Mål T‑19/07

Systran SA och

Systran Luxembourg SA

mot

Europeiska kommissionen

”Utomobligatoriskt skadeståndsansvar – Anbudsinfordran för genomförandet av ett projekt avseende underhåll och språklig förbättring av kommissionens system för maskinöversättning – Källkoder till ett salufört datorprogram – Intrång i upphovsrätten – Otillåtet röjande av know-how – Skadeståndstalan – Utomobligatorisk tvist – Upptagande till sakprövning – Faktisk och säker skada – Orsakssamband – Schablonmässig beräkning av skadans omfattning”

Sammanfattning av domen

1. Skadeståndstalan – Föremål för talan – Skadeståndstalan som väckts mot unionen med stöd av artikel 288 andra stycket EG – Unionsdomstolarnas exklusiva behörighet – Bedömning av huruvida det är fråga om avtalsrättsligt eller utomobligatoriskt skadeståndsansvar – Kriterier

(Artiklarna 235 EG, 238 EG, 240 EG och 288 andra stycket EG; tribunalens rättegångsregler, artikel 113)

2. Skadeståndstalan – Föremål för talan – Ersättning för skada till följd av kommissionens påstådda åsidosättande av sin skyldighet att inte röja sekretesskyddad know-how – Utomobligatorisk grund – Unionsdomstolarnas behörighet

(Artiklarna 235 EG, 287 EG och 288 andra stycket EG; stadgan om de grundläggande rättigheterna, artikel 41)

3. Förfarande – Ansökan genom vilken talan väckts – Formkrav

(Domstolens stadga, artiklarna 21 första stycket och 53 första stycket; tribunalens rättegångsregler, artikel 44.1 c)

4. Skadeståndstalan – Unionsdomstolarnas behörighet – Behörighet att pröva ett påstående om kommissionens intrång i upphovsrätt – Villkor

(Artiklarna 235 EG och 288 andra stycket EG)

5. Skadeståndstalan – Unionsdomstolarnas behörighet – Förpliktande för unionen att ersätta en skada i enlighet med de allmänna principer som är gemensamma för medlemsstaternas rättsordningar på området för utomobligatoriskt skadestånd

(Artiklarna 235 EG och 288 andra stycket EG)

6. Utomobligatoriskt skadeståndsansvar – Villkor – Tillräckligt klar överträdelse av en rättsregel som har till syfte att ge enskilda rättigheter – Faktisk och säker skada – Orsakssamband

(Artikel 288 andra stycket EG)

7. Tillnärmning av lagstiftning – Upphovsrätt och närstående rättigheter – Direktiv 91/250 – Rättsligt skydd för datorprogram – Undantag från ensamrätterna – Undantag – Räckvidd

(Rådets direktiv 91/250, artiklarna 4 och 5)

8. Utomobligatoriskt skadeståndsansvar – Villkor – Tillräckligt klar överträdelse av en rättsregel som har till syfte att ge enskilda rättigheter

(Artikel 288 andra stycket EG)

1. I fråga om avtalsrättsligt skadeståndsansvar är således unionsdomstolarna behöriga endast om det finns en skiljedomsklausul i den mening som avses i artikel 238 EG. I avsaknad av en sådan klausul kan tribunalen i själva verket inte, med stöd av artikel 235 EG, pröva en skadeståndstalan som vilar på avtalsrättslig grund. Om så inte vore fallet, skulle tribunalen utvidga sin behörighet till att omfatta även andra tvister än dem som uteslutande förbehålls den enligt artikel 240 EG, eftersom denna bestämmelse tillerkänner de nationella domstolarna behörigheten enligt allmän rätt att avgöra tvister i vilka unionen är part. Unionsdomstolarnas behörighet i avtalsrättsliga tvister utgör ett undantag från allmän rätt och ska följaktligen tolkas restriktivt. Således kan tribunalen endast pröva yrkanden som härleds från avtalet eller som har ett direkt samband med de förpliktelser som följer av avtalet.

Vad beträffar utomobligatoriskt skadeståndsansvar är däremot unionsdomstolarna behöriga utan att det krävs att parterna i tvisten på förhand har gett sitt samtycke. För att fastställa sin behörighet enligt artikel 235 EG ska tribunalen, med beaktande av olika relevanta uppgifter bland handlingarna i målet, undersöka huruvida det skadeståndsyrkande som sökanden har framställt på ett objektivt och allmänt sätt baserar sig på skyldigheter som vilar på avtalsrättslig eller utomobligatorisk grund och som gör det möjligt att fastställa huruvida tvisten har sin grund i ett avtalsförhållande eller ett utomobligatoriskt förhållande. Dessa uppgifter går bland annat att utläsa genom att undersöka parternas påståenden, den omständighet som orsakade den skada som det yrkas ersättning för och innehållet i de avtalsrättsliga eller utomobligatoriska bestämmelser som har åberopats för att avgöra den omtvistade frågan. När tribunalen prövar en tvist om utomobligatoriskt skadeståndsansvar kan den således mycket väl undersöka innehållet i ett avtal, såsom den gör i fråga om vilken handling som helst som en part åberopar till stöd för sina argument, för att utröna huruvida detta kan påverka den tilldelade behörighet som tribunalen uttryckligen har getts genom artikel 235 EG. Denna undersökning hör till bedömningen av de faktiska omständigheter som har åberopats för att fastställa tribunalens behörighet. Avsaknaden av en sådan behörighet utgör ett rättegångshinder som inte kan avhjälpas i den mening som avses i artikel 113 i rättegångsreglerna.

(se punkterna 58–62)

2. Den allmänna principen om att företagen har rätt till skydd för sina affärshemligheter, som artikel 287 EG är uttryck för, utgör en grundläggande princip i unionsrätten. I artikel 41 i Europeiska unionens stadga om de grundläggande rättigheterna anges det även att det är nödvändigt för administrationen att respektera berättigade intressen vad avser sekretess, tystnadsplikt och affärshemlighet.

Affärshemligheter omfattar tekniska uppgifter om know-how för vilka gäller att inte endast det förhållandet att de sprids till allmänheten utan även det förhållandet att de överlämnas till en annan person än den som har lämnat uppgifterna, på ett allvarligt sätt kan skada denna persons intressen. För att tekniska uppgifter ska vara av sådan art att de omfattas av tillämpningsområdet för artikel 287 EG krävs det först och främst att de endast är kända av en begränsad krets av personer. Vidare måste det röra sig om uppgifter som kan orsaka allvarlig skada för uppgiftslämnaren eller tredje man om de röjs. Slutligen är det nödvändigt att de intressen som kan skadas av spridandet av uppgifterna rent objektivt sett är skyddsvärda.

Eftersom det, i ett enskilt fall, är fråga om att bedöma huruvida det var felaktigt av kommissionen att röja information som omfattas av skyddet för upphovsrätt eller know-how för tredje man utan innehavarens uttryckliga tillstånd och huruvida detta har medfört skada, med hänsyn till de allmänna principer som är gemensamma för medlemsstaternas rättsordningar och som är tillämpliga på området, och inte avtalsbestämmelser som föreskrivs i avtal som tidigare har ingåtts och som avser frågor som inte rör sökandens upphovsrätt och know-how, är tvisten av utomobligatorisk art.

(se punkterna 79, 80 och 103)

3. En ansökan ska innehålla uppgifter om föremålet för talan samt en kortfattad framställning av grunderna för denna. Dessa uppgifter ska vara så klara och precisa att svaranden kan förbereda sitt försvar och tribunalen utföra sin prövning. I syfte att säkerställa rättssäkerheten och en god rättskipning krävs det att de väsentliga, faktiska och rättsliga, omständigheter som en talan grundas på, åtminstone kort, men på ett konsekvent och begripligt sätt, framgår av innehållet i själva ansökan. För att en ansökan om ersättning för skada som har vållats av en institution ska uppfylla dessa krav måste den särskilt innehålla uppgifter som gör det möjligt att fastslå vilket handlande sökanden lägger institutionen till last.

(se punkterna 107 och 108)

4. När begreppet intrång i upphovsrätten, inom ramen för en talan om utomobligatoriskt skadestånd, åberopas tillsammans med begreppet sekretesskydd för know-how enbart i syfte att beteckna kommissionens handlande som rättsstridigt inom ramen för en talan om utomobligatoriskt skadeståndsansvar, ska bedömningen av huruvida det aktuella handlandet är rättsstridigt göras med beaktande av de allmänna principer som är gemensamma för medlemsstaternas rättsordningar och kräver inte ett föregående beslut av en behörig nationell myndighet.

Med hänsyn till den behörighet som unionsdomstolarna har getts genom artiklarna 235 EG och 288 andra stycket EG i fråga om utomobligatoriskt skadeståndsansvar, och i avsaknad av nationella rättsmedel som kan leda till att kommissionen ersätter den skada som sökandebolagen uppger sig ha lidit till följd av det påstådda intrånget, finns det följaktligen inte något som hindrar att begreppet intrång, som sökanden har använt, kan beaktas för att beteckna kommissionens handlande som rättsstridigt inom ramen för ett skadeståndsyrkande.

Begreppet intrång som sökandebolagen har använt inom ramen för förevarande skadeståndstalan ska tolkas enbart mot bakgrund av de allmänna principer som är gemensamma för medlemsstaternas rättsordningar, vilka – vad beträffar datorprogram – återges eller uppställs i flera harmoniseringsdirektiv. Tribunalen har således behörighet att fastställa att intrång har skett, i den betydelse detta uttryck skulle kunna ges av en behörig nationell myndighet i en medlemsstat med tillämpning av lagstiftningen i denna stat inom ramen för en talan om skadestånd.

(se punkterna 115–117)

5. Det följer av artiklarna 288 andra stycket EG och 235 EG att unionsdomstolarna är behöriga att ålägga gemenskapen att ersätta skada på vilket sätt som helst, förutsatt att detta är förenligt med de allmänna principer som är gemensamma för medlemsstaternas rättsordningar vad gäller utomobligatoriskt skadestånd, däribland – om det är förenligt med dessa principer – ersättning in natura, i förekommande fall genom påbud eller förbud. Följaktligen kan unionen i princip inte undantas från en motsvarande processuell åtgärd som vidtas av unionsdomstolarna, eftersom denna har ensam behörighet att avgöra talan om skadestånd för en skada som kan tillskrivas unionen.

För att helt ersätta den skada som görs gällande i ett fall där det görs gällande att kommissionen har gjort intrång i upphovsrätten, är det nödvändigt att upphovsrättsinnehavaren åter försätts i det rättsläge som rådde före intrånget, vilket åtminstone kräver att intrånget omedelbart måste bringas att upphöra, oavsett hur stor en eventuell ersättning blir. Skadan kan även ersättas helt genom att resultatet av intrånget tas i beslag eller förstörs, eller att tribunalens avgörande publiceras på kommissionens bekostnad.

(se punkterna 120–123)

6. Unionens utomobligatoriska skadeståndsansvar enligt artikel 288 andra stycket EG förutsätter att flera villkor är uppfyllda, nämligen att det handlande som läggs institutionen till last är rättsstridigt, att det verkligen föreligger en skada och att det finns ett orsakssamband mellan handlandet och den åberopade skadan.

Det rättsstridiga handlande som läggs en institution till last ska bestå i en tillräckligt klar överträdelse av en rättsregel som har till syfte att ge enskilda rättigheter. Om den berörda institutionen endast förfogar över ett i hög grad begränsat, eller till och med obefintligt, utrymme för skönsmässig bedömning kan redan den omständigheten att gemenskapsrätten har åsidosatts i sig räcka för att det ska vara fråga om en tillräckligt klar överträdelse.

Den skada som ska ersättas ska vara faktisk och säker och det ska finnas ett tillräckligt direkt orsakssamband mellan institutionens handlande och skadan.

(se punkterna 126, 127 och 268)

7. Det lagstadgade undantag, som föreskrivs i artikel 5 i direktiv 91/250 om rättsligt skydd för datorprogram, från upphovsmannens ensamrätt till ett program som definieras i artikel 4 i nämnda direktiv är endast tillämpligt på arbeten som utförs av den som lagligen har förvärvat datorprogrammet och inte på arbeten som tredje man har fått i uppdrag att utföra av denna förvärvare. Detta undantag är även begränsat till att avse de åtgärder som krävs för att den som lagligen förvärvat datorprogrammet ska kunna använda programmet i överensstämmelse med dess avsedda ändamål, vilket även gäller rättelse av fel.

(se punkt 225)

8. Den överträdelse som kommissionen gjort sig skyldig till genom att bevilja sig själv rätten att utföra arbeten som skulle medföra en ändring av de delar hänförliga till ett datorprogram, såsom exempelvis källkoden, som innehas av ett företag utan att först ha fått detta företags samtycke, utgjorde en tillräckligt klar överträdelse av den upphovsrätt och den know-how som företaget innehar till nämnda datorprogram, och överträdelsen är av sådan art att unionen ådrar sig utomobligatoriskt ansvar.

