Beslut meddelat av ordföranden på förstainstansrätten den 15 maj 2003. - Jose Maria Sison mot Europeiska unionens råd. - Interimistiskt förfarande. - Mål T-47/03 R.



Rättsfallssamling 2003 s. II-02047



Sammanfattning

Parter

Domskäl

Domslut



Nyckelord

1. Interimistiskt förfarande - Uppskov med verkställigheten - Villkor för beviljande - Krav på skyndsamhet - Allvarlig och irreparabel skada - Bevisbörda - Endast ekonomisk skada - Spärrande av en fysisk persons tillgångar inom ramen för terroristbekämpning

(Artikel 242 EG; förstainstansrättens rättegångsregler, artikel 104.2; rådets förordning nr 2580/2001)

2. Interimistiskt förfarande - Uppskov med verkställigheten - Interimistiska åtgärder - Villkor för beviljande - Krav på skyndsamhet - Ideell skada som inte kan åtgärdas bättre genom ett interimistiskt förfarande än genom avgörandet i huvudsaken - Föreligger inte

(Artiklarna 242 EG och 243 EG; förstainstansrättens rättegångsregler, artikel 104.2; rådets förordning nr 2580/2001)

Sammanfattning

1. Bedömningen av huruvida det, vid prövningen av en ansökan om interimistiska åtgärder, föreligger fara i dröjsmål skall ske med beaktande av huruvida de interimistiska åtgärderna är nödvändiga för att undvika att den som ansöker om dem orsakas allvarlig och irreparabel skada. Det ankommer på sökanden att visa att han inte kan avvakta utgången av målet i huvudsaken utan att lida sådan skada. En rent ekonomisk skada kan i princip inte anses vara irreparabel, eller ens svår att avhjälpa, eftersom den kan avhjälpas genom ekonomisk ersättning vid ett senare tillfälle. Det ankommer emellertid på förstainstansrättens ordförande att, med hänsyn till omständigheterna i varje enskilt fall, bedöma huruvida sökanden kan vållas en allvarlig och omedelbar skada som inte kan avhjälpas genom ett senare beslut om inte de begärda åtgärderna beviljas.

Vid prövningen av en ansökan om uppskov med verkställigheten av en åtgärd för spärrande av en fysisk persons tillgångar inom ramen för terroristbekämpningen skall det undersökas huruvida sökanden har tillgång till de medel som normalt erfordras för att han skall kunna sörja för de oundgängliga utgifter för att tillgodose grundläggande behov som han och hans familj kommer att ha till dess målet prövats i sak.

( se punkterna 27, 29-31 )

2. Det kan inte uteslutas att ett beviljande av interimistiska åtgärder, i varje fall delvis, skulle motverka en ideell skada som en sökande gjort gällande till följd av att dennes namn anges i ett beslut om särskilda restriktiva åtgärder mot vissa personer och enheter i syfte att bekämpa terrorism. Ett sådant beviljande skulle emellertid inte motverka denna skada i högre grad än en framtida ogiltigförklaring av beslutet. Eftersom syftet med interimistiska åtgärder inte är att säkerställa att skador kan avhjälpas utan att säkerställa att det framtida avgörandet av huvudsaken får full verkan, föreligger inte någon fara i dröjsmål i ett sådant fall.

( se punkt 41 )

Parter

I mål T-47/03 R,

Jose Maria Sison, Utrecht (Nederländerna), företrädd av advokaterna J. Fermon, A. Comte, H. E. Schultz, D. Gurses, T. Olsson och J. Lamchek,

sökande,

mot

Europeiska unionens råd, företrätt av M. Vitsentzatos och M. Bishop, båda i egenskap av ombud,

svarande,

angående en talan om, för det första, uppskov med verkställigheten av rådets beslut 2002/974/EG av den 12 december 2002 om genomförande av artikel 2.3 i förordning (EG) nr 2580/2001 om särskilda restriktiva åtgärder mot vissa personer och enheter i syfte att bekämpa terrorism och om upphävande av beslut 2002/848/EG (EGT L 337, s. 85) i den del sökandens namn anges, för det andra, att rådet skall förpliktas att inte ange sökanden i något nytt beslut om genomförande av artikel 2.3 i förordning nr 2580/2001 och, för det tredje, att rådet skall förpliktas att meddela samtliga medlemsstater att de restriktiva åtgärder som vidtagits avseende sökanden saknar rättslig grund,

meddelar

FÖRSTAINSTANSRÄTTENS ORDFÖRANDE

följande

Beslut

Domskäl

Tillämpliga bestämmelser och omständigheter i målet

1 I artikel 2 i rådets förordning (EG) nr 2580/2001 av den 27 december 2001 om särskilda restriktiva åtgärder mot vissa personer och enheter i syfte att bekämpa terrorism (EGT L 344, s. 70) föreskrivs följande:

"1. Med undantag för vad som tillåts enligt artiklarna 5 och 6 skall följande gälla:

a) Alla penningmedel, andra finansiella tillgångar och ekonomiska resurser, som tillhör eller innehas av en fysisk eller juridisk person, en grupp eller en enhet som finns i den förteckning som avses i punkt 3 skall frysas.

b) Inga penningmedel, andra finansiella tillgångar eller ekonomiska resurser får direkt eller indirekt ställas till förfogande för, eller göras tillgängliga till förmån för, en fysisk eller juridisk person, en grupp eller en enhet som finns i den förteckning som avses i punkt 3.

...

3. Rådet skall enhälligt upprätta, revidera och ändra förteckningen över personer, grupper och enheter, på vilka denna förordning skall tillämpas i enlighet med bestämmelserna i artikel 1.4, 1.5 och 1.6 i gemensam ståndpunkt 2001/931/GUSP. Förteckningen skall bestå av:

i) fysiska personer som begår eller försöker begå, deltar i eller underlättar genomförandet av terroristhandlingar,

ii) juridiska personer, grupper eller enheter som begår eller försöker begå, deltar i eller underlättar genomförandet av terroristhandlingar,

iii) juridiska personer, grupper eller enheter som ägs eller kontrolleras av en eller flera sådana fysiska eller juridiska personer, grupper eller enheter som avses i leden i och ii, eller

iv) fysiska eller juridiska personer, grupper eller enheter som agerar för eller under ledning av en eller flera sådana fysiska eller juridiska personer, grupper eller enheter som avses i leden i och ii ovan."

2 Artikel 5.2 och 5.3 i förordning nr 2580/2001 har följande lydelse:

"2. Medlemsstaternas behöriga myndigheter enligt förteckningen i bilagan får, på villkor som de anser ändamålsenliga för att förhindra finansieringen av terroristhandlingar, bevilja särskilda tillstånd för

1. användning av frysta penningmedel för att tillgodose grundläggande mänskliga behov avseende en fysisk person som finns i den förteckning som avses i artikel 2.3 eller dennes familjemedlemmar, inbegripet bland annat användning för betalning av livsmedel, läkemedel, ränta eller amortering avseende familjens bostad samt arvoden och avgifter för sådan läkarvård av familjen som utförs inom gemenskapen,

2. betalning med medel från frysta konton av

a) skatter, obligatoriska försäkringspremier samt avgifter för allmännyttiga tjänster som gas, vatten, el, och telekommunikation som betalas inom gemenskapen,

b) betalning av kontoavgifter till ett finansinstitut i gemenskapen,

3. betalningar till en person, grupp eller enhet som finns i den förteckning som avses i artikel 2.3 i samband med avtal, överenskommelser eller förpliktelser som ingåtts eller uppkommit före denna förordnings ikraftträdande, förutsatt att dessa betalningar görs till ett fryst konto inom gemenskapen.

3. Ansökan om tillstånd skall inges till den behöriga myndigheten i den medlemsstat på vars territorium penningmedlen, de andra finansiella tillgångarna eller de andra ekonomiska resurserna har frysts."

3 I artikel 6 i förordning nr 2580/2001 föreskrivs dessutom följande:

"1. Trots bestämmelserna i artikel 2, och i syfte att skydda gemenskapens intressen, vilka inbegriper gemenskapsmedborgares och i gemenskapen bosatta personers intressen, får de behöriga myndigheterna i en medlemsstat bevilja särskilda tillstånd för att

- frigöra penningmedel, andra finansiella tillgångar eller ekonomiska resurser,

- göra penningmedel, andra finansiella tillgångar eller ekonomiska resurser tillgängliga för personer, grupper eller enheter som finns i den förteckning som avses i artikel 2.3, eller

- tillhandahålla finansiella tjänster till sådana personer, grupper eller enheter

efter samråd med övriga medlemsstater, rådet och kommissionen i enlighet med punkt 2."

