ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
8

I artikel 15.1, 15.2 b och c, 15.3, 15.5 och 15.6 i direktiv 2006/123 anges följande: ”1. Medlemsstaterna skall undersöka om det i deras respektive rättsordningar finns några krav av det slag som anges i punkt 2 och, om så är fallet, se till att dessa krav uppfyller villkoren i punkt 3. Medlemsstaterna skall anpassa sina lagar och andra författningar så att de blir förenliga med de villkoren. 2. Medlemsstaterna skall undersöka om det i deras respektive rättsordningar föreskrivs att följande icke-diskriminerande krav skall vara uppfyllda vid tillträde till eller utövande av tjänsteverksamhet: … b) Skyldighet för tjänsteleverantören att ha en viss juridisk form. c) Krav som rör företagets kapitalinnehav. … 3. Medlemsstaterna skall se till att kraven i punkt 2 uppfyller följande villkor: a) Icke-diskriminering: kraven får varken vara direkt eller indirekt diskriminerande på grundval av nationalitet eller, i fråga om företag, var företaget har sitt säte. b) Nödvändighet: kraven skall vara motiverade av tvingande hänsyn till allmänintresset. c) Proportionalitet: kraven skall vara lämpliga för att säkerställa att det eftersträvade målet uppnås, de får inte gå utöver vad som är nödvändigt för att uppnå målet och det skall inte vara möjligt att ersätta dessa krav med andra, mindre begränsande åtgärder som skulle ge samma resultat. … 5. I den ömsesidiga utvärderingsrapport som föreskrivs i artikel 39.1 skall medlemsstaterna ange a) vilka krav de har för avsikt att behålla och varför de anser att dessa krav uppfyller villkoren i punkt 3, b) vilka krav som har upphävts eller mildrats. 6. Från och med den 28 december 2006 får medlemsstaterna införa nya krav av den typ som avses i punkt 2, endast om dessa krav uppfyller villkoren i punkt 3.”
8

I artikel 42 i förordningen föreskrivs följande: ”1. Vid verkställighet i en medlemsstat av en dom som meddelats i en annan medlemsstat ska sökanden till den behöriga verkställande myndigheten lämna in a) en kopia av domen som uppfyller de villkor som är nödvändiga för att fastställa dess äkthet, och b) det intyg som utfärdats enligt artikel 53 vilket intygar att domen är verkställbar och åtföljs av ett utdrag av domen och, om så är befogat, relevant information om ersättningsberättigande kostnader för förfarandet och beräkning av ränta. 2. För verkställighet i en medlemsstat av en dom som meddelats i en annan medlemsstat och som innehåller beslut om en interimistisk åtgärd, inbegripet en säkerhetsåtgärd, ska sökanden till den behöriga verkställande myndigheten lämna in a) en kopia av domen som uppfyller de nödvändiga villkoren för att fastställa dess äkthet, b) det intyg som utfärdats enligt artikel 53 vilket innehåller en beskrivning av åtgärden och intygar att i) domstolen är behörig att pröva målet i sak, ii) domen är verkställbar i ursprungsmedlemsstaten, och c) bevis på delgivning av domen om åtgärden beslutats utan att svaranden kallats att inställa sig. …”
2

Begäran har framställts i ett mål mellan Commissioners for Her Majesty’s Revenue and Customs (skatte- och tullmyndigheten, Förenade kungariket) (nedan kallad skattemyndigheten) och The Chancellor, Masters and Scholars of the University of Cambridge (nedan kallat universitetet i Cambridge). Målet rör skattemyndighetens beslut att inte medge universitetet i Cambridge avdrag för den mervärdesskatt som är hänförlig till kostnader som uppkommit i investeringsverksamhet som inte omfattas av mervärdesskattedirektivet, men som genererat inkomster som har använts för att täcka kostnaderna för universitetets sammantagna verksamhet.
42

