Förslag till avgörande av generaladvokat Cosmas föredraget den 23 mars 1999. - Butterfly Music Srl mot Carosello Edizioni Musicali e Discografiche Srl (CEMED). - Begäran om förhandsavgörande: Tribunale civile e penale di Milano - Italien. - Upphovsrätt och närstående rättigheter - Direktiv 93/98/EEG - Harmonisering av skyddstiden. - Mål C-60/98.



Rättsfallssamling 1999 s. I-03939



Generaladvokatens förslag till avgörande

I - Inledning

1 I det föreliggande målet har Tribunale ordinario di Milano begärt att domstolen skall besvara en fråga som rör tolkningen av artikel 10 i rådets direktiv 93/98/EEG av den 29 oktober 1993.(1) Frågan avser skyddet för rättigheter som förvärvats av tredje man i ett fall där rätten till ett musikaliskt verk, vilket inte längre var skyddat av upphovsrätt enligt tidigare gällande lagstiftning, återigen är skyddat till följd av att direktivet i fråga har införlivats i de olika nationella rättsordningarna.

II - Bakgrund

2 Det rättsliga problem som frågan avser har uppkommit i en tvist mellan Butterfly Music Srl (nedan kallat Butterfly) och Carosello Edizioni Musicali et Discografiche Srl (nedan kallat CEMED) angående rätten att utnyttja upptagningar av vissa musikaliska verk av den italienska sångerskan Mina. Efter godkännande av CEMED, som vid den aktuella tidpunkten innehade rättigheterna till sångerna i fråga, saluförde Butterfly år 1992 en CD-skiva med titeln "Briciole di baci". CD-skivan innehöll sexton sånger av Mina, vilka hade spelats in under åren 1958-1962. I enlighet med den nationella lagstiftning som var gällande vid den aktuella tidpunkten var skyddstiden för fonogramframställares och utövande musikers rättigheter 30 år. Därefter har gemenskapslagstiftaren genom direktiv 93/98 förlängt skyddstiden till 50 år. Efter det att tidsfristen för direktivets införlivande hade löpt ut, närmare bestämt den 30 juni 1995, utarbetade de behöriga italienska myndigheterna en serie lagar och förordningar vilka innehöll bestämmelser om att skyddstiden för fonogramframställares och utövande musikers rättigheter förlängdes till 50 år räknat från den dag då verken offentliggjordes och, beträffande utövande konstnärers rättigheter, 50 år från och med dagen för framförandet.

3 På grundval av denna lagändring begärde CEMED att Butterfly skulle upphöra att mångfaldiga och sprida de upptagningar som var föremål för det tillstånd som beviljades år 1992. CEMED hävdade i detta avseende att de närstående rättigheterna till ovannämnda upptagningar hade återupprättats till följd av den lagändring som gjordes i syfte att genomföra direktiv 93/98.

4 Butterfly väckte talan vid Tribunale ordinario di Milano och gjorde gällande att CEMED:s föreläggande var olagligt samt att domstolen skulle fastställa att Butterfly kunde fortsätta att utnyttja de omtvistade upptagningarna och att mångfaldiga och sprida CD-skivan "Briciole di baci". Genom en rekonventionstalan yrkade CEMED att Butterflys talan skulle ogillas och begärde samtidigt att Butterfly skulle förbjudas att i fortsättningen använda verk som genom den ovannämnda lagändringen på nytt omfattades av reglerna för upphovsrätt och närstående rättigheter. CEMED:s talan fick även stöd av den intervenerande parten Federazione Industria Musicale Italiana (nedan kallat FIMI).

5 Den hänskjutande domstolen anser att det framgår tydligt av artikel 10.3 i direktivet att rättigheter, vilka enligt den tidigare italienska lagstiftningen löpte ut efter 30 år, återupprättas till följd av den förlängning av skyddstiderna som införts genom direktivet. Den är dock tveksam till om den gällande italienska lagstiftningen är förenlig med bestämmelserna i direktivet om behovet av att skydda rättigheter som förvärvats av tredje man, ett behov som aktualiserats genom att skyddstiden förlängts från 30 till 50 år.

III - Tolkningsfrågan

6 Mot bakgrund av det ovan anförda har den hänskjutande domstolen begärt att domstolen skall besvara följande fråga:

"Är artikel 10 i direktiv 93/98/EEG av den 29 oktober 1993, särskilt den del i vilken det föreskrivs att medlemsstaterna skall anta 'de nödvändiga bestämmelserna för att särskilt skydda rättigheter som förvärvats av tredje man', förenlig med bestämmelsen i artikel 17.4 i lag nr 52 av den 6 februari 1996, i dess lydelse enligt lag nr 650 av den 23 december 1996?"

IV - Tillämplig gemenskapslagstiftning

7 Direktiv 93/98 syftar till att harmonisera medlemsstaternas lagstiftningar om skyddstider för upphovsrätt och vissa närstående rättigheter.

Artikel 3 i direktivet föreskriver att:

"1. Utövande konstnärers rättigheter skall löpa ut 50 år efter dagen för framförandet. Om en upptagning av framförandet ges ut lagligen eller lagligen offentliggörs under denna tid, skall rättigheterna dock löpa ut efter 50 år från den dag då verket först gavs ut eller offentliggjordes, beroende på vilken dag som kommer först.

2. Fonogramframställares rättigheter skall löpa ut 50 år efter upptagningen. Om fonogrammet ges ut lagligen eller lagligen offentliggörs under denna tid skall rättigheterna dock löpa ut 50 år efter den dag då verket först gavs ut eller offentliggjordes, beroende på vilken dag som kommer först. ..."

8 Direktivet behandlar därefter frågan om skyddet för rättigheter som förvärvats av tredje man.

I direktivets tjugosjätte övervägande anges att:

"Medlemsstaterna bör fortsätta att ha rätt att anta bestämmelser om tolkning, anpassning och vidare genomförande av sådana avtal om utnyttjande av skyddade verk och andra skyddade prestationer som ingåtts före den förlängning av skyddstiden som detta direktiv medför."

