Förslag till avgörande av generaladvokat Ruiz-Jarabo Colomer föredraget den 23 februari 1999. - Odette Nicos Petrides Co. Inc. mot Europeiska kommissionen. - Överklagande - Skadeståndstalan - Gemensam organisation av marknaden för råtobak - Kommissionens beslut att inte anta anbud som har avgetts vid anbudsförfaranden avseende tobak som innehas av interventionsorgan - Otillräcklig motivering, proportionalitetsprincipen, likabehandlingsprincipen och rätten till försvar. - Mål C-64/98 P.



Rättsfallssamling 1999 s. I-05187



Generaladvokatens förslag till avgörande

1 Detta mål avser ett överklagande från bolaget Odette Nicos Petrides Co. Inc. (nedan kallat Petrides) av förstainstansrättens dom av den 17 december 1997,(1) genom vilken den skadeståndstalan som Petrides väckt avseende vissa aspekter hos förvaltningen av den gemensamma organisationen för råtobak som anförtrotts kommissionen ogillades.

Faktiska omständigheter

2 Nedan sammanfattas redogörelsen i den överklagade domen för de faktiska omständigheterna i den utsträckning som den är av intresse för överklagandet.

3 Sökanden är ett grekiskt bolag vars huvudsakliga verksamhet består i bearbetning och handel med tobak i Grekland och utlandet. Under den ifrågavarande perioden hade den en fabrik för bearbetning av tobak och en annan anläggning för lagring. I mån av behov hyrde den även olika mindre anläggningar och kontor. Den samarbetade med ombud och andra agenter i Grekland och i utlandet.

4 Den ifrågavarande perioden avser tiden från april 1990 till slutet av år 1991. Under denna period anordnade kommissionen tre anbudsförfaranden avseende tobak som innehades av det grekiska interventionsorganet och ett fjärde avseende tobak som innehades av tre av medlemsstaternas interventionsorgan, däri inbegripet det grekiska interventionsorganet. Den 15 oktober 1991 ökade kommissionen den säkerhet som varje anbudsgivare skulle ställa hos det ifrågavarande interventionsorganet.

5 Det första omtvistade anbudsförfarandet anordnades genom kommissionens förordning (EEG) nr 899/90 av den 5 april 1990 om en anbudsinfordran avseende försäljning av baltobak som innehas av interventionsorganet i Grekland(2) och omfattade fyra partier råtobak i balar från skördeåren 1986 och 1987 av olika sorter, till en totalvikt om 5 271 428 kg. Det första partiet utgjordes av 1 805 903 kg tobak. Det innehöll de olika sorterna Mavra, Kaba Koulak (klassisk) och Elassona, Kaba Koulak (icke klassisk), Katerini, Burley EL och Basmas. Det andra partiet bestod av 1 519 836 kg tobak och innehöll samma sorter, med undantag för Basmas. Det tredje partiet bestod av 1 519 991 kg och innehöll samma sorter som det andra partiet. Det fjärde partiet bestod av 425 698 kg tobak och innehöll endast Mavra och Basmas. Sökanden inlämnade ett anbud avseende det första och det andra partiet (till ett belopp om 76,11 DR respektive 63,11 DR per kg). Kommissionen beslutade emellertid den 14 juni 1990 att inte tilldela anbudsgivarna något kontrakt, med anledning av att de priser som hade uppgivits kunde komma att påverka marknaden på ett negativt sätt.

6 Det andra omtvistade anbudsförfarandet anordnades genom kommissionens förordning (EEG) nr 1560/90 av den 8 juni 1990 om en anbudsinfordran avseende försäljning av baltobak som innehas av interventionsorganet i Grekland.(3) Den avsåg återigen samma fyra partier råtobak i balar. Sökanden inlämnade ett anbud avseende det första och det fjärde partiet (till ett belopp om 91,11 DR respektive 101,11 DR per kg). Kommissionen accepterade en annan anbudsgivares anbud avseende det andra partiet den 7 augusti 1990 (till ett belopp om 102 DR per kg), men förkastade samtliga anbud avseende det första, det tredje och det fjärde partiet, under åberopande av att marknaden kunde komma att påverkas på ett negativt sätt.

