ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
19

Mot denna bakgrund beslutade Symvoulio tis Epikrateias att vilandeförklara målen och ställa följande tolkningsfrågor till domstolen: ”1) Är nationella bestämmelser som, i syfte att begränsa utbudet av hasardspel, beviljar ett enda företag, som drivs i form av ett börsnoterat aktiebolag, ensamrätt att genomföra, administrera, anordna och bedriva hasardspel förenliga med artiklarna 43 och 49 EG, när detta företag dessutom gör reklam för de hasardspel som det anordnar och utvidgar sin verksamhet till utlandet, när spelarna deltar fritt och när maximibeloppet för vadhållningsinsatsen och vinsten fastställs per spelkupong och inte per spelare? 2) Om den första frågan besvaras nekande: Är nationella bestämmelser som, genom att uteslutande syfta till att bekämpa brottslighet genom utövandet av kontroll över de företag som är verksamma i den aktuella sektorn, för att säkerställa att sådan verksamhet enbart bedrivs i kontrollerade former, beviljar ett enda företag ensamrätt att genomföra, administrera, anordna och bedriva hasardspel förenliga med artiklarna 43 och 49 EG, även om beviljandet av denna ensamrätt samtidigt medför en obegränsad utökning av utbudet? Eller krävs det under alla omständigheter, för att inskränkningen ska anses lämplig för att uppnå målet att bekämpa brottslighet, att utökningen av utbudet ändå kontrolleras, det vill säga att den inte är mer långtgående än vad som krävs för att uppnå detta mål? Om nämnda utökning av utbudet nödvändigtvis ska kontrolleras, kan den i så fall anses kontrollerad om ett enda organ, med de särdrag som angetts i den första tolkningsfrågan, beviljas en ensamrätt i den aktuella sektorn? Slutligen, om det ska anses att beviljandet av den aktuella ensamrätten leder till en kontrollerad utökning av utbudet av hasardspel, ska det förhållandet att ett enda företag beviljas ensamrätt anses gå utöver vad som är nödvändigt, i den meningen att samma mål kan uppnås på lämpligt sätt även genom att fler än ett företag beviljas en sådan rätt? 3) Om det, efter det att de två föregående tolkningsfrågorna besvarats, ska anses att beviljandet, genom de aktuella nationella bestämmelserna, av en ensamrätt att genomföra, administrera, anordna och bedriva hasardspel inte är förenligt med artiklarna 43 och 49 EG, önskas svar på följande frågor: a) Får de nationella myndigheterna enligt nämnda bestämmelser i fördraget, under en övergångsperiod som krävs för att anta bestämmelser som är förenliga med EG-fördraget, avstå från att pröva ansökningar om tillstånd att utöva sådan verksamhet som har ingetts av personer som är lagligen hemmahörande i andra medlemsstater? b) Om fråga a besvaras jakande, på grundval av vilka kriterier ska övergångsperiodens längd fastställas? c) Om det inte är tillåtet med en övergångsperiod, på grundval av vilka kriterier ska de nationella myndigheterna pröva de aktuella ansökningarna?”
23