Av tjugosjunde övervägandet framgår det att:

"Hänsyn till förvärvade rättigheter och berättigade förväntningar är en del av gemenskapens rättsordning. Medlemsstaterna får därför särskilt föreskriva att upphovsrätt och närstående rättigheter som under vissa omständigheter återupplivas genom detta direktiv, inte får leda till att personer som i god tro inlett utnyttjandet av verken vid en tidpunkt då dessa verk inte var skyddade av upphovsrätt skall behöva betala för detta."

Mot bakgrund av dessa överväganden föreskriver artikel 10 i direktivet, vilken är den bestämmelse som reglerar de omtvistade rättigheternas tillämpning i tiden, följande:

"1. Om en skyddstid som är längre än den motsvarande skyddstid som föreskrivs i detta direktiv redan löper i en medlemsstat på den dag som avses i artikel 13.1 skall detta direktiv inte medföra att skyddstiden förkortas i den medlemsstaten.

2. De skyddstider som fastställs i detta direktiv skall tillämpas på alla verk och prestationer som skyddas i minst en medlemsstat på den dag som avses i artikel 13.1, i enlighet med de nationella bestämmelserna om upphovsrätt eller närstående rättigheter eller som uppfyller kriterierna för skydd enligt direktiv 92/100/EEG.

3. Detta direktiv skall inte påverka sådana utnyttjanden som skett före den dag som avses i artikel 13.1. Medlemsstaterna skall anta de nödvändiga bestämmelserna för att särskilt skydda rättigheter som förvärvats av tredjeman ..."(2)

9 I enlighet med artikel 13.1 i direktivet skall slutligen medlemsstaterna före den 1 juli 1995 sätta i kraft de lagar och andra författningar som är nödvändiga för att uppfylla artiklarna 1-11 i direktivet.

V - Tillämpliga nationella bestämmelser

10 Den ursprungliga upphovsrättslagen, lag nr 633 av den 22 april 1941,(3) ändrades nyligen genom bland annat "gemenskapslagen" nr 52 av den 6 februari 1996 (nedan kallad lag nr 52/96).(4) Lag nr 52/96 ändrades i sin tur genom lag nr 650 av den 23 december 1996.(5)

11 Genom artikel 17.1 i lag nr 52/96 förlängdes skyddstiden för fonogramframställares och utövande konstnärers rättigheter från 30 till 50 år.

12 Enligt artikel 17.2 i samma lag, vilken ändrades genom lag nr 650/96, gäller skyddstiden på 50 år även verk och rättigheter som inte längre skyddas genom den tidigare gällande lagstiftningen, men som enligt den nya lagstiftningen återigen är skyddade från och med den 29 juni 1995.

13 Enligt artikel 17.4 påverkar de ovannämnda bestämmelserna om skydd för återupprättade rättigheter varken handlingar och kontrakt som upprättats före den 29 juni 1995 eller rättigheter som lagligen har förvärvats och utövats av tredje man enligt dessa. Detta innebär att den italienska lagstiftaren särskiljer förvärvade rättigheter beroende på vilken typ av verk som är föremål för frågan huruvida det aktuella skyddet har återupprättats. Den omtvistade artikel 17.4 har följande lydelse:

"4. Handlingar och kontrakt som upprättats före den 29 juni 1995 och, genom undantag från artikel 119.3 i lag nr 633 av den 22 april 1942, kontrakt som upprättats efter den 30 juni 1990 skall gälla i oförändrat skick. Detta skall även gälla rättigheter som lagligen har förvärvats och utövats av tredje man.

I synnerhet gäller detta i de fall då:

a) personer har spritt och mångfaldigat utgåvor av verk som inte längre skyddas av upphovsrätt enligt tidigare lagstiftning, inom de gränser för grafisk komposition och redaktionell utformning inom vilka publiceringen har ägt rum, om personen har spritt och mångfaldigat verken före ikraftträdandet av denna lag. Även framtida nya utgåvor som krävs på grund av verkens art kan spridas och mångfaldigas utan ersättning,

b) personer inom tre månader efter ikraftträdandet av denna lag har spritt fonogramskivor och liknande upptagningar som inte längre skyddas av upphovsrätt enligt tidigare lagstiftning, om personerna har mångfaldigat och salufört ovannämnda upptagningar före ikraftträdandet av denna lag."

VI - Tolkningsfrågans formulering

14 I likhet med vad kommissionen med rätta har anfört i sitt skriftliga yttrande, finns det inledningsvis skäl att påpeka att tolkningsfrågan bör formuleras om. Domstolen är enligt artikel 177 i fördraget inte behörig att besvara frågan i den utsträckning som den hänskjutande domstolen har begärt. Frågan aktualiserar nämligen direkt problemet om en nationell bestämmelse är förenlig med motsvarande gemenskapsrätt. Ett sådant problem kan inte vara föremål för en begäran om förhandsavgörande. Följaktligen anser jag att den hänskjutna frågan bör formuleras om och att en prövning i stället skall ske huruvida bestämmelserna i direktiv 93/98 och övrig relevant gemenskapsrätt om skydd för rättigheter som förvärvats av tredje man samt rättssubjekts berättigade förväntningar utgör hinder för en nationell bestämmelse som, i syfte att skydda rättigheter som förvärvats av tredje man avseende musikaliska verk för vilka upphovsrätt och närstående rättigheter har återupprättats, inskränker sig till att ge ifrågavarande tredje man möjlighet att sälja sina lager under en period som inte får överskrida tre månader från och med den aktuella nationella bestämmelsens ikraftträdande.