Det framgår i förevarande fall av beslutet om hänskjutande att flera importtullpliktiga varor från tredjeländer under år 2008 transporterades till Tyskland för vidare transport till Grekland, som var varornas slutliga bestämmelseland. Vissa av dessa varor visades inte upp för de tyska tullmyndigheterna och de hade därmed förts in till unionens tullområde på ett olagligt sätt. De andra varorna fördes in lagligt till nämnda tullområde i Tyskland, men deras vidare transport till Grekland undandrogs från tullövervakning, i strid med tullagstiftningen.
2)

Om den föregående frågan ska besvaras jakande, ska då artikel 148 c jämförd med artikel 148 a i [mervärdesskattedirektivet] tolkas så, att det utgör ett grundläggande villkor för att tillämpa undantaget från mervärdesskatt på en jack-up-plattform, som har färdats till öppet hav, att den faktiskt måste vara i ett rörligt tillstånd när den används (för kommersiell/industriell verksamhet), flytande eller flytta sig till havs från plats till plats, under en längre period än den under vilken fartyget ligger stilla till följd av borrningen till havs, vilket innebär att sjöfart har en överordnad betydelse i förhållande till borrning?”
22

Inledningsvis erinrar EU-domstolen om följande. Såväl principen om ömsesidigt förtroende mellan medlemsstaterna som principen om ömsesidigt erkännande, som i sig grundar sig på det ömsesidiga förtroendet mellan dessa, har en grundläggande betydelse inom unionsrätten, eftersom det tack vare dessa principer är möjligt att skapa och upprätthålla ett område utan inre gränser. Närmare bestämt innebär principen om ömsesidigt förtroende, särskilt när det gäller området med frihet, säkerhet och rättvisa, att var och en av medlemsstaterna, förutom under exceptionella omständigheter, har en skyldighet att utgå från att alla de andra medlemsstaterna iakttar unionsrätten och särskilt de grundläggande rättigheter som erkänns i unionsrätten (dom av den 25 juli 2018, Minister for Justice and Equality (Brister i domstolssystemet), C‑216/18 PPU, EU:C:2018:586, punkt 36 och där angiven rättspraxis).
43

Det framgår visserligen av beslutet om hänskjutande att en ekonomisk aktör som har gett in en ansökan om ackord med borgenärer tillsammans med en plan för fortsatt näringsverksamhet, under de villkor som bestäms i nationell rätt, får delta i förfaranden för offentlig upphandling. Härav följer att den italienska lagstiftningen behandlar ekonomiska aktörer som har gett in en ansökan om ackord med borgenärer på olika sätt vad gäller deras möjlighet att delta i offentliga upphandlingar, beroende på om dessa ekonomiska aktörer tillsammans med sina ansökningar om ackord med borgenärer har gett in en plan för fortsatt näringsverksamhet eller ej.
21

Mot denna bakgrund beslutade High Court of Justice (England and Wales), Family Division (Överdomstolen (England och Wales), avdelningen för familjemål, Förenade kungariket) att vilandeförklara målet och ställa följande tolkningsfrågor till domstolen: ”1) Är ett barns fysiska närvaro i en stat en grundläggande förutsättning för att det ska anses vara fråga om hemvist i den mening som avses i artikel 8 i förordning nr 2201/2003? 2) För det fall båda föräldrarna är vårdnadshavare, har då den omständigheten att en mor har lurats att resa till ett annat land och sedan genom tvång eller annan olaglig handling utförd av fadern olagligen hållits kvar i det landet, vilket har resulterat i att modern tvingats föda ett barn i det landet, någon inverkan på svaret på den första frågan, under omständigheter som kan innebära en kränkning av moderns eller barnets [rättigheter] enligt artiklarna 3 och 5 i [Europeiska konventionen om skydd för de mänskliga rättigheterna och de grundläggande friheterna, som undertecknades i Rom den 4 november 1950] eller på annat sätt?”
18