(se punkterna 250 och 261)

TRIBUNALENS DOM (tredje avdelningen)

den 16 december 2010( )

”Utomobligatoriskt skadeståndsansvar – Anbudsinfordran för genomförandet av ett projekt avseende underhåll och språklig förbättring av kommissionens system för maskinöversättning – Källkoder till ett salufört datorprogram – Intrång i upphovsrätten – Otillåtet röjande av know-how – Skadeståndstalan – Utomobligatorisk tvist – Upptagande till sakprövning – Faktisk och säker skada – Orsakssamband – Schablonmässig beräkning av skadans omfattning”

I mål T‑19/07,

Systran SA, Paris (Frankrike),

Systran Luxembourg SA, Luxemburg (Luxemburg),

företrädda av advokaterna J.-P. Spitzer och E. De Boissieu,

sökande,

mot

Europeiska kommissionen, inledningsvis företrädd av E. Montaguti och F. Benyon, därefter av E. Traversa och E. Montaguti, båda i egenskap av ombud, biträdda av advokaterna A. Berenboom och M. Isgour,

svarande,

angående en talan om skadestånd för den skada som sökandena påstår sig ha lidit på grund av de rättsstridigheter som begåtts till följd av kommissionens anbudsinfordran avseende underhåll och språklig förbättring av dess system för maskinöversättning,

meddelar

TRIBUNALEN (tredje avdelningen),

sammansatt av ordföranden J. Azizi samt domarna E. Cremona och S. Frimodt Nielsen (referent),

justitiesekreterare: handläggaren T. Weiler,

efter det skriftliga förfarandet och förhandlingen den 27 oktober 2009,

följande

Dom

Bakgrund till tvisten

I – De olika versionerna av Systran-programmet

1 Det ska göras åtskillnad mellan följande fyra versioner av maskinöversättningsprogrammet Systran (även kallat Systran-systemet):

– Den ursprungliga versionen (nedan kallad Systran Mainframe), vilken skapades år 1968 av Peter Toma och salufördes av det kaliforniska bolaget World Translation Center, Inc. (WTC), och andra koncernbolag (nedan gemensamt kallade WTC-koncernen).

– Den version som ursprungligen användes av Europeiska kommissionen (nedan kallad EC-Systran Mainframe), vilken var föremål för en rad avtal som under åren 1975–1987 ingicks mellan WTC-koncernen och kommissionen, en rad avtal mellan kommissionen och tjänsteleverantörer, och en rad avtal mellan Systran-koncernen (som övertog WTC-koncernen) och kommissionen.

– Den nya versionen (nedan kallad Systran Unix), vilken skapades av det första sökandebolaget, Systran SA (nedan kallat bolaget Systran), efter förvärvet av WTC-koncernen år 1986, för att användas i Unix- och Windowsmiljö. Denna version utvecklades av Systran-koncernen från och med år 1993.

– Den nya version som används av kommissionen (nedan kallad EC-Systran Unix), vilken var föremål för ett avtal som år 1997 ingicks mellan det andra sökandebolaget, Systran Luxembourg SA (nedan kallat bolaget Systran Luxembourg), och kommissionen.

II – Återblick på relationerna mellan parterna

2 Det är nödvändigt att göra en återblick på avtalsförhållandena mellan parterna – WTC-koncernen och därefter dess övertagare Systran-koncernen, å ena sidan, och kommissionen, å andra sidan – för att kunna fastställa räckvidden av äganderätten och nyttjanderätten avseende de olika versioner av Systran-programmet som kommissionen har använt, nämligen EC-Systran Mainframe och därefter EC-Systran Unix. Kommissionen har åberopat denna återblick för att hävda att förevarande talan har sin grund i ett avtalsförhållande, medan sökandebolagen har påpekat att inget av dessa avtal, vilka de för övrigt inte har åberopat, har någon inverkan på deras immateriella rättigheter eller på talan.

A – Den första perioden: Från Systran Mainframe till EC-Systran Mainframe

3 Parterna är eniga om att Peter Toma skapade maskinöversättningsprogrammet Systran och att bolagen inom WTC-koncernen ensamma hade äganderätten till versionen Systran Mainframe av detta program.

1. De första avtalen mellan WTC (och andra bolag) och kommissionen

4 Den 22 december 1975 undertecknade WTC och kommissionen ett avtal som avsåg dels installation och utveckling av maskinöversättningssystemet Systran för engelska–franska, dels den första utvecklingen av maskinöversättningssystemet Systran för franska–engelska (nedan kallat det första avtalet).

5 Artikel 1 första stycket i det första avtalet, med rubriken ”Syfte”, har följande lydelse:

”Leverantören åtar sig att för kommissionens räkning vidareutveckla sitt maskinöversättningssystem SYSTRAN för engelska–franska (nedan kallat grundsystemet) och att utföra den första utvecklingen av ett maskinöversättningssystem SYSTRAN för franska–engelska.”

6 I artikel 3 i det första avtalet, med rubriken ”Ersättning”, anges följande:

”Som vederlag för de arbetsuppgifter som utförs enligt detta avtal, ska kommissionen betala ett belopp på 161 800 USD till leverantören på följande villkor:

…

Detta belopp omfattar ersättning för upplåtelsen av rätten att använda grundsystemet under hela den period som avtalet avser. Det är överenskommet att beloppet ska täcka alla kostnader som leverantören ådrar sig för att fullgöra detta avtal, inbegripet personalkostnader, datortid, resekostnader och leveranskostnader.”

7 Artikel 4 i det första avtalet, med rubriken ”Användning av systemet efter det att avtalet har löpt ut”, har följande lydelse:

”a) Avtalsparterna har kommit överens om att leverantören ska bevilja kommissionen rättigheterna till systemet i dess skick den dag då avtalet löper ut (nedan kallat det ändrade systemet) och till den tillhörande dokumentationen i begränsad omfattning, det vill säga enbart för kommissionens egna behov och för liknande behov hos offentliga förvaltningar i gemenskapens medlemsstater och enbart för översättning från engelska till franska och från franska till engelska, dock under en obegränsad tid. …

b) Om kommissionen, efter fullgörandet av detta avtal, vill fortsätta att, internt eller genom tredje man, utveckla det ändrade systemet med användning av andra av gemenskapens språkkombinationer, ska den betala ett schablonbelopp till leverantören på högst 100 000 USD för den första språkkombinationen och 80 000 USD för varje följande språkkombination, eller 200 000 USD för varje språkkombination som omfattar ett nytt språk. Dessa belopp ska täcka kommissionens rätt att med ensamrätt fritt använda det ändrade systemet i dess utvecklade version under en obegränsad tid.

Om kommissionen, efter fullgörandet av detta avtal, vill be leverantören att vidareutveckla det ändrade systemet med användning av en annan språkkombination, ska den betala ett schablonbelopp till leverantören på högst 25 000 USD för den första språkkombinationen och 20 000 USD för varje följande språkkombination, eller 50 000 USD för varje språkkombination som omfattar ett nytt språk.

c) Leverantören har rätt att för egen räkning och för egna ändamål använda det ändrade systemet, såsom detta har utvecklats inom ramen för detta avtal och avtal om vidareutveckling genom användning av andra språkkombinationer, såsom anges i led b andra stycket, med undantag för de ordlistor som särskilt har utvecklats åt kommissionen. Leverantören ska ges tillgång till ordlistorna från fall till fall, mot en årlig upplåtelseavgift på högst 20 procent av kostnaden. Ordlistorna kommer att gratis ställas till leverantörens förfogande endast för demonstrationssyfte.”

8 Enligt artikel 5 f i det första avtalet var luxemburgsk rätt tillämplig på avtalet och de luxemburgska domstolarna var behöriga vid en eventuell tvist.

9 Efter det första avtalet ingick kommissionen, under åren 1976–1987, ett flertal avtal med bolagen inom WTC-koncernen för att dels förbättra Systran-systemet, dels utveckla nya språkkombinationer (totalt nio språkkombinationer).

10 Vidare ingick kommissionen avtal med olika bolag utanför WTC-koncernen, utan att dessa koncernbolag var parter till avtalet, som gav dem rätt att använda Systran-systemet till förmån för medlemsstaternas statliga organ och gemenskapsinstitutionerna. I ett av dessa avtal, kallat ”Samförståndsavtal om tekniskt samarbete” som den 18 januari 1985 ingicks med ett franskt bolag, Gachot SA, angav kommissionen att ”Systran-systemet, programvaror och lexikon förbl[ev] kommissionens egendom” (artikel 4, med rubriken ”Nyttjanderätt”). Med tillämpning av detta samförståndsavtal gav kommissionen bolaget Gachot rätt att nyttja ”dess maskinöversättningssystem Systran till förmån för organ inom den offentliga sektorn i Europa”. Bolaget Gachot gav i gengäld kommissionen information om kvaliteten på gjorda översättningar, vilket gav den möjlighet att förbättra systemets prestanda (artikel 1, med rubriken ”Syfte”). Samarbetet mellan kommissionen och bolaget Gachot skedde utan ekonomiska bidrag (artikel 3, med rubriken ”Utgifter”).

2. Samarbetsavtalet mellan Systran-koncernen och kommissionen

11 Genom en rad avtal som ingicks från och med september 1985 förvärvade bolaget Gachot bolagen inom WTC-koncernen, vilka var ägare till Systran-teknologin och versionen Systran Mainframe, och bolaget kom att bli bolaget Systran till följd av detta förvärv.

12 Genom skrivelse av den 2 februari 1987, som generaldirektören för generaldirektoratet (GD) Telekommunikation, informationsindustrin och innovation skickade till bolaget Gachot, bad kommissionen att flera frågor skulle besvaras, vilket skedde på följande sätt genom skrivelse av den 5 februari 1987:

”Fråga l: Kan herr Gachot bevisa att han verkligen (han eller bolaget Gachot …) är ägare till eller majoritetsaktieägare i bolagen WTC och Systran Institut, och att han godtar allt ansvar som hans bolag har ådragit sig gentemot kommissionen?”

”Svar: Vårt företag har köpt upp dels [Peter] Tomas samtliga aktier i WTC och Latsec, dels 76 procent av Systran Instituts aktier. Vi är således fullt behöriga att föra hela koncernens talan och att företräda koncernen gentemot kommissionen.”

”Fråga 2: Vad händer med detta ansvar om herr Gachot (eller [bolaget] Gachot) upphör att vara ägare till (eller majoritetsaktieägare i) dessa bolag? Åtar sig herr Gachot att se till att detta ansvar iakttas av eventuella förvärvare?”

”Svar: Någon avyttring är inte planerad. Tvärtom följer vår koncern en kontinuerlig utvecklingspolicy på detta område. Vidare har kommissionen inte någon anledning att oroa sig på detta område, för avtalen har ingåtts mellan WTC och kommissionen, det vill säga juridiska personer, och de ändringar som kan komma att ske i bolagens aktieinnehav kan inte under några omständigheter påverka de avtal som har ingåtts”

”Fråga 3: Kan herr Gachot bekräfta att kommissionen, till följd av ingåendet av flera avtal med WTC och Systran Institut, har icke exklusiva nyttjanderätter för den offentliga sektorn i Europa som avser [nio] språkversioner av Systran?”

”Svar: Det står klart att kommissionen, genom de avtal som ingåtts mellan WTC och kommissionen ..., har icke exklusiva nyttjanderätter för sina egna behov och för behoven inom statliga organ i gemenskapens medlemsstater, och detta gäller språkversionerna av Systran II i de språk[kombinationer] som den har köpt …”

”Fråga 8: Är herr Gachot fortfarande överens om att tillåta mellanstatliga organ utanför gemenskapen att använda Systran[-programmet], i utbyte mot royalty som ska betalas till honom?”

”Svar: Bolaget Gachot avser naturligtvis att göra Systran-systemet tillgängligt för internationella organ utanför gemenskapen, vilket ska ske enligt olika avtal som kommer att ingås mellan bolaget Gachot och sådana organ …”

”Fråga 14: Är bolaget WTC villigt att överlåta nyttjanderätterna till kommissionen, på samma villkor som tidigare, till ett Systran-system för spanska–engelska? Skulle priset vara av samma storleksordning som det som erbjöds för det tysk–engelska systemet?”

”Svar: Bolaget WTC är helt med på att en icke exklusiv nyttjandelicens för spanska–engelska, och eventuellt även för italienska–engelska och portugisiska–engelska, ska överlåtas till kommissionen. Priset och villkoren beror i huvudsak på hur långt arbetet med att utveckla systemen har fortskridit vid den tidpunkt då kommissionen köper licensen.”