7 Det tredje anbudsförfarandet i fråga anordnades för de tre återstående partierna genom kommissionens förordning (EEG) nr 2610/90 av den 10 september 1990 om en anbudsinfordran avseende försäljning av baltobak som innehas av interventionsorganet i Grekland.(4) Sökanden inlämnade ett anbud avseende de tre partierna (till ett belopp om 152,26 DR, 132,26 DR respektive 121,26 DR per kg). Kommissionen beslutade den 16 november 1990 återigen att inte anta anbudsgivarnas anbud, med anledning av att marknaden kunde komma att utvecklas på ett onormalt sätt till följd av de priser som hade uppgivits.

8 Det fjärde anbudsförfarandet anordnades genom kommissionens förordning (EEG) nr 2436/91 av den 7 augusti 1991 om en anbudsinfordran avseende försäljning av baltobak som innehas av interventionsorganen i Grekland, Italien och Tyskland.(5) Den sammanlagda vikten om 105 486 276 kg var uppdelad på elva partier fördelade i fyra grupper. Varje grupp av partier kunde bjudas ut till försäljning först när kontrakt hade tilldelats för föregående grupp av partier. Då det eftersträvade målet var att erhålla anbud för samtliga tobakssorter, måste försäljningen börja med de minst efterfrågade sorterna på marknaden. Varje parti innehöll tobak av en viss sort, som innehades av de olika interventionsorganen i de ifrågavarande medlemsstaterna. Sökanden var intresserad av några av dessa partier. Sökandens anbud, som avsåg en mindre kvantitet än den som fastställts för ifrågavarande partier, förkastades såsom icke överensstämmande med anbudsinfordran.

9 Efter att sökanden den 13 september 1991 hade skrivit till den ledamot av kommissionen som ansvarade för jordbruksfrågor för att få ett uppskov med verkställigheten av förordning nr 2436/91, utan att erhålla ett enligt sökandens uppfattning tillfredsställande svar, väckte sökanden talan vid domstolen om ogiltigförklaring av dels denna förordning, dels kommissionens meddelande om anbudsinfordran nr 91/C/213/04 som offentliggjordes med tillämpning av samma förordning (mål C-232/91). Sökanden inlämnade även en ansökan om interimistiska åtgärder i form av uppskov med den omtvistade förordningen (mål C-232/91 R). Då sökanden inte var personligen berörd av de omtvistade rättsakterna förklarade domstolen genom beslut av den 14 november 1991 i de förenade målen Petridi och Kapnemporon Makedonias mot kommissionen,(6) att dess talan inte kunde tas upp till sakprövning. Även sökandens ansökan om interimistiska åtgärder avslogs genom beslut av den 10 januari 1992.

10 De tre sista partierna delades i det fjärde anbudsförfarandet upp i tio partier genom kommissionens förordning (EEG) nr 162/92 av den 24 januari 1992 om ändring av förordning (EEG) nr 2436/91,(7) med anledning av att en uppdelning beroende på vilket år tobaken hade skördats gjorde att man kunde förvänta sig ett bättre värde.

Tillämpliga bestämmelser

11 Den 21 april 1970 antog rådet förordning (EEG) nr 727/70 om den gemensamma organisationen av marknaden för råtobak.(8) Bland de huvudsakliga mekanismerna i denna gemensamma organisation av marknaden finns en skyldighet för medlemsstaternas interventionsorgan att till interventionspriset köpa bladtobak som har skördats inom gemenskapen och som inte har sålts inom det sedvanliga handelsutbytet. Avsättningen av tobak som har inköpts på detta sätt skall ske utan att det uppkommer marknadsstörningar och med iakttagande av lika rätt till tillgång till varor samt likabehandling av inköpare (artikel 7.2 andra stycket).

12 I artikel 3 i rådets förordning (EEG) nr 327/71 av den 15 februari 1971 om allmänna bestämmelser för kontrakt avseende den första bearbetningen och iordningställandet, om lagringskontrakt samt om avsättning av tobak som innehas av interventionsorganen(9) föreskrivs att avsättningen skall ske i enlighet med de prisvillkor som fastställs i varje enskilt fall med hänsyn till bland annat marknadens utveckling och behov.

13 I artikel 1 i kommissionens förordning (EEG) nr 3389/73 av den 13 december 1973 om förfarandet och villkoren för försäljning av tobak som innehas av interventionsorgan,(10) vilken har ändrats vid ett flertal tillfällen, föreskrivs:

"1. Baltobak som innehas av interventionsorgan skall omsättas på nytt genom anbudsinfordran eller offentlig auktion.

