ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
Beslut meddelat av ordföranden på förstainstansrätten den 21 mars 1997. - J. Antonissen mot Europeiska kommissionen och Europeiska unionens råd. - Mjölkkvoter - Talan om förpliktelse för gemenskapen att utge utomobligatoriskt skadestånd - Interimistiskt förfarande - Interimistiskt betalning av en del av yrkat skadestånd - Villkor - Föreligger inte. - Mål T-179/96 R.



Rättsfallssamling 1997 s. II-00425



Sammanfattning



Nyckelord

Interimistiskt förfarande - Interimistiska åtgärder - Beviljande av förskott - Åtgärd som riskerar att bli oåterkallelig - Villkor för beviljande

(EG-fördraget, artikel 186) Ett såsom interimistisk åtgärd begärt förskott kan, när förskottet riskerar att i själva verket vara av oåterkallelig karaktär med hänsyn till sökandens ekonomiska situation, så att förstainstansrättens avgörande av tvisten rörande huvudsaken skulle föregripas, endast beviljas om dels de grunder och argument som sökanden har åberopat till stöd för sin ansökan gör att talan prima facie framstår som särskilt befogad, dels brådskan är obestridlig.

Sammanfattning

Det föreligger just en sådan risk att åtgärden skulle vara av oåterkallelig karaktär när sökanden, för att visa på brådskan med sin begäran, har gjort gällande att han riskerar att försättas i konkurs på grund av sin bekymmersamma ekonomiska situation, vilken i sig medför att det i praktiken är omöjligt att förena ett beviljande av det begärda förskottet med någon form av krav på ställande av säkerhet för återbetalning för den händelse att talan i huvudtvisten skulle ogillas.
Beslut meddelat av förstainstansrättens ordförande den 8 oktober 1996. - Cipeke - Comércio e Indústria de Papel Ldª mot Europeiska kommissionen. - Socialpolitik - Europeiska socialfonden - Beslut om partiell återbetalning av ett bidrag avsett för en åtgärd av vidareutbildning - Interimistiska åtgärder - Begäran om uppskov med verkställigheten - Brådska - Föreligger inte. - Mål T-84/96 R.



Rättsfallssamling 1996 s. II-01313



Sammanfattning



Nyckelord

Interimistiskt förfarande - Uppskov med verkställighet - Uppskov med verkställigheten av ett beslut varigenom ett företag har ålagts att återbetala ett ovederbörligen mottaget bidrag - Villkor för beviljande - Fara i dröjsmål - Begrepp - Bevisbörda

(EG-fördraget, artikel 185; förstainstansrättens rättegångsregler, artikel 104.2)

Sammanfattning

När det rör sig om interimistiska åtgärder avseende uppskov med verkställigheten av återbetalning av ett ovederbörligen mottaget bidrag, föreligger fara i dröjsmål endast för det fall att verkställigheten av en sådan skyldighet, även genom ställandet av en bankgaranti, skulle äventyra det berörda företagets fortbestånd. Det är företaget som har bevisbördan för detta.

Detta påvisas inte genom skattedeklarationer och resultatkonton av vilka det framgår att företaget under flera på varandra följande räkenskapsår har gått med förlust. Skattedeklarationer och resultatkonton utgör nämligen bokföringsmaterial som ger en statisk uppfattning om företagets tillstånd som i avsaknad av i synnerhet hänvisningar till företagets ställning på marknaden inte är tillräckliga för att på ett uttömmande sätt beskriva dess faktiska ekonomiska ställning och i synnerhet dess oförmåga att erhålla kredit från banker.
Förstainstansrättens beslut (första avdelningen) den 26 november 1996. - Hedwig Kuchlenz-Winter mot Europeiska unionens råd. - Passivitetstalan - Tidigare tjänstemän - Social trygghet - Upptagande till sakprövning. - Mål T-167/95.



Rättsfallssamling 1996 s. II-01607



Sammanfattning



Nyckelord

1 Passivitetstalan - Fysiska och juridiska personer - Önskad rättsakt - Förordning - Avvisning

(EG-fördraget, artikel 175 tredje stycket)

2 Passivitetstalan - Fysiska och juridiska personer - Underlåtenhet mot vilken talan kan väckas - Rådets underlåtenhet att begära att kommissionen skall föreslå rådet ändringar i tjänsteföreskrifterna - Avvisning

(EG-fördraget, artiklarna 152 och 175)

Sammanfattning

3 En talan enligt artikel 175 i fördraget som har väckts av en fysisk eller juridisk person skall avvisas om den enda rättsliga åtgärd genom vilken den berörda institutionen kan bifalla en begäran riktad till den är genom en förordning, eftersom en förordning varken till sin form eller till sin natur kan betecknas som en rättsakt riktad till en fysisk person i den mening som avses i artikel 175 tredje stycket i fördraget.