I artikel 235.1 och 235.2 i beslutet föreskrevs följande: ”1. Partnerskap skall omfatta planering, förberedelser, finansiering, övervakning och utvärdering av verksamheter som genomförs av gemenskapen i enlighet med detta beslut samt alla problem som eventuellt uppstår i relationer mellan ULT och gemenskapen. 2. I detta syfte kan arbetsgrupper i association med ULT, av rådgivande art och sammansatta av de tre partner som anges i artikel 234, inrättas på grundval antingen av geografiskt område eller av grupp av ULT som står under en och samma medlemsstats ansvar, i synnerhet på begäran av berört ULT. Dessa arbetsgrupper skall inrättas – som tillfälliga organ för behandling av särskilda problem, eller som permanenta organ under den återstående delen av detta besluts giltighetstid. – I så fall skall de sammanträda minst en gång per år för att granska hur genomförandet av detta beslut fortlöper eller behandla andra frågor som hänför sig till stycke 1.”
38

Den nationella domstolen är följaktligen skyldig att ex officio vidta åtgärder för bevisupptagning, såsom dem som avses i föregående punkt, under förutsättning att de rättsliga och faktiska omständigheter som redan framgår av handlingarna i målet ger upphov till allvarliga tvivel om huruvida vissa villkor är oskäliga när de – trots att de inte angripits av konsumenten – har samband med föremålet för tvisten, om genomförandet av domstolens prövning ex officio kräver att sådana åtgärder för bevisupptagning vidtas.
–

Reporters Committee for Freedom of the Press m.fl., genom F. Louis, avocat, samt H.-G. Kamann, C. Schwedler och M. Braun, Rechtsanwälte,
13

Mot denna bakgrund beslutade Gerechtshof Den Haag (Appellationsdomstolen i Haag, Nederländerna) att vilandeförklara målet och ställa följande frågor till EU-domstolen: ”1) a) Ska en affärsinnehavare som till sin leverantör (det vill säga importören, grossisten, distributören, tillverkaren eller någon annan som han har erhållit föremålet från) skickar tillbaka ett föremål som återlämnats av en konsument, eller ett föremål som har utgått ur vederbörandes sortiment, på grund av ett gällande avtal mellan affärsinnehavaren och leverantören, betraktas som en innehavare som gör sig av med föremålet i den mening som avses i artikel 3.1 i avfallsdirektivet? b) Har det för svaret på fråga 1.1 betydelse huruvida det rör sig om ett föremål som är behäftat med brister eller defekter som lätt kan åtgärdas? c) Har det för svaret på fråga 1.1 betydelse huruvida det rör sig om ett föremål som är behäftat med så omfattande eller allvarliga brister eller defekter att föremålet inte längre kan användas för sitt ursprungliga ändamål? 2) a) Ska en affärsinnehavare eller en leverantör som till en uppköpare (av restpartier) säljer vidare ett föremål som affärsinnehavaren eller leverantören har fått i retur av en konsument, eller ett föremål som har utgått ur vederbörandes sortiment, betraktas som en innehavare som gör sig av med föremålet i den mening som avses i artikel 3.1 i avfallsdirektivet? b) Har det för svaret på fråga 2 a betydelse hur stor köpeskilling uppköparen betalar till affärsinnehavaren eller leverantören? c) Har det för svaret på fråga 2 a betydelse huruvida det rör sig om ett föremål som är behäftat med brister eller defekter som lätt kan åtgärdas? d) Har det för svaret på fråga 2 a betydelse huruvida det är fråga om ett föremål som är behäftat med så omfattande eller allvarliga brister eller defekter att föremålet inte längre kan användas för sitt ursprungliga ändamål? 3) a) Ska en uppköpare som säljer vidare ett stort parti varor som denne har köpt från affärsinnehavare och leverantörer, varor som konsumenter har återlämnat och/eller varor som har utgått ur sortimentet till en (utländsk) tredje part betraktas som en innehavare som gör sig av med ett parti varor i den mening som avses i artikel 3.1 i avfallsdirektivet? b) Har det för svaret på fråga 3 a betydelse hur stor köpeskilling nämnda tredje part betalar till uppköparen? c) Har det för svaret på fråga 3 a betydelse huruvida partiet varor även innefattar varor som är behäftade med brister eller defekter som lätt kan åtgärdas? d) Har det för svaret på fråga 3 a betydelse huruvida partiet varor även innefattar varor som är behäftade med så omfattande eller allvarliga brister eller defekter att föremålet inte längre kan användas för sitt ursprungliga ändamål? e) Har det för svaret på fråga 3 c och fråga 3 d betydelse hur stor andel av hela det parti varor som sålts vidare till tredje part som utgörs av defekta varor? Om så är fallet, vilken procentandel utgör i så fall brytpunkten?”
86

