Nyckelord

Sammanfattning



Nyckelord

1. Frihet att tillhandahålla tjänster – Bestämmelser i fördraget – Tillämpningsområde – Hasardspel

(Artikel 49 EG)

2. Frihet att tillhandahålla tjänster – Restriktioner – Hasardspel

(Artikel 49 EG)

3. Frihet att tillhandahålla tjänster – Restriktioner – Hasardspel

(Artikel 49 EG)

4. Frihet att tillhandahålla tjänster – Restriktioner – Hasardspel

(Artikel 49 EG)

Sammanfattning

1. Artikel 49 EG ska tolkas så, att en aktör som via Internet önskar erbjuda sportvadhållning i en annan medlemsstat än den där aktören har sitt hemvist inte undantas från tillämpningsområdet för nämnda artikel av den enda anledningen att den inte innehar ett tillstånd att erbjuda sådan vadhållning till personer i den medlemsstat där den har sitt hemvist, utan endast innehar ett tillstånd att erbjuda sina tjänster till personer utomlands.

Rätten för en näringsidkare med hemvist i en medlemsstat att i enlighet med artikel 49 EG tillhandahålla sina tjänster i en annan medlemsstat villkoras nämligen inte av att denne även tillhandahåller sådana tjänster i den medlemsstat där denne har sitt hemvist. Nämnda bestämmelse innehåller härvid endast ett krav på att näringsidkaren ska ha sitt hemvist i en annan medlemsstat än mottagaren av tjänsten.

(se punkterna 43 och 52 samt punkt 1 i domslutet)

2. Artikel 49 EG ska tolkas så, att när det har införts ett regionalt statligt monopol avseende sportvadhållning och lotterier, med hänvisning till målet att motverka att allmänheten lockas till överdrivna utgifter för spel och att bekämpa spelberoende, och en nationell domstol samtidigt kan konstatera

– att privata aktörer med tillstånd får erbjuda andra typer av hasardspel, och

– att de behöriga myndigheterna vad avser andra typer av hasardspel som inte omfattas av monopolet, och som dessutom medför större risker för spelberoende än de spel som omfattas av monopolet, driver en politik för att utöka spelutbudet, så att spelandet utvecklas och stimuleras, bland annat för att maximera intäkterna från dessa spel,

kan nämnda nationella domstol med rätta göra bedömningen att ett sådant monopol inte är ägnat att säkerställa att det mål som legat till grund för inrättandet av detsamma uppnås genom att bidra till att minska möjligheterna till spel och begränsa verksamheten på detta område på ett sammanhängande och systematiskt sätt.

Den omständigheten att de hasardspel som omfattas av nämnda monopol omfattas av de regionala myndigheternas behörighet medan övriga hasardspel omfattas av de federala myndigheternas behörighet saknar härvid relevans. De olika myndigheterna är nämligen skyldiga att tillsammans se till att den berörda medlemsstatens skyldighet att inte åsidosätta artikel 49 EG uppfylls.

(se punkterna 70 och 71 samt punkt 2 i domslutet)

3. Artikel 49 EG ska tolkas så, att när en medlemsstat har infört ett system med föregående administrativa tillstånd vad avser vissa typer av hasardspel, uppfyller ett sådant system – som utgör ett avsteg från den frihet att tillhandahålla tjänster som garanteras i nämnda bestämmelse – endast de krav som följer av denna frihet om det grundar sig på objektiva kriterier som inte är diskriminerande och som är kända på förhand, detta för att tillräckligt begränsa myndigheternas utrymme för skönsmässig bedömning, så att detta utrymme inte kan användas på ett godtyckligt sätt. Dessutom måste envar som berörs av en inskränkning som grundar sig på ett sådant undantag ha möjlighet att få en effektiv domstolsprövning av åtgärden.

Det ankommer nämligen på varje enskild medlemsstat att bedöma om det, med hänsyn till de legitima mål som denna stat önskar uppnå, är nödvändigt att helt eller delvis förbjuda aktiviteter inom området för hasardspel eller att endast inskränka dem och i det syftet föreskriva mer eller mindre strikta kontrollmetoder. Detta innebär att om en medlemsstat söker uppnå ett mål att minska möjligheterna till spel, har den i princip rätt att införa ett system för tillstånd och att härvid begränsa hur många aktörer som kan meddelas tillstånd. Medlemsstaternas utrymme för att efter eget skön begränsa utbudet av hasardspel befriar dem emellertid inte från deras skyldighet att se till att de begränsningar som de inför uppfyller de krav som framgår av domstolens praxis, särskilt kravet att sådana begränsningar måste vara proportionerliga. Om en medlemsstat, för att uppnå legitima mål, har infört ett system med tillstånd, kan ett sådant system emellertid inte rättfärdiga att de nationella myndigheterna agerar så godtyckligt att unionsrättsliga bestämmelser som rör en grundläggande frihet förlorar sin ändamålsenliga verkan, i synnerhet vad gäller bestämmelser som avser en grundläggande frihet av det slag som garanteras i artikel 49 EG.

(se punkterna 83−86 och 90 samt punkt 3 i domslutet)

4. Artikel 49 EG ska tolkas så, att en nationell bestämmelse, enligt vilken anordnande och förmedlande av hasardspel via Internet är förbjudet – i syfte att motverka att allmänheten lockas till överdrivna utgifter för spel, att bekämpa spelberoende och att skydda de unga – i princip kan anses utgöra en lämplig åtgärd för att uppnå sådana mål, trots att sådana spel fortfarande får erbjudas via traditionella distributionskanaler. De omständigheter som kännetecknar utbudet av hasardspel via Internet kan nämligen medföra andra och större risker vad gäller konsumentskyddet, särskilt för unga och för personer som har ett stort spelbegär eller hos vilka ett sådant begär kan uppstå, än vad som är fallet på de traditionella marknaderna för sådana spel. Utöver bristen på direkt kontakt mellan konsumenten och aktören, utgör den omständigheten att spel via Internet är särskilt lättillgängligt och ständigt pågående, liksom den potentiellt stora omfattningen och förekomsten av ett sådant utbud på en internationell marknad i en miljö som dessutom kännetecknas av att spelaren är isolerad, anonym och fri från social kontroll, faktorer som är ägnade att främja utvecklingen av spelberoende och överdrivna utgifter för spel och därför öka de därmed förbundna negativa sociala och moraliska konsekvenserna.

Den omständigheten att ett sådant förbud förenas med en noga reglerad övergångsåtgärd som dessutom endast gäller för ett år och som endast syftar till att göra det möjligt för vissa näringsidkare, som fram till dess att åtgärden beslutades hade erbjudit lotterier via Internet, att ändra inriktningen på sin verksamhet efter det att förbudet mot deras ursprungliga verksamhet trätt i kraft gör inte att förbudet därmed är olämpligt. Under sådana förutsättningar kan nämligen en sådan övergångsåtgärd inte sägas vara av sådant slag att den påverkar det inre sammanhanget i åtgärden att förbjuda utbudet av hasardspel via Internet eller dess lämplighet vad gäller att uppnå de legitima mål som ligger bakom detta förbud.

(se punkterna 103, 108, 110 och 111 samt punkt 4 i domslutet)