2. Med anbudsinfordran avses ett förfarande enligt vilket alla eventuella köpare uppmanas att lämna in anbud, varvid kontraktet tilldelas den som lämnar det bästa anbud som uppfyller bestämmelserna i denna förordning.

..."

14 I artikel 6.1 föreskrivs följande vad avser förfarandet vid anbudsinfordran:

"Senast 15 dagar efter det att tidsfristen för inlämnande av anbud löper ut skall beslut fattas på grundval av de mottagna anbuden och i enlighet med förfarandet i artikel 17 i förordning (EEG) nr 727/70 att antingen fastställa ett lägsta försäljningspris för varje parti eller att inte tilldela något kontrakt."

15 Ursprungligen hade artikel 5.1 följande lydelse:

"Varje anbudsgivare skall hos det berörda interventionsorganet ställa en säkerhet på 0,28 beräkningsenheter per kilo råtobak."

Säkerheten ökades till 0,339 ECU per kg genom kommissionens förordning (EEG) nr 3263/85 av den 21 november 1985 om ändring av förordning nr 3389/73.(11) Med avvikelse från artikel 5.1 i förordning nr 3389/73 ändrades säkerheten till 0,7 ECU per kg baltobak genom kommissionens förordning (EEG) nr 3040/91 av den 15 oktober 1991 om ändring av förordning (EEG) nr 2436/91.(12)

Förfarandet vid förstainstansrätten

16 Genom ansökan som inlämnades till förstainstansrättens kansli den 24 juli 1995 väckte Petrides en skadeståndstalan mot kommissionen med stöd av artikel 215 andra stycket i EG-fördraget.

17 Genom dom av den 17 december 1997 förklarade förstainstansrätten att talan var preskriberad i den del den avsåg det första anbudsförfarandet och ogillade den såvitt den avsåg de andra tre samt förpliktade sökanden att ersätta rättegångskostnaderna.

Grunderna för överklagandet

18 Klaganden har åberopat följande grunder till stöd för sitt överklagande:

- bristande motivering vad avser frågan om syftet att "motverka marknadsstörningar" har iakttagits avseende det andra och det tredje anbudsförfarandet,

- felaktig bedömning av de faktiska omständigheterna vad avser det andra anbudsförfarandet med hänsyn till proportionalitetsprincipen,

- missuppfattning av den bevisning som lades fram till stöd för påståendet att likabehandlingsprincipen vid det andra anbudsförfarandet hade åsidosatts,

- överträdelse av artiklarna 1 och 6 i förordning nr 3389/73 och artikel 7.2 i förordning nr 727/70,

- åsidosättande av principen om kontradiktoriskt förfarande och principen om jämlikhet i medel,

- felaktig bedömning av klagandens argument avseende likabehandlingsprincipen och ökningen av säkerheten som gällde vid det fjärde anbudsförfarandet, samt

- överträdelse av förordning nr 3389/73.

Innan jag analyserar dessa grunder vill jag påpeka att jag tar i beaktande endast de grunder som framställdes i den inledande ansökan samt argumenten i repliken i den utsträckning som de utvecklar eller förtydligar dessa grunder. På detta sätt skall artikel 117.1 i rättegångsreglerna tolkas när i denna föreskrivs att "överklagandet eller svarsskrivelsen [får] följas av replik och duplik".

A - Den första grunden: Bristande motivering vad avser frågan om syftet att "motverka marknadsstörningar" har iakttagits avseende det andra och det tredje anbudsförfarandet

19 Genom denna grund förefaller klaganden klandra att det inte i den överklagande domen förklaras på vilket sätt kommissionens agerande vad avser det andra och det tredje anbudsförfarandet var ägnat att uppnå syftet att "motverka marknadsstörningar". Petrides har gjort gällande att denna förklaring är viktig för att analysera om proportionalitetsprincipen har iakttagits vid dessa anbudsförfaranden.

20 Kommissionen anser att denna grund endast är ett rent påstående och har därför ställt sig tveksam till om den kan tas upp till sakprövning.