Mot denna bakgrund beslutade Sąd Okręgowy we Wrocławiu att vilandeförklara målet och att ställa följande frågor till domstolen: ”1) Ska artikel 7 i [förordning nr 1896/2006] tolkas så, a) att den på ett uttömmande sätt reglerar alla villkor som en ansökan om ett europeiskt betalningsföreläggande ska uppfylla, eller b) att den endast fastställer minimivillkor för en sådan ansökan och att alla formella villkor som inte tas upp i denna bestämmelse ska regleras enligt nationell lagstiftning? 2) Ska sökanden, för det fall att [första frågan b] ska besvaras jakande och ansökan inte uppfyller de formella kraven enligt medlemsstatens lagstiftning (till exempel att det inte har bifogats någon kopia av ansökan avsedd för motparten eller att värdet av föremålet för tvisten inte har angetts), uppmanas att komplettera ansökan enligt den nationella lagstiftningen, i enlighet med artikel 26 i förordning nr 1896/2006, eller enligt artikel 9 i samma förordning? 3) Ska artikel 4 i förordning nr 1896/2006 tolkas så, att de krav som en penningfordran ska uppfylla enligt denna bestämmelse – det vill säga att den ska avse ett bestämt belopp och ha förfallit till betalning när ansökan om ett europeiskt betalningsföreläggande lämnas in – enbart avser huvudfordran eller avser de även dröjsmålsränta? 4) Ska artikel 7.2 c i förordning nr 1896/2006 tolkas så, att en ansökan om ett europeiskt betalningsföreläggande, när ränta inte automatiskt läggs till enligt lagstiftningen i ursprungsmedlemsstaten, jämte huvudfordran också kan innehålla yrkande om a) alla räntor inklusive så kallad öppen ränta (som löper från och med en särskilt bestämd förfallodag till och med en icke med datum bestämd betalningsdag, till exempel ’från och med den 20 mars 2011 till dess att betalning sker’), b) enbart de räntor som löper från och med en särskilt bestämd förfallodag till och med att ansökan lämnas in eller till och med att betalningsföreläggande utfärdas, eller c) uteslutande de räntor som löper från och med en särskilt bestämd förfallodag till och med att ansökan lämnas in? 5) För det fall att [fjärde frågan a] ska besvaras jakande, hur ska då rättens beslut avseende ränta i formuläret för betalningsföreläggande formuleras enligt förordning nr 1896/2006? 6) För det fall att [fjärde frågan b] ska besvaras jakande, vem ska då ange räntebeloppet, sökanden eller rätten ex officio? 7) För det fall att [fjärde frågan c] ska besvaras jakande, är sökanden då skyldig att i ansökan ange det beräknade räntebeloppet? 8) För det fall att sökanden inte har beräknat den ränta som yrkas till och med att ansökan lämnades in, ska rätten då ex officio beräkna denna eller ska den uppmana sökanden att komplettera ansökan enligt artikel 9 i förordning nr 1896/2006?”
34

Såsom framgår av de handlingarna som getts in till domstolen har den i det nationella målet aktuella husbåten, som ursprungligen antagligen var utformad för att användas som transportmedel, inte använts som transportmedel de senaste trettio åren, och den har under denna period gjorts permanent orörlig på samma plats, längs Rhens vänstra strand. Av hyresavtalets lydelse följer dessutom att avtalsparterna inte har gett uttryck för någon vilja att använda husbåten som transportmedel under avtalets giltighetstid, utan de har förbehållit den en helt annan funktion. Husbåten kan följaktligen inte anses utgöra ett fordon med avseende på bestämmelserna om mervärdesskatt.
7

Bernhard Rintisch, som är klagande i målet vid den nationella domstolen, är innehavare av ordmärkena PROTIPLUS som registrerades den 20 maj 1996 under nummer 395 49 559.8 och PROTI som registrerades den 3 mars 1997 under nummer 397 02 429 samt ord- och figurmärket Proti Power som registrerades den 5 mars 1997 under nummer 396 08 644.6. Dessa nationella varumärken är registrerade för bland annat proteinbaserade produkter.
”1)

Ska artikel 4a.1 i [förordning nr 320/2006] tolkas så att med åtagandet att upphöra med leveranser av en viss mängd kvotbetor till det företag med vilket odlaren ingått ett leveransavtal under det föregående regleringsåret avses en ensidig förklaring från odlaren om att vederbörande inte kommer att leverera sockerbetor under regleringsåret 2008/2009, eller avses med detta åtagande en skriftlig uppsägning av odlarens avtalsförhållande med sockerföretaget avseende leveranser av sockerbetor under nämnda regleringsår?
2

Respektive begäran har framställts i mål mellan, å ena sidan, Lucja Czop respektive Margita Punakova och, å andra sidan, Secretary of State for Work and Pensions, angående sistnämnda parts avslag på de berörda personernas ansökningar om försörjningsstöd (”income support”).
18