När ett av dessa steg är ett huvudbeslut och det andra steget är ett genomförandebeslut som inte får överskrida de ramar som bestämts i det förstnämnda beslutet, ska den inverkan som projektet kan få på miljön följaktligen identifieras och bedömas under handläggningen av huvudbeslutet. Endast om dessa effekter kan identifieras först under handläggningen av genomförandebeslutet ska bedömningen göras under handläggningen av det beslutet (dom av den 7 januari 2004, Wells, C‑201/02, EU:C:2004:12, punkt 52, dom av den 28 februari 2008, Abraham m.fl., C‑2/07, EU:C:2008:133, punkt 26).
4

I artikel 3 i förordningen anges följande: ”1 Definitioner till denna förordning: … g) dom: varje arvsrättsligt avgörande som har meddelats av en domstol i en medlemsstat oavsett dess rubricering, såsom domstolstjänstemans beslut i fråga om rättegångskostnader, … i) officiell handling: en handling i en arvsfråga som har upprättats eller registrerats som en officiell handling i en medlemsstat och vars äkthet i) avser handlingens underskrift och innehåll, och ii) har bestyrkts av en offentlig myndighet eller annan för detta bemyndigad myndighet i ursprungsmedlemsstaten. 2. I denna förordning avses med ”domstol” alla rättsliga myndigheter och alla andra myndigheter och rättstillämpare som har behörighet i arvsfrågor och som utövar rättsliga funktioner eller agerar genom delegering från en rättslig myndighet eller agerar under kontroll av en rättslig myndighet, under förutsättning att sådana andra myndigheter och rättstillämpare garanterar opartiskhet och samtliga parters rätt att bli hörda och under förutsättning att deras beslut enligt lagen i den medlemsstat där de är verksamma a) kan bli föremål för överklagande eller förnyad prövning vid en rättslig myndighet och b) har liknande giltighet och verkan som ett beslut av en rättslig myndighet i samma fråga. Medlemsstaterna ska underrätta kommissionen om de andra myndigheter och rättstillämpare som avses i första stycket i enlighet med artikel 79.”
6

I artikel 5 i direktiv 2014/24, med rubriken ”Metoder för beräkning av det uppskattade värdet av en upphandling”, föreskrivs följande: ”1. Beräkningen av det uppskattade värdet av en upphandling ska grundas på det totala beloppet exklusive mervärdesskatt som ska betalas enligt den upphandlande myndighetens egen uppskattning, inbegripet varje form av eventuell optionsrätt och de eventuella klausuler om förlängning av kontrakten som uttryckligen anges i upphandlingsdokumenten. Om den upphandlande myndigheten planerar för premier eller ersättningar till anbudssökande eller anbudsgivare ska den beakta dessa när den beräknar det uppskattade upphandlingsvärdet. … 13. För offentliga tjänstekontrakt ska det uppskattade kontraktsvärdet beräknas utifrån följande värde i förekommande fall: a) Försäkringstjänster: den premie som ska betalas och andra former av ersättning. b) Banktjänster och andra finansiella tjänster: arvoden, provisioner som ska betalas, ränta och andra former av ersättning. … 14. För offentliga tjänstekontrakt där det inte anges något totalpris, ska det uppskattade kontraktsvärdet beräknas utifrån följande värde: a) För kontrakt på bestämd tid som uppgår till högst 48 månader: det totala värdet under hela kontraktstiden. b) För kontrakt på obestämd tid eller kontrakt med mer än 48 månaders löptid: månadsvärdet multiplicerat med 48.”
5

