ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
2

I punkterna 1–3, 12 och 13 i den överklagade domen konstaterade tribunalen följande: ”1. Genom [det omtvistade beslutet] konstaterade [kommissionen] att flera företag hade överträtt artikel 81.1 EG och artikel 53 i avtalet om Europeiska ekonomiska samarbetsområdet (EES). Företagen hade under olika perioder mellan den 31 december 1988 och den 1 april 2004 deltagit i en enda, komplex och fortlöpande överträdelse av gemenskapens konkurrensregler, i form av ett antal konkurrensbegränsande avtal och samordnade förfaranden på marknaden för rörkopplingar av koppar och legeringar av koppar. Kartellen omfattade hela EES. Överträdelsen omfattade fastställande av priser, överenskommelser om prislistor, rabatter och prisnedsättningar samt avtal om genomförandemekanismer för prishöjningar. Vidare omfattade överträdelsen uppdelning av nationella marknader och kunder, utbyte av affärsmässiga uppgifter samt deltagande i regelbundna möten och andra kontakter för att främja överträdelsen. 2. Sökanden i målet, [Tomkins], och det bolag som vid den aktuella tidpunkten var Tomkins dotterbolag, [Pegler] (tidigare firman The Steel Nut & Joseph Hampton Ltd), återfinns bland de bolag som det [omtvistade] beslutet riktar sig till. 3. Mellan den 17 juni 1986 och den 31 januari 2004 innehade sökanden 100 procent av kapitalet i Pegler, som tillverkar rörkopplingar av koppar. Den 1 februari 2004 såldes Pegler till ledningsgruppen i bolaget. Pegler Holdings Ltd och Pegler köptes den 26 augusti 2005 upp av Aalberts Industries NV. Det [omtvistade] beslutet riktar sig också till sistnämnda bolag. … 12. I artikel 1 i det [omtvistade] beslutet konstaterade kommissionen att sökanden och dess dotterbolag Pegler hade överträtt bestämmelserna i artikel 81 EG och artikel 53 i EES-avtalet, mellan den 31 december 1988 och den 22 mars 2001. 13. För denna överträdelse ålade kommissionen i artikel 2 h i det [omtvistade] beslutet sökanden att solidariskt med Pegler betala böter om 5,25 miljoner euro.”
15

Bilaga V till anslutningsakten föreskriver i avsnitt 2 en kontrollmekanism för statliga stödåtgärder som vidtagits i Bulgarien innan landet anslöt sig till unionen. Artiklarna 1–3 stadgar följande: ”1. Följande stödordningar och individuellt stöd som införts i en ny medlemsstat före dagen för anslutningen och fortfarande tillämpas efter denna dag skall vid anslutningen betraktas som befintligt stöd enligt artikel 88.1 [EG]: a) Stödåtgärder som införts före den 10 december 1994. b) Stödåtgärder som förtecknas i tillägget till denna bilaga. c) Stödåtgärder som före anslutningen utvärderats av den nya medlemsstatens myndighet för övervakning av statligt stöd och befunnits vara förenliga med regelverket och som kommissionen inte har gjort några invändningar emot på grundval av allvarliga tvivel om åtgärdens förenlighet med den gemensamma marknaden, i enlighet med förfarandet i [artikel] 2. Samtliga vid anslutningen ännu tillämpliga åtgärder som utgör statligt stöd och som inte uppfyller villkoren ovan skall vid tillämpningen av artikel 88.3 [EG] anses vara nytt stöd vid anslutningen. … 2. … Om kommissionen inte motsätter sig den befintliga stödåtgärden på grundval av allvarliga tvivel om åtgärdens förenlighet med den gemensamma marknaden inom tre månader efter att ha erhållit uttömmande information om åtgärden eller efter att ha erhållit ett uttalande från den nya medlemsstaten i vilket medlemsstaten underrättar kommissionen om att den anser att den information som lämnats är uttömmande eftersom begärd ytterligare information inte är tillgänglig eller redan har lämnats, skall kommissionen anses ha avstått från att göra några invändningar. Alla stödåtgärder som före anslutningen har lagts fram för kommissionen enligt förfarandet i [artikel] 1 c skall omfattas av ovannämnda förfarande, oberoende av att den berörda nya medlemsstaten redan har blivit medlem i unionen under undersökningsperioden. 3. Ett beslut av kommissionen om att motsätta sig en åtgärd enligt [artikel] 1 c skall anses som ett beslut att inleda det formella undersökningsförfarandet enligt [förordning nr 659/1999]. Om ett sådant beslut fattas före anslutningen skall beslutet träda i kraft först på dagen för anslutningen.”
15