Skälen 1–3 och 14 i direktiv 2009/145 har följande lydelse: ”(1) Biologisk mångfald och bevarande av växtgenetiska resurser är frågor som under de senaste åren börjat tillmätas allt större betydelse, vilket utvecklingen internationellt och på gemenskapsnivå visar. Exempel på detta är rådets beslut 93/626/EEG av den 25 oktober 1993 om ingående av konventionen om biologisk mångfald [EGT L 309, s. 1; svensk specialutgåva, område 11, volym 23, s. 175], [beslut 2004/869], rådets förordning (EG) nr 870/2004 av den 24 april 2004 om inrättande av ett gemenskapsprogram för bevarande, karakterisering, insamling och nyttjande av genetiska resurser inom jordbruket och om upphävande av förordning (EG) nr 1467/94 [EUT L 162, s. 18] samt rådets förordning (EG) nr 1698/2005 av den 20 september 2005 om stöd för landsbygdsutveckling från Europeiska jordbruksfonden för landsbygdsutveckling (EJFLU) [EUT L 277, s. 1]. Det bör fastställas särskilda villkor i enlighet med direktiv [2002/55] för att ta hänsyn till detta vid saluföringen av utsäde av köksväxter. (2) För att in situ-bevarande och hållbart utnyttjande av de växtgenetiska resurserna ska kunna säkerställas, bör lantsorter och andra sorter som traditionellt har odlats på vissa platser och i vissa regioner och som hotas av genetisk utarmning (nedan kallade bevarandesorter) odlas och saluföras även om de inte uppfyller de allmänna kraven för godkännande av sorter och saluföring av utsäde. Utöver det allmänna målet att skydda de växtgenetiska resurserna är det av särskilt intresse att bevara dessa sorter eftersom de är särskilt väl anpassade till särskilda lokala förhållanden. (3) För att hållbart utnyttjande av de växtgenetiska resurserna ska kunna säkerställas bör sorter som saknar reellt värde för kommersiell odling men som har utvecklats för att odlas under särskilda omständigheter (nedan kallade sorter som utvecklats för att odlas under särskilda omständigheter) odlas och saluföras även om de inte uppfyller de allmänna kraven för godkännande av sorter och saluföring av utsäde. Utöver det allmänna målet att skydda de växtgenetiska resurserna är det av särskilt intresse att bevara dessa sorter eftersom de är lämpliga att odlas under särskilda klimat-, mark- och jordbrukstekniska förhållanden (t.ex. manuell hantering, upprepad skörd). … (14) Efter tre år bör kommissionen bedöma om åtgärderna i detta direktiv, särskilt bestämmelserna om kvantitativa begränsningar för saluföring av utsäde av bevarandesorter och sorter som utvecklats för att odlas under särskilda omständigheter, är effektiva.”
13

Skattemyndigheten beslutade att avslå Elsacoms ansökan om återbetalning av mervärdesskatt som betalats in på grundval av fakturor som erhållits från bolagets medkontrahenter i Italien under år 1999. Ansökan om återbetalning ingavs den 27 juli 2000. Avslaget grundades på den omständigheten att ansökan ansågs ha inkommit för sent, med hänsyn till att fristen enligt artikel 1 andra stycket i finansministerns dekret nr 2672 av den 20 maj 1982 löpte ut den 30 juni 2000.
25

När det gäller frågan huruvida de äldre varumärkena är kända prövade tribunalen, i punkterna 46–63 i den överklagade domen, den bevisning som Allergan åberopat till stöd för ansökningarna om ogiltighetsförklaring och för överklagandena till överklagandenämnden, det vill säga omsättningen för de varor som saluförts under varumärket BOTOX för perioden 1999–2003 i fjorton medlemsstater, marknadsföringen av varumärket i engelskspråkiga artiklar i vetenskapliga tidskrifter under åren 1999 och 2001, den stora medietäckningen, särskilt i den engelska pressen, sedan år 2001 av varor som saluförts under nämnda varumärke, införandet av ordet BOTOX i flera engelska ordböcker, varvid ordet angavs såsom varumärke, ett beslut av den 26 april 2005 från United Kingdom Intellectual Property Office angående en ansökan om ogiltighetsförklaring av det i Förenade kungariket registrerade varumärket BOTOMASK för kosmetika, ett uttalande från en direktör i Allergan och en marknadsundersökning som hade genomförts i september och oktober 2004 i Förenade kungariket.
Det framgår av skäl 51 i förordning nr 1234/2007 om upprättande av en gemensam organisation av jordbruksmarknaderna och om särskilda bestämmelser för vissa jordbruksprodukter, som har ersatt förordning nr 2991/94 av den 5 december 1994 om regler för bredbara fetter och innehåller samtliga bestämmelsen från den förordningen, att den sistnämnda föreskriver handelsnormer för mjölkprodukter med en enhetlig klassificering av dessa produkter. Inom ramen för denna klassificering har undantaget i punkt I.2 tredje stycket a i bilaga XV till förordning nr 1234/2007 med nödvändighet karaktär av just undantagsfall. Vidare ger artikel 121 c i) i förordning nr 1234/2007 uttryckligen kommissionen behörighet att, på grundval av de förteckningar som medlemsstaterna skickat in, upprätta en förteckning över de produkter som ska omfattas av undantaget.