VII - Upptagande till sakprövning

15 CEMED har yrkat att tolkningsfrågan skall avvisas, eftersom den inte är relevant för att lösa tvisten i målet vid den nationella domstolen. Detta yrkande grundar sig på följande argument: I första hand har CEMED anfört att målet vid den nationella domstolen rör tolkningen av det kontrakt som slutits mellan Butterfly och CEMED den 16 juli 1990 och att det därmed inte är nödvändigt att tolka bestämmelserna i direktiv 93/98. I andra hand har CEMED, i likhet med vad som framgår av beslutet om hänskjutande, hävdat att Butterfly redan före slutet av år 1995 hade sålt hela lagret av CD-skivan "Briciole di baci". Detta innebär enligt CEMED att tolkningsfrågan, vilken avser den italienska lagstiftning som ger tredje man en möjlighet att sälja sina lager under en bestämd tidsperiod, är rent hypotetisk. I tredje hand har CEMED gjort gällande att Butterflys yrkande i målet vid den nationella domstolen att få fortsätta att mångfaldiga den omtvistade CD-skivan mot CEMED:s vilja saknar relevans, eftersom Butterfly varken begärt eller haft någon möjlighet att för detta ändamål erhålla en licens av Societa Italiana Autori Editori (nedan kallat SIAE). En sådan licens hade nämligen varit nödvändig för att kunna fortsätta mångfaldigandet. Därmed har föremålet för förfarandet vid den nationella domstolen ingen praktisk betydelse.

16 Jag anser att de argument som framförts mot att frågan kan upptas till sakprövning skall avfärdas. Det kan i detta sammanhang inledningsvis anmärkas att utrymmet för att avvisa en begäran om förhandsavgörande är mycket begränsat. Enligt domstolens fasta rättspraxis "ankommer det uteslutande på de nationella domstolarna, som handlägger målen och ansvarar för att avgöra dem slutgiltigt, att med hänsyn till omständigheterna i det enskilda fallet bedöma såväl om ett förhandsavgörande är nödvändigt för att döma i saken som om de frågor som förs vidare till domstolen är av betydelse".(6) Följaktligen är "domstolen i princip skyldig att meddela ett förhandsavgörande" när de frågor som har ställts avser tolkningen av gemenskapsrätten.(7) Domstolen har emellertid slagit fast att "[f]ör att pröva sin egen behörighet ankommer det dock på EG-domstolen att vid behov granska de förutsättningar under vilka den nationella domstolen fört frågan vidare till EG-domstolen."(8) I vilket fall som helst så är det "... inte möjligt för domstolen att avgöra en fråga som ställts av en nationell domstol annat än om det på ett uppenbart sätt framgår att den begärda tolkningen av gemenskapsrätten saknar samband med verkligheten eller föremålet för tvisten vid den nationella domstolen eller då frågan är hypotetisk och domstolen inte förfogar över de uppgifter om sakförhållanden eller rättsliga förhållanden som är nödvändiga för att frågorna skall kunna besvaras på ett ändamålsenligt sätt."(9)

17 Uppenbarhetsrekvisitet,(10) vilket måste vara uppfyllt för att domstolen skall kunna vägra att besvara en tolkningsfråga, är enligt min åsikt inte uppfyllt i det förevarande fallet. Vidare har inte domstolen behörighet att pröva sakfrågan i tvisten vid den nationella domstolen i syfte att avgöra för det första huruvida talan är grundlös enbart på grund av att Butterfly inte innehar något tillstånd från SIAE avseende de aktuella musikaliska verken och för det andra huruvida gemenskapsrätten saknar relevans för tolkningen av det kontrakt som ingåtts mellan CEMED och Butterfly. Det är riktigt att i det motsatta fallet - om man skulle vilja komma till den slutsatsen att skyddet för rättigheter som förvärvats av tredje man, i de fall där rättigheterna endast består i möjligheten att sälja redan existerande lager, inte är tillräckligt ur gemenskapsrättslig synpunkt - uppstår frågan huruvida Butterflys yrkande i målet vid den nationella domstolen, det vill säga att få fortsätta utnyttja de inspelningar som mångfaldigats genom CD-skivan "Briciole di baci" utan att CEMED kan göra anspråk på närstående rättigheter till dessa inspelningar, grundar sig på gemenskapsrätt, vilket Butterfly har hävdat i målet vid den nationella domstolen. Följaktligen bör domstolen besvara den hänskjutna tolkningsfrågan.

VIII - Svaret på tolkningsfrågan

18 Butterfly har i sitt skriftliga yttrande beträffande tolkningen av artikel 10.3 i direktiv 93/98 i första hand gjort gällande att dessa bestämmelser innebär ett omfattande och obegränsat skydd för innehavare av rättigheter som förvärvats avseende verk för vilka upphovsrätt och närstående rättigheter har återupprättats. I andra hand har Butterfly gjort gällande att de ovannämnda bestämmelserna är tillräckligt klara och ovillkorliga för att kunna ha direkt effekt i de nationella rättsordningarna. I tredje hand har Butterfly gjort gällande att de nationella begränsningar av förvärvade rättigheter som framgår av den omtvistade italienska lagstiftningen är oförenliga med ovannämnda bestämmelser i direktivet och därmed inte skall tillämpas av den nationella domstolen. Butterfly har anfört att detta synsätt är det enda som är förenligt med grundläggande gemenskapsrättsliga principer om rättssubjekts skydd för förvärvade rättigheter och berättigade förväntningar.

19 CEMED, FIMI, den italienska regeringen och kommissionen har bestritt vissa punkter i Butterflys anförande samt de slutsatser som Butterfly kommit fram till.

20 Jag skall här nedan analysera de aktuella bestämmelserna i direktiv 93/98 för att fastställa, å ena sidan, omfattningen av direktivets skydd för förvärvade rättigheter och, å andra sidan, omfattningen av medlemsstaternas utrymme för skönsmässig bedömning avseende genomförandet av detta skydd. Därefter skall jag utreda huruvida direktivets bestämmelser om skydd för förvärvade rättigheter erbjuder tillräckligt skydd i förhållande till grundläggande gemenskapsrättsliga principer och, närmare bestämt, de principer som är tillämpliga avseende rättssubjekts skydd för förvärvade rättigheter och berättigade förväntningar. Slutligen - och endast i den mån det visar sig vara nödvändigt efter att ha utrett de två föregående frågorna - skall jag beröra frågan huruvida artikel 10.3 andra meningen i direktivet har direkt effekt.

