vilken det deltog ingick i en global plan, dels att denna globala plan omfattade samtliga de moment som tillsammans utgör överenskommelsen. När detta är fallet kan den omständigheten att det berörda företaget inte direkt har deltagit i samtliga de moment som tillsammans utgör den övergripande överenskommelsen inte innebära att företaget fritas från ansvar för överträdelsen av artikel 85.1 i fördraget. En sådan omständighet kan emellertid beaktas vid bedömningen av hur allvarlig den konstaterade överträdelsen var.

170 I det aktuella målet framgår det av beslutet att den överträdelse som konstateras i artikel 1 utgörs av en samverkan på tre olika områden, men med ett gemensamt mål och att denna samverkan skall anses som de moment som tillsammans utgör den övergripande överenskommelsen. Det följer nämligen av denna artikel att vart och ett av de företag som nämns i artikeln har överträtt artikel 85.1 i fördraget, genom att delta i ett avtal och samordnat förfarande som innebar att företagen a) enades om regelbundna prishöjningar för varje produktkvalitet i de olika nationella valutorna, samt planlade och genomförde dessa prishöjningar, b) enades om att bibehålla de största tillverkarnas marknadsandelar på konstanta nivåer, men med möjlighet till vissa ändringar, och c) allt oftare från och med början av år 1990 vidtog samordnade åtgärder för att kontrollera tillförseln till den gemensamma marknaden i syfte att säkerställa genomförandet av de samordnade prishöjningarna.

171 I sitt beslut har kommissionen, trots sitt synsätt på den enda överträdelsen, preciserat att "'nyckelhandlingarna', som bevisar förekomsten av överenskommelsen i dess helhet eller de olika resultaten av denna, ofta innehåller detaljerade uppgifter om deltagarna, och att det även i övrigt finns ett stort antal skriftliga bevis för den roll som var och en av tillverkarna spelade i överenskommelsen och för omfattningen av detta deltagande" (punkt 118 första stycket i övervägandena i beslutet).

172 Det ankommer således på förstainstansrätten att med beaktande av det ovan anförda pröva om kommissionen har styrkt att sökanden har deltagit i överenskommelsen såsom har fastställts i artikel 1 i beslutet.

173 Det kan i detta hänseende erinras om att det redan har konstaterats (se ovan punkt 48 och följande punkter samt punkt 76 och följande punkter) att kommissionen har bevisat att sökanden, som deltagare i PWG:s möten sedan dessa inleddes, från och med halvårsskiftet 1986 deltog i en prissamverkan, och från och med år 1987 i en samverkan kring marknadsandelar och driftstopp, det vill säga de tre moment som tillsammans utgör den överträdelse som konstaterats i artikel 1 i beslutet. Kommissionen har således med rätta ansett sökanden ansvarig för en överträdelse bestående av de tre nämnda formerna av samverkan med samma målsättning.

174 Kommissionen har följaktligen inte ansett sökanden ansvarig för andra tillverkares agerande och har inte grundat sökandens ansvar för överträdelsen enkom på dennes deltagande i PG Paperboard.

175 Talan kan således inte vinna bifall på denna grund, och anledning saknas att pröva sökandens övriga argument.

Huruvida kommissionen inte har beaktat situationen på den spanska marknaden

176 Sökanden har i sin replik gjort gällande att kommissionen inte klart har angett den geografiska marknad på vilken den påstådda överträdelsen har begåtts, och i synnerhet att kommissionen inte har gjort en tillräckligt ingående analys av den spanska marknaden och de berörda företagens agerande på denna marknad. Sökanden har i detta avseende intygat att den redan i sin ansökan påpekade att den enda hänvisningen till den spanska marknaden i beslutet består av två fotnoter på sidorna med tabellerna E och G som bifogats beslutet.

177 Kommissionen har gjort gällande att denna grund, som har anförts för första gången i samband med repliken, skall avvisas.

178 Förstainstansrätten erinrar om att enligt artikel 48.2 första stycket i rättegångsreglerna får nya grunder inte åberopas under rättegången, såvida de inte föranleds av rättsliga eller faktiska omständigheter som framkommit först under förfarandet.

179 Den grund under vilken det har gjorts gällande att kommissionen inte har beaktat situationen på den spanska marknaden har åberopats av sökanden för första gången i samband med repliken. Det enda argumentet i ansökan som gäller den spanska marknaden har åberopats till stöd för den grund under vilken det gjorts gällande att Prat Carton inte deltog i den påstådda överträdelsen. Utöver rubriken syftade argumentet som åberopats till stöd för denna grund enbart till att framhålla att tabell G, som bifogats beslutet och som innehåller uppgifter om meddelandena om prishöjningar som genomfördes på den spanska marknaden i januari 1991 av där verksamma ekonomiska aktörer, inte innehåller någon hänvisning till Prat Carton. Den kan därför inte tolkas som en anmärkning avseende att den spanska marknaden inte har beaktats.