Artikel 16 i sjätte direktivet hade rubriken ”Undantag kopplade till internationella varutransporter”. Artikel 16.1 hade följande lydelse enligt artikel 28c E.1 i direktivet: ”1. Utan att det påverkar tillämpningen av gemenskapens övriga skattebestämmelser får medlemsstaterna efter det samråd som föreskrivs i artikel 29 vidta särskilda åtgärder i syfte att undanta alla eller några av följande transaktioner, om de inte syftar till slutlig användning och/eller konsumtion och att summan av den mervärdesskatt som förfaller till betalning när varorna lämnar de i A och E uppräknade förfarandena eller ordningarna motsvarar det skattebelopp som skulle ha betalats om var och en av dessa transaktioner skulle ha beskattats inom landets territorium: … B. Leveranser av varor som är avsedda att: … c) placeras i tullagerförfarande eller aktivt förädlingsförfarande, … De platser som avses i a), b), c) och d) skall vara de som definieras i gemenskapens gällande tullbestämmelser. … D. leveranser av varor och tillhandahållande av tjänster som utförs: a) på de platser som anges i B a), b), c) och d) som fortfarande omfattas av en av de situationer som anges där, b) på de platser som anges i B e), inom landets territorium, omfattas av den situation som anges däri. I den mån som de använder den möjlighet som anges i a) för transaktioner som genomförs i tullager skall medlemsstaterna vidta de nödvändiga åtgärderna för att säkerställa att de har definierat begreppet annat lagringsförfarande än tullagring på ett sätt som gör det möjligt att tillämpa bestämmelserna i b) på samma transaktioner avseende de varor som räknas upp i bilaga J och som genomförs i sådana lager som inte är tullager. …”
7

I artikel 77a i förordningen, vilken har rubriken ”Borttagande eller återkallande av beslut”, föreskrivs följande: ”1. Om [harmoniseringsbyrån] har fört in en uppgift i registret eller fattat ett beslut som är behäftat med ett uppenbart handläggningsfel som byrån har gjort, skall [harmoniseringsbyrån] se till att den införda uppgiften tas bort eller att beslutet återkallas. Om det bara finns en part i ärendet och införandet eller beslutet gör intrång i denna parts rätt, skall borttagande eller återkallande ske även om felaktigheten inte var uppenbar för parten. 2. Det borttagande eller det återkallande som avses i punkt 1 skall, självmant eller på begäran av en av parterna i ärendet, beslutas av den avdelning som förde in uppgiften eller fattade beslutet. Borttagande eller återkallande skall ske inom sex månader från den dag då uppgiften infördes i registret eller beslutet fattades, sedan parterna i ärendet och de eventuella innehavare av rätten till det aktuella gemenskapsvarumärket som är registrerade har hörts. 3. Denna artikel skall inte inverka på parternas möjlighet att överklaga enligt artiklarna 57 och 63 eller möjligheten att rätta till språk eller skrivfel och uppenbara felaktigheter i [harmoniseringsbyråns] beslut samt felaktigheter som [harmoniseringsbyrån] gjort vid registreringen av varumärket eller offentliggörandet av registreringen, i enlighet med de former och villkor som fastställs i [den tillämpningsförordning] som avses i artikel 157.1.”
8

Artikel 16 c i förordning nr 1698/2005 föreskriver följande: ”Landsbygdsutvecklingsprogrammen skall innehålla … c) information om axlarna och de åtgärder som föreslås under varje axel … …”
13