4 Vad gäller de behöriga myndigheter som avses i artikel 5 i förordning nr 2580/2001, framgår det av förteckningen i bilagan till förordningen att Ministerie van Financiën (finansministeriet) är behörig myndighet i Nederländerna.

5 Rådet fattade den 28 oktober 2002 beslut 2002/848/EG om genomförande av artikel 2.3 i förordning (EG) nr 2580/2001 om särskilda restriktiva åtgärder mot vissa personer och enheter i syfte att bekämpa terrorism och om upphävande av beslut 2002/460/EG (EGT L 295, s. 12). I artikel 1 i beslut 2002/848 föreskrevs följande:

"Den förteckning som föreskrivs i artikel 2.3 i förordning (EG) nr 2580/2001 skall vara följande:

1. PERSONER

...

9. SISON, Jose Maria (alias Armando Liwanag, alias Joma, ledare för NPA), född den 8.2.1939 i Cabugao, Filippinerna.

2. GRUPPER OCH ENHETER

...

13. 'Nya folkarmén' (New[ People's] Army [NPA]), Filippinerna, med koppling till Sison Jose Maria C. (alias Armando Liwanag, alias Joma, ledare för NPA)

..."

6 Rådet fattade den 12 december 2002 beslut 2002/974/EG om genomförande av artikel 2.3 i förordning (EG) nr 2580/2001 om särskilda restriktiva åtgärder mot vissa personer och enheter i syfte att bekämpa terrorism och om upphävande av beslut 2002/848/EG (EGT L 337, s. 85). I artikel 1 i beslut 2002/974 (nedan kallat det omtvistade beslutet) föreskrivs följande:

"Den förteckning som föreskrivs i artikel 2.3 i förordning (EG) nr 2580/2001 skall vara följande:

1. PERSONER

...

25. SISON, Jose Maria (alias Armando Liwanag, alias Joma, ledare för NPA), född den 8.2.1939 i Cabugao, Flippinerna

...

2. GRUPPER OCH ENHETER

...

14. Nya folkarmén (New Peoples Army (NPA)), Filippinerna, med koppling till Sison Jose Maria C. (alias Armando Liwanag, alias Joma, ledare för NPA)

..."

Förfarandet

7 Sökanden har, genom ansökan som inkom till förstainstansrättens kansli den 6 februari 2003, väckt talan mot rådet och kommissionen enligt artikel 230 fjärde stycket EG och yrkat att förstainstansrätten skall ogiltigförklara det omtvistade beslutet.

8 Sökanden har, genom en särskild handling som inkom till förstainstansrättens kansli den 28 februari 2003, mot samma institutioner, för det första ansökt om uppskov med verkställigheten av artikel 1.1. 25 och 1.2. 14 i det omtvistade beslutet i den del hans namn anges. Sökanden har för det andra yrkat att rådet och kommissionen skall förpliktas att inte ange sökandens namn i något nytt beslut om genomförande av artikel 2.3 i förordning nr 2580/2001 och för det tredje yrkat att rådet och kommissionen skall förpliktas att meddela samtliga medlemsstater att de restriktiva åtgärder som vidtagits mot sökanden saknar rättslig grund.

9 Kommissionen och rådet yttrade sig skriftligen angående det interimistiska yrkandet den 11 mars 2003.

10 Kommissionen yrkade samma dag att talan rörande huvudsaken skall avvisas.

11 Parterna yttrade sig muntligt inför förstainstansrättens ordförande vid förhandlingen den 26 mars 2003. Vid denna förhandling beviljade rättens ordförande sökanden en frist på sju dagar för att ange huruvida han hade för avsikt att vidhålla sitt yrkande om interimistiska åtgärder mot kommissionens beslut.

12 Sökanden har den 1 april 2003 inkommit med tre kompletterande handlingar samt en ansökan om återkallande av yrkandet om interimistiska åtgärder avseende kommissionens beslut.

13 Kommissionen och rådet inkom den 22 respektive den 23 april 2003 med yttranden avseende ansökan om återkallande.

14 Ansökan om interimistiska åtgärder mot kommissionens beslut har återkallats genom beslut av den 7 maj 2003 av förstainstansrättens ordförande.