De produkter som uppfyller kraven i punkt I.2 tredje stycket a i bilaga XV till förordning nr 1234/2007 kan följaktligen inte omfattas av undantaget i den bestämmelsen utan att kommissionen först har meddelat ett beslut om att kraven är uppfyllda. En motsatt tolkning skulle undergräva dels kommissionens behörighet, som delegerats till kommissionen av Europeiska unionens råd genom artikel 121 c i) i förordning nr 1234/2007, dels den ändamålsenliga verkan av förordningen, eftersom förordningen syftar till att införa ett enhetligt bruk av kommersiella beteckningar, till skydd för konkurrensen och konsumenterna.

(se punkterna 56– 61)
Mål C-225/11

The Commissioners for Her Majesty’s Revenue and Customs

mot

Able UK Ltd

(begäran om förhandsavgörande från Upper Tribunal (Tax and Chancery Chamber) (Förenade kungariket))

”Mervärdesskatt — Direktiv 2006/112/EG — Undantag — Artikel 151.1 c — Avrustning inom en medlemsstats territorium av föråldrade krigsfartyg tillhörande Förenta staternas flotta”

Sammanfattning av domen

Bestämmelser om skatter och avgifter – Harmonisering av lagstiftning – Omsättningsskatt – Gemensamt system för mervärdesskatt – Undantag – Tillhandahållanden av tjänster vilka utförs i en medlemsstat som är part i Nordatlantiska fördraget – Räckvidd

(Rådets direktiv 2006/112, artikel 151.1 c)

Artikel 151.1 c i direktiv 2006/112 om ett gemensamt system för mervärdesskatt ska tolkas på så sätt att tjänster som tillhandahålls i en medlemsstat som är part i Nordatlantiska fördraget och som avser avrustning av föråldrade krigsfartyg tillhörande en annan stat som är part i det fördraget, är undantagna från mervärdesskatt enligt denna bestämmelse endast när:

— dessa tjänster tillhandahålls en del av den andra statens väpnade styrkor som deltar i de gemensamma försvarsansträngningarna eller en civil del som åtföljer dessa styrkor, och

— tjänsterna tillhandahålls en del av dessa väpnade styrkor som är stationerade i eller befinner sig i den berörda medlemsstaten eller en civil del som åtföljer dessa styrkor.

(se punkt 30 och domslutet)

Mål C-225/11

The Commissioners for Her Majesty’s Revenue and Customs

mot

Able UK Ltd

(begäran om förhandsavgörande från Upper Tribunal (Tax and Chancery Chamber) (Förenade kungariket))

”Mervärdesskatt — Direktiv 2006/112/EG — Undantag — Artikel 151.1 c — Avrustning inom en medlemsstats territorium av föråldrade krigsfartyg tillhörande Förenta staternas flotta”

Sammanfattning av domen

Bestämmelser om skatter och avgifter — Harmonisering av lagstiftning — Omsättningsskatt — Gemensamt system för mervärdesskatt — Undantag — Tillhandahållanden av tjänster vilka utförs i en medlemsstat som är part i Nordatlantiska fördraget — Räckvidd

(Rådets direktiv 2006/112, artikel 151.1 c)

Artikel 151.1 c i direktiv 2006/112 om ett gemensamt system för mervärdesskatt ska tolkas på så sätt att tjänster som tillhandahålls i en medlemsstat som är part i Nordatlantiska fördraget och som avser avrustning av föråldrade krigsfartyg tillhörande en annan stat som är part i det fördraget, är undantagna från mervärdesskatt enligt denna bestämmelse endast när:

— dessa tjänster tillhandahålls en del av den andra statens väpnade styrkor som deltar i de gemensamma försvarsansträngningarna eller en civil del som åtföljer dessa styrkor, och

— tjänsterna tillhandahålls en del av dessa väpnade styrkor som är stationerade i eller befinner sig i den berörda medlemsstaten eller en civil del som åtföljer dessa styrkor.