I artikel 859 i tillämpningsförordningen stadgas följande: ”Följande försummelser skall inte anses ha någon avgörande inverkan på det korrekta genomförandet av den tillfälliga förvaringen eller på tullförfarandet i fråga enligt artikel 204.1 i [tull]kodexen, under förutsättning att — de inte utgör ett försök att föra bort varorna olagligt från tullens övervakning, — de inte innebär en uppenbar försumlighet av personen i fråga, och — alla formaliteter som krävs för att åtgärda förhållandena kring varorna därefter genomförs: 1) Överskridande av den tillåtna tidsfristen för att hänföra varorna till en av de godkända tullbehandlingar som är föreskrivna i samband med tillfällig förvaring eller tullförfarandet i fråga, om tidsgränsen skulle ha utsträckts om ansökan om förlängning gjorts i tid. ... 3) För varor som hänförts till tillfällig förvaring eller till förfarandet för lagring i tullager, hantering som inte godkänts i förväg av tullmyndigheterna, under förutsättning att denna hantering skulle ha godkänts om ansökan därom hade gjorts. ... 5) För varor i tillfällig förvaring eller vilka hänförts till ett tullförfarande, förflyttning av varorna utan tillstånd, under förutsättning att varorna kan uppvisas för tullmyndigheterna på deras begäran. 6) För varor som befinner sig i tillfällig förvaring eller som hänförts till ett tullförfarande, bortförande av varorna från gemenskapens tullområde eller införsel av dessa i en frizon av den kontrolltyp I som anges i artikel 799 eller införsel i ett frilager utan att de nödvändiga formaliteterna har iakttagits. ... 10) Överskridande av tidsfristen för tillfälligt bortförande av varor från ett tullager, om tidsfristen skulle ha utsträckts ifall ansökan om förlängning gjorts i tid.”
6

I artikel 11 i lag om omsättningsskatt (Wet op de omzetbelasting) av den 28 juni 1968 (Staatsblad 1968, nr 329) stadgas följande: ”1. I enlighet med de villkor som anges i förordning undantas följande transaktioner från skatteplikt: a) Tillhandahållande av fast egendom och överlåtelse av därtill knutna rättigheter, förutom: 1) Tillhandahållande – före första inflyttning eller högst två år efter första inflyttning – av byggnader eller delar av byggnader och den mark de står på, samt tillhandahållande av mark för bebyggelse. 2) Annat tillhandahållande än det som avses i punkt 1 ovan till personer som använder fastigheten på sådant sätt som helt eller delvis berättigar till skatteavdrag enligt artikel 15, dock under förutsättning att tillhandahållaren och mottagaren gemensamt har inkommit med en sådan ansökan till skattemyndigheten och iakttagit de villkor som föreskrivs i ministerdekret. ... 3. Vid tillämpningen av punkt 1 a punkt 1 gäller följande: a) Med byggnad ska avses varje anordning fäst vid eller i marken. b) Med första inflyttning ska avses inflyttning i en byggnad efter att den byggts om eller renoverats, om ombyggnads- eller renoveringsarbetena har gett upphov till förfärdigad egendom. c) Med den mark byggnaderna står på ska avses all mark som vanligtvis kan anses höra till byggnaden eller vara till dess tjänst. 4. Vid tillämpningen av punkt 1 a punkt 1 ska med mark för bebyggelse avses all obebyggd mark a) på vilken arbeten utförs eller har utförts, b) som iordningställs eller har iordningställts enbart i syfte att marken ska användas, c) i närheten av vilken mark iordningställs eller har iordningställts, d) för vilken bygglov har meddelats, för att byggnader ska uppföras på marken.”
16

Enligt FMA är ändamålet med den ifrågavarande lagstiftningen att skydda investerare och konsumenter. Uppfyllandet av detta ändamål utgör ett allmänintresse, som bör jämställas med allmän ordning. Eftersom en del av den österrikiska befolkningen är skyldig enligt arbetsrättsliga regler att erlägga avgifter till yrkesanknutna försäkringskassor och att investera sina inbetalda medel via dem, är ett förfarande för underrättelse och tillstånd för utländska värdepappersfonder absolut nödvändigt för att inte äventyra sådana nationella intressen. Ett sådant förfarande är under alla omständigheter standardiserat och består i en formell prövning som bland annat kräver att en representant i landet utses, att det finns ett betalningsställe i landet samt att en depåbank anges. Härigenom undviks all rättsosäkerhet för de inblandade.
12