I artikel 24.1 och 24.2 i denna förordning föreskrivs följande: ”1. Om en behörig myndighet upptäcker en transport som den anser vara en olaglig transport skall den omgående informera övriga berörda behöriga myndigheter. 2. Om anmälaren är ansvarig för en sådan olaglig transport skall den behöriga avsändarmyndigheten se till att avfallet a) tas tillbaka av den faktiske anmälaren eller, om ingen anmälan har gjorts, b) tas tillbaka av den person som rättsligt sett kan anses vara anmälare eller, om detta inte är möjligt, c) tas tillbaka av den behöriga avsändarmyndigheten själv, eller av en fysisk eller juridisk person på dess vägnar eller, om detta inte är möjligt, d) återvinns eller bortskaffas på alternativt sätt i mottagarlandet eller avsändarlandet av den behöriga avsändarmyndigheten själv, eller av en fysisk eller juridisk person på dess vägnar, eller, om detta inte är möjligt, e) återvinns eller bortskaffas på alternativt sätt i ett annat land efter överenskommelse mellan alla berörda behöriga myndigheter av den behöriga avsändarmyndigheten själv, eller av en fysisk eller juridisk person på dess vägnar. Detta skall genomföras inom 30 dagar, eller någon annan tidsperiod som överenskommits mellan de berörda behöriga myndigheterna, efter det att den behöriga avsändarmyndigheten har fått kännedom om eller skriftligen underrättats av de behöriga mottagar- eller transitmyndigheterna om den olagliga transporten och har informerats om orsakerna till denna. Sådana upplysningar kan härröra från information till de behöriga mottagar- eller transitmyndigheterna, bland annat från andra behöriga myndigheter. Vid återtagning enligt a, b och c skall en ny anmälan göras såvida inte de behöriga myndigheter som berörs kommer överens om att en vederbörligen motiverad begäran från den ursprungliga behöriga avsändarmyndigheten är tillräcklig. Den nya anmälan skall göras av den person eller myndighet som anges i a, b eller c, i överensstämmelse med den ordningen. Behöriga myndigheter skall inte resa invändningar mot eller motsätta sig återföring av avfallet i en olaglig transport. Om alternativa åtgärder enligt d och e har vidtagits av den behöriga avsändarmyndigheten skall den ursprungliga behöriga avsändarmyndigheten eller en fysisk eller juridisk person på dess vägnar göra en ny anmälan såvida inte de berörda behöriga myndigheterna kommer överens om att en vederbörligen motiverad begäran från den myndigheten är tillräcklig.”
1

Europeiska kommissionen har yrkat att domstolen ska fastställa att Republiken Italien har underlåtit att uppfylla sina skyldigheter enligt artikel 14 b och c i rådets direktiv 1999/31/EG av den 26 april 1999 om deponering av avfall (EGT L 182, 1999, s. 1) genom att inte ha vidtagit alla nödvändiga åtgärder för att så fort som möjligt, i enlighet med artiklarna 7 g och 13 i direktivet, avsluta de deponier för vilka tillstånd enligt artikel 8 i direktivet till fortsatt verksamhet inte getts, eller genom att inte ha antagit nödvändiga åtgärder för att säkerställa att de deponier för vilka tillstånd till fortsatt verksamhet getts uppfyller de krav som ställs i direktivet, utan att det påverkar de villkor som fastställts i punkt 1 i bilaga I till direktivet, med avseende på följande deponier: Avigliano (Loc. Serre Le Brecce), Ferrandina (Loc. Venita), Genzano di Lucania (Loc. Matinella), Latronico (Loc. Torre), Lauria (Loc. Carpineto), Maratea (Loc. Montescuro), Moliterno (Loc. Tempa La Guarella), Potenza (Loc. Montegrosso-Pallareta), Rapolla (Loc. Albero in Piano), Roccanova (Loc. Serre), Sant’Angelo Le Fratte (Loc. Farisi), Campotosto (Loc. Reperduso), Capistrello (Loc. Trasolero), Francavilla (Valle Anzuca), Aquila (Loc. Ponte delle Grotte), Andria (D’Oria G. & C. Snc), Canosa (CO.BE.MA), Bisceglie (CO.GE.SER), Andria (F.lli Acquaviva), Trani (BAT-Igea Srl), Torviscosa (bolaget Caffaro), Atella (Loc. Cafaro), Corleto Perticara (Loc. Tempa Masone), Marsico Nuovo (Loc. Galaino), Matera (Loc. La Martella), Pescopagano (Loc. Domacchia), Rionero in Volture (Loc. Ventaruolo), Salandra (Loc. Piano del Governo), San Mauro Forte (Loc. Priati), Senise (Loc. Palomabara), Tito (Loc.Aia dei Monaci), Tito (Loc. Valle del Forno), Capestrano (Loc. Tirassegno), Castellalto (Loc. Colle Coccu), Castelvecchio Calvisio (Loc. Termine), Corfinio (Loc. Cannucce), Corfinio (Loc. Case querceto), Mosciano S. Angelo (Loc. Santa Assunta), S. Omero (Loc. Ficcadenti), Montecorvino Pugliano (Loc. Parapoti), San Bartolomeo in Galdo (Loc. Serra Pastore), Trivigano (tidigare Cava Zof) och Torviscosa (Loc. La Valletta).
25