Sedan kommissionen erinrat om att det ålåg sökanden att vid förstainstansrätten styrka den hävdade överträdelsen av proportionalitetsprincipen, har den påpekat att förstainstansrätten, ställd inför vagheten i Petrides påståenden, först förklarade att om syftet att motverka marknadsstörningar inte iakttogs kunde detta medföra ogiltigförklaring av den förvaltande institutionens rättsakter (punkterna 50 och 51 i den överklagade domen). Därefter angav den närmare hur detta åsidosättande kunde komma till uttryck, nämligen, genom okunnighet om marknadspriserna eller, vilket är samma sak, försäljning till för låga priser i förhållande till de som rådde på marknaden. Slutligen konstaterades i den överklagade domen att kommissionen vid det tredje anbudsförfarandet fick aktörerna att erbjuda högre priser än de som erbjöds i samband med det andra anbudsförfarandet. Det kunde därför fastslås att argumentet att kommissionen var okunnig om priserna saknade grund. Enligt kommissionen tillämpade förstainstansrätten motsvarande resonemang beträffande det tredje anbudsförfarandet.

21 Det bör påpekas att det vid förstainstansrätten ålåg sökanden att hävda att svaranden hade handlat rättsstridigt, vilket är en förutsättning för att ansvar skall uppkomma för gemenskapen. Vid en skadeståndstalan kan ett rättsstridigt agerande hos en institution varken presumeras eller utredas ex officio. Förstainstansrättens uppgift är att bedöma riktigheten i sådana argument.

Vad avser påståendet att kommissionen inte har iakttagit sin skyldighet att motverka marknadsstörningar vid avsättning av tobak som innehas av interventionsorganen, var förstainstansrättens uppgift inte att visa att kommissionens hade agerat i överensstämmelse med denna målsättning, utan i stället att undersöka om det följde av de uppgifter som den hade till sitt förfogande att institutionen hade underlåtit att iaktta denna skyldighet och, i så fall, gjort sig skyldig till ett rättsstridigt beteende. Det ålåg således klaganden att visa, åtminstone genom indicier, att kommissionen, genom att förkasta dess anbud vid det andra och det tredje anbudsförfarandet, hade agerat rättsstridigt och inte förstainstansrätten att styrka motsatsen. På detta sätt skall punkt 52 i den överklagade domen förstås vad avser det andra anbudsförfarandet. I denna punkt har förstainstansrätten begränsat sig till att förklara att argumentet att kommissionen varit okunnig om marknadspriserna inte överensstämde med de faktiska omständigheterna. Eftersom påståendet om rättsstridighet fallit måste yrkandet ogillas. Vad gäller det tredje anbudsförfarandet sägs likaså i punkt 64 i den överklagade domen att "sökanden har för övrigt inte tillhandahållit någon uppgift som visar att kommissionen genom att den 16 november 1990 besluta att förkasta samtliga anbud för att undvika att rubba marknaden, underlät att beakta efterfrågan på marknaden ... Till dess att motsatsen har styrkts, visar emellertid den omständigheten att kommissionen hade för avsikt att undvika att rubba marknaden, att den beaktade utvecklingen och efterfrågan på marknaden, åtminstone så som den bedömde att de såg ut vid denna tidpunkt".

Av dessa skäl måste det anses att denna grund är verkningslös i den meningen att den avser en fråga som, även om den togs upp till prövning, inte skulle kunna medföra att förstainstansrättens avgörande upphävdes. Överklagandet kan således inte vinna bifall på denna grund.

B - Den andra grunden: Felaktig bedömning av de faktiska omständigheterna vad avser det andra anbudsförfarandet med hänsyn till proportionalitetsprincipen

22 Denna grund förefaller bestå av två delar. Petrides har för det första hävdat att förstainstansrätten har åsidosatt proportionalitetsprincipen genom att anse att kommissionens beslut av den 7 augusti 1990 avseende det andra anbudsförfarandet var lämpligt för att nå syftet att motverka marknadsstörningar. Denna rättsakt innebar enligt klaganden två motsägelsefulla åtgärder: å ena sidan tilldelades ett kontrakt avseende det andra partiet, å andra sidan förkastades anbuden avseende det fjärde partiet. Denna senare åtgärd stred dessutom enligt Petrides mot villkoren i meddelandet om anbudsinfordran och mot artikel 1.2 i förordning nr 3389/73, enligt vilken kontrakt skall tilldelas den som har lämnat det bästa anbudet (se ovan punkt 13).

För det andra har klaganden kritiserat att förstainstansrätten har hänvisat till att kommissionens beslut att förkasta de anbud som hade erhållits vid det andra anbudsförfarandet har lett till att aktörerna i samband med det följande anbudsförfarandet erbjöd högre priser för att visa att beslutet att förkasta anbuden var ägnat att tillgodose syftet att motverka marknadsstörningar. Enligt dess mening kan lämpligheten bara bedömas i förhållande till de uppgifter som var tillgängliga vid beslutstillfället och inte a posteriori.

