2

Vad beträffar bakgrunden till talan vid förstainstansrätten konstaterade rätten följande: ”1. Denna tvist har sitt ursprung i en tvist mellan Republiken Senegal (nedan kallad Senegal) och Republiken Guinea-Bissau (nedan kallad Guinea-Bissau) i fråga om den exakta gränsdragningen mellan deras maritima zoner. Denna tvist beror på skilda tolkningar av ett gränsavtal som slöts år 1960, det vill säga innan dessa stater blev självständiga, mellan Republiken Frankrike och Republiken Portugal. 2. För att lösa denna gränsdragningstvist gick båda parter år 1985 med på att underställa tvisten en skiljedomstol. Skiljedom gavs den 31 juli 1989. 3. Genom ett skriftligt meddelande av den 2 augusti 1989 ifrågasatte Guinea-Bissau skiljedomen och tillkännagav sin avsikt att vidta ytterligare rättsliga åtgärder. Guinea-Bissaus regering tillkännagav likaså att ’...mån om sitt folks rättigheter kommer Guinea-Bissau att å sin sida inleda en intensiv närvaro i området för att utnyttja de biologiska tillgångarna där utan att medge att någon verksamhet kan utgöra hinder för detta utnyttjande eller för landets kontroll genom behöriga myndigheter’. Den 14 augusti 1989 skickades detta tillkännagivande och meddelandet av den 2 augusti 1989 till medlemsstaternas utrikesministerier, rådet och kommissionen. 4. Guinea-Bissau drog därefter tvisten inför Internationella domstolen i Haag (nedan kallad CIJ) och yrkade att åtgärder i förebyggande syfte skulle vidtas. Talan i den del den rör det sistnämnda yrkandet avvisades genom beslut av CIJ av den 2 mars 1990. Genom dom av den 12 november 1991 bekräftade CIJ skiljedomen. Myndigheterna i Guinea-Bissau beslutade därför att väcka talan i sak vid CIJ. Så vitt kommissionen vet har detta förfarande ännu inte avslutats. 5. Under tiden hade Europeiska ekonomiska gemenskapen (nedan kallad EEG) slutit ett avtal med Senegals regering rörande fiske längs med Senegals kust. Detta avtal godkändes för EEG: s del genom rådets förordning (EEG) nr 2212/80, av den 27 juni 1980, om slutande av avtal mellan Senegals regering och Europeiska ekonomiska gemenskapen om fiske längs Senegals kust, liksom även protokollet och skriftväxlingen om detta (EGT nr L 226, s.16). 6. I artikel 1 i detta avtal anges att dess syfte är att fastställa principer och regler som i framtiden i alla avseenden kommer att reglera det fiske som bedrivs av fartyg som seglar under gemenskapens medlemsstaters flaggor i de vatten över vilka Senegal har suveränitet eller jurisdiktion beträffande fiske. I artikel 4 i avtalet fastställs att fiske som bedrivs av gemenskapsfartyg i Senegals fiskezon förutsätter innehav av en licens som på gemenskapens begäran utfärdas av myndigheterna i Senegal. I bilaga I, punkt E, i avtalet anges de zoner inom vilka licenserna är giltiga beroende på den ifrågavarande typen av fiske och fartyg. 7. Den 27 februari 1980 slöt EEG likaså ett fiskeavtal med Guinea-Bissau, som godkändes genom rådets förordning EEG nr 2213/80 av den 27 juni 1980 om slutande av avtal mellan Guinea-Bissaus regering och Europeiska ekonomiska gemenskapen om fiske längs Guinea-Bissaus kust och om två skriftväxlingar därom (EGT nr L 226, s. 33). 8. Avtalet med Senegal ändrades vid upprepade tillfällen genom överenskommelse mellan parterna. Den 4 februari 1991 ingick EEG en överenskommelse om ett protokoll till avtalet med Senegal som fastställer fiskerättigheterna och ersättningen därför (nedan kallat protokoll av den 4 februari 1991), vilket rådet godkände genom förordning (EEG) nr 420/91 om överenskommelse av ett protokoll som fastställer fiskerättigheterna och ersättningen därför som föreskrivs i avtalet mellan Europeiska ekonomiska gemenskapen och Senegals regering om fiske längs Senegals kust, för perioden mellan den 1 maj 1990 och den 30 april 1992 (EGT nr L 53, s. 1). Protokollet tillämpades provisoriskt efter en skriftväxling mellan parterna. 