(se punkt 30 och domslutet)
14

I artikel 30 i direktiv 2001/14, som har rubriken ”Regleringsorgan”, anges följande: ”1. … medlemsstaterna [ska] upprätta ett regleringsorgan. … Organet skall i sin verksamhet följa de principer som anges i den här artikeln enligt vilka överklagande- och tillsynsfunktionen kan förläggas till olika organ. 2. En sökande skall kunna överklaga till regleringsorganet om han anser att han har blivit orättvist behandlad, diskriminerad eller på något sätt kränkt, särskilt när det gäller beslut som fattats av infrastrukturförvaltaren eller i tillämpliga fall järnvägsföretaget om … 3. Regleringsorganet skall säkerställa att de avgifter som infrastrukturförvaltaren fastställer är förenliga med kapitel II och inte är diskriminerande. … 4. Regleringsorganet skall ha befogenhet att begära relevant information från infrastrukturförvaltaren, sökande och alla inblandade tredje parter i den berörda medlemsstaten och denna information skall lämnas in utan onödigt dröjsmål. 5. Regleringsorganet skall fatta beslut om varje klagomål och vidta åtgärder för att avhjälpa en situation inom högst två månader efter det att all information lämnats in. Trots vad som sägs i punkt 6 skall ett beslut av regleringsorganet vara bindande för alla parter som omfattas av beslutet. …”
2

Begäran har framställts i ett mål mellan, å ena sidan, bolagen i koncernen Littlewoods (nedan kallade Littlewoods) och, å andra sidan, Her Majesty’s Commissioners for Revenue and Customs (nedan kallade Commissioners), angående villkoren för ersättning av den skada som Littlewoods lidit till följd av att koncernen har betalat in för mycket mervärdesskatt.
2

Respektive begäran har framställts i målen Zuckerfabrik Jülich AG (nedan kallat Jülich) och Hauptzollamt Aachen (Tyskland), British Sugar plc (nedan kallat British Sugar) mot Rural Payments Agency, an Executive Agency of the Department for Environment, Food & Rural Affairs (nedan kallad Rural Payments Agency) (Förenade kungariket), respektive Tereos – Union de coopératives agricoles à capital variable (nedan kallad Tereos) mot Directeur général des douanes et droits indirects och Receveur principal des douanes et droits indirects de Gennevilliers (Frankrike), angående de avgifter som erlagts antingen för samtliga regleringsåren 2002/2003 till 2005/2006 eller för vissa av dem.
2

Begäran har framställts i ett mål mellan Lebara Ltd (nedan kallat Lebara) och Commissioners for Her Majesty’s Revenue and Customs (nedan kallad Commissioners) angående den senares beskattningsbeslut avseende mervärdesskatt som det påstås att Lebara är skyldigt att betala till följd av de telekommunikationstjänster som bolaget tillhandahållit under mars 2005.
22

Det är således inte alla verkningar av ett utestängande som nödvändigtvis har en skadlig inverkan på konkurrensen (se, analogt, domen i det ovannämnda målet TeliaSonera Sverige, punkt 43). Pris- och prestationskonkurrens (competition on the merits) kan per definition leda till att konkurrenter som är mindre effektiva, och således mindre intressanta för konsumenterna vad beträffar bland annat pris, urval, kvalitet och nyskapande, försvinner från eller får mindre betydelse på marknaden.
9