”Fråga 15: Är bolaget WTC villigt att utveckla nya system med danska och grekiska som målspråk och att överlåta dessa till kommissionen med (icke exklusiv) nyttjanderätt för den offentliga och privata sektorn?”

”Svar: WTC är helt överens om att utveckla varje system som består av europeiska språkkombinationer och andra system som kommissionen skulle kunna ha behov av.”

”Fråga 16: Skulle herr Gachot vara intresserad av en konvertering av Systran-systemet till programspråket C i Unix, vilket skulle öka portabiliteten i informationstekniskt hänseende? Är han beredd att finansiera hela eller delar av den investering som krävs (vilken troligen uppgår till omkring en miljon ecu)?”

”Svar: En konvertering av Systran-systemet till programspråket C i Unix är ett projekt som vi har planerat. Till att börja med har vi dock ansett det vara mycket viktigare att inrikta våra ansträngningar på att förbättra översättningskvaliteten och att göra de olika versionerna av Systran[-systemet] enhetliga. En konvertering av Systran[-systemet] till Unix är mycket intressant, men hänger alltjämt samman med att finansieringen blir av …”

13 Genom telefax av den 5 mars 1987, som en tjänsteman vid GD Telekommunikation, informationsindustrin och innovation skickade till bolaget Gachot, beskrev kommissionen på följande sätt innehållet i ”Systran-överenskommelsen” som höll på att förhandlas fram:

”Rättigheter, syften och skyldigheter

Inom ramen för denna överenskommelse föreligger det en fullständig jämvikt mellan de båda parternas rättigheter.

Systran-koncernen är ägare till grundprogrammen och kommissionens nyttjanderätt avseende dess nio språk[kombinationer] omfattar endast gemenskapsinstitutionerna och medlemsstaternas officiella organ.

Kommissionen är däremot ägare till de ordlistor som den har utarbetat sedan år 1975.

Var och en av parterna har investerat cirka 8 miljoner ecu för att förvärva sina rättigheter och strävar således efter att investeringarna ska ge avkastning.

Kommissionen har en moralisk skyldighet att se till att den investering som har bekostats av gemenskapens skattebetalare gynnar gemenskapens ekonomi, medan Systran-koncernen snabbt vill påbörja saluföringen av systemet i Europa.

Dessa två mål är helt sammanfallande och går att förena inom ramen för den föreslagna överenskommelsen.

Vidare har kommissionen och Systran-koncernen intresse av att göra Systran[-programmet] till ett effektivt redskap genom att harmonisera programvaror och ordlistor …”

14 Den 4 augusti 1987 undertecknade Systran-koncernen och kommissionen ett avtal om en gemensam organisation för utveckling och förbättring av översättningssystemet Systran för gemenskapens nuvarande och framtida officiella språk och för dess tillämpning (nedan kallat samarbetsavtalet).

15 I samarbetsavtalet angavs följande i en ”[i]nledande översikt”:

”1. Systran-systemet, vilket har utformats av bolaget WTC, är ett maskinöversättningssystem som omfattar ett grundprogram, språkprogramvaror, perifera programvaror och olika tvåspråkiga lexikon.

2. Den 22 september 1975 ingick kommissionen ett avtal med bolaget WTC rörande kommissionens användning av Systran-systemet och WTC:s första utveckling av detta system.

Kommissionen och bolaget WTC ingick senare andra avtal som syftade dels till att förbättra det befintliga systemet, dels till att utveckla system för [nya] språk[kombinationer].

Dessa avtal, vilka ingicks under åren 1976–1985, hade till syfte att utveckla och förbättra översättningsprogrammen och baslexikonen för de aktuella språken.

3. Underhållet och vidareutvecklingen av systemen har säkerställts genom en rad andra avtal mellan kommissionen och servicebolag. Dessa avtal avsåg kommissionens egna behov och ändamål.

4. Sedan år 1985 har kommissionen ingått avtal med olika bolag som ger dem rätt att använda Systran-systemet till förmån för statliga organ och Europeiska gemenskapernas institutioner, i utbyte mot information som ger kommissionen möjlighet att förbättra systemets prestanda.

5. Parterna konstaterar således att kommissionen har en licens för att använda grundsystemet och de förbättringar … som gjorts av WTC, vilken endast avser användning inom Europeiska gemenskaperna inom de specifika sektorer som anges i [punkt] 4 ovan.

6. Kommissionen har ensam äganderätt till de förbättringar och den utveckling av Systran-systemet som gjorts av kommissionen och dess leverantörer [som anges i punkt 3 ovan], i synnerhet lexikonen.

7. Parterna anser att det ligger i deras och Systran-användarnas intresse att systemet hela tiden förbättras. De har beslutat att ingå detta samarbetsavtal för att förena sina ansträngningar och därigenom fortsätta förbättringsarbetet.

I denna anda tillerkänner parterna varandra en rätt att använda Systran-systemet, vilket kan komma att utvecklas genom de förbättringar som kommer att ske tack vare att systemet används både inom den privata och den offentliga sektorn.”

16 I artikel 4 i samarbetsavtalet, vilken avser ”[ä]ganderätt”, föreskrivs följande:

”Äganderätten till de olika språkversionerna av Systran och deras komponenter fortsätter att tillkomma de parter som innehade äganderätten till dessa vid avtalets undertecknande.

Bolagen inom Systran-koncernen förbinder sig att överlåta sin äganderätt först efter föregående underrättelse och med kommissionens samtycke. Förvärvaren måste acceptera att överta bolagens rättigheter och skyldigheter som följer av detta samarbetsavtal.”

17 I inledningen till bilaga I till samarbetsavtalet anges följande:

”Kommissionen har alltid innehaft äganderätten till de ordlistor och andra komponenter som den har utvecklat för de olika versionerna av Systran, medan äganderätten till grundprogrammet var uppdelad mellan flera bolag och kommissionen ingick avtal och överenskommelser rörande användningen av systemet och dess förbättringar och utveckling, särskilt med [WTC] och Systran Institut.

Eftersom bolaget Gachot … sedan början av år 1986 är den största aktieägaren i dessa bolag, har detta övergripande avtal om utvecklingen och användningen av Systran ingåtts mellan samtliga berörda parter …”

18 I artikel 4a i samarbetsavtalet, som avser ”[f]örbättringar och royalty”, föreskrivs följande:

”Kommissionen ska omedelbart underrättas om och få tillgång till varje utveckling och förbättring av systemet, som följer av Systran-koncernens nyttjande av detta.

Systran-koncernen ska omedelbart underrättas om och få tillgång till varje utveckling och förbättring av systemet, som följer av kommissionens nyttjande av detta.

Varje förändring av systemet som inte följer av nyttjandet av detta i egentlig mening ska bli föremål för förhandling mellan parterna.

Under en inledande period på två år får vardera parten använda sig av den utveckling och de förbättringar som gjorts av den andra parten, utan att behöva betala någon royalty.

Efter utgången av denna period, och med beaktande av de erfarenheter som gjorts, ska kommissionen och Systran-koncernen fastställa avtalsvillkoren för deras framtida samarbete.”

19 I artikel 5 i samarbetsavtalet, vilken avser ”[n]yttjanderätt”, föreskrivs följande:

”a) Kommissionen har rätt att inom den offentliga sektorn i gemenskapen använda det gemensamma systemet i dess mest utvecklade version och bevilja licenser för användning av detta system till nationella och internationella offentliga organ som är etablerade i gemenskapen i enlighet med definitionen i [punkt] 4 i den inledande översikten.

b) …

c) Bolagen inom Systran-koncernen förbinder sig att låta alla privata aktörer använda systemet på villkor som överensstämmer med handelsbruk.”

20 Enligt artiklarna 11 och 12 i samarbetsavtalet var belgisk rätt tillämplig på avtalet och alla tvister mellan parterna rörande tolkningen, fullgörandet av avtalet eller avtalsbrott skulle avgöras genom ett skiljeförfarande.

21 Mellan åren 1988 och 1989 ingick kommissionen fyra avtal med bolaget Gachot för att erhålla en licens för att använda Systran-programmet för språkkombinationerna tyska–engelska, tyska–franska, engelska–grekiska, spanska–engelska och spanska–franska.

22 Genom rekommenderat brev av den 11 december 1991 sade kommissionen upp samarbetsavtalet i enlighet med artikel 8 i nämnda avtal, med en uppsägningstid på sex månader. Med tillämpning av denna bestämmelse föreskrevs det att vardera parten, efter utgången av en period på tre år, skulle förfoga över Systran-systemet i det skick som varje part hade uppnått. Enligt kommissionen var det befogat att säga upp avtalet på grund av att bolaget Systran inte hade iakttagit sina avtalsförpliktelser och avsåg att kräva betalt för det utvecklingsarbete avseende två språkkombinationer (franska–italienska och franska–spanska) som kommissionen hade utfört och ställt till bolaget Systrans förfogande enligt samarbetsavtalet. Det datum då samarbetsavtalet upphörde att gälla omfattade versionen EC-Systran Mainframe sexton språkkombinationer.

23 Systran-koncernen skapade och saluförde sedan en ny version av Systran-programmet som fungerade i operativsystemen Unix och Windows (Systran Unix), medan kommissionen utvecklade versionen EC-Systran Mainframe, beträffande de sexton ovannämnda språkkombinationerna. Därutöver tillkom språkkombinationen grekiska–franska, vilken utvecklades med hjälp av en extern leverantör och som fungerade i operativsystemet Mainframe, vilket är inkompatibelt med operativsystemen Unix och Windows.

B – Den andra perioden: Från Systran Unix till EC‑Systran Unix

24 För att möjliggöra för versionen EC-Systran Mainframe att fungera i Unix- och Windowsmiljö, ingicks fyra avtal mellan bolaget Systran Luxembourg och kommissionen (nedan kallade avtalen om migrering).

25 Den 19 december 1997, före undertecknandet av det första avtalet om migrering, bad kommissionen i en skrivelse att bolaget Systran skulle ge den sitt samtycke i flera avseenden, däribland i följande två avseenden:

”1. Användningen av namnet Systran

Vid presentationer och i dokumentation eller skriftväxling hänvisar vi ofta till ’kommissionens system för maskinöversättning’. Eftersom detta system grundar sig på Systran-systemet, vore det mer logiskt att vid dessa tillfällen använda namnet Systran eller … EG-versionen av Systran.

2. Principen om en ömsesidig användning av [bolaget] Systrans ... system och kommissionens system

Kommissionen ska kunna använda bolaget Systrans ... produkter på sin server. Bolaget Systran ska, å sin sida, kunna använda kommissionens system.

Bolaget Systran … och dess dotterbolag förbinder sig redan nu att inte framställa några ekonomiska anspråk till följd av de avtal som tidigare ingåtts mellan ’Systran-koncernen’ och kommissionen.”

26 Den 22 december 1997, dagen för undertecknandet av det första avtalet om migrering, besvarade bolaget Systran kommissionens begäran genom att påpeka följande:

”1. Användningen av namnet Systran

Vi bekräftar härmed vårt samtycke till att kommissionen får använda varumärket SYSTRAN. Användningen ska vara systematisk för alla system för maskinöversättning som grundar sig på det ursprungliga Systran-systemet. Följaktligen ger vi er rätt att använda varumärket SYSTRAN endast i syfte att sprida eller tillhandahålla maskinöversättningssystemet Systran.

2. Principen om en ömsesidig användning av [bolaget] Systrans ... system och kommissionens system

Vi bekräftar härmed vårt samtycke till att kommissionen får använda Systran-produkterna i Unixmiljö och/eller Windowsmiljö för sina interna behov.

Bolaget Systran förbinder sig att inte framställa några ekonomiska anspråk till följd av fullgörandet av de avtal som tidigare ingåtts mellan Systran-koncernen och kommissionen.”

27 I artikel 2 i det första avtalet om migrering, vilket ingicks mellan bolaget Systran Luxembourg och kommissionen, ges följande definition av ”kommissionens system för maskinöversättning”:

”Kommissionens system för maskinöversättning, även kallat Systran EC version [EG-versionen av Systran], betecknar en särskild version av maskinöversättningssystemet Systran som ursprungligen utvecklades av World Translation Center, La Jolla, USA, och som Europeiska kommissionen sedan har vidareutvecklat för interna ändamål sedan år 1976. Kommissionens system för maskinöversättning skiljer sig från ’Systran Original Version’ [originalversionen av Systran-systemet], det vill säga det system för maskinöversättning som har utvecklats och saluförts av Systran SA France och dess dotterbolag.”