Rättslig bedömning

15 Enligt bestämmelserna i artiklarna 242 EG och 243 EG, jämförda med artikel 225.1 EG, kan förstainstansrätten, om den anser att omständigheterna kräver det, förordna om uppskov med verkställigheten av den ifrågasatta rättsakten eller föreskriva andra nödvändiga interimistiska åtgärder.

16 I artikel 104.2 i förstainstansrättens rättegångsregler föreskrivs att i en ansökan om interimistiska åtgärder skall de omständigheter anges som medför krav på skyndsamhet (nedan benämnt fara i dröjsmål) och de omständigheter och rättsregler som medför att den begärda åtgärden omedelbart framstår som befogad (fumus boni juris). Dessa villkor är kumulativa, varför en ansökan om sådana åtgärder skall avslås om något av dem inte är uppfyllt (beslut av domstolens ordförande av den 14 oktober 1996 i mål C-268/96 P(R), SCK och FNK mot kommissionen, REG 1996, s. I-4971, punkt 30, och av förstainstansrättens ordförande av den 7 maj 2002 i mål T-306/01 R, Aden m.fl. mot rådet och kommissionen, REG 2002, s. II-87 punkt 39). I förekommande fall skall förstainstansrättens ordförande även göra en intresseavvägning mellan de föreliggande intressena (beslut av domstolens ordförande av den 23 februari 2001 i mål C-445/00 R, Österrike mot rådet, REG 2001, s. I-1461, punkt 73).

17 De begärda åtgärderna skall vidare, i enlighet med artikel 107.3 och 107.4 i rättegångsreglerna, vara interimistiska i den meningen att de inte föregriper vare sig avgörandet av de omtvistade rättsliga frågorna eller bedömningen av de omtvistade omständigheterna i målet, och de får heller inte medföra att konsekvenserna av ett senare avgörande av huvudsaken motverkas (beslut av domstolens ordförande av den 19 juli 1995 i mål C-149/95 P(R), kommissionen mot Atlantic Container Line m.fl., REG 1995, s. I-2165, punkt 22, och beslut i det ovannämnda målet Aden m.fl. mot rådet och kommissionen, punkt 41).

18 Förstainstansrättens ordförande skall inledningsvis pröva huruvida det föreligger fara i dröjsmål.

Parternas yttranden

19 Sökandena har gjort gällande att det föreligger fara i dröjsmål.

20 För det första lider sökanden ekonomisk skada, eftersom det omtvistade beslutet innebär att hans ekonomiska tillgångar har spärrats och att, i enlighet med artikel 2 i förordning nr 2580/2001, inga penningmedel, finansiella tillgångar eller ekonomiska resurser ställs till hans förfogande.

21 Sökanden har angett att det nederländska finansministeriet den 13 augusti 2002 beslutade att det bankkonto som sökanden och hans fru var innehavare av skulle spärras samt att det bistånd från socialtjänsten och det bistånd till flyktingar i Nederländerna som han erhöll skulle upphöra. Utrechts stad, där sökanden var bosatt, meddelande vidare genom skrivelse av den 10 september 2002, att den drog in det bistånd som han erhöll samt att hans sjukförsäkring och ansvarsförsäkring skulle upphöra att gälla. Han anmodades även att lämna det hus som han hyrde i sitt namn av de lokala myndigheterna. Trots att Utrechts stad den 9 oktober 2002 meddelade sökanden att han beviljades ett månatligt bistånd på 201,93 euro och att hans sjuk- och ansvarsförsäkringar skulle återupprättas av humanitära skäl, underrättades han, genom skrivelse av den 13 december 2002 från Utrechts stad, om att utbetalningarna av det bistånd som han erhöll och betalning av hans försäkringar inte skulle verkställas i framtiden till följd av ett beslut av det nederländska finansministeriet.

22 Sökanden har gjort gällande att spärrandet av det bankkonto som han innehar tillsammans med sin fru och indragandet av biståndet innebär att han saknar tillräckliga medel för sitt uppehälle. De åtgärder som har vidtagits av de nationella myndigheterna utgör även hinder för utbetalningar av belopp som tillkommer sökanden i egenskap av författare av böcker och artiklar, lärare, föredragshållare och arvtagare till sina föräldrar. Dessa åtgärder utgör även hinder för utbetalningen av det skadestånd på 750 000 dollar som Ferdinand E. Marcos förmånstagare i Förenta staterna är skyldiga sökanden, enligt en dom från år 1997 av District Court i Förenta staterna. Sökanden har även gjort gällande att de nederländska myndigheterna har vägrat att bevilja honom arbetstillstånd.