9. På samma sätt ingick EEG en överenskommelse den 25 april 1990 om ett protokoll till avtalet med Guinea-Bissau som fastställer möjligheterna till fiske och ersättningen därför (nedan kallat protokoll av den 25 aprii 1990), vilket rådet godkände genom förordning (EEG) nr 1235/90 om överenskommelse av protokoll som fastställer möjligheterna till fiske och ersättningen därför, som föreskrivits i avtalet mellan Europeiska ekonomiska gemenskapen och Guinea-Bissaus regering om fiske längs Guinea-Bissaus kust under perioden den 16 juni 1989—15 juni 1991 (EGT nr L 125, s. 1). 10. Genom artikel 7 i protokollet av den 25 april 1990 upphävdes bilagan till protokollet om vilket det ingåtts en överenskommelse med Guinea-Bissau och ersattes med en ny bilaga, i vilken förfarandet för bordning av fartyg fastställdes i punkt K, enligt följande: ’öreträdare för Europeiska gemenskapernas kommission i Guinea-Bissau skall inom en tidsfrist av 48 timmar informeras om varje bordning som inträffar inom Guinea-Bissaus fiskezon av fiskefartyg som seglar under gemenskapens medlemsstaters flaggor och samtidigt erhålla en kortfattad rapport om omständigheterna och orsakerna som lett till denna bordning. För det fall att händelsen tas upp vid behörig domstol, kan myndigheterna i Guinea-Bissau fastställa en bankgaranti på begäran av gemenskapen eller redaren. I detta fall åtar sig myndigheterna i Guinea-Bissau att låta fartyget avsegla inom en tidsfrist av 24 timmar efter det att bankgarantin har deponerats. De behöriga myndigheterna fattar beslut om att bankgarantin inte längre krävs så snart som domstolen frikänt det ifrågavarande fartygets kapten. För det fall att en av parterna anser det nödvändigt, kan parten begära att samråd skall ske omgående i enlighet med artikel 10 i avtalet.’ 11. Det var i detta sammanhang som Guinea-Bissaus ambassad i Bryssel sände kommissionen ett skriftligt meddelande den 11 maj 1990 med nr 447/CIJ/90 för ’information om utvecklingen av situationen inom det havsområde som ligger utanför Guinea-Bissaus och Senegals kuster’ppgavs att en ny incident inträffat den 11 april och att den senegalesiska marinen bordat ett sovjetiskt fiskefartyg som hade en fiskelicens från Guinea-Bissau och som — enligt ambassaden — befann sig på vatten som utan tvekan hörde under Guinea-Bissaus jurisdiktion. Sammanfattningsvis begärdes det att ’informationen, som är av största betydelse, framförs till alla dem som ni anser berörda ...’. Detta skriftliga meddelande registrerades hos kommissionen den 28 maj 1990. 12. Den 14 maj 1990 bordades sökandens fiskefartyg Theodoros M — som seglade under grekisk flagg och som lämnat Dakars hamn den 10 maj med en fiskelicens som beviljats av senegalesiska myndigheter — av ett patrullerande fartyg från Guinea-Bissau i de omtvistade farvattnen. Efter att fartyget bordats togs det i beslag av myndigheterna i Guinea-Bissau, och dess last — det vill säga ungefär 6 ton fisk — samt dess handlingar konfiskerades. Theodoros M hade erhållit fiskelicensen vid det senegalesiska ministeriet ansvarigt för havsfiske i enlighet med de gällande bestämmelserna mellan Senegal och gemenskapen. Begäran om licens hade underställts de senegalesiska myndigheterna via kommissionen, och licensen hade likaså utlämnats till sökandens fartyg via kommissionens delegation i Dakar. 13. Theodoros M: s kapten åtalades i ’Tribunal populaire de Bissau’ (Bissaus folkdomstol) för att ha fiskat i vatten som hör under Guinea-Bissaus jurisdiktion utan att inneha den för detta nödvändiga licensen. Genom dom av den 28 maj 1990 fann Tribunal populaire de Bissau åtalet styrkt och dömde kaptenen att betala 213519000 guineanska pesos i böter. I domen fastställs det att kaptenen var medveten om att det förelåg meningsskiljaktigheter mellan de två republikerna angående den zon där fartyget blev bordat. Fartyget tilläts avsegla den 25 juli 1990. 14. Genom telex av den 21 juni 1990 tillrådde det grekiska jordbruksministeriet, genom avdelningen för havsfiske, den nationella kooperativa föreningen för djuphavsfiskare och föreningen för räkfiskare att be sina medlemmar ’att inte fiska i denna zon som båda stater gör anspråk på utan att dessförinnan ha erhållit fiskelicenser för både Guinea-Bissaus och Senegals territorialvatten’.”