(The Commission’s machine translation system, or ‘Systran EC version’, designates a specific version of the Systran machine translation system originally developed by the World Translation Center, La Jolla, USA, which since 1976 has been further developed by the European Commission for internal purposes. The Commission’s machine translation system is distinct from the ‘Systran Original Version’, which refers to the machine translation system developed and commercialised by Systran S.A. of France and its subsidiaries.)

28 I artikel 13 i det första avtalet om migrering, med rubriken ”Patent, nyttighetsmodeller (bruksmönster), varumärken, mönster och industriella modeller, industriell äganderätt och immateriella rättigheter”, föreskrivs följande:

”1. Kommissionen ska omedelbart informeras om alla resultat eller patent som leverantören [det vill säga Systran Luxembourg] har erhållit vid fullgörandet av detta avtal. Resultatet eller patentet tillhör Europeiska gemenskaperna, vilka fritt kan förfoga över dessa, med undantag av de fall då industriell äganderätt eller immateriella rättigheter redan föreligger.

2. Kommissionens system för maskinöversättning, inbegripet dess komponenter, även om de har ändrats under fullgörandet av avtalet, ska förbli kommissionens egendom, med undantag av de fall då industriell äganderätt eller immateriella rättigheter redan föreligger.

…

5. Om tredje man inleder ett förfarande, särskilt om det är fråga om anspråk på en rättighet, även efter fullgörandet av avtalet, ska den inblandade parten så snart som möjligt underrätta den andra parten. De båda parterna ska agera gemensamt och tillhandahålla varandra alla upplysningar och bevis som de har eller skaffar sig.”

(1. Any results or patent obtained by the Contractor [det vill säga Systran Luxembourg] in performance of this contract shall be immediately reported to the Commission and shall be the property of the European Communities, which may use them as they see fit, except where industrial or intellectual property rights already exist.

2. The Commission’s machine translation system, together with all its components shall, whether modified or not in the course of the contract, remain the property of the Commission, except where industrial or intellectual property rights already exist.

…

5. At the first sign of proceedings by a third party, in particular of a claim, even after completion of the contract, the party involved shall notify the other party as soon as possible and the two parties shall then act in unison and provide each other with all the information and evidence that they possess or obtain.)

29 Enligt artiklarna 15 och 16 i det första avtalet om migrering var luxemburgsk rätt tillämplig på avtalet och varje tvist mellan gemenskapen och bolaget Systran Luxembourg rörande detta avtal omfattades av de luxemburgska domstolarnas behörighet.

30 I det första tilläggsavtalet till det fjärde avtalet om migrering fastställdes att detta avtal skulle upphöra att gälla den 15 mars 2002 och det angavs att det datumet ”åt[og] sig leverantören att senast den 15 mars 2002 slutföra alla uppgifter som avtalet avser, särskilt följande: uppdaterad bevisning för alla rättigheter (varumärken, patent, immateriella rättigheter och industriell äganderätt, upphovsrätt etcetera) som Systran-koncernen gör anspråk på och som har samband med maskinöversättningssystemet Systran”. Kommissionen har uppgett att bolaget Systran Luxembourg inte gav kommissionen denna information.

C – Den tredje perioden: Från och med anbudsinfordran den 4 oktober 2003

31 Den 4 oktober 2003 anordnade kommissionen en anbudsinfordran avseende underhåll och språklig förbättring av kommissionens system för maskinöversättning. Efter denna anbudsinfordran tilldelades bolaget Gosselies två av de tio delar som kontraktet omfattade. Det rör sig om de delar där engelska eller franska används som källspråk.

32 I skrivelse av den 31 oktober 2003 uppgav bolaget Systran följande till kommissionen:

”Vi har fått kännedom om den anbudsinfordran som utfärdades den 4 oktober 2003 … Vid en läsning av denna handling, förefaller det som om de arbeten som ni avser att utföra skulle kunna göra intrång i vårt bolags immateriella rättigheter. Vi är angelägna om att upprätthålla det konstruktiva samarbetsklimatet mellan vårt bolag och kommissionen, och vill därför inhämta era synpunkter i det avseendet. Av de skäl som angetts ovan förstår ni att vi inte kan svara på denna anbudsinfordran.”

33 I sitt svar av den 17 november 2003 angav kommissionen följande:

”Jag har tagit del av er skrivelse av den 31 oktober 2003. De arbeten som vi avser att utföra förefaller enligt vår mening inte vara sådana att de gör intrång i några immateriella rättigheter. Jag delar er önskan om att upprätthålla goda arbetsrelationer, med iakttagande av kommissionens förfaranden.”

34 Efter denna skriftväxling skedde ytterligare skriftväxling mellan bolaget Systran och kommissionen, och möten anordnades av kommissionen för att klargöra vad bolagets anspråk avsåg.

35 I samband med dessa kontakter åberopade sökandebolagen följande omständigheter:

– Systran-koncernen äger ett maskinöversättningsprogram kallat Systran (eller Systran-systemet) och utvecklar de olika versionerna av detta program.

– Efter flera på varandra följande avtal som ingåtts mellan Systran-koncernen och kommissionen anpassade bolaget Systran sin programvara för att skapa en ny version kallad EC-Systran.

– Under åren 1999–2002 säkerställde Systran-koncernen migreringen av versionen EC-Systran för att den skulle kunna fungera i Unix. För att göra detta använde Systran-koncernen bolaget Systrans redan befintliga rättigheter till ursprungsprogrammet och till kärnan i Systran-systemet i Unix, vilket år 1993 helt skrevs om av bolaget Systran för dess egna behov.

36 Som svar påpekade kommissionen att dessa omständigheter, precis som den tekniska dokumentation som lades fram av sökandebolagens dataexpert den 6 januari 2005, inte utgjorde ”bevis för de immateriella rättigheter” som Systran-koncernen gjorde gällande beträffande Systran-programmet. I brist på ”styrkande handlingar” i det avseendet, ansåg kommissionen att Systran-koncernen inte hade rätt att invända mot de arbeten som utfördes av det bolag som valdes ut i det omtvistade anbudsförfarandet.

37 I korthet kunde Systran-koncernen inte hävda sina påstådda rättigheter till Systran-programmet, vilket det saluför i versionen Systran Unix, för att förbjuda det som koncernen anser utgör ett intrång i rätten till detta program från kommissionens sida.

Förfarandet och parternas yrkanden

38 Sökandebolagen har väckt förevarande talan genom ansökan som inkom till förstainstansrättens kansli den 25 januari 2007.

39 Som en åtgärd för processledning anmodades parterna den 1 december 2008 att besvara en rad frågor rörande huruvida talan har sin grund i ett avtalsförhållande eller ett utomobligatoriskt förhållande (nedan kallade den första omgången frågor).

40 Parterna besvarade den första omgången frågor den 30 januari och den 2 februari 2009.

41 På grundval av referentens rapport beslutade förstainstansrätten (tredje avdelningen) att inleda det muntliga förfarandet och anmodade parterna, som en åtgärd för processledning, att besvara ytterligare en rad frågor rörande versionen Systran Unix, användarens rättigheter, arten av de begärda åtgärderna enligt det omtvistade kontraktet och bolaget Gosselies verksamhet vad beträffar utformning och saluföring av översättningsprogram (nedan kallad den andra omgången frågor).

42 Parterna besvarade den andra omgången frågor den 14 oktober 2009.

43 Parterna utvecklade sin talan och svarade på förstainstansrättens frågor vid förhandlingen den 27 oktober 2009.

44 Vid förhandlingen inbjöd förstainstansrätten parterna att delta i ett informellt förlikningsmöte. Efter detta möte uppgav parterna att de skulle meddela förstainstansrätten innehållet i deras förlikningsavtal om detta ingicks före datumet för avkunnandet av förevarande dom. Tribunalen har inte mottagit något sådant meddelande.

45 I förhandlingsprotokollet erinrades om de huvudsakliga omständigheter som framkom under förhandlingen vad beträffar frågan huruvida talan har sin grund i ett avtalsförhållande eller ett utomobligatoriskt förhållande, det rättsstridiga handlande som kommissionen klandras för och uppskattningen av den skada som sökandebolagen har gjort gällande. Parterna har delgetts detta protokoll och protokollet från det informella mötet.

46 Genom beslut av den 26 mars 2010 förordnade tribunalen (tredje avdelningen) om att återuppta det muntliga förfarandet för att anmoda parterna, såsom en åtgärd för processledning, att besvara en rad frågor rörande de omständigheter som ska beaktas vid uppskattningen av skadan (nedan kallade den tredje omgången frågor).

47 Parterna besvarade den tredje omgången frågor den 4 och den 5 maj 2010.

48 Med hänsyn till dessa svar och som en åtgärd för processledning, ombads sökandebolagen och kommissionen att inkomma med yttranden rörande den andra partens svar på den tredje omgången frågor. Tribunalen ville även få några klargöranden rörande vissa av de omständigheter som åberopades av parterna i deras svar (nedan kallad den fjärde omgången frågor).

49 Parterna inkom med yttranden och besvarade den fjärde omgången frågor den 11 juni 2010. Det muntliga förfarandet avslutades därefter.

50 Sökandebolagen har yrkat att tribunalen ska

– förplikta kommissionen att omedelbart upphöra med sina handlingar i form av intrång och röjande av know-how,

– förordna om att allt underlag som kommissionen och bolaget Gosselies innehar, och som återger den informationstekniska utveckling som det sistnämnda bolaget har gjort med utgångspunkt från versionerna EC‑Systran Unix och Systran Unix i strid med sökandebolagens rättigheter, tas i beslag och överlämnas till bolaget Systran, eller i vart fall förstörs under någons överinseende,

– förplikta kommissionen att betala ett minimibelopp på 1 170 328 euro till bolaget Systran Luxembourg och 48 804 000 euro, ett belopp som senare kommer att ändras, till bolaget Systran,

– förordna om att tribunalens avgörande, på kommissionens bekostnad, ska publiceras i fackpress, i facktidskrifter och på specialiserade webbplatser som bolaget Systran anvisar, och

– under alla omständigheter förplikta kommissionen att ersätta rättegångskostnaderna.

51 Kommissionen har yrkat att tribunalen ska

– avvisa talan,

– i annat fall ogilla talan, och

– förplikta sökandebolagen att ersätta rättegångskostnaderna.

Rättslig bedömning

I – Upptagande till sakprövning

A – Yrkandet att tribunalen ska förplikta kommissionen att ersätta den skada som har gjorts gällande

52 Kommissionen har åberopat tre grunder för att det tredje yrkandet, vilket syftar till att kommissionen ska förpliktas att ersätta den skada som sökandebolagen har gjort gällande, ska avvisas. För det första kan skadeståndsyrkandet inte prövas på grund av att det har sin grund i ett avtalsförhållande. Tribunalen skulle nämligen endast kunna bedöma påståendena om intrång och röjande av know-how genom att stödja sig på de olika avtal som har ingåtts mellan Systran-koncernen och kommissionen, vilka inte innehåller någon skiljedomsklausul som utpekar tribunalen som behörig domstol. För det andra kan skadeståndsyrkandet inte heller prövas på grund av att ansökan är oklar, eftersom ansökan inte ger några klargöranden om de lagbestämmelser som kommissionen påstås ha åsidosatt och ger få klargöranden om de handlingar i form av intrång och röjande av know-how som sökandebolagen har gjort gällande. För det tredje saknar tribunalen behörighet att ta ställning till frågan om intrång inom ramen för en skadeståndstalan, vilket framgår av beslutet av den 5 september 2007 i mål T-295/05, Document Security Systems mot ECB (REG 2007, s. II‑2835) (nedan kallat beslutet i målet Document Security Systems).

1. Grunden för talan

a) Parternas argument

53 Kommissionen har hävdat att tribunalen inte kan bedöma huruvida det föreligger intrång och huruvida know-how felaktigt har röjts utan att stödja sig på de olika avtal som reglerade relationerna mellan Systran-koncernen och kommissionen under åren 1975–2002. Det eventuella skadeståndsansvar som gemenskapen skulle kunna ådra sig till följd av nyttjandet av versionerna EC-Systran Unix och Systran Unix av Systran-programmet är av avtalsrättslig art. Av det skälet ska det hänvisas till artikel 288 första stycket EG, enligt vilken ”[g]emenskapens avtalsrättsliga ansvar skall regleras av den lagstiftning som är tillämplig på avtalet i fråga”. Eftersom det saknas en skiljedomsklausul i den mening som avses i artikel 238 EG, är det således uppenbart att tribunalen saknar behörighet.

