ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
12

Artikel 202 i denna lag har följande lydelse: ”Ett påstående om att domstolen på grundval av avtalet mellan parterna saknar behörighet ska domstolen endast beakta om svaranden framställer en invändning och anför tillräckligt med grunder till stöd för denna, innan han eller hon ingår i svaromål. Domstolen ska inte heller ex officio pröva denna avsaknad av behörighet före delgivningen av käromålet. Såvida inget annat föreskrivs i särskild bestämmelse, ska domstolen under varje del av handläggningen av målet ex officio beakta omständigheter som utgör grund för att avvisa målet, liksom även fel förfarandesätt, avsaknad av vederbörlig fullmakt för ombudet, avsaknad av partshabilitet för svaranden, dess organs bristande sammansättning samt dess lagliga ställföreträdares passivitet.”
–

Belgiens regering, genom J.-C. Halleux, C. Van Lul och C. Pochet, samtliga i egenskap av ombud, biträdda av C. Vandenberghe, advocaat,
63

Denna bestämmelse utgör ett undantag från den grundläggande principen om fri rörlighet för kapital och ska tolkas restriktivt. Den kan följaktligen inte tolkas så, att all skattelagstiftning som innehåller bestämmelser om åtskillnad mellan de skattskyldiga på grundval av var de har sin bostadsort eller i vilken stat de har investerat sitt kapital per automatik är förenlig med EUF-fördraget. Det i artikel 65.1 a FEUF föreskrivna undantaget begränsas nämligen i sin tur av artikel 65.3 FEUF, där det föreskrivs att de nationella åtgärder som avses i punkt 1 i denna artikel ”inte [får] utgöra ett medel för godtycklig diskriminering eller en förtäckt begränsning av den fria rörligheten för kapital och betalningar enligt artikel 63 [FEUF]” (dom av den 10 april 2014, Emerging Markets Series of DFA Investment Trust Company, C‑190/12, EU:C:2014:249, punkterna 55 och 56 samt där angiven rättspraxis).
1

TestBioTech eV, European Network of Scientists for Social and Environmental Responsibility eV och Sambucus eV har yrkat att domstolen ska upphäva den dom som meddelades av Europeiska unionens tribunal den 15 december 2016, TestBioTech m.fl./kommissionen (T‑177/13, ej publicerad) (EU:T:2016:736) (nedan kallad den överklagade domen). Genom denna dom ogillade tribunalen deras talan om ogiltigförklaring av kommissionens beslut av den 8 januari 2013 om intern omprövning av kommissionens genomförandebeslut 2012/347/EU av den 28 juni 2012 om godkännande för utsläppande på marknaden av produkter som innehåller, består av eller har framställts av den genetiskt modifierade sojabönan MON 87701 × MON 89788 (MON-877Ø1–2 × MON-89788–1) i enlighet med Europaparlamentets och rådets förordning (EG) nr 1829/2003 (nedan kallat det omtvistade beslutet).
34

Domstolen erinrar om att det av dess fasta praxis följer att det, inom ramen för det samarbete mellan nationella domstolar och EU-domstolen som införts genom artikel 267 FEUF, uteslutande ankommer på den nationella domstolen, vid vilken målet anhängiggjorts och vilken har ansvaret för det rättsliga avgörandet, att mot bakgrund av de särskilda omständigheterna i målet bedöma såväl om ett förhandsavgörande är nödvändigt för att döma i saken som relevansen av de frågor som ställs till EU-domstolen. EU-domstolen är följaktligen i princip skyldig att meddela ett förhandsavgörande när de frågor som ställts av den nationella domstolen avser tolkningen eller giltigheten av en unionsbestämmelse (se, för ett liknande resonemang, dom av den 16 juni 2015, Gauweiler m.fl., C‑62/14, EU:C:2015:400, punkt 24, och dom av den 4 december 2018, Minister for Justice and Equality och Commissioner of An Garda Síochána, C‑378/17, EU:C:2018:979, punkt 26).
15

Enrico Casamassima och fru C, vilka har hemvist i Rom (Italien), var sammanboende åtminstone fram till våren 2014. Under år 2010 köpte de en fastighet i Villach (Österrike). I fastighetsregistret registrerades endast fru C som ägare.
9

