Ett uppträdande från statens sida som inte är ägnat att påverka dessa beslut kan följaktligen inte utgöra något ”större statligt inflytande” i den mening som avses i artikel 2.7 c första strecksatsen i grundförordningen nr 384/96 om antidumpningsåtgärder.

Det framgår tydligt av ordalydelsen i artikel 2.7 c första strecksatsen i grundförordningen nr 384/96 om antidumpningsåtgärder att frågan huruvida det förekommer något större statligt inflytande ska bedömas med hänsyn till hur ”företagens beslut om priser, kostnader och insatsvaror” fattas. Enligt denna bestämmelse ankommer det på den berörda tillverkaren/exportören att visa att dess beslut fattas dels ”som svar på marknadssignaler”, dels ”utan ett större statligt inflytande”. Valet av formuleringen ”i detta hänseende” förstärker ytterligare kopplingen mellan de relevanta besluten och det statliga inflytandet.

Vad gäller tolkningen och tillämpningen av artikel 2.7 c första strecksatsen i grundförordningen nr 384/96 om antidumpningsåtgärder ska det beaktas att de stater som avses i artikel 2.7 b i denna förordning inte ska betraktas som stater med marknadsekonomi, detta trots de reformer som gjorts där. Det är en bedömning som gemenskapslagstiftaren har gjort av den ekonomiska, rättsliga och politiska situationen i dessa tredjeländer, som redovisas uttryckligen i artikel 2.7 i grundförordningen och som motiverar den särskilda behandlingen av import från dessa stater när det gäller att bestämma normalvärdet. Det ska följaktligen presumeras, så länge inte motsatsen visats, att villkoren för företagen i de länderna inte är jämförbara med förhållandena i länder med marknadsekonomi.

När det gäller ett land utan marknadsekonomi kan den omständigheten att ett bolag kontrolleras av staten således väcka tvivel om huruvida staten går utöver sin roll som normal aktieägare som iakttar marknadens spelregler och huruvida bolagets ledning är tillräckligt oberoende av staten för att kunna fatta självständiga beslut om priser och kostnader för insatsvaror och som svar på marknadssignaler som återspeglar utbud och efterfrågan.

Det framgår vidare av artikel 2.7 c första strecksatsen i grundförordningen nr 384/96 om antidumpningsåtgärder, enligt vilken företagens beslut ”fattas”, att gemenskapslagstiftaren specifikt krävt att beslutsprocessen i det berörda företaget är fri från allt större statligt inflytande.

Beslutsfattande som är självständigt och motiveras av affärsmässiga överväganden är i princip kännetecknande för den privata sektorn. Det är därför berättigat att gemenskapsinstitutionerna, inom ramen för sitt utrymme för skönsmässig bedömning på detta område – men under gemenskapsdomstolarnas kontroll, vilka har att säkerställa att alla relevanta omständigheter har beaktats och utvärderats med nödvändig omsorg – vid sin prövning av den bevisning som den berörda exportören har lagt fram beaktar att företaget i fråga kontrolleras av staten.

Den statliga kontroll som konstaterats i detta fall är dock inte i sig oförenlig med att det berörda företaget fattar affärsmässiga beslut på marknadsekonomiska villkor och betyder inte att dess beslut om priser och kostnader för insatsvaror vägleds av hänsynstaganden som är främmande för ett företag som verkar under sådana villkor.

Om den statliga kontrollen anses utgöra ett ”större statligt inflytande” i den mening som avses i artikel 2.7 c första strecksatsen i grundförordningen nr 384/96 om antidumpningsåtgärder, leder det dock till att bolag kontrollerade av staten som princip utesluts från status som företag som verkar i en marknadsekonomi, oberoende av det konkreta faktiska, rättsliga och ekonomiska sammanhang de verkar i och, mer specifikt, oberoende av huruvida de kunnat styrka att staten inte gick utöver den roll en normal aktieägare spelar i ett land med marknadsekonomi, att företaget fattade beslut självständigt och oberoende av sådana överväganden som kännetecknar offentliga myndigheter och att dessa beslut därför vägleddes av rent affärsmässiga överväganden, typiska för ett företag som verkar under marknadsekonomiska förhållanden. Ett sådant angreppssätt är oförenligt med det system som inrättats i artikel 2.7 b och c.

Även om statens kontroll över ett företag är en omständighet som eventuellt kan beaktas, är den följaktligen inte i sig tillräcklig för att visa att det föreligger ett större statligt inflytande och kan därmed inte leda till slutsatsen att den bevisning som exportören har lagt fram avseende prövningen enligt artikel 2.7 c första strecksatsen i grundförordningen nr 384/96 om antidumpningsåtgärder inte är relevanta.

(se punkterna 89–92, 97–101 och 106)