54 Som svar på en fråga av tribunalen, genom vilken kommissionen ombads ange på grundval av vilka avtalsbestämmelser den anser sig ha rätt att gå till väga på det sätt som den gjorde inom ramen för det omtvistade kontraktet utan att erhålla tillstånd från sökandebolagen, har kommissionen gjort gällande dels att den betvivlar att sökandebolagen innehar de immateriella rättigheterna till versionen Systran Unix av Systran-programmet, dels att den ”formellt bestrider att sökandebolagen innehar rättigheterna till programmet EC-Systran Unix”. I synnerhet har kommissionen hävdat att den har ”ensam äganderätt” till ”källkoderna till programmets språkdelar” enligt olika avtal som ingicks under åren 1975–2002 och det arbete som kommissionens avdelningar utförde vid utvecklingen av dessa delar. Enligt dessa avtal har kommissionen rätt, både före och efter migreringen, att låta utveckla versionen EC-Systran Unix i samarbete med utomstående leverantörer. I det avseendet har kommissionen citerat artikel 4 i samförståndsavtalet om tekniskt samarbete, punkt 6 i den inledande översikten i samarbetsavtalet och artikel 13.1 och 13.2 i avtalen om migrering som ingicks med bolaget Systran Luxembourg, enligt vilka kommissionens system för maskinöversättning ska förbli dess egendom.

55 Sökandebolagen har i huvudsak påpekat att tribunalen är behörig enligt artikel 288 andra stycket EG. I förevarande fall har talan sin grund i det förhållandet att kommissionen gjorde eller lät göra ändringar i programmet Systran Unix eller dess version EC-Systran Unix som inte var tillåtna, och som således inte följde av avtal, trots att den inte hade några rättigheter som gav den möjlighet att ändra, och än mindre låta ändra, programmet utan sökandebolagens tillstånd.

56 I sitt svar på tribunalens frågor har sökandebolagen framhållit att kommissionen aldrig har fått tillåtelse att lämna ut de omtvistade uppgifterna till någon utomstående. I avsaknad av en avtalsbestämmelse som ger kommissionen tillåtelse att företa de användningar och röjanden som har skett, har kommissionen, vilken har agerat utanför den ram som fastställdes i avtalen, ådragit sig utomobligatoriskt ansvar, vilket omfattas av tribunalens exklusiva behörighet.

b) Tribunalens bedömning

Påpekanden rörande behörigheten i avtalsrättsliga tvister och i utomobligatoriska tvister

57 Tribunalens behörighet att pröva en skadeståndstalan varierar beroende på om det är fråga om avtalsrättsligt eller utomobligatoriskt skadeståndsansvar. I fråga om avtalsrättsligt skadeståndsansvar anges det i artikel 238 EG att domstolen ska vara behörig att träffa avgöranden med stöd av en skiljedomsklausul i ett offentligrättsligt eller privaträttsligt avtal, som ingåtts av gemenskapen eller för dess räkning. I fråga om utomobligatoriskt skadeståndsansvar preciseras det i artikel 235 EG att domstolen ska vara behörig att avgöra tvister om sådant skadestånd som avses i artikel 288 andra stycket EG, vilken avser skada som orsakats av institutionerna eller av deras anställda under tjänsteutövning.

58 I fråga om avtalsrättsligt skadeståndsansvar är således tribunalen behörig endast om det finns en skiljedomsklausul i den mening som avses i artikel 238 EG. I avsaknad av en sådan klausul kan tribunalen i själva verket inte, med stöd av artikel 235 EG, pröva en skadeståndstalan som vilar på avtalsrättslig grund. Om så inte vore fallet, skulle tribunalen utvidga sin behörighet till att omfatta även andra tvister än dem som uteslutande förbehålls den enligt artikel 240 EG, eftersom denna bestämmelse tillerkänner de nationella domstolarna behörigheten enligt allmän rätt att avgöra tvister i vilka gemenskapen är part (se, för ett liknande resonemang, domstolens dom av den 20 maj 2009 i mål C-214/08 P, Guigard mot kommissionen, ej publicerad i rättsfallssamlingen, punkterna 35–41, förstainstansrättens beslut av den 18 juli 1997 i mål T‑44/96, Oleifici Italiani mot kommissionen, REG 1997, s. II‑1331, punkterna 35 och 38, och förstainstansrättens dom av den 25 maj 2004 i mål T‑154/01, Distilleria Palma mot kommissionen, REG 2004, s. II‑1493, punkt 50).

59 Vad beträffar utomobligatoriskt skadeståndsansvar är däremot domstolen behörig utan att det krävs att parterna i tvisten på förhand har gett sitt samtycke. Domstolens behörighet framgår nämligen direkt av artiklarna 235 EG och 288 andra stycket EG när talan syftar till att gemenskapen ska ersätta utomobligatorisk skada som orsakats av kommissionen.

60 För att fastställa sin behörighet enligt artikel 235 EG ska tribunalen, med beaktande av de olika relevanta uppgifterna bland handlingarna i målet, undersöka huruvida det skadeståndsyrkande som sökandebolagen har framställt på ett objektivt och allmänt sätt baserar sig på skyldigheter som vilar på avtalsrättslig eller utomobligatorisk grund och som gör det möjligt att fastställa huruvida tvisten har sin grund i ett avtalsförhållande eller ett utomobligatoriskt förhållande. Dessa uppgifter går bland annat att utläsa genom att undersöka parternas påståenden, den omständighet som orsakade den skada som det yrkas ersättning för och innehållet i de avtalsrättsliga eller utomobligatoriska bestämmelser som har åberopats för att avgöra den omtvistade frågan (se, för ett liknande resonemang, domen i det ovan i punkt 58 nämnda målet Guigard mot kommissionen, punkterna 35–38).

61 I det avseendet ska det påpekas att tribunalens behörighet i avtalsrättsliga tvister utgör ett undantag från allmän rätt och ska följaktligen tolkas restriktivt. Således kan tribunalen endast pröva yrkanden som härleds från avtalet eller som har ett direkt samband med de förpliktelser som följer av avtalet (se domstolens dom av den 20 februari 1997 i mål C‑114/94, IDE mot kommissionen, REG 1997, s. I‑803, punkt 82 och där angiven rättspraxis). Så skulle särskilt vara fallet om det framgick av de faktiska omständigheterna att kommissionen enligt avtal hade tillåtelse att ge tredje man i uppdrag att utföra de arbeten som avsågs i anbudsinfordran och om föremålet för tvisten, med hänsyn till att dessa arbeten föreskrevs i en eller flera avtalsbestämmelser, i själva verket bestod i ett skadeståndsyrkande som vilade på avtalsrättslig grund (se, för ett liknande resonemang, domen i det ovan i punkt 58 nämnda målet Guigard mot kommissionen, punkterna 35 och 36, beträffande beaktandet av de faktiska omständigheterna, och punkt 38, beträffande skadeståndsyrkandets faktiska föremål).

62 Om tribunalen, för att bedöma huruvida det finns fog för dessa argument, ska undersöka innehållet i de olika avtal som ingicks mellan WTC/Systran-koncernen och kommissionen under åren 1975–2002, vilka har åberopats av kommissionen till stöd för dess argument, ska det även påpekas att en sådan undersökning hör till bedömningen av behörigheten och kan inte – som sådan – medföra att tvistens art ändras så att den anses ha sin grund i ett avtalsförhållande. Om så inte vore fallet, skulle tvistens art och följaktligen den behöriga domstolen kunna komma att ändras enbart på grund av att svaranden åberopar att det föreligger något slags avtalsförhållande med sökanden, trots att det vid en bedömning av de åberopade avtalen skulle kunna konstateras att avtalen saknar betydelse i det avseendet. När tribunalen prövar en tvist om utomobligatoriskt skadeståndsansvar kan den således mycket väl undersöka innehållet i ett avtal, såsom den gör i fråga om vilken handling som helst som åberopas av en part till stöd för sina argument, för att utröna huruvida detta kan påverka den tilldelade behörighet som tribunalen uttryckligen har getts genom artikel 235 EG. Denna undersökning hör till bedömningen av de faktiska omständigheter som har åberopats för att fastställa tribunalens behörighet. Avsaknaden av en sådan behörighet utgör ett rättegångshinder som inte kan avhjälpas i den mening som avses i artikel 113 i rättegångsreglerna.

63 Som jämförelse slog domstolen, i ett mål som avsåg en begäran om förlängning av ett avtal där sökanden gjorde gällande att skyldigheter som vilade på avtalsrättslig och utomobligatorisk grund hade åsidosatts, fast att enbart åberopandet av rättsregler som inte följde av avtalet, men som var bindande för parterna, inte kunde medföra att tvistens avtalsrättsliga art ändrades och att den behöriga domstolen inte kunde pröva talan (domen i det ovan i punkt 58 nämnda målet Guigard mot kommissionen, punkt 43). I ett mål som rör följderna av en anbudsinfordran, där sökandena enbart stöder sig på åsidosättandet av skyldigheter som vilar på utomobligatorisk grund, kan således enbart det förhållandet att deras avtalspart åberopar skyldigheter som vilar på avtalsrättslig grund och som inte avser det omtvistade handlandet inte medföra att tvistens utomobligatoriska art ändras och att den behöriga domstolen inte kan pröva tvisten.

64 I allmänhet ankommer det dessutom på den part som gör gällande åsidosättande av en skyldighet att styrka skyldighetens innehåll och dess tillämpning på omständigheterna i målet. Av det skälet ska tribunalen pröva de argument rörande skadeståndsyrkandet som sökandebolagen har anfört före de argument som kommissionen har anfört och som avser att det föreligger ett tillstånd enligt avtal att röja information för tredje man som kan omfattas av skyddet för upphovsrätt och know-how.

Prövning av det skadeståndsyrkande som sökandebolagen har framställt

65 I förevarande mål har sökandebolagens skadeståndsyrkande framställts endast med stöd av artiklarna 235 EG och 288 andra stycket EG. Sökandebolagen har varken åberopat eller grundat sig på några avtalsbestämmelser som ingåtts med kommissionen. Dessa avtalsbestämmelser har endast åberopats av kommissionen till stöd för ståndpunkten att kommissionen hade rätt att göra det som den klandras för i förevarande mål.

66 Till stöd för skadeståndsyrkandet har sökandebolagen åberopat två rättsstridiga och skadebringande handlanden av utomobligatorisk art. För det första röjde kommissionen på ett rättsstridigt sätt bolaget Systrans know-how för tredje man, eftersom utförandet av de tjänster som beskrivs i anbudsinfordran med nödvändighet medförde otillåtet röjande och en ändring av källkoden till Systran-programmet, som sökandebolagen har ensam äganderätt till. För det andra gjorde sig kommissionen skyldig till intrång då bolaget Gosselies utan tillstånd utvecklade versionen EC-Systran Unix, en version av Systran-programmet som är nästan identisk med versionen Systran Unix och som således är avhängig av denna, vilken har utvecklats och saluförs av Systran-koncernen, vilken ensam innehar de immateriella rättigheterna hänförliga till denna version.

67 Den omständighet som i förevarande fall orsakade de skador som görs gällande och som det yrkas ersättning för, det vill säga det påstått felaktiga handlande som orsakar sökandebolagen skada, består således särskilt av kommissionens otillåtna röjande för tredje man, bolaget Gosselies, av källkoder beträffande vilka Systran-koncernen har gjort anspråk på äganderätten och skydd enligt de allmänna principer som är gemensamma för medlemsstaternas rättsordningar avseende upphovsrätt och know-how.

68 Närmare bestämt har sökandebolagen hävdat att de, i egenskap av upphovsmän till Systran-programmet och versionen Systran Unix, kan motsätta sig varje användning, ändring, anpassning eller förbättring av det bearbetade verk som EC-Systran Unix utgör, som inte godkänts av innehavaren av rättigheterna till ursprungsprogrammet. Sökandebolagen åtnjuter således enligt lag en ”rätt att göra invändningar”, vilken är avsedd att säkerställa skyddet för vissa uppgifter som de innehar äganderätten till mot att kommissionen använder eller överlämnar dessa till tredje man utan deras tillstånd.

69 Till stöd för denna rätt har sökandebolagen, såsom allmänna principer som är gemensamma för medlemsstaternas rättsordningar, åberopat Bernkonventionen för skydd av litterära och konstnärliga verk av den 9 september 1886, i dess ändrade lydelse (nedan kallad Bernkonventionen), rådets direktiv 91/250/EEG av den 14 maj 1991 om rättsligt skydd för datorprogram (EGT L 122, s. 42; svensk specialutgåva, område 17, volym 1, s. 111) och Europaparlamentets och rådets direktiv 2004/48/EG av den 29 april 2004 om säkerställande av skyddet för immateriella rättigheter (rättad lydelse EUT L 195, s. 16). Dessa bestämmelser, vilka i förekommande fall kan utgöra utomobligatoriska skyldigheter, såsom kommissionen medgav som svar på en fråga av tribunalen rörande detta vid förhandlingen, återges i medlemsstaternas rättsordningar. I dessa bestämmelser fastslås i huvudsak följande allmänna principer: Enbart på grund av att ett datorprogram har skapats, har upphovsmannen en exklusiv immateriell rättighet till verket som kan göras gällande gentemot alla. Ställningen som upphovsman tillkommer, såvida inte motsatsen bevisas, den eller de under vars namn datorprogrammet sprids. Upphovsmannen till ett datorprogram har, med förbehåll för vissa undantag, ensamrätt att utföra eller ge tillstånd till återgivning, anpassning eller spridning av datorprogrammet.