Förbundsrepubliken Tyskland låter varje vecka upprätta en militär lägesrapport om den federala försvarsmakten Bundeswehrs insatser utomlands och om utvecklingen i insatsområdena. Dessa rapporter riktar sig, under beteckningen ”Unterrichtung des Parlaments” (parlamentetsinformation, nedan kallade UdP-rapporter), till vissa ledamöter av Bundestag (tyska förbundsdagen), till enheter vid Bundesministerium der Verteidigung (tyska federala försvarsministeriet) och till andra federala ministerier samt till vissa avdelningar som lyder under det federala försvarsministeriet. UdP-rapporterna anses vara ”sekretessbelagda handlingar – Begränsad distribution”. Denna klassificering motsvarar den lägsta av de fyra sekretessklasser som är föreskrivna i tysk rätt. Förbundsrepubliken Tyskland offentliggör parallellt sammanfattningar av UdP-rapporterna under beteckningen ”Unterrichtung der Öffentlichkeit” (information till allmänheten), vilka är tillgängliga för allmänheten utan några begränsningar.
12

Förfarandet att ingå eller ändra ett avtal via nätbutiken omfattade följande steg: – Konsumenten besöker webbplatsen och får kännedom om näringsidkarens erbjudande. Konsumenten kan därvid via en länk få tillgång till de standardavtal som erbjuds. – Konsumenten väljer en produkt eller ett avtal. – Konsumenten genomför beställningen utan att intyga att han eller hon har tagit del av det valda standardavtalet. – Konsumenten bekräftar beställningen. – Beställningen utförs med hjälp av tjänster som tillhandahålls av ett leveransföretag, vars bud förser konsumenten med ett utkast till avtal eller avtalsändring tillsammans med de handlingar som utgör en del därav, det vill säga bilagor, bestämmelser och prislistor, vilka redan har undertecknats av näringsidkaren. – Avtalet eller avtalsändringen ingås och den eventuella leveransen av varorna sker vid tidpunkten för undertecknandet av avtalet eller ändringen, i budets närvaro, varvid konsumenten intygar att han eller hon har tagit del av de handlingar som överlämnats och godtar innehållet i dessa. För det fall det inte sker någon påskrift är konsumenten tvungen att gå till en butik eller göra en ny beställning på nätet eller per telefon. – Avtalet träder i kraft.
7

I artikel 3.1 a–c och e i direktiv 2005/36 föreskrivs följande: ”1. I detta direktiv används följande beteckningar med de betydelser som här anges: a) reglerat yrke: en eller flera former av yrkesverksamhet där det genom lagar och andra författningar direkt eller indirekt krävs bestämda yrkeskvalifikationer för tillträde till eller utövande av verksamheten eller någon form av denna; i synnerhet skall användandet av en yrkestitel som genom bestämmelser i lagar och andra författningar enbart får användas av den som innehar en viss yrkeskvalifikation utgöra en form av utövande. När första meningen inte är tillämplig, skall ett sådant yrke som avses i punkt 2 betraktas som ett reglerat yrke. b) yrkeskvalifikationer: kvalifikationer som intygas i ett bevis på formella kvalifikationer, ett kompetensbevis enligt artikel 11 a i och/eller yrkeserfarenhet. c) bevis på formella kvalifikationer: examens-, utbildnings- eller annat behörighetsbevis för en yrkesutbildning som huvudsakligen ägt rum i gemenskapen, utfärdat av en myndighet i en medlemsstat vilken utsetts i enlighet med denna stats lagar och andra författningar. När första meningen inte är tillämplig, skall ett sådant bevis på formella kvalifikationer som avses i punkt 3 betraktas som bevis på formella kvalifikationer. … e) reglerad utbildning: all utbildning som särskilt utformats för ett visst yrke och som omfattar en eller flera kurser som vid behov kompletteras genom yrkesutbildning, provtjänstgöring eller yrkesutövning. Utformningen av och nivån på yrkesutbildningen, provtjänstgöringen eller yrkesutövningen skall fastställas i den berörda medlemsstatens lagar och andra författningar, eller övervakas eller godkännas av den för ändamålet utsedda myndigheten. …”
13