23 Vad beträffar den första delgrunden har kommissionen påpekat att argumenten till stöd för denna är nya och att grunden följaktligen skall avvisas. Jag anser för min del att även om det är riktigt att de konkreta argumenten är nya är grunden i sig det inte. Av de skäl som jag skall redogöra för nedan framgår emellertid att överklagandet inte kan vinna bifall på denna grund.

Klaganden invände redan vid förstainstansrätten mot att kommissionen inte hade respekterat bestämmelserna om proportionalitet när den genomförde det andra anbudsförfarandet. Förstainstansrätten kom, efter att ha erinrat om vad som innefattas i begreppet proportionalitet, till slutsatsen att klaganden inte hade förtydligat i förhållande till vilken målsättning som kommissionens agerande skulle anses varken ändamålsenligt eller lämpligt. Förstainstansrätten gick ändå vidare till att analysera huruvida kommissionens beteende var förenligt med syftet att motverka marknadsstörningar och drog slutsatsen att det av klaganden anförda skälet, nämligen att kommissionen skulle vara okunnig om priserna, inte utgjorde stöd för att beslutet av den 7 augusti 1990 stred mot nämnda målsättning.

När allt kommer omkring vill klaganden genom denna grund endast att domstolen bedömer bevisningen på annat sätt än förstainstansrätten, vilket den inte kan göra förutom när denna bevisning har missuppfattats eller när de innehållsmässiga felaktigheterna i förstainstansrättens konstateranden framgår av handlingarna i målet.

Eftersom ingen av dessa omständigheter föreligger kan överklagandet inte tas upp till sakprövning på den första delgrunden.

24 Vad avser den andra delgrunden är det uppenbart att förstainstansrätten, när den hänvisade till de bättre anbud som kommissionen erhöll i samband med det tredje anbudsförfarandet, efter att ha förkastat anbuden som inlämnades vid det andra anbudsförfarandet, inte försökte visa att kommissionens beslut var ägnat att tillgodose syftet att motverka marknadsstörningar, utan, mer blygsamt, att förkasta Petrides påstående att underlåtenheten att iaktta denna målsättning var en följd av kommissionens okunnighet om priserna. Den som förkastar ett anbud och sedan erhåller ett mer fördelaktigt anbud verkar inte vara okunnig om marknadspriserna.

Denna fråga avser under alla omständigheter helt och hållet bedömningen av de faktiska omständigheterna vilken förstainstansrätten är ensam behörig att göra. Den kan alltså inte prövas vid överklagande.

Således kan överklagandet inte heller tas upp till sakprövning på den andra grundens andra del.

C - Den tredje grunden: Bevisningen som frambringades till stöd för påståendet om åsidosättande av likabehandlingsprincipien vid det andra anbudsförfarandet har missuppfattats

25 Klagandebolaget har avseende denna grund anfört att förstainstansrätten, när den förkastade argumentet att likabehandlingsprincipen hade överträtts i samband med det andra anbudsförfarandet, missuppfattade såväl informationen i protokollet över diskussionerna med Förvaltningskommittén för tobak som den i revisionsrättens särskilda rapport om att Petrides anbud var det klart högsta. Det framgick klart av nämnda protokoll att klagandens anbud avseende det fjärde partiet, vilket förkastades, uppgick till 75 procent av tobakens värde, medan en konkurrents anbud avseende det andra partiet, vilket accepterades, endast motsvarade 23 procent av varans verkliga värde. Revisionsrätten kom fram till ett liknande resultat i sin rapport (punkt 4.53-4.55).

26 Enligt kommissionen avser denna grund förstainstansrättens bedömning av de faktiska omständigheterna och bör således inte tas upp till sakprövning.

27 "Missuppfattningen" som klaganden har åberopat avseende dessa dokument består uppenbarligen inte ens i ett påstående om att förstainstansrätten helt eller delvis har förnekat deras bevisvärde, utan i att den inte har dragit de slutsatser av bevisningen som klaganden framhöll. Klaganden har alltså ordagrant återgett en av de grunder som den anförde vid förstainstansrätten och har därvid grundat sig på samma omständigheter som de utifrån vilka denna domstol förkastade grunden. Detta yrkande är detsamma som en begäran att domstolen skall göra en ny bedömning av ett argument som redan framställts vid förstainstansrätten, något som inte omfattas av domstolens behörighet enligt artikel 49 i dess stadga.