70 Tribunalen anser att sökandebolagen därigenom har lagt fram tillräckliga uppgifter för att slutsatsen ska kunna dras, i detta skede av bedömningen, att Systran-koncernen kan åberopa upphovsrätten till versionen Systran Unix av Systran-programmet, vilken den har utvecklat och saluför i sitt eget namn.

71 I avsaknad av bevis för att sökandebolagen inte innehar de aktuella rättigheterna är det däremot uppenbart att kommissionen inte har lyckats ifrågasätta tribunalens behörighet genom att bestrida den upphovsrätt som Systran-koncernen har åberopat vad beträffar denna version av Systran-programmet.

72 För det första är enbart de tvivel som kommissionen har gett uttryck för vad gäller sökandebolagens ställning som innehavare av de immateriella rättigheterna till versionen Systran Unix av Systran-programmet (se ovan punkt 54) otillräckliga i det avseendet. Ett sådant resonemang uppfyller inte det beviskrav som uppställs för att ifrågasätta möjligheten för Systran-koncernen att åberopa upphovsrätten till versionen Systran Unix av Systran-programmet med hänsyn till ovannämnda allmänna principer som är gemensamma för medlemsstaternas rättsordningar, eftersom det vilar på allmänna och inte tillräckligt precisa påståenden med hänsyn till det aktuella programmets särdrag och de juridiska och tekniska expertutlåtanden som sökandebolagen har ingett.

73 För det andra, och utan att föregripa resultatet av den diskussion som avser målet i sak, ska det påpekas att tribunalen bad kommissionen att förklara vad dess tvivel beträffande den av sökandebolagen åberopade äganderätten avser och bad sökandebolagen att uttala sig i det avseendet. De experter som sökandebolagen har åberopat har således redogjort för en rad juridiska och tekniska argument till stöd för att Systran-koncernen har upphovsrätt både till ett omskrivet program och till de versioner av detta program som använder dess källkod (yttrande av P. Sirinelli, professor vid universitetet Panthéon-Sorbonne Paris-I, angående det upphovsrättsliga skyddet för ett omskrivet program, nedan kallat Sirinellis andra yttrande; H. Bitans tekniska skrivelse om programmet Systran Unix nya och särskilda karaktär, vad beträffar skrivning, sammansättning och struktur, jämfört med programmet Systran Mainframe och programmet EC-Systran Mainframe, nedan kallad Bitans andra tekniska skrivelse). I synnerhet framgår det därav att versionen Systran Unix inte utgör enbart en portering av den redan befintliga versionen Systran Mainframe, såsom kommissionen har försökt göra gällande, utan en omskrivning till programspråk C av samtliga program som ursprungligen skrevs med assemblerspråk, och att dessa versioner i grunden är olika. Det har inte heller bestritts att versionen Systran Unix har kommit att ersätta versionen Systran Mainframe, vilken med tiden blev föråldrad.

74 Trots tribunalens uttryckliga begäran om detta, har kommissionen inte kunnat förebringa någon teknisk bevisning som kan ifrågasätta förekomsten av Systran-koncernens upphovsrätt till versionen Systran Unix av Systran-programmet eller till de informationstekniska komponenter som programmet består av eller som utgör den operativa källkoden, särskilt vad beträffar de delar som avser programmets grundkärna och språkprogram. Sökandebolagen har inte bestritt kommissionens äganderätt till de lexikon som har utarbetats av kommissionens avdelningar för att ta hänsyn till det specifika språkbruket vid denna institution.

75 För det tredje har kommissionen, allt eftersom domstolsförfarandet har pågått, tvingats medge att Systran-koncernen faktiskt innehade immateriella rättigheter i det sammanhanget. Kommissionen medgav således i samband med dupliken att den inte bestred det förhållandet att bolaget Systran innehade rättigheter till programmet Systran Unix, som bolaget saluför, samtidigt som kommissionen angav att det var troligt att Systran-koncernen hade använt sig av den utveckling som gjorts för kommissionens räkning inom ramen för versionerna EC-Systran Mainframe och EC-Systran Unix för att integrera denna utveckling i versionen Systran Unix. Närmare bestämt påpekade kommissionen vid förhandlingen att den faktiskt inte bestred att bolaget Systran innehade rättigheter till dessa program, både vad gäller versionen Mainframe och naturligtvis versionen Unix, samtidigt som den dock gjorde ett litet förbehåll om de delar som på ett rättsstridigt sätt har integrerats i den ursprungliga versionen av Systran Unix, efter de avtal som tidigare hade ingåtts med kommissionen.

76 Som tribunalen angav i samband med den andra omgången frågor och på nytt under förhandlingen, ska det dock konstateras att versionen Systran Unix föregick versionen EC-Systran Unix med flera år. Det är därför föga sannolikt att Systran-koncernen har kunnat integrera, i versionen Systran Unix som den har utvecklat och saluför, den utveckling som senare skedde i samband med versionen EC-Systran Unix, för att tillgodose kommissionens egna behov i språkligt och terminologiskt hänseende. Kommissionen har inte kunnat styrka sitt påstående i det avseendet.

77 Det finns inte heller några materiella bevis som kan stödja kommissionens argument om att det är troligt att delar av versionen EC-Systran Mainframe, vilken utvecklades med utgångspunkt från sökandebolagens version Systran Mainframe, på ett rättsstridigt sätt har integrerats i den ursprungliga versionen av Systran Unix. Detta argument motsägs för övrigt, vad beträffar programmets källkod, särskilt vad beträffar kärnan och de språkprogram som är knutna till denna, av de förklaringar som har lämnats av sökandens tekniska expert, enligt vilka ett program som skrivits med assemblerspråk avviker markant från ett program som skrivits med programspråket C (se Bitans andra tekniska skrivelse, särskilt exemplet på behandling av teckensträngen ”Hello world!” med assemblerspråk och med programspråk C). Kommissionen har inte ifrågasatt denna tekniska förklaring.

78 Vad beträffar det åberopade skyddet för know-how, har sökandebolagen gjort gällande att know-how i allmänhet definieras som en ”viss mängd teknisk information som är hemlig, substantiell och identifierad i någon lämplig form”. I det avseendet anser sökandebolagen att kommissionens röjande av sådan information för tredje man, utan något tillstånd från deras sida, utgör ett rättsstridigt handlande som kan medföra att gemenskapen ådrar sig utomobligatoriskt ansvar enligt artikel 288 andra stycket EG.

79 Till stöd för detta argument har sökandebolagen med fog hänvisat till domstolens dom av 7 december 1985 i mål 145/83, Adams mot kommissionen (REG 1985, s. 3539; svensk specialutgåva, volym 8, s. 327), punkt 34, vari det slogs fast att den skyldighet att iaktta sekretess som åligger kommissionen och dess personal enligt artikel 287 EG utgjorde en allmän rättsprincip. Den allmänna principen om att företagen har rätt till skydd för sina affärshemligheter, som artikel 287 EG är uttryck för, har vidare bekräftats i domstolens dom av den 19 maj 1994 i mål C‑36/92 P, SEP mot kommissionen (REG 1994, s. I‑1911; svensk specialutgåva, volym 15, s. I-155), punkt 36. I artikel 41 i Europeiska unionens stadga om de grundläggande rättigheterna, som proklamerades i Nice den 7 december 2000 (EGT C 364, s. 1), anges det även att det är nödvändigt för administrationen att respektera ”berättigade intressen vad avser sekretess, tystnadsplikt och affärshemlighet”.

80 Affärshemligheter omfattar tekniska uppgifter om know-how för vilka gäller att inte endast det förhållandet att de sprids till allmänheten utan även det förhållandet att de överlämnas till en annan person än den som har lämnat uppgifterna, på ett allvarligt sätt kan skada denna persons intressen (se, för ett liknande resonemang, förstainstansrättens dom av den 18 september 1996 i mål T‑353/94, Postbank mot kommissionen, REG 1996, s. II‑921, punkt 87). För att tekniska uppgifter ska vara av sådan art att de omfattas av tillämpningsområdet för artikel 287 EG krävs det först och främst att de endast är kända av en begränsad krets av personer. Vidare måste det röra sig om uppgifter som kan orsaka allvarlig skada för uppgiftslämnaren eller tredje man om de röjs. Slutligen är det nödvändigt att de intressen som kan skadas av spridandet av uppgifterna rent objektivt sett är skyddsvärda (förstainstansrättens dom av den 30 maj 2006 i mål T‑198/03, Bank Austria Creditanstalt mot kommissionen, REG 2006, s. II‑1429, punkt 71, och av den 12 oktober 2007 i mål T-474/04, Pergan Hilfsstoffe für industrielle Prozesse mot kommissionen, REG 2007, s. II‑4225, punkt 65).

81 I förevarande mål ska det således anses att en teknisk uppgift, som hör till ett företags affärshemligheter och som har lämnats till kommissionen för särskilda ändamål, inte får röjas för tredje man för andra ändamål utan det berörda företagets tillstånd.

82 Tribunalen finner att sökandebolagen, i tillräcklig utsträckning för att ligga till grund för tribunalens behörighet enligt artikel 235 EG, har hävdat att kommissionen har åsidosatt skyldigheter som vilar på utomobligatorisk grund och som avser upphovsrätten och know-how avseende versionen Systran Unix av Systran-programmet.

83 Kommissionen har inte anfört något argument som kan påverka denna slutsats och tribunalen ska därför pröva den andra delen av dess resonemang, enligt vilken kommissionen har tillstånd enligt avtal som ger den möjlighet att göra det som den klandras för i förevarande mål.

Prövning av de uppgifter som kommissionen har åberopat till stöd för att det föreligger ett tillstånd enligt avtal att röja information för tredje man som kan omfattas av skyddet för upphovsrätt och know-how

84 De rättsstridiga och skadebringande handlanden som kommissionen påstås ha gjort sig skyldig till i förevarande mål består av bland annat röjandet för tredje man, bolaget Gosselies, utan sökandebolagens samtycke, av information som kan omfattas av skyddet för Systran-koncernens upphovsrätt och know-how.

85 Det finna inga uppgifter i handlingarna i målet som visar att kommissionen hade tillåtelse enligt avtal att lämna ut information om versionen Systran Unix och know-how avseende denna version till bolaget Gosselies.

86 För det första finns det inte något avtal som ingåtts mellan parterna som uttryckligen avser frågan om att eventuellt ge tredje man i uppdrag att utföra vissa arbeten avseende versionen EC-Systran Unix. När bolaget Systran kontaktade kommissionen för att diskutera frågan, inskränkte sig kommissionen till att förneka bolaget Systrans rättigheter till versionen Systran Unix av Systran-programmet och till att anse att Systran-koncernen inte hade rätt att motsätta sig de arbeten som bolaget Gosselies fått i uppdrag att utföra (se ovan punkterna 31–37).

87 För det andra har kommissionen, som svar på en fråga av tribunalen rörande detta, åberopat tre avtalsbestämmelser till stöd för att den kunde anlita bolaget Gosselies för att låta utveckla versionen EC-Systran Unix av Systran-programmet, utan att Systran-koncernen kunde motsätta sig detta genom att åberopa upphovsrätten och know-how avseende versionen Systran Unix av detta program (se ovan punkt 53).

88 Kommissionen har först åberopat artikel 4, med rubriken ”Nyttjanderätt”, i samförståndsavtalet om tekniskt samarbete, vilket kommissionen ingick med bolaget Gachot den 18 januari 1985, innan detta bolag övertog WTC-koncernen och blev bolaget Systran. I denna artikel anges särskilt att ”Systran-systemet, programvaror och lexikon förblir kommissionens egendom”.