En redogörelse för tvistens bakgrund återfinns i punkterna 1–9 i den överklagade domen. I nämnda punkter anges följande: ”1 Aurelio Muñoz Molina ingav den 2 januari 2006 en ansökan om registrering av gemenskapsvarumärke till harmoniseringsbyrån ... 2 Det sökta varumärket utgörs av ordkännetecknet R10. 3 Ansökan om registrering av gemenskapsvarumärke offentliggjordes i Bulletinen för gemenskapsvarumärken nr 30/2006 av den 24 juli 2006. 4 DL Sports & Marketing Ltda framställde den 24 oktober 2006, med stöd av artikel 42 i förordning nr 40/94 …, en invändning mot registreringen av det sökta varumärket. Invändningen grundades på det icke-registrerade varumärket R10, alternativt det i näringsverksamhet använda kännetecknet R10. Invändningen avsåg samtliga varor i registreringsansökan. ... 5 Den 28 november 2006 förelade invändningsenheten DL Sports & Marketing [Ltda] en frist om fyra månader, till och med den 29 mars 2007, inom vilken nämnda företag bland annat skulle styrka förekomsten och giltigheten av den åberopade äldre rättigheten. Den 29 mars 2007 begärde DL Sports & Marketing Ltda anstånd. Den 8 juni 2007 beviljades anstånd till och med den 9 augusti 2007. Den 24 oktober 2007 konstaterade invändningsenheten att inga omständigheter ännu hade anförts till stöd för invändningen. 6 Genom skrivelse av den 31 oktober 2007 informerade ombudet för [Nike] invändningsenheten om att DL Sports & Marketing [Ltda], genom avtal av den 20 juni 2007, hade överlåtit äganderätten till flera varumärken och industriella rättigheter till [Nike] genom Nike, Inc. (nedan kallat avtalet om överlåtelse). [Nikes] ombud meddelade att han hade fått i uppdrag av den äldre rättighetens nya innehavare att gå vidare med invändningsförfarandet och begärde därför att få delta i förfarandet i egenskap av ombud. 7 Den 19 februari 2008 avslog invändningsenheten invändningen, med motiveringen att DL Sports & Marketing [Ltda] inte inom den förelagda fristen hade styrkt förekomsten av den äldre rättighet som hade åberopats till stöd för invändningen (nedan kallat invändningsenhetens beslut). 8 Den 28 mars 2008 överklagade [Nike] invändningsenhetens beslut vid harmoniseringsbyrån enligt artiklarna 57–62 i förordning nr 40/94 … 9 Genom [det omtvistade beslutet] avvisade harmoniseringsbyråns första överklagandenämnd överklagandet, med motiveringen att [Nike] inte hade styrkt sin ställning som part i invändningsförfarandet och således inte hade rätt att överklaga invändningsenhetens beslut. Överklagandenämnden ansåg nämligen att [Nikes] ombud i förfarandet vid nämnda enhet inte hade anfört, och än mindre styrkt, att den äldre rättighet som åberopats till stöd för invändningen fanns med bland de varumärken som hade överlåtits till [Nike]. Överklagandenämnden preciserade att [Nike] inte heller under överklagandeförfarandet hade kunnat styrka att företaget var innehavare av den äldre rättigheten. Nämnden ansåg därför att avtalet om överlåtelse enbart visade att [Nike] hade förvärvat vissa gemenskapsvarumärken, men inte just den åberopade äldre rättigheten.”
Direktiv 2003/9 om miniminormer för mottagande av asylsökande i medlemsstaterna ska tolkas så, att en medlemsstat som tagit emot en asylansökan är skyldig att bevilja de minimivillkor för mottagande av asylsökande som fastställs i nämnda direktiv även för en asylsökande beträffande vilken nämnda medlemsstat, med tillämpning av förordning nr 343/2003 om kriterier och mekanismer för att avgöra vilken medlemsstat som har ansvaret för att pröva en asylansökan som en medborgare i tredje land har gett in i någon medlemsstat, beslutat att anmoda en annan medlemsstat att överta eller återta i egenskap av medlemsstat med ansvar för att pröva asylansökan.

