Det är riktigt att den invändande parten inte är skyldig att tillhandahålla en fullständig översättning av registreringsintygen för de äldre varumärkena. Detta innebär emellertid inte att invändningsenheten är skyldig att vid prövningen i sak av invändningen beakta registreringsintyg som ingetts på ett annat språk än det som används vid invändningsförfarandet. När registreringsintygen inte har översatts till handläggningsspråket kan invändningsenheten avslå invändningen, under förutsättning att frågan inte kan avgöras på grundval av eventuell annan bevisning som inkommit, i enlighet med regel 20.3 i genomförandeförordningen. Det är visserligen riktigt att bevisningen följer av registreringsintygen och inte av översättningarna härav. Icke desto mindre kan denna bevisning endast tas i beaktande om den uppfyller de språkkrav som uppställs i regel 17.2 i genomförandeförordningen.

Såsom framgår av ordalydelsen i artikel 74.2 i förordning nr 40/94 om gemenskapsvarumärken, behöver Byrån för harmonisering inom den inre marknaden (varumärken, mönster och modeller) inte beakta omständigheter eller bevis som part inte åberopat eller ingivit i rätt tid. Av denna lydelse följer det att parterna – som regel och såvida inget annan föreskrivs – har möjlighet att åberopa omständigheter och inge bevisning även efter utgången av de tidsfrister som gäller enligt bestämmelserna i förordning nr 40/94 och att harmoniseringsbyrån inte är förhindrad att beakta omständigheter och bevisning som således har åberopats respektive ingetts för sent.

Däremot framgår det lika klart av nämnda lydelse att den omständigheten att en part på detta sätt åberopar respektive inger omständigheter eller bevisning för sent inte ger denna part en ovillkorlig rätt att kräva att harmoniseringsbyrån skall beakta dessa omständigheter och denna bevisning. Genom att det i artikel 74.2 i förordning nr 40/94 anges att harmoniseringsbyrån i ett sådant fall ”inte behöver” beakta sådana omständigheter och bevis tillerkänns byrån i denna bestämmelse ett stort utrymme för skönsmässig bedömning för att besluta huruvida dessa omständigheter och bevis skall beaktas eller inte, vilket beslut emellertid skall motiveras på vederbörligt sätt. Det kan framför allt vara befogat att harmoniseringsbyrån inom ramen för ett invändningsförfarande beaktar sådana omständigheter och sådan bevisning när byrån anser dels att det som har åberopats och ingetts för sent vid ett första påseende förefaller kunna få en faktisk inverkan på utgången i invändningsförfarandet, dels att det inte föreligger några hinder för ett sådant beaktande med hänsyn till på vilket stadium i förfarandet som dessa omständigheter och denna bevisning har åberopats respektive ingetts och under vilka omständigheter det har skett.

Artikel 59 i förordning nr 40/94, som innehåller villkoren för att överklaga ett beslut till en överklagandenämnd, kan emellertid inte tolkas så, att den ger en klagande en ny tidsfrist för att åberopa omständigheter och inge bevisning till stöd för sin invändning. I denna artikel anges det nämligen inte, till skillnad från vad som är fallet med artikel 42.3 i förordning nr 40/94, att fakta eller bevisning skall läggas fram, utan endast att en inlaga som innehåller grunderna för överklagandet skall inlämnas inom en fyramånadersfrist.

(se punkterna 52, 53 och 55–58)