Följaktligen kan överklagandet inte tas upp till sakprövning på den tredje grunden.

D - Den fjärde grunden: Överträdelse av artiklarna 1 och 6 i förordning nr 3389/73 och artikel 7.2 i förordning nr 727/70

28 Enligt klaganden har artiklarna 1 och 6 i förordning nr 3389/73 och artikel 7.2 i förordning nr 727/70 överträtts i den överklagade domen, i vilken kommissionen i punkterna 58 och 66 tillerkänns ett omfattande utrymme för skönsmässig bedömning vid förvaltningen av den gemensamma organisationen för råtobak. Om detta omfattande utrymme för skönsmässig bedömning skall medges gemenskapens institutioner när de gör val av ekonomisk karaktär, bör de enligt Petrides mening inte åtnjuta samma privilegium vid rena förvaltningsbeslut i en viss jordbrukssektor, såsom de omtvistade besluten. Klaganden har vidare anfört att även om kommissionen, i förordning nr 3389/73, tillerkänns en befogenhet att inte tilldela något kontrakt och att i förekommande fall fastställa ett lägsta pris för ett visst parti, åläggs kommissionen i denna samtidigt en skyldighet att tillämpa detta lägsta pris på de följande partierna som är föremål för anbudsförfarande.

29 Det måste för det första sägas att tilldelningen som kommissionen genomför vid förvaltningen av den gemensamma organisationen för råtobak är beroende av bedömningen av en komplicerad ekonomisk situation. Som kommissionen har hävdat är frågan huruvida det finns en risk för marknadsstörningar naturligtvis av komplicerad karaktär och aldrig en enkel och rutinmässig förvaltningsåtgärd. Detta har förstainstansrätten förklarat i sin dom av den 7 april 1992(13) avseende kommissionens förvaltning av marknaden för vin. I förordning (EEG) nr 3877/88,(14) som i vissa avseenden reglerar den gemensamma organisationen i denna sektor, föreskrivs ett förfarande med anbudsinfordran motsvarande det ifrågavarande samt ges kommissionen befogenheter liknande de nu omtvistade. Samtidigt åläggs kommissionen i förordning nr 3877/88 en skyldighet att i varje förfarande vid anbudsinfordran tillse att olika målsättningar iakttas, bland annat "att undvika marknadsstörningar". Vid bedömning av lagligheten av kommissionens beslut att vid anbudsförfarande lämna inkomna anbud utan avseende på grund av risk för marknadsstörningar förklarade förstainstansrätten just att "i förordning nr 3877/88 ges kommissionen ett omfattande utrymme för skönsmässig bedömning av komplicerade ekonomiska situationer".(15)

Detsamma bör gälla i ett fall som det i fråga. Inom områden där institutionerna har ett omfattande utrymme för skönsmässig bedömning gäller därför att även beslut som i efterhand skulle kunna ifrågasättas inte nödvändigtvis leder till att gemenskapen ådrar sig skadeståndsansvar, när institutionen inte har gjort en uppenbart oriktig bedömning.(16)

30 Vad gäller den hävdade överträdelsen av artiklarna 1 och 6 i förordning nr 3389/73 är klagandens argument nya och skall därför avvisas. "Att tillåta en part att först vid domstolen åberopa en grund som den inte åberopade vid förstainstansrätten är detsamma som att tillåta en part att vid domstolen - som har begränsad behörighet i överklagandeärenden - föra en mera omfattande talan än den som parten förde vid förstainstansrätten. I ett överklagande har domstolen således endast behörighet att granska förstainstansrättens rättsliga bedömning vid prövningen av de grunder som anfördes vid denna."(17)

31 Den säregna tolkningen av bestämmelserna i förordning nr 3389/73 som Petrides har föreslagit följer för övrigt inte riktigt av dess ordalydelse, utan leder till uppenbart orimliga resultat. Det är inte rimligt att det lägsta försäljningspris som kommissionen fastställt för ett visst parti med nödvändighet skall gälla för alla övriga utbjudna partier inom ramen för samma anbudsförfarande när kvaliteten och andra egenskaper hos varan kan variera mycket, vilket inträffar i praktiken och som särskilt var fallet vid det tredje anbudsförfarandet.

Denna fjärde grund skall bedömas på samma sätt som de tidigare grunderna och den kan därför inte medföra att överklagandet bifalls.

