22

Mot denna bakgrund beslutade Consiglio di Stato att vilandeförklara målet och ställa följande tolkningsfrågor till domstolen: ”1) Utgör artiklarna 9 och [11] i direktiv [92/43] hinder mot en nationell lagstiftning (artikel 3.4 bis i DPR nr 357/97) som ger regionerna och de självstyrande provinserna en befogenhet att ex officio föreslå en omprövning av områdena av gemenskapsintresse, men som inte föreskriver att myndigheterna är skyldiga att göra en sådan omprövning när de mottar en motiverad begäran härom från en enskild ägare av ett markområde, vilket ingår i ett område av gemenskapsintresse, ens när den enskilde i samband med begäran hävdar att området har blivit föremål för miljöförstöring? 2) Utgör artiklarna 9 och [11] i direktiv [92/43] hinder mot en nationell lagstiftning (artikel 3.4 bis i DPR nr 357/97) som ger regionerna och de självstyrande provinserna en befogenhet att ex officio föreslå en omprövning av områdena av gemenskapsintresse efter en regelbundet återkommande översyn men som inte föreskriver något precist tidsintervall för utvärderingen (exempelvis vartannat år, vart tredje år eller liknande) och inte heller någon skyldighet att informera om inledandet av en sådan regelbundet återkommande översyn så att berörda personer får möjlighet att komma med förslag eller synpunkter? 3) Utgör artiklarna 9 och [11] i direktiv [92/43] hinder mot en nationell lagstiftning (artikel 3.4 bis i DPR nr 357/97) som ger regionerna och de självstyrande provinserna en befogenhet att föreslå en omprövning av områdena av gemenskapsintresse men som inte ens subsidiärt, i sådana fall då regionerna eller de självständiga provinserna förhåller sig passiva, ger staten samma befogenhet? 4) Utgör artiklarna 9 och [11] i direktiv [92/43] hinder mot en nationell lagstiftning (artikel 3.4 bis i DPR nr 357/97) som ger regionerna och de självstyrande provinserna en helt och hållet skönsmässig befogenhet att ex officio föreslå en omprövning av områdena av gemenskapsintresse, men som inte föreskriver att de är skyldiga att utöva denna befogenhet ens i sådana fall då det formellt har konstaterats föreligga förorening eller miljöförstöring? 5) … Ska det förfarande som avses i artikel 9 i direktiv [92/43] – vilket den nationella lagstiftaren har införlivat genom artikel 3.4 bis i [DPR nr 357/97] – tolkas så, att det nödvändigtvis måste avslutas genom en administrativ rättsakt eller är det ett förfarande, vars utgång är rent frivillig, [med hänsyn till att] ett ’förfarande som nödvändigtvis måste avslutas genom en administrativ rättsakt’ [ska] förstås som ett förfarande enligt vilket, ’om villkoren är uppfyllda, ministern för miljö och landskapsskydd ska överlämna det regionala förslaget till … kommissionen’, utan att det görs någon bedömning av huruvida förfarandet endast kan inledas av myndigheterna ex officio eller även på begäran av en enskild? 6) ... Utgör [unions]rätten, och i synnerhet direktiv [92/43], hinder för en nationell lagstiftning som föreskriver att det ska inledas ett förfarande för att upphäva ett områdes status, istället för att det ska vidtas nya åtgärder för övervakning och skydd, när en enskild anmäler att det föreligger miljöförstöring inom det aktuella området? 7) Utgör [unions]rätten, och i synnerhet direktiv [92/43], hinder för en nationell lagstiftning som föreskriver att det, när det gäller ett område som ingår i nätet Natura 2000, ska inledas ett förfarande för att upphäva områdets status enbart för att tillvarata privata ekonomiska intressen? 8) Utgör [unions]rätten, och i synnerhet direktiv [92/43], hinder för en nationell lagstiftning som föreskriver att det ska inledas ett förfarande för upphävande av ett områdes status istället för att vidta kompensationsåtgärder med avseende på det aktuella området så att koherensen i nätet Natura 2000 säkerställs när det är fråga om infrastrukturprojekt av allmänt socialt och ekonomiskt intresse, erkända även i … unionen, som kan skada en livsmiljö i den mening som avses i direktivet? 9) Utgör [unions]rätten, och i synnerhet direktiv [92/43], hinder för en nationell lagstiftning som, när det gäller livsmiljöer, beaktar enskilda markägares ekonomiska intressen av ett område genom att markägare ges möjlighet att få till stånd ett avgörande från nationell domstol om ny avgränsning av området? 10) Utgör [unions]rätten, och i synnerhet direktiv [92/43], hinder för en nationell lagstiftning som föreskriver att ett områdets status ska upphävas om det föreligger en miljöförstöring som beror på mänsklig påverkan och som inte har uppkomit på naturlig väg?”