21 Direktiv 93/98 utgör en del av gemenskapslagstiftarens omfattande satsning på att harmonisera medlemsstaternas regler om upphovsrätt och närstående rättigheter.(11) Denna satsning inleddes i början av 90-talet och pågår fortfarande.(12) Det huvudsakliga skälet till denna satsning var behovet av att förstärka skyddet för de aktuella rättigheterna. Detta krävs även enligt TRIPS-avtalet,(13) vilket undertecknades vid förhandlingarna inom ramen för GATT i Uruguay. Behovet av ett förstärkt skydd anges uttryckligen i tionde övervägandet i direktiv 93/98: "[U]pphovsrätten och närstående rättigheter bör harmoniseras på en hög skyddsnivå, eftersom dessa rättigheter är av grundläggande betydelse för det intellektuella skapandet ...".

22 Vid tolkningen av bestämmelserna i direktiv 93/98 är det av särskild vikt att beakta de aktuella rättigheternas ställning och betydelse i gemenskapsrätten. Man kan därav urskilja gemenskapslagstiftarens vilja att säkerställa en så hög skyddsnivå som möjligt för upphovsrätten och närstående rättigheter. Följaktligen bör de bestämmelser som syftar till att säkerställa dessa rättigheter ges en vidsträckt tolkning, samtidigt som de bestämmelser vilka medger undantag från skyddsbestämmelserna bör tolkas restriktivt.

23 Denna slutsats bekräftas för övrigt genom det sätt på vilket förfarandet för det aktuella direktivets antagande genomfördes. I det ursprungliga förslaget till direktiv föreskrevs endast att direktiv 93/98 inte skulle medföra att skyddstiden förkortades i de medlemsstater som eventuellt tillämpade en längre skyddstid än den motsvarande skyddstid som föreskrevs i direktivet; med andra ord fick inte direktivet innebära en begränsning av skyddet för redan förvärvade upphovsrätter och närstående rättigheter enligt gällande nationella bestämmelser. Det ursprungliga förslaget till direktiv innehöll däremot inte någon uttrycklig bestämmelse om att rättigheter, som inte längre skyddades av upphovsrätt enligt nationell lag när direktiv 93/98 trädde i kraft, åter kunde erhålla ett sådant skydd. Europaparlamentet krävde att förslaget till direktiv skulle ändras med hänvisning till problemet med att rättigheter som inte längre skyddades av upphovsrätt enligt nationell lagstiftning kunde komma att återupprättas samt behovet av att skydda rättigheter som förvärvats av tredje man.

24 Vad beträffar skyddet för rättigheter som förvärvats av tredje man krävde Europaparlamentet att kommissionen skulle göra vissa tillägg i direktivtexten. Dessa tillägg innebar för det första att de nya gemenskapsbestämmelserna avseende skydd för upphovsrätt och närstående rättigheter inte skulle påverka de avtal om att utnyttja verk vilka lagligen ingåtts före ett bestämt datum, för det andra att innehavare av upphovsrätt eller närstående rättigheter inte skulle kunna motsätta sig ett fortsatt utnyttjande av verk som var direkt hänförligt till investeringar som gjorts i god tro före tidpunkten för gemenskapsbestämmelsernas ikraftträdande och för det tredje att medlemsstaterna skulle införa bestämmelser om en lämplig ersättning till innehavare av upphovsrätt eller närstående rättigheter för sådant utnyttjande som fortsatte efter tidpunkten för gemenskapsbestämmelsernas ikraftträdande.

25 En jämförelse mellan Europaparlamentets förslag och den slutgiltiga versionen av direktiv 93/98 leder till följande slutsatser:

För det första har direktiv 93/98 slagit fast principen om att upphovsrätt och närstående rättigheter, vilka inte längre skyddades av nationella upphovsrättsliga regler när direktivet trädde i kraft, kan återupprättas.(14) Det kan konstateras att denna princip är förenlig med den grundläggande principen att rättsregler är tillämpliga ex nunc. När en bestämmelse föreskriver att skyddet för en rättighet upphör efter en tidsperiod om 50 eller 60 år, räknat från tidpunkten för den omständighet som enligt lag gav upphov till skyddet för rättigheten i fråga, och när denna tidsperiod inte har löpt ut vid tidpunkten för den aktuella bestämmelsens ikraftträdande, är det i princip rimligt att anse att rättigheten i fråga existerar. Återupprättandet av upphovsrätt och närstående rättigheter i enlighet med direktiv 93/98 innebär inte att detta har retroaktiv verkan. Det är tveksamt om en sådan retroaktiv verkan, med avseende på direktivets verkan i tiden, skulle vara förenlig med grundläggande rättsprinciper.(15)

För det andra, även om direktiv 93/98 föreskriver att skydd för rättigheter som förvärvats av tredje man skall tillämpas mot bakgrund av gemenskapens grundläggande rättsprinciper, görs inte detta exakt på samma sätt som i parlamentets förslag. Det är riktigt att man beträffande tillämpningsområdet för direktiv 93/98 har lagt till ett uttryckligt förbehåll avseende utnyttjanden som skett före den 1 juli 1995 - den tidpunkt vid vilken medlemsstaterna skulle ha vidtagit nödvändiga åtgärder för att införliva direktivet med nationell rätt - men direktiv 93/98 varken fastställer eller kräver några särskilda åtgärder för att skydda rättigheter som förvärvats av tredje man i de fall där utnyttjandet skedde efter denna tidpunkt. Direktivet föreskriver endast på ett allmänt och obestämbart sätt att medlemsstaterna skall "anta de nödvändiga bestämmelserna för att särskilt skydda rättigheter som förvärvats av tredje man". Genom en tolkning av denna skyldighet kan man dra den slutsatsen att denna kategori av rättssubjekt inte skall behöva stå helt utan skydd efter det att direktivet har införlivats i de olika nationella rättsordningarna. Inom ramen för behovet att respektera tredje mans skydd för förvärvade rättigheter och berättigade förväntningar föreskriver direktivets tjugosjunde övervägande endast en möjlighet, inte en skyldighet, för medlemsstaterna att "föreskriva att upphovsrätt och närstående rättigheter som under vissa omständigheter terupplivas genom detta direktiv, inte får leda till att personer som i god tro inlett utnyttjandet av verken vid en tidpunkt då dessa verk inte var skyddade av upphovsrätt skall behöva betala för detta."(16) Det tycks således inte finnas någon särskild rättighet till förmån för tredje man i god tro enligt vilken dessa skulle kunna fortsätta utnyttjandet av verk som inletts före eller efter den 1 juli 1995, inte ens till priset av en lämplig ersättning (och ännu mindre vid avsaknad av en sådan ersättningsskyldighet).