26 § lagen om kontraktsanställda, i ändrad lydelse, med rubriken ”Lönebestämmande tjänstetid”, har följande lydelse: ”1. Den lönebestämmande tjänstetiden omfattar varaktigheten av den tid som är relevant för uppflyttningen i löneklass och som fullgjorts inom ramen för anställningsförhållandet med tillägg för tidigare anställningsperioder som ska räknas in. 2. Som tidigare anställningsperioder som ska räknas in i den lönebestämmande tjänstetiden anses tidsperioder 1) som fullgjorts i ett anställningsförhållande med en regional myndighet eller ett kommunalförbund i en av Europeiska ekonomiska samarbetsområdets medlemsstater, Republiken Turkiet eller Schweiziska edsförbundet, 2) som fullgjorts i ett anställningsförhållande med ett av Europeiska unionens organ eller ett mellanstatligt organ som Republiken Österrike är medlem i, 3) för vilka den kontraktsanställde på grund av Heeresversorgungsgesetz (lagen om stöd till armén) hade anspråk på arbetsskadelivränta …, samt 4) som fullgjorts i form av a) militär grundutbildning …, b) utbildningstjänstgöring …, c) civiltjänstgöring …, d) en obligatorisk militär tjänstgöring, en jämförbar militär utbildningstjänstgöring eller en civil ersättningstjänstgöring i en av Europeiska ekonomiska samarbetsområdets medlemsstater, Republiken Turkiet eller Schweiziska edsförbundet. … 3. Utöver de tidsperioder som anges i punkt 2 kan tidsperioder för utövande av en relevant yrkesverksamhet eller en relevant förvaltningspraktik upp till en tidsperiod på maximalt tio år sammanlagt räknas in som tidigare anställningsperioder. …”
35

Till följd av domen av den 19 juni 2012, Chartered Institute of Patent Attorneys (C‑307/10, EU:C:2012:361), föreskriver nu artikel 28.8 i förordning nr 207/2009, i dess lydelse enligt förordning nr 2015/2424, en övergångsperiod för att skydda de berättigade förväntningarna hos innehavarna av EU-varumärken under vilken dessa – som förlitat sig på EUIPO:s dåvarande praxis och hade registrerat sina varumärken i fråga om hela rubriken i en klass enligt Niceklassificeringen – får förklara att deras avsikt den dag då ansökan gavs in hade varit att söka skydd för varor eller tjänster utöver det som i bokstavlig mening omfattas av klassrubriken, under förutsättning att de varor eller tjänster som avses ingår i den alfabetiska förteckningen för den klassen i den version av Niceklassificeringen som gällde den dag då ansökan gavs in.
85

Det ska tilläggas att enligt den information som föreligger i målet, verkar de med stöd av nämnda artikel 41 införda begränsningarna av tillgången till allmänna vägar vara mycket omfattande och kan därför inte anses vara begränsade till ”vissa” vägar eller ”vissa” underlag, såsom följer av artikel 7 i direktiv 96/53. Enligt statistik från år 2015, som tillhandahållits av Republiken Polen under det administrativa förfarandet eller som lagts fram av kommissionen i sin ansökan och som inte har bestritts av nämnda medlemsstat, verkar mindre än 40 procent av vägnätet bestående av motorvägar och nationella vägar, och mindre än 4 procent av vägnätet bestående av motorvägar, nationella vägar och de största regionala vägarna, under nämnda år vara öppna, utan begränsningar, för fordon med ett högsta drivaxeltryck på 11,5 ton. Enligt de uppgifter som lämnats av Republiken Polen och som avser situationen efter ikraftträdandet av rozporządzenie Ministra Infrastruktury i Budownictwa w sprawie wykazu dróg krajowych oraz dróg wojewódzkich, po których mogą poruszać się pojazdy o dopuszczalnym nacisku pojedynczej osi do 10 t, oraz wykazu dróg krajowych, po których mogą poruszać się pojazdy o dopuszczalnym nacisku pojedynczej osi do 8 t (förordning av ministern för infrastruktur och utveckling, med förteckning över nationella och regionala vägar på vilka fordon med ett högsta tillåtna axeltryck på 10 ton får framföras och förteckning över nationella vägar på vilka fordon med ett högsta tillåtet axeltryck på 8 ton får framföras) av den 21 april 2017, det vill säga efter den relevanta tidpunkten för förevarande förfarande, var enbart 54,2 procent av de polska nationella vägarna obegränsat tillgängliga för fordon med ett högsta drivaxeltryck på 11,5 ton.
8

