Inom konkurrensområdet strider inte systematisk underlåtenhet att lämna ut de andra företagens svar på meddelandet om invändningar inte mot principen om att rätten till försvar ska iakttas. Denna princip innebär att kommissionen, under det administrativa förfarandet, måste meddela de berörda företagen alla de faktiska förhållanden, omständigheter och handlingar som den grundar sig på – detta i syfte att ge företagen tillfälle att framföra sina synpunkter på huruvida de påstådda omständigheterna och förhållandena verkligen föreligger och är relevanta, liksom på de handlingar som kommissionen hänvisar till som stöd för sina påståenden.

Så skulle exempelvis kunna vara fallet om ett företag, i sitt svar på kommissionens begäran om upplysningar, uppsåtligen eller av oaktsamhet underlät att under det administrativa förfarandet lämna in uppgifter som är avgörande för att fastställa bötesbeloppet och som företaget hade, eller kunde ha haft, tillgång till när det angripna beslutet antogs. Om tribunalen, vid utövandet av sin obegränsade behörighet, finner att det inte finns hinder för att beakta sådana förhållanden, riskerar följaktligen det företag som inte tar upp dessa uppgifter förrän vid domstolsförfarandet – och således äventyrar det administrativa förfarandets ändamål och förlopp – att tribunalen beaktar denna omständighet när den fastställer vilket bötesbelopp som är lämpligt.

Kommissionen ska dock, för att skydda den ändamålsenliga verkan av artikel 18.2 och 18.3 i förordning nr 1/2003, ha rätt att förplikta ett företag att lämna alla nödvändiga upplysningar om de faktiska omständigheter som det kan känna till och vid behov sända över handlingar rörande dessa, som det har i sin ägo. Det enda villkoret är att kommissionen inte får tvinga ett företag att tillhandahålla svar genom vilka företaget tvingas erkänna förekomsten av en överträdelse, som det ankommer på kommissionen att bevisa. Ett företag som har fått en begäran om upplysningar av kommissionen enligt artikel 18 i förordning nr 1/2003 är således skyldigt att samarbeta aktivt och kan åläggas specifika böter, som föreskrivs i artikel 23.1 i förordningen, på upp till 1 procent av företagets sammanlagda omsättning, om det uppsåtligen eller av oaktsamhet lämnar oriktiga eller vilseledande uppgifter. Därav följer att tribunalen, vid utövandet av sin obegränsade behörighet, i förekommande fall kan beakta att ett företag har brustit i sitt samarbete och följaktligen höja det bötesbelopp som påförts för åsidosättande av artiklarna 81 EG och 82 EG, förutsatt att företaget inte redan har ålagts specifika böter för just detta agerande, enligt artikel 23.1 i förordning nr 1/2003.

Lagenlighetsgranskningen av ett kommissionsbeslut i vilket böter åläggs för överträdelse av unionens konkurrensregler kompletteras av den obegränsade behörighet som unionsdomstolen tillerkändes genom artikel 17 i förordning nr 17 och som den nu tillerkänns genom artikel 31 i förordning nr 1/2003, i enlighet med artikel 261 FEUF. Förutom att pröva påföljdens lagenlighet är således unionsdomstolen behörig att ersätta kommissionens bedömning med sin egen bedömning. Följaktligen kan unionsdomstolen undanröja, sätta ned eller höja de böter eller viten som ålagts. Den granskning som föreskrivs i fördragen innebär således att unionsdomstolen, i enlighet med vad som krävs enligt principen om ett effektivt domstolsskydd i artikel 47 i Europeiska unionens stadga om de grundläggande rättigheterna, ska kontrollera såväl rättsliga som faktiska omständigheter och att den har behörighet att pröva bevisningen, ogiltigförklara det angripna beslutet och ändra bötesbeloppet. Vad gäller tillämpningen av artikel 81 EG finns det heller ingen bestämmelse som ålägger mottagaren av meddelandet om invändningar att under det administrativa förfarandet bestrida olika rättsliga eller faktiska omständigheter i detta meddelande, vid äventyr av att inte senare kunna göra dessa gällande i domstolsförfarandet.

Det förhåller sig så när företaget har företrätt ett annat företag vid möten inom den konkurrensbegränsande samverkan och meddelat resultaten av mötena till detta företag, som inte själv närvarade vid dem. Så är också fallet när det visas att företaget har haft en central roll i den konkurrensbegränsande samverkans konkreta funktion, exempelvis genom att organisera flera möten, samla in och sprida information inom samverkan, eller genom att vara den som oftast formulerar förslag som avser dess funktion.

Det framgår av bestämmelserna i artikel 44.1 c jämförd med artikel 48.2 i tribunalens rättegångsregler att den ansökan genom vilken talan väcks bland annat ska innehålla uppgift om föremålet för talan samt en kortfattad framställning av grunderna för denna och att nya grunder inte får åberopas under rättegången, såvida de inte föranleds av rättsliga eller faktiska omständigheter som framkommit först under förfarandet. En grund som utgör en utvidgning av en grund som tidigare – direkt eller underförstått – har åberopats i ansökan och som har ett nära samband med denna kan emellertid prövas i sak.

Dessutom kan unionsdomstolen, när den utövar sin obegränsade behörighet, enbart pröva nya grunder och argument om två villkor är uppfyllda: dels ska de ha verkan inom ramen för den prövning som görs med stöd av denna behörighet, dels får de inte avse en annan form av rättsstridighet än de som avses i ansökan.

(se punkterna 271 och 272)