23 Beträffande möjligheten att ansöka om att den behöriga nationella myndigheten skall frigöra hans penningmedel i enlighet med artikel 5 i förordning nr 2580/2001, har sökanden anfört att denna möjlighet inte är en effektiv lösning och att den är helt beroende av de nationella myndigheternas skönsmässiga bedömning. Sökanden har vid förhandlingen dessutom gjort gällande att en ansökan inlämnats till det nederländska finansministeriet i enlighet med artikel 6 i förordning nr 2580/2001, men att ministeriet hade avslagit denna ansökan genom beslut av den 7 mars 2003.

24 För det andra anser sökanden att de ovannämnda ekonomiska restriktionerna som är sammankopplade till den utökade övervakning som han är föremål för, hans begränsade rörelsefrihet och den omständigheten att han betecknas som terrorist och att han utpekas som sådan i den allmänna opinionen, utgör en omänsklig eller förnedrande behandling i den mening som avses i artikel 3 i europeiska konventionen angående skydd för de mänskliga rättigheterna och de grundläggande friheterna och ger upphov till ideell skada och psykiskt lidande. Dessa omständigheter innebär dessutom ett hot mot sökandens personliga säkerhet och fysiska integritet.

25 Den omständigheten att sökanden betecknas som terrorist äventyrar i synnerhet hans roll som förste politisk rådgivare åt National Democratic Front of the Philippines (nedan kallad NDFP). Sökanden har i egenskap av sådan rådgivare varit en av nyckelpersonerna vid fredsförhandlingarna mellan NDFP och den filippinska regeringen och har "i egenskap av observatör skrivit under" alla väsentliga bilaterala avtal som har slutits mellan parterna sedan år 1992. Sökanden har betonat att dessa fredsförhandlingar har fått Europaparlamentets fulla stöd (Europaparlamentets resolutioner nr B4-0601, 0645 och 0686/97 av den 17 juli 1997 och nr B4-1096, 1106, 1147, 1158 och 1160/98 av den 14 januari 1999).

26 Rådet har gjort gällande att sökanden inte har visat att han kommer att vållas en allvarlig och irreparabel skada om inga interimistiska åtgärder beviljas innan huvudsaken avgörs. Dessutom kan inte de åtgärder som sökanden har begärt beviljas, eftersom de medför att konsekvenserna av ett avgörande av huvudsaken motverkas.

Bedömning

27 Bedömningen av huruvida det, vid prövningen av en ansökan om interimistiska åtgärder, föreligger fara i dröjsmål skall ske med beaktande av huruvida de interimistiska åtgärderna är nödvändiga för att undvika att den som ansöker om dem orsakas allvarlig och irreparabel skada. Det ankommer på sökanden att visa att han inte kan avvakta utgången av målet i huvudsaken utan att lida sådan skada (beslut av domstolens ordförande av den 12 oktober 2000 i mål C-278/00 R, Grekland mot kommissionen, REG 2000, s. I-8787, punkt 14, av förstainstansrättens ordförande av den 15 juli 1998 i mål T-73/98 R, Prayon-Rupel mot kommissionen, REG 1998, s. II-2769, punkt 36, och i det ovannämnda målet Aden m.fl. mot rådet och kommissionen, punkt 89).

28 Den skada som sökanden gjort gällande är såväl ekonomisk som ideell.

29 Beträffande den ekonomiska skada som sökanden har gjort gällande framgår det av fast rättspraxis att en rent ekonomiska skada i princip inte kan anses vara irreparabel, eller ens svår att avhjälpa, eftersom den kan avhjälpas genom ekonomisk ersättning vid ett senare tillfälle (beslut av ordföranden på domstolens tredje avdelning av den 3 juli 1984 i mål 141/84 R, De Compte mot parlamentet, REG 1984, s. 2575, punkt 4, av förstainstansrättens ordförande av den 29 september 1993 i mål T-497/93 R II, Hogan mot domstolen, REG 1993, s. II-1005, punkt 17, och i det ovannämnda målet Aden m.fl. mot rådet och kommissionen, punkt 92).