Artikel 38.1 och 38.5 i tullkodexen hade följande lydelse: ”1. Varor som förs in till gemenskapens tullområde skall utan dröjsmål av den person som fört in dem till gemenskapen befordras via den rutt som tullmyndigheterna närmare angivit och enligt deras eventuella anvisningar a) till det tullkontor som anvisats av tullmyndigheterna eller till någon annan plats som de anvisat eller godkänt, eller b) till en frizon om varorna skall föras in i frizonen direkt – sjövägen eller med flyg, eller – landvägen utan att passera genom någon annan del av gemenskapens tullområde, om frizonens gräns sammanfaller med landgränsen mellan en medlemsstat och ett tredje land. … 5. Punkt 1–4 och artikel 39–53 skall inte gälla varor som tillfälligt har lämnat gemenskapens tullområde under förflyttning mellan två platser inom detta område sjövägen eller med flyg, under förutsättning att denna befordran har genomförts som direkttransport via en direkt rutt med reguljär luftfart eller fartygslinje utan något uppehåll utanför gemenskapens tullområde. Denna bestämmelse skall inte gälla varor som lastats i hamnar eller på flygplatser i tredje land eller i frihamnar.”
7

Artikel 1.653 i legge n. 190 – Disposizioni per la formazione del bilancio annuale e pluriennale dello Stato (legge di stabilità 2015) (lag nr 190 med bestämmelser om upprättande av en årlig och flerårig statsbudget (stabilitetslagen 2015)), av den 23 december 2014 (ordinarie tillägg till GURI nr 300 av den 29 december 2014) (nedan kallad lag nr 190/2014), föreskriver följande: ”Mot bakgrund av att den befintliga koncessionen upphör, och för att säkerställa skydd av allmänna intressen vid insamling av insatser, ska förvaltningen av den automatiserade speltjänsten ”Lotto” och andra digitala spel med fasta odds, för insamling antingen via nätverket av återförsäljare … eller på distans, tilldelas i form av koncession genom ett anbudsförfarande som anordnas av [ADM], i enlighet med europeiska och nationella principer och regler, till ett företag som är kvalificerat och erfaret avseende hantering eller insamling av insatser och vars säte är beläget i en av staterna i Europeiska ekonomiska samarbetsområdet och som uppfyller kriterierna för tillförlitlighet i fråga om allmän moral, teknik och ekonomi och som ska utses genom ett urvalsförfarande som är öppet, konkurrensutsatt och icke-diskriminerande. Enligt förfarandet ska följande grundläggande förutsättningar gälla: a) koncessionens varaktighet ska vara nio år och den ska inte kunna förnyas, b) urval ska vara baserat på kriteriet avseende det ekonomiskt mest fördelaktiga anbudet och för ’priskomponenten’ ska grundvärdet för upphandlingen, för högre anbud, vara 700 miljoner euro, c) betalning av det pris som anges i anbudet från den anbudsgivare som placeras på första plats med 350 miljoner euro vid tidpunkten för upphandlingen, under 2015, sedan 250 miljoner euro under 2016, vid tidpunkten för anbudsgivarens faktiska övertagande av speltjänsten, och återstoden under 2017, före den 30 april det året, d) koncessionshavaren får använda telekommunikationsnätet för direkt eller indirekt tillhandahållande av andra tjänster än insamling av ’Lotto’-insatser och andra digitala spel med fasta odds, förutsatt att [ADM] bedömer att de är förenliga med insamlingen i egentlig mening, e) ersättning till koncessionshavaren för tjänsten som motsvarar 6 procent av de insamlade beloppen, f) skyldighet att uppdatera tekniken i nätverkssystemet och i spelterminaler enligt kvalitetsstandarder som garanterar största möjliga säkerhet och tillförlitlighet i enlighet med investeringsplanen, som är en del av det tekniska anbudet, g) skyldighet för koncessionshavaren att till staten årligen betala de belopp som inte har investerats i enlighet med den plan som avses i led f, h) skyldighet för varje anbudsgivare att, vid deltagandet i urvalsförfarandet, till förmån för [ADM] betala ett belopp som motsvarar den ersättning som avses i punkt 654, med rätt till återbetalning uteslutande för de anbudsgivare som inte tilldelas koncession.”
33

