Förstainstansrättens beslut (fjärde avdelningen i utökad sammansättning) av den 4 november 2002. - Salzgitter AG mot Europeiska kommissionen. - EKSG - Statligt stöd - Beslut om tillämplighet onödigt. - Mål T-90/99.



Rättsfallssamling 2002 s. II-04535



Sammanfattning

Parter

Domskäl

Beslut om rättegångskostnader

Domslut



Nyckelord

1. EKSG - Stöd till stålindustrin - Kommissionens beslut att inleda ett formellt granskningsförfarande av en statlig åtgärd - Effekter - Förbud mot utbetalning innan kommissionen har fattat slutligt beslut - Berörda personers rätt att väcka talan vid nationell domstol om återbetalning av olagligt stöd

(Beslut nr 2496/96, artikel 6.4 första och fjärde styckena)

2. EKSG - Stöd till stålindustrin - Kommissionens beslut att inleda ett formellt granskningsförfarande av en statlig åtgärd - Effekter - Saknar betydelse för den aktuella åtgärdens lagenlighet

(Beslut nr 2496/96, artikel 6.5)

3. Talan om ogiltigförklaring - Talan mot kommissionens beslut att inleda ett formellt granskningsförfarande av en statlig åtgärd enligt sjätte regelverket om stöd till stålindustrin - Slutligt beslut om att den aktuella åtgärden är oförenlig med den gemensamma marknaden och om återbetalning av stödet - Talan har mist sitt föremål - Anledning saknas att döma i saken

(EKSG-fördraget, artikel 33 andra stycket, för Förstainstansrättens rättegångsregler, artiklarna 113 och 114.3; beslut nr 2496/96)

Sammanfattning

1. Om det formella granskningsförfarandet enligt artikel 6.5 i sjätte regelverket om stöd till stålindustrin inleds, kvarstår förbudet i artikel 6.4 första stycket i regelverket mot att genomföra stödåtgärder som planerats av medlemsstaterna vilka inte godkänts av kommissionen, fram till det att kommissionen slutligt beslutar i frågan om huruvida stödet är förenligt med den gemensamma marknaden. Förbudet har direkt effekt, varför berörda personer som inte är parter i tvisten kan åberopa förbudet vid nationell domstol till stöd för en talan om bland annat återbetalning av finansiellt stöd som har beviljats trots avsaknaden av ett godkännande.

( se punkt 12 )

2. Ett beslut om att inleda det formella granskningsförfarandet enligt artikel 6.5 i sjätte regelverket om stöd till stålindustrin har inte i sig en oåterkallelig verkan vad avser lagenligheten av den åtgärd som beslutet gäller. Det är endast kommissionens slutliga beslut, i vilket det slås fast att den aktuella åtgärden är att anse som stöd, som är avgörande för frågan om åtgärdens lagenlighet.

( se punkt 14 )

3. Ett slutligt beslut i vilket kommissionen fastställer att en statlig åtgärd är oförenlig med den gemensamma marknaden berövar berörda personer som inte är parter i tvisten möjligheten att åberopa beslutet om att inleda det formella granskningsförfarandet vid nationell domstol till stöd för en talan om att finansiellt stöd som redan har utgått till sökanden med anledning av den aktuella åtgärden skall återkrävas och leder till att stödmottagarens talan mot beslutet att inleda förfarandet mister sitt föremål, varför det inte längre finns anledning att döma i saken.

( se punkterna 13 och 16-18 )

Parter

I mål T-90/99,

Salzgitter AG, Salzgitter (Tyskland), företrätt av advokaten J. Sedemund, med delgivningsadress i Luxemburg,

sökande,

mot

Europeiska gemenskapernas kommission, företrädd av D. Triantafyllou och P. Nemitz, båda i egenskap av ombud, med delgivningsadress i Luxemburg,

svarande,

angående en talan om ogiltigförklaring av kommissionens beslut SG (99) D/1542 av den 3 mars 1999 om att inleda förfarandet enligt artikel 6.5 i kommissionens beslut nr 2496/96/EKSG av den 18 december 1996 om gemenskapsregler för statligt stöd till stålindustrin (EGT L 338, s. 42) med anledning av det statliga stöd som Salzgitter AG, Preussag Stahl AG och dotterföretag i koncernen som är verksamma inom järn- och stålindustrin, numera SAG-Stahl und Technologie (EGT C 113, s. 9), har erhållit med stöd av den tyska lagen om främjande av gränsområden,

meddelar

FÖRSTAINSTANSRÄTTEN

(fjärde avdelningen i utökad sammansättning)

sammansatt av ordföranden V. Tiili samt domarna J. Pirrung, P. Mengozzi, A.W.H. Meij och M. Vilaras,

justitiesekreterare: H. Jung,

följande

Beslut

Domskäl

Tillämpliga bestämmelser

1 Den 18 december 1996 antog kommissionen beslut nr 2496/96/EKSG om gemenskapsregler för statligt stöd till stålindustrin (EGT L 338, s. 42) (nedan kallat sjätte regelverket om stöd till stålindustrin).