Artikel 29.4a–4c i lag av den 11 mars 2004 om mervärdesskatt (Ustawa z dnia 11 marca 2004 r. o podatku od towarów i usług, Dz. U. nr 54, position 535) (nedan kallad mervärdesskattelagen) har följande lydelse: ”4a. Om beskattningsunderlaget minskar jämfört med det underlag som fastställts i den faktura som utfärdats får den beskattningsbara personen nedsätta beskattningsunderlaget under förutsättning att denne inom fristen för ingivande av skattedeklaration, för den beskattningsperiod under vilken förvärvaren av varan eller tjänsten har mottagit [kredit]fakturan, har erhållit en bekräftelse från förvärvaren …, för vilken fakturan utfärdades, på att denne har tagit emot kreditfakturan. Om den beskattningsbara personen har erhållit en bekräftelse på att förvärvaren av varan eller tjänsten har tagit emot kreditfakturan efter det att fristen för att inge skattedeklarationen för den aktuella beskattningsperioden har löpt ut, kan denne beakta kreditfakturan för den beskattningsperiod under vilken denne erhöll bekräftelsen. 4b. Kravet på att en beskattningsbar person ska ha erhållit en bekräftelse på att förvärvaren av varan eller tjänsten har mottagit fakturan gäller inte 1) vid export av varor, för gemenskapsinterna leveranser av varor eller leverans av varor för vilka beskattningsorten ligger utomlands, 2) vid förvärv av elektrisk eller termisk energi, gas från ledning, telekommunikations- eller radiotjänster eller de tjänster som nämns i rubrikerna 138 och 153 i bilaga nr 3 till denna lag. 4c. Punkt 4a gäller i motsvarande mån om det har fastställts att det har fakturerats ett högre skattebelopp än vad som ska betalas och rättelse har skett genom en kreditfaktura.”
7

I bilaga 1 i förordning nr 2201/96, under rubriken ”Bearbetade produkter enligt artikel 2”, uppräknas KN-nummer ex 20087061, ex 20087069, ex 20087071, ex 20087079, ex 20087092 och ex 20087098, vilka motsvarar beteckningen ”Persikor i sockerlag eller naturlig fruktsaft”.
Nyckelord

Sammanfattning



Nyckelord

Begäran om förhandsavgörande – Anhängiggörande vid domstolen – Nationell domstol i den mening som avses i artikel 267 FEUF – Begrepp

(Artikel 267 FEUF)

Sammanfattning

Vid bedömningen av huruvida ett organ utgör en domstol i den mening som avses i artikel 267 FEUF, vilket är en rent unionsrättslig fråga, beaktar EU-domstolen ett antal omständigheter, såsom huruvida organet är upprättat enligt lag, organet är av stadigvarande karaktär, dess jurisdiktion är av tvingande art, förfarandet är kontradiktoriskt, organet tillämpar rättsregler och huruvida det har en oberoende ställning.

Vad närmare beträffar det hänskjutande organets oberoende så finns det två aspekter av begreppet. Den första är en yttre aspekt som förutsätter att organet är skyddat mot ingripanden eller yttre påtryckningar som kan äventyra dess medlemmars oberoende bedömning av de tvister som det ska lösa. Den andra är en inre aspekt som liknar begreppet opartiskhet och rör avståndet mellan å ena sidan den dömande personen och å andra sidan parterna i tvisten och deras respektive intressen såvitt avser tvisteföremålet.

Domstolen finner att Collège d’autorisation et de contrôle du Conseil supérieur de l’audiovisuel inte uppfyller villkoret om en oberoende ställning. Nämnda organ har till uppgift att kontrollera att utgivare av berörda medietjänster efterlever reglerna på det audiovisuella området och beivra eventuella överträdelser och utgör följaktligen inte en domstol i den mening som avses i artikel 267 FEUF. Varken Conseil supérieur de l’audiovisuels och dess organs strukturella organisation eller deras uppdrag gör det möjligt att anse att det agerar som ett oberoende utomstående organ i förhållande till å ena sidan den person som presumeras ha överträtt reglerna och å andra sidan den förvaltningsmyndighet som övervakar sektorn för audiovisuella medier. Collège d’autorisation et de contrôle du Conseil supérieur de l’audiovisuel, som är beslutande organ, är via presidiet funktionellt bundet till nämnda Conseil supérieur de l’audiovisuel i dess helhet och till utredningsavdelningen, på vars förslag man fattar beslut. Det följer härav att när Collège d’autorisation et de contrôle du Conseil supérieur de l’audiovisuel fattar beslut är det inte självständigt i förhållande till det administrativa kontrollorganet, vilket kan uppfattas som part i ett förfarande på området för audiovisuella medier. Denna slutsats styrks vidare av att presidiet företräder Conseil supérieur de l’audiovisuel inför domstol och i förhållande till utomstående.

(se punkterna 36, 39–42, 44–46)