89 Tribunalen konstaterar att denna bestämmelse inte kan ligga till grund för att förevarande tvist ska anses vara av avtalsrättslig art. Ovannämnda bestämmelse kan inte göras gällande gentemot sökandebolagen, vars äganderätt till Systran-programmet, och särskilt versionen Systran Mainframe, inte grundar sig på det samförståndsavtal som kommissionen ingick med bolaget Gachot den 18 januari 1985 (se ovan punkt 10). Systran-koncernens äganderätt till Systran-programmet och dess version Systran Mainframe uppkom nämligen genom att bolaget Gachot övertog WTC-koncernen vid ett senare datum (se ovan punkt 11 och de handlingar som har ingetts som bilagorna 5–7 till repliken). Även om ingen har bestritt att bolaget Gachot den 18 januari 1985 inte hade någon som helst äganderätt till Systran-programmet, är det vidare inte heller möjligt att av ovannämnda bestämmelse dra slutsatsen att kommissionen, från och med detta datum och på grund av samförståndsavtalet, kan göra anspråk på full äganderätt till Systran-systemet och dess program, inbegripet dess grundkärna och källkoder. En sådan slutsats medför intrång i äganderätten till Systran-systemet, och särskilt versionen Systran Mainframe, som då innehades av WTC-koncernen och som kommissionen inte har bestritt (se ovan punkt 3), en äganderätt som senare kom att överlåtas till bolaget Gachot som kom att bli bolaget Systran. Slutligen ska det påpekas att förevarande mål under alla omständigheter inte avser Systran-koncernens rättigheter till versionen Systran Mainframe, en version som blev föråldrad, utan Systran-koncernens rättigheter till versionen Systran Unix, vilken kom efter denna version och som skrevs på ett annat programspråk för att fungera i en ny datormiljö.

90 Vidare har kommissionen åberopat punkt 6 i den inledande översikten i det samarbetsavtal som ingicks mellan kommissionen och Systran-koncernen (det vill säga vid den aktuella tidpunkten bolaget WTC, bolaget Latsec, bolaget Systran Institut och bolaget Gachot), där det anges att ”[k]ommissionen har ensam äganderätt till de förbättringar och den utveckling av Systran-systemet som gjorts av kommissionen och dess leverantörer [som anges i punkt 3], i synnerhet lexikonen”. Denna bestämmelse ska således tolkas i förening med punkt 3 i denna översikt, vilken har följande lydelse:

”Underhållet och vidareutvecklingen av systemen har säkerställts genom en rad andra avtal mellan kommissionen och servicebolag. Dessa avtal avsåg kommissionens egna behov och ändamål.”

91 Dessa bestämmelser kan inte heller ligga till grund för att förevarande tvist ska anses vara av avtalsrättslig art. Enligt dessa två punkter i den inledande översikten har kommissionen ensam äganderätt till de förbättringar och den utveckling av Systran-systemet som gjorts av kommissionen och dess externa leverantörer före undertecknandet av samarbetsavtalet den 4 augusti 1987, särskilt vad gäller lexikonen. Sökandebolagen har inte bestritt denna ensamma äganderätt. I deras inlagor åberopas inte äganderätten till lexikonen, till de förbättringar och till den utveckling som särskilt utförts av kommissionen eller för kommissionens räkning för att tillgodose dess behov på terminologiområdet. De rättigheter som sökandebolagen har åberopat baserar sig på grundsystemet, det vill säga merparten av kärnan och språkrutinerna, vilket Systran-koncernen är upphovsman till och besitter know-how om.

92 Andra punkter i samma inledande översikt gör det dessutom möjligt att närmare precisera förhållandet mellan kommissionen och bolagen inom Systran-koncernen och att bedöma de rättigheter som denna koncern kunde göra gällande till Systran-systemet, vid en tidpunkt då det fortfarande endast fanns versioner som var kompatibla med Mainframemiljön. I den inledande översikten anges således följande:

”1. Systran-systemet, vilket har utformats av bolaget WTC, är ett maskinöversättningssystem som omfattar ett grundprogram, språkprogramvaror, perifera programvaror och olika tvåspråkiga lexikon.

2. Den 22 september 1975 ingick kommissionen ett avtal med bolaget WTC rörande kommissionens användning av Systran-systemet och WTC:s första utveckling av detta system.

Kommissionen och bolaget WTC ingick senare andra avtal som syftade dels till att förbättra det befintliga systemet, dels till att utveckla system för [nya] språk[kombinatoner].

Dessa avtal, vilka ingicks under åren 1976–1985, hade till syfte att utveckla och förbättra översättningsprogrammen och baslexikonen för de aktuella språken.

…

5. Parterna konstaterar således att kommissionen har en licens för att använda grundsystemet och de förbättringar … som gjorts av WTC, vilken endast avser användning inom Europeiska gemenskaperna inom de specifika sektorer som anges i [punkt] 4 ovan.

…

7. Parterna anser att det ligger i deras och Systran-användarnas intresse att systemet hela tiden förbättras. De har beslutat att ingå detta samarbetsavtal för att förena sina ansträngningar och därigenom fortsätta förbättringsarbetet.

I denna anda tillerkänner parterna varandra en rätt att använda Systran-systemet, vilket kan komma att utvecklas genom de förbättringar som kommer att ske tack vare att systemet används både inom den privata och den offentliga sektorn.”

93 Det framgår av dessa bestämmelser, vilka avser det avtalsförhållande som vid denna tidpunkt förelåg mellan kommissionen och Systran-koncernen, att Systran-koncernens roll vid skapandet av Systran-systemet och vid den första och senare utvecklingen av systemet för kommissionens räkning uttryckligen erkänns. Vidare framgår det av dessa bestämmelser att endast den nyttjanderätt som Systran-koncernen tillerkände kommissionen omnämns, och inte äganderätten, a fortiori ensam äganderätt, till hela systemet. Under alla omständigheter finns det inte i dessa bestämmelser någon hänvisning till att tredje man ska ingripa för att göra ändringar i systemet, utan att dessa ändringar på förhand har tillåtits av Systran-koncernen.

94 Slutligen ska det, precis som beträffande artikel 4 i samförståndsavtalet om tekniskt samarbete, påpekas att förevarande mål inte avser Systran-koncernens rättigheter till versionen Systran Mainframe, en version som blivit föråldrad, utan koncernens rättigheter till versionen Systran Unix, vilken kom efter denna version och som skrevs på ett annat programspråk för att fungera i en ny datormiljö.

95 Vidare har kommissionen åberopat artikel 13.1 och 13.2 i avtalen om migrering, med rubriken ”Patent, nyttighetsmodeller (bruksmönster), varumärken, mönster och industriella modeller, industriell äganderätt och immateriella rättigheter”, vari det föreskrivs att kommissionens system för maskinöversättning ska förbli kommissionens egendom. I förevarande fall ska det påpekas att dessa två punkter har följande lydelse i det första avtalet om migrering:

”1. Kommissionen ska omedelbart informeras om alla resultat eller patent som leverantören [det vill säga bolaget Systran Luxembourg] har erhållit vid fullgörandet av detta avtal. Resultatet eller patentet tillhör Europeiska gemenskaperna, vilka fritt kan förfoga över dessa, med undantag av de fall då industriell äganderätt eller immateriella rättigheter redan föreligger.

2. Kommissionens system för maskinöversättning, inbegripet dess komponenter, även om de har ändrats under fullgörandet av avtalet, ska förbli kommissionens egendom, med undantag av de fall då industriell äganderätt eller immateriella rättigheter redan föreligger.”

96 I artikel 13.1 och 13.2 i det första avtalet om migrering föreskrivs det således ett uttryckligt förbehåll i fråga om redan befintliga immateriella rättigheter och industriell äganderätt. Kommissionen kan därför inte åberopa denna bestämmelse för att hävda att det är uppenbart att sökandebolagen har avstått från att göra anspråk på sin upphovsrätt och know-how avseende Systran-systemet. Dessa rättigheter, i synnerhet de som avser versionen Systran Unix av Systran-programmet, förelåg redan före datumet för undertecknandet av avtalen om migrering, vilka upprättades vid en tidpunkt då den av kommissionen använda versionen EC-Systran Mainframe hade blivit föråldrad.

97 Dessutom framgår det klart av artikel 13 i det första avtalet om migrering – såsom sökandebolagen påpekade vid förhandlingen – att punkt 1 endast avser den del som kallas ”EC” av den framtagna versionen EC-Systran Unix av Systran-programmet, det vill säga alla de resultat och patent som den aktuella leverantören – bolaget Systran Luxembourg – kunde komma att erhålla vid genomförandet av avtalen om migrering. Äganderätten till allt som redan fanns före dessa eventuella resultat och patent, det vill säga versionen Systran Unix, vilken ligger till grund för versionen EC-Systran Unix, är undantagen från avtalens tillämpningsområde. Dessa avtal påverkar således inte rättigheterna till den del av grundkärnan i versionen Systran Unix som är oförändrad i versionen EC-Systran Unix. Vad beträffar artikel 13.2 avser den uttryckligen ”[k]ommissionens system för maskinöversättning”, det vill säga versionen EC-Systran Mainframe av Systran-programmet (se definitionen i artikel 2 i det första avtalet om migrering, vilken återges ovan i punkt 27), genom att således uppställa ett förbehåll i fråga om rättigheterna till versionen Systran Mainframe, eftersom båda dessa versioner hade blivit föråldrade till följd av versionen Systran Unix.

98 Vidare ska det konstateras att det inte var bolaget Systran som undertecknade avtalen om migrering och att bolaget således överhuvudtaget inte kan ha gett kommissionen några rättigheter till versionen Systran Unix av Systran-programmet, som det har utvecklat och saluför. Med tillämpning av principen om avtalets subjektiva begränsning, vilken kan anses utgöra en allmän princip som är gemensam för medlemsstaternas rättsordningar vad gäller avtal, kan avtalen om migrering således inte som sådana göras gällande mot bolaget Systran. Även om det antas att bolaget Systran Luxembourg inte lämnade ”uppdaterad bevisning för alla rättigheter ... som Systran-koncernen gör anspråk på och som har samband med maskinöversättningssystemet Systran” till kommissionen senast den 15 mars 2002 (se ovan punkt 30), kan det inte medföra att bolaget Systran berövas möjligheten att gentemot kommissionen åberopa de rättigheter som bolaget innehar på grund av förvärvet av bolagen inom WTC-koncernen eller, framför allt, skapandet och saluföringen av versionen Systran Unix, som kommissionen kände till. Det ska även påpekas att, såsom sökandebolagen kunde göra gällande vid förhandlingen utan att i det avseendet motsägas av kommissionen, bolaget Systran Luxembourg vid tidpunkten för undertecknandet av avtalen om migrering inte var helt integrerat i Systran-koncernen, utan ett samriskföretag som företrädde såväl intressena för de företag som tidigare arbetade med kommissionen för att säkerställa underhållet av versionen EC-Systran Mainframe som Systran-koncernens intressen i Luxemburg.

99 Slutligen utgör det hur som helst en princip på det immaterialrättsliga området att en klausul om överlåtelse av immateriella rättigheter inte kan presumeras. Av princip kan inte en sådan klausul vara implicit, utan måste vara uttrycklig. I detta fall framgår det inte av de handlingar som parterna har ingett till tribunalen att det finns någon avtalsbestämmelse som avser en överlåtelse av immateriella rättigheter tillhörande bolaget Systran, eller rent av ett företag inom Systran-koncernen, som kan åberopas med avseende på versionen Systran Unix av Systran-programmet.

100 Av det ovan anförda framgår att ingen av de avtalsbestämmelser som kommissionen har nämnt stöder uppfattningen att förevarande tvist med nödvändighet är av avtalsrättlig art. Dessa avtalsbestämmelser, vari det hänvisas till en förfluten period eller en period som rent av är överspelad vad beträffar avtalen rörande versionen Systran Mainframe, vilken blev föråldrad under 1990-talet på grund av datormiljöns utveckling, kan inte anses visa att Systran-koncernen hade gett eller har gett kommissionen tillåtelse att röja information för tredje man som kan omfattas av det skydd för upphovsrätt och know-how som har åberopats i fråga om versionen Systran Unix av Systran-programmet, vilken har utvecklats och saluförs av denna koncern.

101 Mot denna bakgrund finner tribunalen att det framgår av innehållet i sökandebolagens skadeståndsyrkande och av de allmänna principer som är gemensamma för medlemsstaternas rättsordningar, vilka har åberopats för att styrka sökandebolagens rättigheter till versionen Systran Unix av Systran-programmet och kravet på att först inhämta upphovsmannens samtycke innan det innehåll som skulle användas i den bearbetade versionen EC-Systran Unix röjdes för tredje man, att sökandebolagen i rättsligt och i faktiskt hänseende har styrkt de uppgifter som krävs för att tribunalen ska kunna utöva den utomobligatoriska behörighet som den har getts genom fördraget.

102 På grundval av bedömningen av de olika avtalsbestämmelser som kommissionen har åberopat för att styrka att skadeståndsyrkandet har sin grund i ett avtalsförhållande kan det konstateras att det inte har skett någon överlåtelse av upphovsrätten och att Systran-koncernen inte har gett något tillstånd för att röja information om versionen Systran Unix för tredje man.

