32

Mot denna bakgrund beslutade Raad voor Vreemdelingenbetwistingen (Migrationsdomstolen, Belgien) att vilandeförklara målen och ställa följande frågor till EU-domstolen: ”1) Ska unionsrätten, särskilt artikel 20 FEUF och artiklarna 5 och 11 i direktiv [2008/115], jämförda med artiklarna 7 och 24 i stadgan, tolkas så, att de under vissa omständigheter utgör hinder för en nationell praxis enligt vilken en ansökan om uppehållstillstånd, som en familjemedlem som är tredjelandsmedborgare ingett inom ramen för familjeåterförening med en unionsmedborgare – som inte har utnyttjat sin rätt till fri rörlighet och etableringsfrihet (nedan kallad statisk unionsmedborgare) – i den medlemsstat där den berörda unionsmedborgaren bor och är medborgare, inte prövas – oavsett om ansökan åtföljs av ett beslut om avlägsnande eller inte – enbart av det skälet att den berörda familjemedlem som är tredjelandsmedborgare är föremål för ett gällande europeiskt inreseförbud? a) Har det för bedömningen av sådana omständigheter betydelse att det mellan den familjemedlem som är tredjelandsmedborgare och den statiska unionsmedborgaren föreligger ett beroendeförhållande som sträcker sig längre än ett rent familjeband? Om så är fallet, vilka faktorer spelar in vid fastställandet av huruvida det råder ett sådant beroendeförhållande? Är det i detta avseende relevant att hänvisa till respekten för familjelivet enligt artikel 8 i Europeiska konventionen om skydd för de mänskliga rättigheterna och de grundläggande friheterna, som undertecknades i Rom den 4 november 1950 (nedan kallad Europakonventionen) och artikel 7 i stadgan? b) Vad specifikt gäller underåriga barn, innebär artikel 20 FEUF att det krävs mer än ett biologiskt band mellan den förälder som är tredjelandsmedborgare och det barn som är unionsmedborgare? Är det härvidlag viktigt att visa att personerna bor ihop, eller räcker det med känslomässiga och ekonomiska band, såsom bestämmelser om boende och umgänge samt betalning av underhåll? Är det i detta avseende relevant att hänvisa till EU-domstolens domar i målen Ogieriakhi (C‑244/13, EU:C:2014:2068, punkterna 38 och 39), Singh m.fl. (C‑218/14, EU:C:2015:476, punkt 54) och O. m.fl. (C‑356/11 och C‑357/11, EU:C:2012:776, punkt 56)? Se även, i detta avseende [dom av den 10 maj 2017 i mål Chavez-Vilchez m.fl. (C‑133/15, EU:C:2017:354)]. c) Har det faktum att familjelivet inleddes vid en tidpunkt då tredjelandsmedborgaren redan var föremål för inreseförbud, och således var medveten om att han eller hon olagligen vistades i medlemsstaten, betydelse för bedömningen av sådana omständigheter? Kan detta faktum åberopas för att motverka missbruk av möjligheten att ansöka om uppehållstillstånd för familjeåterförening? d) Har det någon betydelse för bedömningen av sådana omständigheter att inget rättsmedel i den mening som avses i artikel 13.1 i direktiv 2008/115 använts mot beslutet att utfärda ett inreseförbud eller att en talan som väckts mot beslutet att utfärda ett inreseförbud avslagits? e) Är det faktum att inreseförbudet utfärdades med hänsyn till den allmänna ordningen eller på grund av olaglig vistelse en relevant faktor? Om så är fallet, ska det även undersökas huruvida den berörda tredjelandsmedborgaren utgör ett verkligt, aktuellt och tillräckligt allvarligt hot mot ett grundläggande samhällsintresse? Kan i analogi med detta artiklarna 27 och 28 i direktiv 2004/38, som införlivats med belgisk lagstiftning genom artiklarna 43 och 45 i [lagen av den 15 december 1980], och EU-domstolens praxis beträffande allmän ordning tillämpas analogt på familjemedlemmar till statiska unionsmedborgare (se [dom av den 13 september 2016, Rendón Marín (C‑165/14, EU:C:2016:675) och dom av den 13 september 2016, CS (C‑304/14, EU:C:2016:674)])? 2) Ska unionsrätten, särskilt artikel 5 i direktiv 2008/115 och artiklarna 7 och 24 i stadgan tolkas så, att den utgör hinder för en nationell praxis enligt vilken ett gällande inreseförbud används som motivering till att inte pröva en senare, i en medlemsstat ingiven, ansökan om [uppehållstillstånd för] familjeåterförening med en statisk unionsmedborgare, utan att hänsyn tas till de argument om privatlivet, familjelivet och de berörda barnens bästa som framförts i sistnämnda ansökan om familjeåterförening? 3) Ska unionsrätten, särskilt artikel 5 i direktiv 2008/115 och artiklarna 7 och 24 i stadgan, tolkas så, att den utgör hinder för en nationell praxis enligt vilken det mot en tredjelandsmedborgare som redan är föremål för ett inreseförbud utfärdas ett beslut om avlägsnande utan att hänsyn tas till de argument om privatlivet, familjelivet och de berörda barnens bästa som framförts i en senare ansökan om [uppehållstillstånd för] familjeåterförening med en statisk unionsmedborgare, det vill säga efter utfärdandet av inreseförbudet? 4) Innebär artikel 11.3 i direktiv 2008/115 att en tredjelandsmedborgare i princip alltid måste inge en ansökan om upphävande eller uppskov med verkställigheten av ett gällande och lagakraftvunnet inreseförbud utanför Europeiska unionen, eller finns det omständigheter under vilka vederbörande även kan inge en sådan ansökan i Europeiska unionen? a) Ska artikel 11.3 tredje och fjärde styckena i direktiv 2008/115 förstås så, att villkoren i artikel 11.3 första stycket i samma direktiv måste vara uppfyllda i varje enskilt fall eller i samtliga kategorier av fall, det vill säga att medlemsstaterna endast får överväga att upphäva ett inreseförbud, eller besluta att det tills vidare inte ska gälla, om den berörda tredjelandsmedborgaren kan visa att han eller hon har lämnat en medlemsstats territorium i full överensstämmelse med ett beslut om återvändande? b) Utgör artiklarna 5 och 11 i direktiv 2008/115 hinder för en tolkning som betraktar en ansökan om uppehållstillstånd för familjeåterförening med en statisk unionsmedborgare, som inte har utnyttjat sin rätt till fri rörlighet och sin etableringsfrihet, som en implicit (tillfällig) ansökan om upphävande eller uppskov med verkställigheten av det gällande och lagakraftvunna inreseförbudet varvid, om det framgår att villkoren för vistelsen inte är uppfyllda, det gällande och lagakraftvunna inreseförbudet fortsatt ska gälla? c) Är det relevant att skyldigheten att inge en ansökan om upphävande eller uppskov med verkställigheten i ursprungslandet eventuellt enbart medför en tillfällig separation mellan tredjelandsmedborgaren och den statiska unionsmedborgaren? Finns det omständigheter under vilka artiklarna 7 och 24 i stadgan trots det utgör hinder för en tillfällig separation? d) Är det relevant att skyldigheten att inge en ansökan om upphävande eller uppskov med verkställigheten i ursprungslandet eventuellt enbart medför att unionsmedborgaren i förekommande fall är skyldig att lämna Europeiska unionen endast under en begränsad tid? Finns det omständigheter under vilka artikel 20 FEUF trots allt utgör hinder för att den statiska unionsmedborgaren anses vara skyldig att lämna Europeiska unionen under en begränsad tid?”