30 Det ankommer emellertid på förstainstansrättens ordförande att, med hänsyn till omständigheterna i varje enskilt fall, bedöma huruvida sökanden kan vållas en allvarlig och omedelbar skada som inte kan avhjälpas genom ett senare beslut om inte de begärda åtgärderna beviljas.

31 Vid sådana förhållanden som i förevarande mål skall det prövas huruvida sökanden har tillgång till de medel som normalt erfordras för att han skall kunna sörja för de oundgängliga utgifter för att tillgodose grundläggande behov som han och hans familj kommer att ha till dess målet prövats i sak (se, för ett liknande resonemang, beslutet i det ovannämnda målet Aden m.fl. mot rådet och kommissionen, punkt 94).

32 Det är här tillräckligt att ange att medlemsstaternas behöriga myndigheter, i enlighet med artikel 5 i förordning nr 2580/2001, på villkor som de anser ändamålsenliga för att förhindra finansieringen av terroristhandlingar, får bevilja särskilda tillstånd för "användning av frysta penningmedel för att tillgodose grundläggande mänskliga behov avseende en fysisk person ... eller dennes familjemedlemmar, inbegripet bland annat användning för betalning av livsmedel, läkemedel, ränta eller amortering avseende familjens bostad samt arvoden och avgifter för sådan läkarvård av familjen som utförs inom gemenskapen". Ett sådant tillstånd får även beviljas för "skatter, obligatoriska försäkringspremier samt avgifter för allmännyttiga tjänster som gas, vatten, el, och telekommunikation som betalas inom gemenskapen ...".

33 Dessutom följer det av artikel 6 i förordning nr 2580/2001 att de behöriga myndigheterna i en medlemsstat efter samråd med övriga medlemsstater, rådet och kommissionen får bevilja särskilda tillstånd för att frigöra penningmedel, andra ekonomiska tillgångar eller ekonomiska resurser, eller göra penningmedel, andra ekonomiska tillgångar eller ekonomiska resurser tillgängliga för personer, grupper eller enheter eller tillhandahålla finansiella tjänster till dessa personer, grupper eller enheter.

34 Det framgår således klart av artiklarna 5 och 6 i förordning nr 2580/2001 att denna förordning inte innebär att sökanden automatiskt och slutgiltigt förlorar möjligheten att få tillgång till sina spärrade penningmedel eller att erhålla bistånd. Sökanden kan tillåtas att använda spärrade tillgångar under förutsättning dels att de behöriga nationella myndigheterna, i förevarande fall det nederländska finansministeriet, finner att sökanden och hans familj uppfyller de krav som anges i bestämmelserna, dels att de förfaranden som föreskrivs däri iakttas.

35 Av detta följer att sökanden, genom en ansökan till de nationella myndigheterna, kan erhålla huvudsakligen samma ekonomiska medel som dem han har begärt genom förevarande ansökan om interimistiska åtgärder.

36 Denna slutsats påverkas inte av att det nederländska finansministeriet den 7 mars 2003 beslutade att avslå sökandens ansökan om tillstånd enligt artikel 6 i förordning nr 2580/2001.

37 Det saknas anledning att pröva på vilka grunder det nederländska finansministeriet, i beslutet av den 7 mars 2003, fann att sökanden inte uppfyllde kraven i artikel 6 i förordning nr 2580/2001. Det är tillräckligt att fastställa att det i nederländsk rätt förekommer interna rättsmedel, genom vilka sökanden kan klaga på beslutet. Detta har klart medgetts av sökanden vid förhandlingen. Dessutom framgår det av de handlingar som inkom till förstainstansrättens kansli den 1 april 2003 att sökanden den 25 mars 2003 inlämnat en ansökan om interimistiska åtgärder till arrondissementsrechtbank te Utrecht (regional domstol i Utrecht), i vilken han yrkat att finansministeriet skall förpliktas att göra penningmedel och andra ekonomiska tillgångar eller ekonomiska resurser tillgängliga för sökanden, i enlighet med artikel 6 i förordning nr 2580/2001. Vidare har sökanden genom skrivelse av den 20 mars 2003 begärt att finansministeriet skall ompröva (bezwaarschrift) sitt beslut av den 7 mars 2003.