Enligt artikel 3 i direktiv 2003/9, vari direktivets tillämpningsområde definieras, ska detta tillämpas på alla tredjelandsmedborgare och statslösa personer som lämnar in en asylansökan vid gränsen till eller på en medlemsstats territorium och som får uppehålla sig på territoriet i egenskap av asylsökande.

Vad gäller det första villkoret för att direktivet ska vara tillämpligt så börjar den period under vilken de materiella mottagningsvillkoren ska tillhandahållas de asylsökande då de lämnar in sin asylansökan. Direktivet innehåller inga bestämmelser om att en asylansökan endast kan anses inlämnad om den tillställts myndigheterna i den medlemsstat som är ansvarig för att pröva ansökan.

Vad gäller det andra villkoret för att direktiv 2003/9 ska vara tillämpligt så ges asylsökanden enligt artikel 7.1 i direktiv 2005/85 om miniminormer för medlemsstaternas förfaranden för beviljande eller återkallande av flyktingstatus rätt att uppehålla sig i den berörda medlemsstaten under prövningsförfarandet. Enligt artikel 2 k i direktiv 2005/85 ska uttrycket ”stanna kvar i medlemsstaten” förstås som att stanna kvar på den medlemsstats territorium där asylansökan håller på att prövas eller där asylansökan har lämnats in. Asylsökanden får stanna såväl på den medlemsstats territorium där asylansökan prövas som på den medlemsstats territorium där ansökan lämnades in, vilket föreskrivs i artikel 3.1 i direktiv 2003/9.

Nämnda tolkning ändras inte av skäl 29 i direktiv 2005/85, vilket endast hänvisar till att de förfaranden som fastställs i direktivet för att bevilja eller återkalla flyktingstatus i medlemsstaterna skiljer sig från de förfaranden som inrättas i förordning nr 343/2003 för att avgöra vilken medlemsstat som har ansvaret för att pröva en asylansökan.

(se punkterna 37, 39, 40 och 46– 50 samt punkt 1 i domslutet)
3

Under rubriken ”Åtaganden”, föreskrivs följande i artikel 8.1, 8.7 och 8.9 i grundförordningen: ”1. Under förutsättning att det preliminärt har fastställts att dumpning och skada föreligger, får kommissionen godta ett tillfredsställande åtagande som en exportör frivilligt gör att ändra sina priser eller att upphöra med export till dumpade priser, om kommissionen efter särskilt samråd med rådgivande kommittén är övertygad om att dumpningens skadliga verkan därigenom undanröjs. I sådana fall skall, under den tid åtagandena är i kraft, de preliminära tullar som införts av kommissionen i enlighet med artikel 7.1 eller, i förekommande fall, de slutgiltiga tullar som införts av rådet i enlighet med artikel 9.4 inte tillämpas på berörd import av den berörda produkten när den tillverkas av de företag som anges i kommissionens beslut om godtagande av åtaganden och i eventuella ändringar av detta. Prishöjningar i enlighet med sådana åtaganden får inte vara större än vad som krävs för att undanröja dumpningsmarginalen, och de bör vara lägre än dumpningsmarginalen om sådana prishöjningar skulle vara tillräckliga för att undanröja skadan för gemenskapsindustrin. ... 7. Kommissionen skall begära att varje exportör vars åtagande godtagits regelbundet lämnar uppgifter om åtagandets fullgörande och tillåter kontroll av relevanta uppgifter. Om dessa krav inte uppfylls skall detta betraktas som en överträdelse av åtagandet. ... 9. Om en part i ett åtagande bryter mot eller återtar åtagandet, eller om kommissionen återtar sitt godtagande av ett åtagande, skall godtagandet av åtagandet efter samråd återtas genom ett beslut av kommissionen eller, i förekommande fall, genom en förordning från kommissionen, och den preliminära tull som införts av kommissionen i enlighet med artikel 7 eller den slutgiltiga tull som införts av rådet i enlighet med artikel 9.4 skall automatiskt tillämpas, under förutsättning att den berörda exportören har givits tillfälle att lämna synpunkter, utom i de fall där exportören i fråga har återtagit sitt åtagande. Alla berörda parter eller medlemsstater får lämna uppgifter som innehåller tillräcklig bevisning för att ett åtagande brutits. Den påföljande bedömningen av huruvida åtagandet brutits eller inte skall normalt slutföras inom sex månader och under inga omständigheter senare än nio månader efter det att en välgrundad begäran ingivits. Kommissionen får begära att medlemsstaternas behöriga myndigheter bistår vid övervakningen av åtaganden.”
20