För det tredje finner domstolen att i den mån som detta argument ska förstås så, att det på grund av att nyanlända flyktingar i Österrike har svårt att komma in på den privata bostadsmarknaden är lämpligare att mycket snabbt ge dessa flyktingar plats på flyktingförläggningar i stället för att ge dem ekonomiskt bistånd, räcker det att påpeka att det under alla omständigheter inte framgår vare sig av beskrivningen av den tillämpliga nationella lagstiftningen i beslutet om hänskjutande eller av de uppgifter som den österrikiska regeringen lämnat att den i det nationella målet aktuella minskningen av det sociala biståndet till flyktingar faktiskt skulle uppvägas genom att de beviljas andra former av sociala förmåner.
13

Artikel 30.27 i legge n. 99 – Disposizioni per lo sviluppo e l’internazionalizzazione delle imprese, nonché in tema di materia energie (lag nr 99 med bestämmelser för utveckling och internationalisering av företag, samt på energiområdet) av den 23 juli 2009 (GURI nr 176 av den 31 juli 2009) (nedan kallad lag nr 99/2009), föreskriver följande: ”För att säkerställa och förbättra kvaliteten i leveransen av el till slutförbrukare vilka via privata system med eventuell intern produktion är anslutna till det nationella elsystemet … bestämmer Ministero dello Sviluppo Economico [ministeriet för ekonomisk utveckling] senast hundratjugo dagar efter ikraftträdandet av denna lag nya kriterier för fastställande av förhållandena mellan den systemansvarige, bolag som innehar koncession för distribution, ägaren av privata system och den slutförbrukare som är ansluten till dessa system. [AEEGSI] har till uppgift att tillämpa ovannämnda kriterier i syfte att åstadkomma den nödvändiga intresseavvägningen och skydda förvärvade rättigheter, även genom att hänvisa till behovet av att befintliga resurser utnyttjas på ett rationellt sätt.”
6

I artikel 1 i direktiv 96/71 föreskrivs följande: ”1. Detta direktiv skall tillämpas på företag som är etablerade i en medlemsstat och som i samband med tillhandahållande av tjänster över gränserna, utstationerar arbetstagare enligt punkt 3, inom en medlemsstats territorium. … 3. Detta direktiv skall tillämpas om ett företag som anges i punkt 1 vidtar någon av följande gränsöverskridande åtgärder: a) Utstationering av en arbetstagare för egen räkning och under egen ledning inom en medlemsstats territorium, enligt avtal som ingåtts mellan det utstationerande företaget och mottagaren av tjänsterna, vilken bedriver verksamhet i denna medlemsstat, om det finns ett anställningsförhållande mellan det utstationerande företaget och arbetstagaren under utstationeringstiden. b) Utstationering av en arbetstagare inom en medlemsstats territorium på en arbetsplats eller i ett företag som tillhör koncernen, om det finns ett anställningsförhållande mellan det utstationerande företaget och arbetstagaren under utstationeringstiden. c) I egenskap av företag för uthyrning av arbetskraft eller företag som ställer arbetskraft till förfogande, verkställer utstationering av en arbetstagare till ett användarföretag som är etablerat eller som bedriver verksamhet inom en medlemsstats territorium, om det finns ett anställningsförhållande mellan företaget för uthyrning av arbetskraft eller det företag som ställer arbetskraft till förfogande och arbetstagaren under utstationeringstiden.” 4. Företag som är etablerade i en icke-medlemsstat får inte behandlas förmånligare än företag som är etablerade i en medlemsstat.”
9