38 Det skall även anges att sökanden inte har visat att ett beslut av det nederländska finansministeriet att bevilja tillstånd för att frigöra sökandens penningmedel i enlighet med artikel 5 i förordning nr 2580/2001 inte är tillräckligt för att säkerställa att de grundläggande behoven tillgodoses för sökanden och hans familj till dess målet prövas i sak. Av de handlingar som sökanden har inlämnat till förstainstansrätten framgår det varken att finansministeriet har avslagit en ansökan om tillstånd enligt artikel 5 i förordning nr 2580/2001 eller, vilket är av större betydelse, att en ansökan om ett sådant tillstånd alls har inlämnats. Enligt de handlingar som inkom till förstainstansrättens kansli den 1 april 2003 har sökanden endast ansökt om tillstånd enligt artikel 6 i förordning nr 2580/2001.

39 Med beaktande av dessa omständigheter fastslås att sökanden inte har visat att möjligheten att erhålla ett tillstånd enligt artiklarna 5 och 6 i förordning nr 2580/2001 från de nationella myndigheterna och att de interna rättsmedlen enligt nederländsk rätt för att klaga på beslut av nationella myndigheter enligt dessa bestämmelser är otillräckliga för att förhindra att han lider en allvarlig och irreparabel skada (se, analogt, beslut av domstolens ordförande av den 6 februari 1986 i mål 310/85 R, Deufil mot kommissionen, REG 1986, s. 537, punkt 22, av den 15 juni 1987 i mål 142/87 R, Belgien mot kommissionen, REG 1987, s. 2589, punkt 26, av förstainstansrättens ordförande av den 6 december 1996 i mål T-155/96 R, Ville de Mayence mot kommissionen, REG 1996, s. II-1655, punkt 25, av den 3 december 2002 i mål T-181/02 R, REG 2002, s. II-5081, punkt 109). Sökandens ekonomiska skada, om denna skulle visas, har således inte uppstått som en direkt följd av antagandet av det omtvistade beslutet.

40 Den ideella skada som sökanden gjort gällande utgörs av en påstådd negativ inverkan på sökandens anseende och värdighet, vilken sökanden anser vara orsak till det sociala utpekande som han utgör föremål för, till den ideella skada och det psykiska lidande som han tillfogas samt till hotet mot hans personliga säkerhet och fysiska integritet. Sökanden har vidare gjort gällande att hans försämrade anseende allvarligt kommer att äventyra hans roll som förste politisk rådgivare åt NDFP inom ramen för fredsförhandlingarna med den filippinska regeringen.

41 Det kan inte uteslutas att ett beviljande av de yrkade interimistiska åtgärderna, i varje fall delvis, skulle motverka en ideell skada av detta slag. Förstainstansrättens ordförande konstaterar emellertid att ett sådant beviljande inte skulle motverka denna skada i högre grad än en framtida ogiltigförklaring av denna rättsakt (beslutet i det ovannämnda målet Aden m.fl. mot rådet och kommissionen, punkt 117 och däri angiven rättspraxis). Eftersom syftet med interimistiska åtgärder inte är att säkerställa att skador kan avhjälpas utan att säkerställa att det framtida avgörandet av huvudsaken får full verkan, konstaterar förstainstansrättens ordförande att det, såvitt avser ideell skada, inte föreligger någon fara i dröjsmål.

42 Dessutom, vad gäller den påstådda risken för sökandens personliga säkerhet och fysiska integritet, har han varken visat att en sådan risk, under förutsättning att den verkligen föreligger, nödvändigtvis är en följd av att hans namn anges i det omtvistade beslutet eller att denna risk upphör om hans namn stryks från beslutet.

43 Av detta följer att det inte föreligger fara i dröjsmål i förevarande fall.

44 Mot denna bakgrund konstaterar förstainstansrättens ordförande att förevarande ansökan om interimistiska åtgärder skall avslås utan att pröva huruvida övriga krav för beviljande av de yrkade åtgärderna är uppfyllda.

Domslut

På dessa grunder fattar

FÖRSTAINSTANSRÄTTENS ORDFÖRANDE

följande beslut:

1) Ansökan om interimistiska åtgärder avslås.

2) Beslut om rättegångskostnader kommer att meddelas senare.