26 Enligt min mening är detta ett tydligt bevis på gemenskapslagstiftarens vilja att skydda förvärvade rättigheter, samtidigt som de behöriga nationella myndigheterna medges ett betydande utrymme för skönsmässig bedömning. De nationella myndigheterna är för övrigt bäst lämpade att söka förena de motstående intressen som representeras av, å ena sidan, upphovsmännen, framställarna och de utövande konstnärerna och, å andra sidan, tredje man i god tro. Dessutom verkar det inte finnas någon grund för Butterflys påstående att man från bestämmelserna i artikel 10 i direktiv 93/98 direkt kan härleda en rättighet för Butterfly att, i egenskap av tredje man i god tro, fortsätta utnyttjandet av Minas sånger även efter den 1 juli 1995. Det är i princip medlemsstaterna som är behöriga att rättsligt reglera de situationer som kan uppkomma genom att närstående rättigheter från och med den 1 juli 1995 återupprättas i enlighet med direktivet, och garantera skydd för tredje mans rättigheter. Det är endast om man skulle anse att det skydd som enligt nationella bestämmelser garanteras tredje man är otillräckligt som man kan pröva om artikel 10.3 i direktivet har direkt effekt och om de kan åberopas av rättssubjekt som, i likhet med Butterfly, önskar fortsätta att utnyttja verk som offentliggjorts före den 1 juli 1995.

27 Vad beträffar kontrollen över medlemsstaternas utrymme för skönsmässig bedömning avseende regleringen av skyddet för rättigheter som förvärvats av tredje man, är det av intresse att notera att detta utrymme är särskilt omfattande. Detta framgår av följande iakttagelser: För det första är artikel 10.2 i direktiv 93/98 formulerad på ett så allmänt sätt som möjligt. För det andra har man föredragit att använda denna allmänna formulering i stället för parlamentets förslag, vilket innehöll en definition, även om den inte var fullständig, av formerna för tredje mans skydd. För det tredje är enbart det förhållandet att de aktuella nationella bestämmelserna har antagits i syfte att införliva en gemenskapsregel, vilken har formen av ett direktiv, tillräckligt för att bekräfta betydelsen av den valfrihet som de behöriga nationella myndigheterna åtnjuter. De behöriga nationella myndigheterna är i enlighet med artikel 189 i EG-fördraget bundna vad gäller de resultat som skall uppnås av direktivet, men de bevarar möjligheten att själva bestämma form och tillvägagångssätt för att genomföra dessa resultat.

28 Detta betyder förvisso inte att medlemstaterna, inom ramen för artikel 10.3 i direktiv 93/98, kan lagstifta utan någon som helst kontroll. I enlighet med vad domstolen framhöll redan före antagandet av gemenskapslagstiftningen i fråga "kan de ensamrätter som följer av litterär och konstnärlig äganderätt påverka handeln med varor och tjänster samt konkurrensförhållanden inom gemenskapen. Av detta skäl ... är dessa ensamrätter - trots att de regleras av de nationella lagstiftningarna - underkastade fördragets krav och omfattas därför av dess tillämpningsområde."(17) Det nationella skyddet för upphovsrätt och närstående rättigheter kan följaktligen inte utformas på ett sådant sätt att det inverkar på de rättigheter och intressen som anses skyddsvärda genom gemenskapsrätten, som till exempel rättigheter som förvärvats av tredje man, vilket är fallet i det föreliggande målet.

29 En nationell lagstiftning som endast föreskriver en möjlighet för tredje man att under en mycket begränsad tidsperiod sprida lager av varor - som utgör ett resultat av utnyttjandet av ett verk som offentliggjordes före den 1 juli 1995 - på marknaden kan inte, i likhet med vad kommissionen med rätta har anfört, anses vara otillräcklig i förhållande till direktivet, vilket skall bevisas här nedan.

30 Vad beträffar tvisten i det aktuella målet kan det inledningsvis anmärkas att den tidsperiod under vilken lagret, i enlighet med den omtvistade italienska lagstiftningen, får säljas är tre månader från och med den aktuella lagens ikraftträdande. Denna tidsperiod löpte alltså ut tre månader efter den 25 februari 1996, det vill säga den 26 maj 1996. Denna anmärkning är av intresse, eftersom upphovsrätten och närstående rättigheter redan hade återupprättats den 29 juni 1995 såsom ett resultat av införlivandet av direktiv 93/98 i de olika nationella rättsordningarna. Det tycks således som om tillämpningen av den omtvistade italienska lagstiftningen innebar att innehavare av förvärvade rättigheter hade möjligheten att sprida sina varor på marknaden under en period som något översteg elva månader, räknad från tidpunkten för återupprättandet av upphovsrätten och närstående rättigheter till verk som började utnyttjas före den 1 juli 1995.(18) Ekonomiska aktörer, vilka hade utnyttjat verk som offentliggjordes före den 1 juli 1995, erhöll sålunda en möjlighet att, genom att kunna sprida sina lager under en tillräckligt lång tidsperiod, dra fördel av detta utnyttjande utan att behöva betala någon ersättning till innehavarna av de rättigheter som varit föremål för ett återupprättande i enlighet med det aktuella gemenskapsdirektivet.