103 Av denna helhetsbedömning framgår att den aktuella tvisten inte är av avtalsrättslig art. Det är nämligen fråga om att bedöma huruvida det var felaktigt av kommissionen att röja information som omfattas av skyddet för upphovsrätt eller know-how för tredje man utan innehavarens uttryckliga tillstånd och huruvida detta har medfört skada, med hänsyn till de allmänna principer som är gemensamma för medlemsstaternas rättsordningar och som är tillämpliga på området, och inte avtalsbestämmelser som föreskrivs i avtal som tidigare har ingåtts och som avser frågor som inte rör bolaget Systrans upphovsrätt och know-how avseende versionen Systran Unix.

104 Kommissionens påståenden om att talan ska avvisas på grund av att den har sin grund i ett avtalsförhållande kan således inte godtas.

2. Huruvida ansökan är oklar

a) Parternas argument

105 Kommissionen har hävdat att talan ska avvisas på grund av att den inte uppfyller kravet i artikel 44.1 c i rättegångsreglerna, enligt vilken ansökan ska innehålla uppgifter om ”föremålet för talan samt en kortfattad framställning av grunderna för denna”. Ansökan ger inte några klargöranden om de lagbestämmelser som kommissionen påstås ha åsidosatt och ger få klargöranden om de handlingar i form av intrång och röjande av know-how som sökandebolagen har gjort gällande.

106 Sökandebolagen har i huvudsak påpekat att ansökan är så precis att kommissionen kan förbereda sitt försvar och att tribunalen kan avgöra målet.

b) Tribunalens bedömning

107 Enligt artikel 21 första stycket i domstolens stadga, som enligt artikel 53 första stycket i samma stadga ska tillämpas på förfarandet vid tribunalen, och artikel 44.1 c i tribunalens rättegångsregler ska en ansökan innehålla uppgifter om föremålet för talan samt en kortfattad framställning av grunderna för denna. Dessa uppgifter ska vara så klara och precisa att svaranden kan förbereda sitt försvar och att tribunalen kan utföra sin prövning. I syfte att säkerställa rättssäkerheten och en god rättskipning krävs det att de väsentliga, faktiska och rättsliga, omständigheter som en talan grundas på, åtminstone kort men på ett konsekvent och begripligt sätt, framgår av innehållet i själva ansökan (förstainstansrättens beslut av den 28 april 1993 i mål T‑85/92, De Hoe mot kommissionen, REG 1993, s. II‑523, punkt 20, och av den 11 juli 2005 i mål T‑294/04, Internationaler Hilfsfonds mot kommissionen, REG 2005, s. II‑2719, punkt 23).

108 För att en ansökan om ersättning för skada som har vållats av en institution ska uppfylla dessa krav måste den särskilt innehålla uppgifter som gör det möjligt att fastslå vilket handlande sökanden lägger institutionen till last (beslutet i det ovan i punkt 107 nämnda målet Internationaler Hilfsfonds mot kommissionen, punkt 24).

109 I förevarande fall har sökandebolagen angett i sin ansökan att kommissionen på ett rättsstridigt sätt röjde bolaget Systrans know-how för tredje man, som en följd av tilldelningen av ett kontrakt, och att den då gjorde sig skyldig till intrång i dess upphovsrätt. Det är fråga om två rättsstridiga och skadebringande handlanden från kommissionens sida (se ovan punkt 66). Tribunalen anser med hänsyn till dessa uppgifter att kommissionen har kunnat förbereda sitt försvar.

110 Kommissionens påståenden om att talan ska avvisas på grund av att ansökan är oklar kan således inte godtas.

3. Huruvida tribunalen saknar behörighet att fastställa att intrång har skett inom ramen för en talan om utomobligatoriskt skadeståndsansvar

a) Parternas argument

111 Kommissionen har hävdat att talan inte kan tas upp till sakprövning, eftersom tribunalen saknar behörighet att pröva frågan om intrång inom ramen för en talan om utomobligatoriskt skadeståndsansvar, vilket har slagits fast i beslutet i det ovan i punkt 52 nämnda målet Document Security Systems. Kommissionen har i det avseendet påpekat att upphovsrätten, till skillnad från den övergripande harmonisering på gemenskapsnivå som har skett på varumärkesområdet, endast har blivit föremål för en delvis harmonisering, vilken dock avser skydd för programvaror (direktiv 91/250). Faktum kvarstår dock att talan om intrång vad gäller upphovsrätt, liksom vad gäller patenträtt, inte ingår bland de rättsmedel som omfattas av gemenskapsdomstolarnas behörighet. Detsamma gäller know-how, som inte är föremål för någon som helst harmonisering på gemenskapsnivå. Kommissionen har i det avseendet tillbakavisat varje analogi med den lösning som valdes i domen i det ovan i punkt 79 nämnda målet Adams mot kommissionen, på grund av att sökandebolagen inte har åberopat att artikel 287 EG åsidosattes, utan endast har åberopat att know-how felaktigt röjdes, utan någon precisering eller bevisning. Till skillnad från det mål som utmynnade i domen i det ovannämnda målet Adams mot kommissionen, har dessutom uppgifterna i förevarande mål inhämtats inom ramen för avtalsförhållanden och inte i samband med överlämnandet av handlingar som lämnats i förtroende.

112 Sökandebolagen har gjort gällande att tribunalen, med hänsyn till den harmonisering som har skett på gemenskapsnivå i fråga om det upphovsrättsliga skyddet för en programvara (direktiv 91/250), är behörig att bedöma huruvida kommissionen har gjort intrång i upphovsrätten till en programvara. Förevarande talan kan således inte vara avhängig av att ett nationellt rättsmedel har utnyttjats som, till skillnad från det mål som utmynnade i beslutet i det ovan i punkt 52 nämnda målet Document Security Systems som avsåg patentskydd, inte kan leda till skadestånd. Det är fråga om att säkerställa sökandebolagens rätt till ett effektivt domstolsskydd. Vad beträffar det felaktiga röjandet av know-how har sökandebolagen framhållit att domen i det ovan i punkt 79 nämnda målet Adams mot kommissionen är av intresse. I nämnda dom slogs det nämligen fast att den skyldighet att iaktta sekretess som åligger kommissionen och dess personal enligt artikel 287 EG utgör en allmän rättsprincip.

b) Tribunalens bedömning

113 Kommissionen har åberopat beslutet i det ovan i punkt 52 nämnda målet Document Security Systems för att hävda att tribunalen saknar behörighet att ta ställning till frågan om intrång inom ramen för en skadeståndstalan.

114 Det ska dock påpekas att förstainstansrätten, i det mål som utmynnade i nämnda beslut, särskiljde på den talan om patentintrång som sökanden hade väckt från skadeståndstalan i egentlig mening. Sökanden yrkade nämligen att förstainstansrätten skulle fastställa att Europeiska centralbanken (ECB) hade åsidosatt sökandens rättigheter enligt patentet och förplikta ECB att erlägga skadestånd för åsidosättandet av sökandens rättigheter enligt det omtvistade patentet (beslutet i det ovan i punkt 52 nämnda målet Document Security Systems, punkt 25). Som svar påpekade förstainstansrätten först att den saknade behörighet att pröva en talan om patentintrång (beslutet i det ovan i punkt 52 nämnda målet Document Security Systems, punkterna 50–75). Beträffande skadeståndstalan i egentlig mening påpekade förstainstansrätten uttryckligen att den var behörig att avgöra skadeståndstalan enligt artikel 235 EG jämförd med artikel 288 andra stycket EG (beslutet i det ovan i punkt 52 nämnda målet Document Security Systems, punkt 76). Det slogs dock fast att skadeståndstalan uppenbarligen saknade rättslig grund, eftersom sökanden i det målet inte hade förebringat någon uppgift som kunde styrka det rättsstridiga handlande som svaranden klandrades för (beslutet i det ovan i punkt 52 nämnda målet Document Security Systems, punkterna 80–82).

115 I förevarande mål ska det påpekas att begreppet intrång i upphovsrätten åberopas tillsammans med begreppet sekretesskydd för know-how enbart i syfte att beteckna kommissionens handlande som rättsstridigt inom ramen för en talan om utomobligatoriskt skadeståndsansvar. Bedömningen av huruvida det aktuella handlandet är rättsstridigt ska göras med beaktande av de allmänna principer som är gemensamma för medlemsstaternas rättsordningar och kräver inte ett föregående beslut av en behörig nationell myndighet, vilket var fallet med de olika omtvistade patenten i det mål som utmynnade i beslutet i det ovan i punkt 52 nämnda målet Document Security Systems. ECB hade således väckt talan om ogiltigförklaring i flera medlemsstater och vissa av de domstolar vid vilka talan hade väckts hade för övrigt avgjort talan i första instans och dessa avgöranden – vilka skiljde sig åt från en domstol till en annan – hade överklagats (beslutet i det ovan i punkt 52 nämnda målet Document Security Systems, punkterna 21–24), vilket inte alls är fallet i förevarande mål.

116 Med hänsyn till den behörighet som tribunalen har getts genom artiklarna 235 EG och 288 andra stycket EG i fråga om utomobligatoriskt skadeståndsansvar, och i avsaknad av nationella rättsmedel som kan leda till att kommissionen ersätter den skada som sökandebolagen uppger sig ha lidit till följd av det påstådda intrånget, finns det följaktligen inte något som hindrar att begreppet intrång, som sökandebolagen har använt, kan beaktas för att beteckna kommissionens handlande som rättsstridigt inom ramen för ett skadeståndsyrkande.

117 Begreppet intrång som sökandebolagen har använt inom ramen för förevarande skadeståndstalan ska tolkas enbart mot bakgrund av de allmänna principer som är gemensamma för medlemsstaternas rättsordningar, vilka – vad beträffar datorprogram – återges eller uppställs i flera harmoniseringsdirektiv. Tribunalen godtar således inte kommissionens påståenden om att talan inte kan tas upp till sakprövning på grund av att tribunalen saknar behörighet att fastställa att intrång har skett, i den betydelse detta uttryck skulle kunna ges av en behörig nationell myndighet i en medlemsstat med tillämpning av lagstiftningen i denna stat.

B – De övriga yrkandena

118 Kommissionen har gjort gällande att flera av de yrkanden som sökandebolagen har framställt inte kan tas upp till sakprövning. Det rör sig om yrkandena om att tribunalen ska förplikta kommissionen att omedelbart upphöra med sina handlingar i form av intrång och röjande av know-how, förordna om att vissa informationstekniska uppgifter som kommissionen och bolaget Gosselies innehar ska tas i beslag eller förstöras, och förordna om att tribunalens avgörande, på kommissionens bekostnad, ska publiceras i fackpress och i facktidskrifter och på specialiserade webbplatser.

119 I det avseendet har kommissionen hänvisat till fast rättspraxis enligt vilken domstolen inte ens i en tvist rörande skadestånd kan utfärda förelägganden gentemot en institution, eftersom detta skulle innebära ett intrång i förvaltningsmyndighetens behörighet (se förstainstansrättens dom av den 10 maj 2006 i mål T-279/03, Galileo International Technology m.fl. mot kommissionen, REG 2006, s. II‑1291, nedan kallad domen i målet Galileo, punkt 60 och där angiven rättspraxis).

120 Tribunalen erinrar om att enligt artikel 288 andra stycket EG ska gemenskapen ”[v]ad beträffar utomobligatoriskt ansvar ... ersätta skada, som orsakats av dess institutioner eller av dess anställda under tjänsteutövning, i enlighet med de allmänna principer som är gemensamma för medlemsstaternas rättsordningar”. Denna bestämmelse rör både villkoren för att utomobligatoriskt skadeståndsansvar ska uppstå och de närmare bestämmelserna för och omfattningen av rätten till ersättning. Enligt artikel 235 EG är domstolen behörig att avgöra tvister om sådant skadestånd som avses i artikel 288 andra stycket EG.

121 Av dessa två bestämmelser – vilka, i motsats till artikel 40 första stycket KS som endast föreskrev ekonomisk ersättning, inte utesluter beviljandet av ersättning in natura – följer att domstolen är behörig att ålägga gemenskapen att ersätta skada på vilket sätt som helst, förutsatt att detta är förenligt med de allmänna principer som är gemensamma för medlemsstaternas rättsordningar vad gäller utomobligatoriskt skadestånd, däribland – om det är förenligt med dessa principer – ersättning in natura, i förekommande fall genom påbud eller förbud (domen i det ovan i punkt 119 nämnda målet Galileo, punkt 63).

122 Följaktligen kan gemenskapen i princip inte undantas från en motsvarande processuell åtgärd som vidtas av domstolen, eftersom domstolen har ensam behörighet att avgöra talan om skadestånd för