E - Den femte grunden: Åsidosättande av principen om kontradiktoriskt förfarande och principen om jämlikhet i medel

32 Genom denna grund har Petrides beskyllt förstainstansrätten för att, när den förkastade dess argument att det fjärde anbudsförfarandet och ökningen av storleken på säkerheten var rättsstridiga, ha stött sig uteslutande på de dokument som kommissionen åberopade i sitt svar på de skriftliga frågorna. Med hänsyn till det stadium på vilket nämnda dokument framlades och deras komplicerade innehåll har enligt klaganden principen om kontradiktoriskt förfarande och principen om jämlikhet i medel inte respekterats, eftersom klaganden inte gavs möjlighet att kontrollera sanningsenligheten i informationen som lades fram på detta sätt. Dessutom registrerades kommissionens svar som inkommet till förstainstansrätten en dag efter sista dagen för inkommande med svar.

33 Utan att behöva klarlägga om den tidsperiod som förflöt mellan underrättelsen till klaganden om kommissionens svar, som inkom till förstainstansrättens kansli den 15 april 1997, och förhandlingen som hölls den 2 maj samma år var tillräcklig för att Petrides ombud skulle hinna sätta sig in i dess innehåll och eventuellt bestrida det, är det tillräckligt att konstatera att klaganden hade möjlighet att framföra de synpunkter på svaret som den bedömde lämpliga senast vid förhandlingen. Eftersom klaganden inte gjorde detta, och dessutom varken begärde att förhandlingen skulle skjutas upp för att kunna utförligt studera kommissionens svar eller i sista hand lämnade någon reservation eller protest, måste det förstås som att den samtyckte till den förhållandevis korta tidsperioden som den hade till sitt förfogande och därmed avstod från en eventuell processuell garanti som den i huvudsak hade kunnat härleda från kraven på ett kontradiktoriskt förfarande.

Så länge det inte har fastställts att förseningen med att lämna in svar - vilken klaganden lägger kommissionen till last men som denna bestrider - har inverkat på rätten till försvar - eller, som föreskrivs i artikel 51 i EG-stadgan för domstolen, kränkt den överklagandes intressen - är detta en fråga endast om förfarandet i förstainstansrätten, vilken endast förstainstansrätten är behörig att avgöra. Det är således inte något som kan medföra att förstainstansrättens beslut upphävs.

Med hänsyn till vad som anförts kan överklagandet inte heller vinna bifall på denna femte grund.

F - Den sjätte grunden: Felaktig bedömning av klagandens argument avseende likabehandlingsprincipen och ökningen av säkerheten som gällde vid det fjärde anbudsförfarandet

34 Klaganden har hävdat att förstainstansrätten, när den gjorde en separat bedömning av lagligheten av var och en av de åtgärder som kommissionen hade vidtagit, ignorerade klagandens argumentation som syftade till att visa att institutionens rättsstridiga beteende framgick av dessa åtgärder sammantagna.

35 Kommissionen har gjort gällande att förstainstansrätten i enlighet med sina rättegångsregler kan utforma sina domar på det sätt som den finner lämpligt. Vidare har klaganden enligt kommissionens mening varken visat att det är rättsenligt att bedöma de olika rättsakterna som är föremål för överklagandet sammantaget eller förklarat vari den skada består som klaganden förorsakats genom att förstainstansrätten inte har gjort en sådan helhetsbedömning.

36 Såvitt jag förstår sammanblandar klaganden begreppen rättsstridigt beteende och skada. Precis som kommissionen har påpekat kan inte summan av en samling lagenliga rättsakter vara rättsstridig, vilket inte nödvändigtvis behöver vara fallet när en skada har orsakats av ett flertal rättsakter. I själva verket kan en rättsakt som inte i sig är skadebringande vara det tillsammans med andra rättsakter. Eftersom förstainstansrättens analys begränsade sig till frågan om kommissionens beteende var lagenligt och det därför inte var nödvändigt att pröva om de övriga villkor som gäller för att gemenskapens utomobligatoriska ansvar skall uppkomma var uppfyllda,(18) kan denna sorts resonemang inte åberopas i ett överklagande.

37 För övrigt har Petrides inte vid något tillfälle förklarat vilka nya omständigheter som skulle ha framkommit vid en helhetsbedömning av de omtvistade åtgärderna och som då skulle ha kunnat visa att gemenskapsinstitutionens beteende var rättsstridigt.