31 Den tremånadersperiod som föreskrivs i den italienska lagstiftningen och som i själva verket uppgår till elva månader, räknat från dagen för återupprättandet av upphovsrätt och närstående rättigheter i enlighet med direktiv 93/98, verkar i princip vara tillräcklig för att säkerställa godtroende tredje mans ekonomiska intressen. Detta framgår av den italienska regeringens skriftliga yttrande.(19) I vilket fall som helst är denna tidsperiod varken uppenbart otillräcklig eller så pass begränsad att den får negativa konsekvenser för de ovannämnda personerna, vilka för övrigt bör ha haft kännedom om det förhållandet att de närstående rättigheterna skulle återupprättas senast den 1 juli 1995 från och med den 29 november 1993 då direktiv 93/98 publicerades i Europeiska gemenskapernas officiella tidning. Vidare är det inte domstolens uppgift att inta den nationella lagstiftarens plats i syfte att bestämma vilket system som är bäst anpassat för att upprätta balans mellan de motstående intressena. Ett sådant system måste även ta hänsyn till andra kriterier, såsom omfattningen av de investeringar som gjorts av tredje man i god tro, särskilda omständigheter och betydelsen av tidigare utnyttjanden som hänför sig till den period då verket i fråga hade offentliggjorts, samt även det utnyttjade verkets särskilda beskaffenhet. Eftersom gemenskapslagstiftaren har valt att ge medlemsstaterna ett utrymme för skönsmässig bedömning på detta område är domstolens frihet att tolka artikel 10.3 i direktiv 93/98 särskilt begränsat.

32 I enlighet med den komparativa studie som har åberopats av Butterfly är för övrigt den italienska lagstiftarens förhållningssätt gentemot tredje man i detta sammanhang betydligt hårdare än vad som gäller i andra medlemsstater. Denna omständighet innebär emellertid inte att den italienska lagstiftaren har överskridit sin behörighet i enlighet med artikel 10.3 i direktiv 93/98.

33 I detta hänseende har inte Butterflys argument, enligt vilket den italienska lagstiftaren skulle missgynna innehavare av förvärvade rättigheter avseende ljudupptagningar jämfört med innehavare av rättigheter till litterära verk, någon betydelse för lösningen av det aktuella tolkningsfrågan. Den omtvistade nationella lagstiftningen är nämligen uppenbart fördelaktig i förhållande till tredje man som har inlett utnyttjandet av ett litterärt verk som offentliggjordes före införlivandet av direktivet och för vilket upphovsrätten hade återupprättats: Tredje man kan helt fritt fortsätta att utnyttja ett sådant verk (distribuera, trycka nya upplagor och, om det är nödvändigt, uppdatera upplagor utan någon begränsning i tiden). Det förhållandet att litterära verk behandlas på detta sätt innebär emellertid inte någon skyldighet för de nationella myndigheterna att behandla musikaliska verk och rättigheter som därav förvärvats av tredje man i god tro på samma sätt. Om behandlingen av de sistnämnda - även om denna behandling är klart ofördelaktig i förhållande till behandlingen av tredje man som fortsätter utnyttjandet av litterära verk - inte överskrider gränserna för de nationella myndigheternas utrymme för skönsmässig bedömning enligt direktivet, kan gemenskapsrätten inte anses ha överträtts.(20)

34 Det finns dessutom skäl att påpeka att det inte, till skillnad från vad Butterfly felaktigt har hävdat, är uppenbart att de italienska bestämmelser som reglerar vad som händer med rättigheter som förvärvats av tredje man avseende litterära verk när upphovsrätten har återupprättats, är förenliga med andemeningen i direktiv 93/98. Detta problem har inte direkt berörts av den hänskjutande domstolen. Inte heller de intervenerande parterna har gjort någon närmare bedömning av detta problem. Därför anser jag att domstolen inte bör utreda denna fråga, eftersom det enligt min mening inte är nödvändigt för att besvara den föreliggande tolkningsfrågan. Om domstolen däremot skulle vara av en annan åsikt, anser jag att det är mer korrekt att anse att ett så långtgående och i praktiken obegränsat skydd för tredje mans intressen skulle urholka gemenskapslagstiftarens skydd för upphovsrätt och närstående rättigheter och därför vara oförenligt med bestämmelserna i direktiv 93/98. Detta innebär att Butterfly inte kan åberopa principen om likabehandling, eftersom behandlingen i fråga i sig är oförenlig med gemenskapsrätten.

35 Slutligen kan det påpekas att - och det handlar här om det viktigaste argumentet till förmån för CEMED, FIMI, den italienska regeringen och kommissionen - den behörighet som de omtvistade bestämmelserna i direktiv 93/98 tillskriver medlemsstaterna har karaktären av vergångsbestämmelser, vilka genom sin beskaffenhet endast kan ha en så liten inverkan som möjligt på föreskrifterna, eftersom de är att likställa med undantagsbestämmelser i förhållande till direktivets allmänna bestämmelser om skydd för närstående rättigheter. När de nationella myndigheterna är skyldiga att tillämpa föreskrifterna i artikel 10.3 i direktivet om skyddet för rättigheter som förvärvats av tredje man, skall de således vara medvetna om att dessa skyddsbestämmelser utgör undantagsfall. De bör således i så liten utsträckning som möjligt begränsa skyddet för upphovsrätt och närstående rättigheter, eftersom detta skydd utgör det huvudsakliga syftet med direktiv 93/98.