Det framstår enligt den hänskjutande domstolen som oklart huruvida en inspelning på en polisstation av ett antal poliser under tjänsteutövning och publicering av denna inspelning på internet omfattas av tillämpningsområdet för direktiv 95/46. Den hänskjutande domstolen har angett att det visserligen är riktigt att Sergejs Buidvids agerande inte omfattas av de undantag från direktivets tillämpningsområde som anges i artikel 3.2 i detsamma. Den hänskjutande domstolen har icke desto mindre angett att det i målet är fråga om en enda inspelning och att Sergejs Buidvids spelade in poliser under tjänsteutövning, det vill säga under myndighetsutövning. Med hänvisning till punkt 95 i generaladvokat Bobeks förslag till avgörande i målet Rīgas satiksme (C‑13/16, EU:C:2017:43), har den hänskjutande domstolen angett att det som framför allt kan utgöra skäl för att skydda personuppgifter är om det föreligger risk för att personuppgifterna blir föremål för behandling i stor skala.
9

Artikel 9 i kommissionens förordning (EG) nr 794/2004 av den 21 april 2004 om genomförande av förordning nr 659/1999 (EUT L 140, 2004, s. 1, och rättelse i EUT L 25, 2005, s. 74), i dess lydelse enligt kommissionens förordning (EG) nr 271/2008 av den 30 januari 2008 (EUT L 82, 2008, s. 1) (nedan kallad förordning nr 794/2004), har följande lydelse: ”1. Om inte annat anges i ett särskilt beslut, ska den räntesats som ska användas för återkrav av statligt stöd som beviljats i strid med artikel [108.3 FEUF] vara en årlig procentsats som fastställs av kommissionen inför varje kalenderår. 2. Räntesatsen ska beräknas genom att 100 räntepunkter läggs till den ettåriga penningmarknadsräntan. Om sådana räntesatser inte finns tillgängliga ska penningmarknadsräntan på tre månader användas, och om den saknas, ska avkastningen på obligationer användas. 3. I avsaknad av tillförlitliga uppgifter om penningmarknaden eller avkastningen på obligationer eller jämförbara uppgifter eller under exceptionella omständigheter får kommissionen, i nära samarbete med de berörda medlemsstaterna, fastställa en räntesats för återkrav på grundval av en annan metod och med stöd av de upplysningar den förfogar över. 4. Räntesatsen för återkrav kommer att revideras en gång per år. Basräntan kommer att beräknas på grundval av den ettåriga penningmarknadsränta som tillämpades i september, oktober och november under ifrågavarande år. Den sålunda beräknade räntesatsen kommer att gälla under hela det påföljande året. 5. För att ta hänsyn till stora och plötsliga variationer kommer en uppdatering dessutom att göras varje gång som genomsnittsräntan, beräknad på grundval av de tre föregående månaderna, avviker med mer än 15 % från den gällande räntesatsen. Denna nya räntesats träder i kraft den första dagen av den andra månaden efter de månader som användes för beräkningen.”