180 Under dessa omständigheter skall den föreliggande grunden avvisas, eftersom den har åberopats för första gången i repliken och inte föranleds av rättsliga eller faktiska omständigheter som framkommit först under förfarandet.

Huruvida Prat Carton inte deltog i överträdelsen

Parternas argument

181 Sökanden har gjort gällande att kommissionen inte har styrkt att Prat Carton deltog i en överträdelse. Framför allt omnämns inte Prat Carton i tabell G i beslutet (beträffande en prishöjning i januari 1991 på den spanska marknaden).

182 Prat Carton deltog enlig sökanden endast i enstaka möten med vissa av PG Paperboards kommittéer. Detta företag deltog för övrigt endast i JMC:s möten under perioden juni 1990 till mars 1991. Vidare utgör den omständigheten att Stora har uppgett att det trodde att de spanska tillverkarna generellt var informerade om resultaten av mötena genom Saffa eller Finnboard (bilaga 38 till meddelandet om anmärkningar) inte ett bevis för att Prat Carton deltog i den påstådda överträdelsen.

183 Sökanden har bestritt att handlingarna F-15-9, G-15-7 och G-15-8 (bifogade meddelandet om anmärkningar), som kommissionen har åberopat, styrker att Prat Carton deltog i de samordnade initiativen avseende prishöjningar i april 1990. Sökanden har i sitt svar på en skriftlig fråga från förstainstansrätten understrukit att handling F-15-9 härrör från februari 1991 och inte som kommissionen har påstått från februari 1990. Vad beträffar handling G-15-7 utgör den enbart bevis för bruket inom branschen att genomföra årliga prishöjningar i april samt för Prat Cartons ovisshet om nivån på höjningen och den tidpunkt från vilken höjningen skulle gälla.

184 Kommissionen har gjort gällande att Prat Carton deltog i överenskommelsen sedan den ingicks, såsom framgår av de handlingar som tillhandahållits tillsammans med meddelandet om anmärkningar ("enskilda upplysningar"). För det första har kommissionen erinrat om att Prat Carton deltog i ett flertal av PC:s möten mellan den 29 mars 1986 och den 28 november 1989, i tre av COE:s möten mellan oktober 1988 och oktober 1989, samt i ett antal av JMC:s möten mellan juni 1990 och den 5 mars 1991 (se tabell 3-7 som bifogats beslutet). Eftersom Prat Carton således deltog direkt i möten under vilka beslut beträffande överenskommelsen fattades, kan Prat Carton hållas ansvarig för överenskommelsen (se domen i det ovannämnda målet Rhône-Poulenc mot kommissionen). Det finns dessutom inte några officiella spår av de olika företagens deltagande i JMC:s möten innan kommissionen genomförde sin undersökning eller deras deltagande i PWG:s möten före februari 1990. Enbart den omständigheten att de handlingar som tillhandahållits av företagen inte innehåller exakta uppgifter avseende Prat Cartons närvaro vid olika möten bevisar således inte att detta företag inte deltog i dessa möten.

185 För det andra har kommissionen påpekat att Prat Carton, som Stora har förklarat (bilaga 38 till meddelandet om anmärkningar), informerades om resultatet av PWG:s möten.

186 För det tredje genomförde Prat Carton de prisinitiativ som tagits inom ramen för de olika organ som ingick i PG Paperboard under den berörda perioden. De obetydliga avvikelser i tid eller belopp mellan de prishöjningar som Prat Carton genomförde och övriga tillverkares prishöjningar är inte bevis för att Prat Carton inte deltog i överenskommelsen. Kommissionen har emellertid medgett att handling F-15-9 härrör från februari 1991 och inte från februari 1990 och att den därmed inte förfogar över tillräckliga bevis för att styrka att Prat Carton faktiskt deltog i de initiativ till prishöjningar som togs före januari 1991. Vad beträffar initiativet till prishöjning i januari 1991 har kommissionen i synnerhet hänvisat till handling G-15-8 från den 26 september 1990, i vilken Prat Carton uttryckligen förklarar att det planerar en prishöjning i samtliga länder i januari 1991.

Förstainstansrättens bedömning

187 Inledningsvis skall erinras om att sökanden förvärvade Prat Carton till 100 procent i februari 1991 och att sökanden inte har bestritt sitt ansvar för Prat Cartons eventuella deltagande i en överträdelse av artikel 85.1 i fördraget. I detta avseende framgår det av punkt 154 i övervägandena i beslutet att sökanden på grund av förvärvet av Prat Carton "har blivit ansvarig för denna spanska tillverkares deltagande i överenskommelsen under hela den tid denna tillverkare deltog". Det kan vidare konstateras att enligt artikel 1 i beslutet hålls enbart sökanden ansvarig för den