För den period som Jaroslaw Wawrzyniak arbetade i Tyskland ansökte han med stöd av 62 § och följande paragrafer i EStG om barnbidrag till ett belopp om 154 euro per månad för sin dotter. Hans hustru var, även under denna period, uteslutande sjukförsäkrad i Polen. Hon uppbar i Polen, bland annat under denna period, barnbidrag för dottern om cirka 48 PLN i månaden (cirka 12 euro).
4

I artikel 49 CIR 1992 föreskrivs följande: ”Utgifter som en skattskyldig person har haft eller kostnader som en skattskyldig person har burit under den period som beskattningen avser för att förvärva eller bibehålla skattepliktiga intäkter vars äkthet och belopp han påvisat genom att förete skriftlig bevisning eller, om detta inte är möjligt, genom annan bevisning som är tillåten enligt allmän lagstiftning, förutom vittnesmål under ed, är avdragsgilla som kostnader för intäkternas förvärvande. Som kostnader eller utgifter som har uppkommit eller burits under den period som beskattningen avser, anses utgifter som verkligen har betalats eller kostnader som verkligen har burits under nämnda period eller som är att anse som definitiva och klara skulder eller förluster och som har bokförts som sådana.”
26

Mot denna bakgrund beslutade Administrativen sad Varna att vilandeförklara målet och ställa följande tolkningsfrågor till domstolen: ”1 Ska artikel 80.1 c i [mervärdesskattedirektivet] tolkas så, att beskattningsunderlaget, i de fall där ersättningen vid transaktion mellan förbundna personer är högre än marknadsvärdet, endast ska vara transaktionens marknadsvärde när leverantören inte har rätt att dra av hela den mervärdesskatt som påförts köpet eller tillverkningen av de levererade föremålen? 2. Ska artikel 80.1 c i [mervärdesskattedirektivet] tolkas så, att medlemsstaten inte får vidta några åtgärder enligt vilka beskattningsunderlaget enbart ska vara marknadsvärdet, när leverantören har utövat rätten att dra av hela den mervärdesskatt som betalats på varor och tjänster som är föremål för efterföljande leveranser mellan förbundna personer, till ett högre värde än marknadsvärdet, och denna avdragsrätt inte har korrigerats enligt artiklarna 173–177 i direktivet? 3. Innehåller artikel 80.1 i [mervärdesskattedirektivet] en uttömmande uppräkning av de fall där förutsättningarna är uppfyllda för medlemsstaterna att vidta åtgärder enligt vilka beskattningsunderlaget ska vara transaktionens marknadsvärde? 4. Är en bestämmelse i nationell rätt såsom artikel 27.3.1 ZDDS tillåten i andra fall än dem som förtecknas i artikel 80.1 a–c i [mervärdesskattedirektivet]? 5. Har bestämmelsen i artikel 80.1 c i mervärdesskattedirektivet direkt effekt i ett fall som det förevarande och får den nationella domstolen tillämpa den direkt?”
7

I artikel 4 i förordningen föreskrivs följande: ”1. Förfarandet för att avgöra vilken medlemsstat som har ansvaret enligt denna förordning skall inledas när en asylansökan första gången lämnas in i en medlemsstat. … 5. Enligt villkoren i artikel 20 skall den medlemsstat där asylansökan har getts in, i syfte att avsluta förfarandet för att avgöra vilken medlemsstat som har ansvaret för att pröva asylansökan, återta en asylsökande som befinner sig i en annan medlemsstat och som där har gett in en ny ansökan efter att ha återkallat sin ansökan under förfarandet för att avgöra vilken medlemsstat som har ansvaret. Denna skyldighet skall upphöra om den asylsökande under tiden har lämnat medlemsstaternas territorium under minst tre månader eller har beviljats uppehållstillstånd i en medlemsstat.”