2 I artikel 6.5 i sjätte regelverket om stöd till stålindustrin stadgas att kommissionen, om den efter en preliminär undersökning anser att en viss finansiell åtgärd kan utgöra statligt stöd i den mening som avses i artikel 1 eller betvivlar att ett visst stöd är förenligt med bestämmelserna i regelverket, skall underrätta den berörda medlemsstaten och uppmana berörda parter och övriga medlemsstater att inkomma med synpunkter. Om kommissionen efter att ha mottagit synpunkterna och efter att ha gett den berörda medlemsstaten tillfälle att yttra sig över dem, finner att åtgärden i fråga är ett stöd som är oförenligt med bestämmelserna i regelverket, skall den fatta ett beslut högst tre månader efter det att den har mottagit den information som krävs för att bedöma den föreslagna åtgärden.

Bakgrund till tvisten

3 Preussag Stahl AG (nedan kallat PSAG), som är verksamt inom stålsektorn och är ett före detta dotterbolag i koncernen Preussag AG, förvärvade år 1989 Salzgitter AG i samband med de tyska myndigheternas privatisering av företaget. Preussagkoncernen sålde därefter PSAG till delstaten Niedersachsen och Norddeutsche Landesbank (Nord/LB). Företagets namn ändrades till Salzgitter AG - Stahl und Technologie (nedan kallat SAG eller sökanden).

4 Den 3 mars 1999 fattade kommissionen beslut om att inleda förfarandet enligt artikel 6.5 i sjätte regelverket om stöd till stålindustrin med anledning av de subventioner som SAG, PSAG och dotterföretag i koncernen som är verksamma inom järn- och stålindustrin hade beviljats och erhållit från Förbundsrepubliken Tyskland med stöd av Zonenrandförderungsgesetz (lag om främjande av gränsområden) under åren 1986-1994/1995 (EGT C 113, 1999, s. 9) (nedan kallat det ifrågasatta beslutet).

5 Den 28 juni 2000 fastställde kommissionen genom beslut att det stöd som sökanden hade beviljats var oförenligt med den gemensamma marknaden och uppmanade Förbundsrepubliken Tyskland att återkräva stödet (kommissionens beslut nr 2000/797/EKSG av den 28 juni 2000 om det statliga stöd som Förbundsrepubliken Tyskland genomfört till förmån för SAG, PSAG och dotterföretag till järn- och stålindustrin i koncernen, numera Salzgitter AG - Stahl und Technologie (SAG), EGT L 323, s. 5) (nedan kallat det slutgiltiga beslutet).

6 Sökanden har, genom ansökan som inkom till förstainstansrättens kansli den 21 september 2000, väckt talan om ogiltigförklaring av detta beslut. Denna talan behandlas i det vid förstainstansrätten anhängiga målet T-308/00.

Förfarandet och parternas yrkanden

7 Sökanden har, genom ansökan som inkom till förstainstansrättens kansli den 15 april 1999, väckt förevarande talan:

8 Sökanden har yrkat att förstainstansrätten skall

- ogiltigförklara det ifrågasatta beslutet, och

- förplikta kommissionen att ersätta rättegångskostnaderna.

9 Kommissionen har yrkat att förstainstansrätten skall

- ogilla talan, och

- förplikta sökanden att ersätta rättegångskostnaderna.

Rättslig bedömning

10 Enligt artikel 113 i förstainstansrättens rättegångsregler kan rätten, med iakttagande av bestämmelserna i artikel 114.3 och 114.4 i dessa regler, när som helst på eget initiativ, efter att ha hört parterna, fastställa att det inte längre finns något föremål för talan och att det inte finns anledning att döma i saken. Förstainstansrätten anser att handlingarna i föreliggande mål innehåller tillräckliga upplysningar och beslutar med tillämpning av artikel 114.3 i rättegångsreglerna att avgöra målet utan ytterligare behandling.