36 Resultatet av denna utredning avseende tolkningen av direktiv 93/98 kan för övrigt inte ifrågasättas med hänvisning till gemenskapens grundläggande rättsprinciper, närmare bestämt principerna om skydd för rättigheter som förvärvats av tredje man och om berättigade förväntningar. Vad beträffar begreppet förvärvade rättigheter har domstolen förvisso slagit fast att dessa rättigheter skyddas av gemenskapsrätten.(21) Däremot har domstolen aldrig medgett - och skulle för övrigt inte heller kunna medge - att skyddet för dessa rättigheter genom införandet av övergångsbestämmelser i en gemenskapsregel kan leda till att det allmänna system som inrättats genom denna regel kullkastas, och därmed ta bort effekten av de rättigheter och berättigade intressen som den aktuella regeln har till syfte att säkerställa. I detta avseende framgår det av domstolens fasta rättspraxis att principen om berättigade förväntningar "inte får utsträckas så långt att den allmänt hindrar att en ny reglering tillämpas på de framtida verkningarna av situationer som har uppkommit när den tidigare regleringen gällde."(22) Domstolen intog samma synsätt när den anförde att "de ekonomiska aktörerna kan inte hysa berättigade förväntningar i fråga om att en existerande situation bibehålls när denna situation kan ändras inom ramen för gemenskapsinstitutionernas utrymme för skönsmässig bedömning."(23)

37 Följaktligen anser jag inte att det finns någon gemenskapsrättslig grund som tillåter att de ekonomiska aktörer vilka befinner sig i samma situation som Butterfly - det vill säga de aktörer som har börjat utnyttja ett verk för vilket de närstående rättigheterna hade upphört och som önskar fortsätta detta utnyttjande efter det att dessa rättigheter har återupprättats till följd av att direktiv 93/98 har införlivats i den nationella rättsordningen - kräver ett mer långtgående skydd för sina rättigheter än vad som föreskrivs i den omtvistade italienska lagstiftningen.(24) Efter att ha gjort denna bedömning är det inte nödvändigt att beröra frågan huruvida artikel 10.3 i direktiv 93/98 uppfyller de kriterier som krävs för att ha direkt effekt i den nationella rättsordningen.

IX Förslag till avgörande

38 Med hänsyn till det ovan anförda föreslår jag att domstolen besvarar tolkningsfrågan på följande sätt:

Artikel 10.3 i rådets direktiv 93/98/EEG av den 29 oktober 1993 om harmonisering av skyddstiden för upphovsrätt och vissa närstående rättigheter samt gemenskapsrätten i allmänhet utgör inte hinder för en sådan nationell bestämmelse som, i syfte att skydda rättigheter som förvärvats av tredje man gentemot upphovsrätt och närstående rättigheter till musikaliska verk som återupprättats i enlighet med direktivet, föreskriver en möjlighet för tredje man att sälja ut sina lager under en period som inte överskrider tre månader från och med den nationella bestämmelsens ikraftträdande.

(1) - Rådets direktiv om harmonisering av skyddstiden för upphovsrätt och vissa närstående rättigheter (EGT L 290, s. 9; svensk specialutgåva, område 13, volym 25, s. 75).

(2) - Min kursivering.

(3) - GURI nr 166 av den 16 juli 1941.

(4) - GURI nr 34 av den 10 februari 1996, suppl. ord. nr 24.

(5) - GURI nr 300 av den 23 december 1996.

(6) - Dom av den 5 juni 1997 i mål C-105/94, Celestini (REG 1997, s. I-2971), punkt 21. Se även, bland andra, dom av den 14 december 1995 i mål C-387/93, Banchero (REG 1995, s. I-4663), punkt 15.

(7) - Se domen i målet Celestini (ovan fotnot 6), punkt 21, och dom av den 15 december 1995 i mål C-415/93, Bosman (REG 1995, s. I-4921), punkt 59.

(8) - Se till exempel dom av den 16 december 1981 i mål 244/80, Foglia (REG 1981, s. 3045; svensk specialutgåva, volym 6, s. 243), punkt 21, av den 16 juli 1992 i mål C-343/90, Lourenço Dias (REG 1992, s. I-4673; svensk specialutgåva, volym 13), av den 26 januari 1993 i de förenade målen C-320/90-C-322/90, Telemarsicabruzzo m.fl. (REG 1993, s. I-393; svensk specialutgåva, volym 14), och domen i målet Celestini (ovan fotnot 6), punkt 22.

(9) - Domen i målet Celestini (ovan fotnot 6), punkt 22. Se även generaladvokaten Fennellys analys av problemet i sitt förslag till avgörande i målet Celestini (punkt 19 och följande punkter).

(10) - Se även, beträffande kravet att fastställa uppenbarhetsrekvisitet vid en avvisning, dom av den 7 december 1995 i mål C-472/93, Spano m.fl. (REG 1995, s. I-4321), av den 20 mars 1996 i mål C-2/96, Sunino och Data (REG 1996, s. I-1543) och av den 19 juli 1996 i mål C-191/96, Modesti (REG 1996, s. I-3937).

(11) - Redan i sin dom av den 8 juni 1971 i mål 78/70, Deutsche Grammophon (REG 1971, s. 487; svensk specialutgåva, volym 1, s. 575) förklarade domstolen att skyddet för industriell och kommersiell äganderätt omfattas av gemenskapsrätten i den mån detta skydd uttryckligen anges i artikel 36 i EEG-fördraget.

(12) - År 1989 konstaterade domstolen att "på gemenskapsrättens nuvarande stadium, som kännetecknas av att det inte har skett någon harmonisering eller tillnärmning av lagstiftningarna rörande skyddet för äganderätten till litterära och konstnärliga verk, så ankommer det på de nationella lagstiftarna att fastställa villkoren och de närmare bestämmelserna för detta skydd" (dom av den 24 januari 1989 i mål 341/87, EMI Electrola, REG 1989, s. 79, punkt 11; svensk specialutgåva, volym 10). Denna lucka har fyllts genom rådets direktiv 91/250/EEG av den 14 maj 1991 om rättsligt skydd för datorprogram (EGT L 122, s. 42; svensk specialutgåva, område 17, volym 1, s. 111), rådets direktiv 92/100/EEG av den 19 november 1992 om uthyrnings- och utlåningsrättigheter och vissa upphovsrätten närstående rättigheter inom det immaterialrättsliga området (EGT L 346, s. 61), rådets direktiv 93/83/EEG av den 27 december 1993 om samordning av vissa bestämmelser om upphovsrätt och närstående rättigheter avseende satellitsändningar och vidaresändning via kabel (EGT L 248, s. 15; svensk specialutgåva, område 13, volym 25, s. 33), rådets direktiv 93/98/EEG (ovan fotnot 1) och Europaparlamentets och rådets direktiv 96/9/EG av den 11 mars 1996 om rättsligt skydd för databaser (EGT L 77, s. 20).

