Nyckelord

Sammanfattning



Nyckelord

1. Frihet att tillhandahålla tjänster – Restriktioner – Hasardspel

(Artikel 49 EG)

2. Frihet att tillhandahålla tjänster – Restriktioner – Hasardspel

(Artikel 49 EG)

3. Frihet att tillhandahålla tjänster – Restriktioner – Hasardspel

(Artikel 49 EG)

Sammanfattning

1. En medlemsstats lagstiftning vars syfte är såväl att begränsa beroendet av hasardspel som att bekämpa bedrägeri, och som faktiskt bidrar till att uppnå dessa syften, kan anses begränsa vadhållningsverksamhet på ett sammanhängande och systematiskt sätt, även om tillståndsinnehavaren/tillståndsinnehavarna tillåts att göra sitt/sina hasardspelsutbud attraktiva genom att introducera nya hasardspel och genom att göra reklam. Det ankommer på den nationella domstolen att avgöra om olagliga spel skulle kunna utgöra ett problem i den berörda medlemsstaten som skulle kunna motverkas genom att antalet godkända och reglerade spel utökas och att denna ökning inte har en omfattning som är oförenlig med syftet att begränsa detta spelberoende.

(se punkt 38 samt punkt 1 i domslutet)

2. Den nationella domstolen ska inte vid tillämpningen av en nationell lagstiftning om hasardspel, som är förenlig med artikel 49 EG, i varje enskilt fall pröva om den berörda tillämpningsåtgärden, vars syfte är att säkerställa att denna lagstiftning följs, är ägnad att uppnå de syften som eftersträvas och att den är förenlig med proportionalitetsprincipen, om denna åtgärd är nödvändig för att säkerställa denna lagstiftnings ändamålsenliga verkan, vilket inte utgör en ytterligare inskränkning i förhållande till de inskränkningar som följer av samma lagstiftning. Det saknar betydelse för utgången i målet vid den nationella domstolen om tillämpningsåtgärden har vidtagits som en följd av ett myndighetsingripande, i syfte att säkerställa att den nationella lagstiftningen följs, eller som en följd av en begäran från en enskild i anslutning till en civilrättslig talan, i syfte att skydda de rättigheter som detta rättssubjekt har enligt samma lagstiftning.

(se punkt 50 samt punkt 2 i domslutet)

3. Artikel 49 EG ska tolkas så att den inte utgör hinder för en medlemsstats lagstiftning, enligt vilken anordnande och främjande av hasardspel omfattas av ett exklusivt system med en enda aktör, där det är förbjudet för alla övriga aktörer, inklusive aktörer som är etablerade i en annan medlemsstat, att via Internet erbjuda tjänster som omfattas av nämnda bestämmelser på den förstnämnda medlemsstatens territorium.

Eftersom området för hasardspel som tillhandahålls via Internet inte har blivit föremål för någon harmonisering i Europeiska unionen, har en medlemsstat således rätt att anse att endast den omständigheten att en operatör som har en ensamrätt att via Internet lagligen erbjuda tjänster på detta område i en annan medlemsstat, där denne är etablerad och i princip redan föremål för i lag föreskrivna krav och kontroller utförda av de behöriga myndigheterna i den sistnämnda medlemsstaten, inte kan utgöra en tillräcklig garanti för att de inhemska konsumenterna skyddas mot riskerna för bedrägeri och brottslighet, mot bakgrund av de svårigheter som myndigheterna i etableringsmedlemsstaten i ett sådant sammanhang kan ha att bedöma operatörernas yrkesmässiga förtjänster och redbarhet. Avsaknaden av direktkontakt mellan konsumenten och operatören gör dessutom att hasardspel som är åtkomliga via Internet medför andra typer av och större risker jämfört med vad som var fallet på de traditionella marknaderna för sådana spel, vad gäller bedrägerier som operatörerna eventuellt kan göra sig skyldiga till gentemot konsumenterna. Inskränkningen i fråga kan emellertid, mot bakgrund av de särdrag som utmärker tillhandahållandet av hasardspel via Internet, anses vara motiverad med hänsyn till målet att bekämpa bedrägeri och brottslighet.

(se punkterna 54, 55, 57 och 58 samt punkt 3 i domslutet)