Denna klausul, som är upprättad på engelska, hade i den sista versionen av distributionsavtalet, av den 20 december 2005, följande lydelse: ”This Agreement and the corresponding relationship between the parties shall be governed by and construed in accordance with the laws of the Republic of Ireland and the parties shall submit to the jurisdiction of the courts of the Republic of Ireland. Apple [Sales International] reserves the right to institute proceedings against Reseller in the courts having jurisdiction in the place where Reseller has its seat or in any jurisdiction where a harm to Apple [Sales International] is occurring.”
4

I artikel 143 i mervärdesskattedirektivet föreskrivs följande: ”1. Medlemsstaterna ska undanta följande transaktioner från skatteplikt: … d) Import av varor som försänts eller transporterats från ett tredje territorium eller ett tredjeland till en annan medlemsstat än den där försändelsen eller transporten avslutas, om leveransen av varorna, som görs av en importör som har utsetts till eller godtagits som betalningsskyldig i enlighet med artikel 201, är undantagen från skatteplikt i enlighet med artikel 138. … 2. Det undantag som avses i punkt 1 d ska gälla i de fall då importen av varor följs av en varuleverans som undantagits från skatteplikt enligt artikel 138.1 och 138.2 c endast om importören vid importtillfället har lämnat minst följande uppgifter till importmedlemsstatens behöriga myndigheter: a) Sitt registreringsnummer för mervärdesskatt utfärdat i importmedlemsstaten eller det i importmedlemsstaten utfärdade registreringsnumret för mervärdesskatt för sin skatterepresentant som är ansvarig för betalningen av mervärdesskatt. b) Registreringsnumret för mervärdesskatt för den kund till vilken varorna levereras enligt artikel 138.1 …. c) Bevisning för att de importerade varorna är avsedda att transporteras eller försändas från importmedlemsstaten till en annan medlemsstat. Medlemsstaterna får dock föreskriva att den bevisning som avses i led c ska lämnas till de behöriga myndigheterna endast på begäran.”
45

Skillnaden mellan det franska systemet, som grundar sig på att en skattegottgörelse beviljas och som är aktuellt i förevarande mål, och systemet i Förenade kungariket, vilket var aktuellt i de mål som ledde till domarna av den 12 december 2006, Test Claimants in the FII Group Litigation (C‑446/04, EU:C:2006:774), och av den 13 november 2012, Test Claimants in the FII Group Litigation (C‑35/11, EU:C:2012:707), påverkar inte den princip som det redogjorts för i föregående punkt. Denna skillnad avser nämligen enbart den skatteteknik som använts för att uppnå ett och samma mål, det vill säga att undanröja den ekonomiska dubbelbeskattningen av den utdelning som lämnats. Varje medlemsstat får emellertid själv utforma sitt system för att undvika ekonomisk dubbelbeskattning av vinstutdelningar, under förutsättning att det ifrågavarande systemet inte medför någon diskriminering som är förbjuden enligt EUF-fördraget (se, för ett liknande resonemang, dom av den 13 november 2012, Test Claimants in the FII Group Litigation,C‑35/11, EU:C:2012:707, punkt 40).
17

Den hänskjutande domstolen har angett att den nu har att pröva ett överklagande som X ingett mot en dom från en rechtbank (domstol i första instans) i vilken det fastställts att X är återbetalningsskyldig för de aktuella bidragen. Den hänskjutande domstolen har påpekat att frågan huruvida X hade rätt till dessa bidrag under den period under vilken förfarandena för att överklaga beslutet av den 1 juli 2011 i första och andra instans pågick, enligt nationell rätt beror på överklagandenas eventuella suspensiva verkan. Den automatiska suspensiva verkan av överklagandet till första instans som föreskrivs i nederländsk rätt ger således X rätt till dessa bidrag. Däremot anser den hänskjutande domstolen att eftersom överklagandet till appellationsdomstolen inte har någon automatisk suspensiv verkan enligt nederländsk rätt och X inte heller begärde att voorzieningenrechter (domare med behörighet att besluta om interimistiska åtgärder) vid Raad van State (Högsta förvaltningsdomstolen) skulle besluta om interimistiska åtgärder, kan det endast anses att X har rätt till bidrag för tiden under appellationsförfarandet om det förhåller sig så att det enligt unionsrätten krävs att ett överklagande till appellationsdomstol automatiskt ska ha suspensiv verkan.