(13) - Avtal om handelsrelaterade aspekter av immaterialrätter - inklusive internationell handel med varumärkesförfalskade varor - TRIPS-avtalet.

(14) - En bestämmelse om att rättigheter kan återupprättas ansågs lämplig för att så snabbt som möjligt uppnå harmonisering av nationella regler om skyddstiden för upphovsrätt och närstående rättigheter. Utan denna bestämmelse hade, åtminstone under en viss period, en situation kunnat uppstå där upphovsrätt och närstående rättigheter till ett verk som förvärvats före direktivets ikraftträdande, fortfarande var skyddade i en medlemsstat (där skyddstiderna var långa), medan de däremot inte var skyddade i en annan medlemsstat. En sådan situation skulle onekligen ha medfört negativa konsekvenser för handeln mellan medlemsstaterna.

(15) - I enlighet med vad jag har anfört i mitt förslag till avgörande av den 19 januari 1999 i mål C-321/97, Andersson (vilket ännu inte har avgjorts av domstolen), punkt 57, får man inte blanda ihop en rättsregels retroaktiva verkan och direkta effekt. Denna distinktion måste göras med beaktande av tidsdimensionen för de förhållanden som regleras av rättsregeln i fråga. Retroaktiv verkan består i att regeln tillämpas på förhållanden som slutgiltigt fixerats före dess ikraftträdande. Även omedelbar verkan tillämpas i princip i enlighet med regeln tempus regit actum, och består i att regeln tillämpas på pågående förhållanden. Detta innebär att tillämpningsområdet i tiden för en regel även omfattar framtida verkningar av pågående förhållanden som uppstått tidigare men som inte slutgiltigt fixerats före regelns ikraftträdande. Det är ett sådant pågående och icke slutgiltigt fixerat förhållande som skapas genom att ett verk börjar och fortsätter att utnyttjas efter att det har offentliggjorts. Detta innebär med andra ord att tredje man i god tro inte kan hävda att ett förhållande är slutgiltigt fixerat enbart av den anledningen att utnyttjandet av verket är ett pågående förhållande. Om utnyttjandet däremot hade fullbordats innan direktiv 93/98 trädde i kraft, hade man enligt min mening stått inför ett sådant slutgiltigt fixerat förhållande vars förändring skulle vara att likställa med en retroaktiv tillämpning av en senare rättsregel.

Ett förhållande där tredje man är i god tro kan sammanfattningsvis anses vara slutgiltigt fixerat i de fall där tredje man inte endast har börjat mångfaldiga och utnyttja en CD-skiva, utan även spridit CD-skivorna på marknaden. Det är endast under förutsättning att direktiv 93/98 uttryckligen föreskriver att återupprättade rättigheter tvingar tredje man i god tro att betala för de CD-skivor som mångfaldigats, saluförts och spridits på marknaden före den 1 juli 1995, som problemet med retroaktiv verkan i strid med grundläggande rättsprinciper aktualiseras. Denna fråga är inte aktuell i det förevarande målet, eftersom det framgår både av lydelsen och andemeningen i direktiv 93/98 att återupprättandet av närstående rättigheter inte avser varor som har spridits på marknaden före den tidpunkt som fastställts i gemenskapsbestämmelsen.

(16) - Min kursivering.

(17) - Dom av den 20 oktober 1993 i de förenade målen C-92/92 och C-326/92, Phil Collins m.fl. (REG 1993, s. I-5145; svensk specialutgåva, volym 14), punkt 22.

(18) - Tredje man hade närmare bestämt en möjlighet att fortsätta att mångfaldiga och saluföra CD-skivor mellan den 1 juli 1995 och den 25 februari 1996 och att fritt saluföra de exemplar som mångfaldigats mellan den 25 februari och den 26 maj 1996.

(19) - I sitt skriftliga yttrande anför den italienska regeringen att man, före antagandet av den omtvistade lagstiftningen, tog i beaktande vilka kostnader fonogramframställarna hade samt omfattningen av deras investeringar och vinstmöjligheter. Man konstaterade därvid att framställningskostnaderna är särskilt låga när det handlar om verk som har offentliggjorts och att de i praktiken motsvarar kopieringskostnaderna (CD-tillverkningen). För att kompensera dessa kostnader är det följaktligen tillräckligt att ge fonogramframställarna en möjlighet att sälja ut sina lager under en bestämd period från och med återupprättandet av de närstående rättigheterna, samtidigt som man befriar dem från skyldigheten att betala ersättning till innehavarna av rättigheterna.

(20) - Man kan för övrigt hålla med om att tredje man, som i god tro har utnyttjat ett musikaliskt verk som har offentliggjorts, inte befinner sig i samma situation som personer som utnyttjar ett litterärt verk, för vilket skyddet för upphovsrätten upphört. Man kan följaktligen inte begära, med åberopande av allmänna lagtolkningsprinciper, att olika situationer skall behandlas lika.

(21) - Dom av den 22 september 1983 i mål 159/82, Verli-Wallace mot kommissionen (REG 1983, s. 2711).

(22) - Dom av den 22 februari 1990 i mål C-221/88, Busseni (REG 1990, s. I-495; svensk specialutgåva, volym 10), punkt 35. Se även dom av den 14 januari 1987 i mål 278/84, Tyskland mot kommissionen (REG 1987, s. 1), av den 14 april 1970 i mål 68/69, Brock (REG 1970, s. 171) och av den 10 juli 1986 i mål 270/84, Licata mot ESK (REG 1986, s. 2305).

(23) - Dom av den 14 februari 1990 i mål C-350/88, Delacre m.fl. mot kommissionen (REG 1990, s. I-395), punkt 33. Se även dom av den 28 oktober 1982 i mål 52/81, Faust mot kommissionen (REG 1982, s. 3745), punkt 27 och av den 17 juni 1987 i de förenade målen 424/85 och 425/85, Frico m.fl. (REG 1987, s. 2755), punkt 33.

(24) - Den nationella lagstiftaren skulle eventuellt kunna föreskriva ett mer långtgående skydd, men är således inte skyldig att göra detta.