38 Av dessa skäl kan överklagandet inte heller vinna bifall på den sjätte grunden.

G - Den sjunde grunden: Överträdelse av förordning nr 3389/73

39 Beträffande denna sista grund har klaganden hävdat att förstainstansrätten har gjort sig skyldig till felaktig rättstillämpning när den i punkt 91 i den överklagade domen godtog att kommissionen hade rätt att minska tidsperioden mellan den dag då meddelandet om anbudsinfordran offentliggjordes och den dag då anbuden skulle lämnas in från 45 till 20 dagar. Förordning nr 3389/73 om förfarandet och villkoren för försäljning av tobak som innehas av interventionsorgan utgör enligt Petrides en i normhierarkin överordnad rättsakt.

40 Detta påstående saknar allt stöd. I artikel 3 i kommissionens förordning nr 3389/73 fastställs en period om 45 dagar mellan meddelandet om anbudsinfordran och den dag då anbuden skall lämnas in. Denna tidsperiod minskades för det fjärde anbudsförfarandet till 20 dagar genom den ändring av ovannämnda artikel 3 som gjordes genom förordning (EEG) nr 395/90 den av 15 februari 1990 som är av samma nivå i normhierarkin. Lex posterior derogat priori. Som förstainstansrätten dessutom påpekade grundades nämnda ändring på objektiva och icke-diskriminerande skäl (behovet att påskynda försäljningen av partierna innan den nya gemensamma organisationen av marknaden infördes) och den omfattades av det omfattande utrymme för skönsmässig bedömning som kommissionen har tilldelats inom området för den gemensamma jordbrukspolitiken.

Denna grund skall således anses sakna stöd och den kan därför inte medföra att överklagandet bifalls.

Rättegångskostnader

41 Enligt artikel 69.2 i rättegångsreglerna, som enligt artikel 118 är tillämplig på överklaganden, skall tappande part förpliktas att ersätta rättegångskostnaderna. Om det, som jag föreslår, fastställs att överklagandet inte kan vinna bifall eller inte kan tas upp till sakprövning på de av klaganden åberopade grunderna skall denne följaktligen förpliktas att ersätta rättegångskostnaderna.

Förslag till avgörande

42 Mot bakgrund av de skäl som redovisats föreslår jag att domstolen fastställer att överklagandet inte kan tas upp till sakprövning på den andra och den tredje grunden och att det inte kan vinna bifall på någon av de övriga grunderna samt förpliktar klaganden att ersätta rättegångskostnaderna.

(1) - Mål T-152/95, Petrides mot kommissionen (REG 1997, s. II-2427).

(2) - EGT L 93, s. 7.

(3) - EGT L 148, s. 7.

(4) - EGT L 248, s. 5.

(5) - EGT L 222, s. 23; svensk specialutgåva, område 3, volym 38, s. 151.

(6) - De förenade målen C-232/91 och C-233/91, REG 1991, s. I-5351.

(7) - EGT L 18, s. 16; svensk specialutgåva, område 3, volym 40, s. 108.

(8) - EGT L 94, s. 1.

(9) - EGT L 39, s. 3; svensk specialutgåva, område 3, volym 3, s. 142.

(10) - EGT L 345, s. 47.

(11) - EGT L 311, s. 22; svensk specialutgåva, område 3, volym 19, s. 206.

(12) - EGT L 288, s. 18; svensk specialutgåva, område 3, volym 39, s. 116.

(13) - Mål C-358/90, Compagnia italiana alcool mot kommissionen (REG 1992, s. I-2457).

(14) - Rådets förordning (EEG) nr 3877/88 av den 12 december 1988 om allmänna bestämmelser om avsättning av alkohol som framställts vid de destillationer som avses i artiklarna 35, 36 och 39 i förordning (EEG) nr 822/87 och som innehas av interventionsorgan (EGT L 346, s. 7; svensk specialutgåva, område 3, volym 28, s. 8).

(15) - Punkt 42, REG 1992, s. I-2503. Ej kursiverat i originalet.

(16) - Dom av den 11 mars 1987 i mål 27/85, Vandemoortele mot kommissionen (REG 1987, s. 1129), punkterna 31-34.

(17) - Dom av den 1 juni 1994 i mål C-136/92 P, kommissionen mot Brazzelli Lualdi m.fl. (REG 1994, s. I-1981), punkt 59.

(18) - Se punkt 109 i den överklagade domen.