Beslut meddelat av domstolens ordförande den 25 juni 1998. - Gouvernement des Antilles néerlandaises mot Europeiska unionens råd. - Överklagande - Förstainstansrättens beslut i ett interimistiskt förfarande - Associering av de utomeuropeiska länderna och territorierna - Revidering efter halva giltighetstiden av ULT-beslutet - Skyndsamhet. - Mål C-159/98 P (R).



Rättsfallssamling 1998 s. I-04147



Sammanfattning



Nyckelord

1 Interimistiskt förfarande - Uppskov med verkställighet - Bifall och avslag i fråga om den åtgärd som riskerar att vara oåterkallelig - Intresseavvägning

(EG-fördraget, artikel 185)

2 Överklagande - Grunder - Felaktig bedömning av sakomständigheterna - Avvisning - Tillämplighet på överklaganden av ett beslut om interimistiska åtgärder

(Domstolens EG-stadga, artiklarna 50 andra stycket och 51)

3 Interimistiskt förfarande - Uppskov med verkställighet - Villkor för bifall - Allvarlig och irreparabel skada - Det överklagade beslutet utgör en överträdelse av en fördragsbestämmelse - Villkor som inte uppfylls automatiskt

(EG-fördraget, artikel 185)

4 Överklagande - Grunder - Felaktig bedömning av bevisningen - Avvisning

(Domstolens EG-stadga, artikel 51)

5 Överklagande - Grunder - Otillräcklig motivering - Tillämplighet i fråga om beslut om interimistiska åtgärder

(Domstolens EG-stadga, artikel 51)

6 Interimistiskt förfarande - Interimistiska åtgärder - Villkor för bifall - Allvarlig och irreparabel skada - "Fumus boni juris" - Avslag på begäran då behov av skyndsamhet inte föreligger och grunden avseende "fumus boni juris" är överflödig - Följder av ett överklagande

(EG-fördraget, artikel 186; domstolens rättegångsregler, artikel 83.2; förstainstansrättens rättegångsregler, artikel 104.2)

Sammanfattning

7 I flertalet förfaranden om interimistiska åtgärder kan såväl bifall till som avslag på ansökan om uppskov med verkställigheten i viss mån ha vissa definitiva följdverkningar, och det ankommer på rättens ordförande, som har att besluta med anledning av en ansökan om uppskov, att göra en avvägning mellan de risker som är förbundna med varje möjlig lösning. Bedömningen av huruvida det begärda uppskovet är av tillfällig karaktär kan således i princip inte skiljas från intresseavvägningen.

8 Enligt artikel 51 i domstolens EG-stadga, som också är tillämplig på överklaganden i enlighet med artikel 50 andra stycket i samma stadga, skall överklagandet vara begränsat till rättsfrågor och kan endast grundas på bristande behörighet hos förstainstansrätten, på rättegångsfel vid förstainstansrätten eller på att rätten har åsidosatt gemenskapsrätten.

9 Att rådet gör sig skyldigt till en eventuell överträdelse av en bestämmelse i fördraget avgör i princip inte i sig om en eventuell skada är allvarlig eller irreparabel, även om överträdelsen kan leda till att det omtvistade beslutet ifrågasätts. Den uppfyller således inte ett av villkoren för beviljande av uppskov med verkställighet av beslutet.

10 Vid prövningen av ett överklagande är domstolen i princip inte behörig att pröva den bevisning som förstainstansrätten har lagt till grund för dessa faktiska förhållanden. När bevisen har erhållits på ett korrekt sätt och de allmänna rättsprinciper och förfaranderegler som är tillämpliga i fråga om bevisbördan och bevisningen har iakttagits, är det nämligen endast förstainstansrätten som skall bedöma det värde som uppgifterna i målet skall tillmätas.

11 Det kan inte fordras av rättens ordförande att han uttalar sig om samtliga faktiska och rättsliga omständigheter som framförts under förfarandet för interimistiska åtgärder. Det är tillräckligt att de skäl han anför med hänsyn till omständigheterna vederbörligen motiverar hans beslut och gör det möjligt för domstolen att utöva sin prövningsrätt.

12 I samband med ett överklagande av ett beslut genom vilket en begäran om interimistiska åtgärder avslås, inte bara på grund av att begäran inte är rättsligt och faktiskt grundad ("fumus boni juris") utan också på grund av att sökanden inte visat förekomsten av en allvarlig och irreparabel skada som motiverar att interimistiska åtgärder vidtas, varvid de delar av beslutet som behandlar frågan om fumus boni juris är överflödiga, kan beslutet inte ens delvis ogiltigförklaras på den grund för överklagandet som innebär att det skulle föreligga fumus boni juris utan att det ifrågasätts om det föreligger ett behov av skyndsamhet beträffande de begärda åtgärderna.