11 Förstainstansrätten skall i förevarande fall pröva huruvida det ifrågasatta beslutet fortsätter att medföra rättsverkningar för sökanden efter det att kommissionen fattade det slutgiltiga beslutet om att avsluta det formella granskningsförfarandet. Sökanden har väckt talan mot det senare beslutet. Talan behandlas i det vid förstainstansrätten anhängiga målet T-308/00.

12 Det skall till att börja med erinras om att det i artikel 6.4 första stycket i sjätte regelverket om stöd till stålindustrin stadgas att stödåtgärder som planerats av medlemsstaterna endast får vidtas efter kommissionens godkännande och på de villkor som kommissionen anger. Om det formella granskningsförfarandet enligt artikel 6.5 i regelverket om stöd till stålindustrin inleds kvarstår detta förbud, i likhet med förbudet i artikel 88.3 sista meningen EG, fram till det att kommissionen slutgiltigt beslutar i frågan om huruvida stödet är förenligt med den gemensamma marknaden (se, för ett liknande resonemang, domstolens dom av den 30 juni 1992 i mål C-47/91, Italien mot kommissionen, REG 1992, s. I-4145, punkt 24, svensk specialutgåva, volym 12, s. I-145, och av den 11 juli 1996 i mål C-39/94, SFEI m.fl., REG 1996, s. I-3547, punkt 38). Dessutom skall det erinras om att förbudet i artikel 6.4 i sjätte regelverket om stöd till stålindustrin på grundval av artikel 9 i samma regelverk har direkt effekt. Därmed kan berörda personer som inte är parter i tvisten åberopa förbudet vid nationell domstol till stöd för en talan om bland annat återbetalning av finansiellt stöd som har beviljats i strid med förbudet (se, för ett liknande resonemang, den ovannämnda domen i målet SFEI m.fl., punkterna 39 och 40, och förstainstansrättens dom av den 30 april 2002 i de förenade målen T-195/01 och T-207/01, Gibraltars regering mot kommissionen, REG 2002, s. II-2309, punkt 85).

13 I förevarande fall skall hänsyn tas till att kommissionens antagande av det slutgiltiga beslutet, i vilket kommissionen slog fast att de aktuella statliga stödåtgärderna var oförenliga med den gemensamma marknaden samt ålade de tyska myndigheterna att återkräva stödet, berövade berörda personer som inte är parter i tvisten möjligheten att åberopa beslutet om att inleda det formella granskningsförfarandet vid nationell domstol till stöd för en talan om att det stöd som redan har utgått till sökanden skall återkrävas.

14 Dessutom skall det noteras att det ifrågasatta beslutet i sig inte har en oåterkallelig verkan vad avser lagenligheten av de åtgärder som beslutet gäller. Det är nämligen endast det slutgiltiga beslutet, i vilket kommissionen slog fast att åtgärderna var att anse som stöd, som är avgörande för frågan om åtgärdernas lagenlighet.

15 Avslutningsvis skall det understrykas att sökanden, genom sin talan i mål T-308/00, med stöd av ett resonemang som är identiskt med det som har förts i förevarande mål har ifrågasatt kommissionens slutgiltiga beslut, enligt vilket de aktuella åtgärderna som har vidtagits med stöd av Zonenrandförderungsgesetz utgör statligt stöd.

16 Resultatet av det slutgiltiga beslutet, i vilket det formella granskningsförfarande som hade inletts genom det ifrågasatta beslutet förklarades avslutat, är därmed att det senare beslutet upphör att ha självständiga rättsverkningar i förhållande till sökanden.

17 Förstainstansrätten har uppmanat sökanden och kommissionen att redogöra för hur de skulle ställa sig till ett eventuellt beslut om att det saknas anledning att döma i målet. Sökanden och kommissionen har meddelat, genom telefax den 8 juli 2002 respektive genom skrivelse den 2 juli 2002, att de inte har något att invända mot ett sådant beslut.

18 Av det ovan anförda följer att talan saknar föremål och att det inte längre finns anledning att döma i saken.

Beslut om rättegångskostnader

Rättegångskostnader

19 I mål där det inte finns anledning att döma i saken skall förstainstansrätten enligt artikel 87.6 i rättegångsreglerna besluta om kostnader enligt vad den finner skäligt. Förstainstansrätten finner att det mot bakgrund av omständigheterna i förevarande fall är skäligt att vardera parten bär sin rättegångskostnad.

Domslut

På dessa grunder fattar

FÖRSTAINSTANSRÄTTEN

(fjärde avdelningen i utökad sammansättning)

följande beslut:

1) Anledning saknas att döma i målet.

2) Vardera parten skall bära sin rättegångskostnad.