Inte ens om man medger att en enskild kan klandra en institution för att den har underlåtit att anta en rättsakt som inte skulle ha riktats till honom, men som berör honom direkt och personligen, kan en talan upptas till sakprövning, om den sökande inte visar att han är i en sådan situation vad avser rättsakten i fråga.

4 Om en fysisk eller juridisk person väcker en passivitetstalan som syftar till fastställelse av att rådet genom att inte begära att kommissionen skall framföra förslag till ändringar i tjänsteföreskrifterna har agerat i strid med artikel 152 i fördraget genom att underlåta att fatta beslut, skall denna talan avvisas, eftersom rådet förfogar över ett stort utrymme för skönsmässig bedömning inom detta område.
Förstainstansrättens beslut (fjärde avdelningen i utökad sammansättning) av den 10 juni 1998. - Cementir - Cementerie del Tirreno SpA mot Europeiska kommissionen. - Avvisning - Bekräftande rättsakt - Litispendens. - Mål T-116/95.



Rättsfallssamling 1998 s. II-02261



Sammanfattning



Nyckelord

Talan om ogiltigförklaring - Rättsakter mot vilka talan kan väckas - Skrivelse av kommissionen i vilken en ansökan om nedsättning av böter som förelagts genom ett beslut med tillämpning av konkurrensreglerna avslås och i vilken skälen till beloppets storlek förtydligas - Bekräftande beslut - Omfattas inte

(EG-fördraget, artikel 173)

Sammanfattning

Ett företag som har väckt talan mot ett beslut genom vilket det föreläggs böter för överträdelser av gemenskapsrättens konkurrensregler kan inte väcka talan mot en skrivelse i vilken kommissionen avslår företagets ansökan om nedsättning av böterna och förtydligar skälen till beloppets storlek. En sådan skrivelse är nämligen enbart en bekräftelse av beslutet om att förelägga böterna och ändrar inte företagets rättsliga ställning till följd av beslutet.
Beslut meddelat av ordföranden på förstainstansrätten den 22 december 1995. - Marie-Thérèse Danielsson, Pierre Largenteau och Edwin Haoa mot Europeiska kommissionen. - Kärnvapenprov utförda av en medlemsstat - Ansökan om interimistiska åtgärder - Artikel 34 i Euratomfördraget - Ansökan om uppskov med verkställigheten av ett kommissionsbeslut rörande kärnvapenprov. - Mål T-219/95 R.



Rättsfallssamling 1995 s. II-03051



Sammanfattning



Nyckelord

Interimistiska åtgärder - Villkor för upptagande till sakprövning - Upptagande till sakprövning av talan i huvudmålet - Bristande relevans - Gränser

(Euratomfördraget, artiklarna 157 och 158; förstainstansrättens rättegångsregler, artikel 104.2)

Sammanfattning

Frågan om möjligheten att ta upp talan i huvudmålet till sakprövning skall i princip inte avgöras inom ramen för ett interimistiskt förfarande, för att inte förekomma förstainstansrättens avgörande i sak. Frågan skall vara förbehållen granskningen av talan i huvudmålet, förutom då det vid en första bedömning förefaller uppenbart att den skall avvisas. Om det är fallet, exempelvis med anledning av att sökanden genom talan om ogiltigförklaring angriper ett beslut som är riktat till en medlemsstat och som inte vid en första anblick kan anses beröra sökanden personligen, skall talan om interimistiska åtgärder avslås.
Förstainstansrättens beslut (andra avdelningen i utökad sammansättning) av den 19 juni 1996. - NMH Stahlwerke GmbH, Eurofer ASBL, Arbed SA, Cockerill-Sambre SA, Thyssen Stahl AG, Unimétal - Société française des aciers longs SA, Krupp Hoesch Stahl AG, Preussag Stahl AG, British Steel plc, Siderurgica Aristrain Madrid SL och Empresa Nacional Siderurgica SA mot Europeiska kommissionen. - Förtrolighet. - Förenade målen T-134/94, T-136/94, T-137/94, T-138/94, T-141/94, T-145/94, T-147/94, T-148/94, T-151/94, T-156/94 och T-157/94.



Rättsfallssamling 1996 s. II-00537



Sammanfattning



Nyckelord

Förfarande - EKSG - Handlingar som en institution översänt till gemenskapsdomstolen enligt artikel 23 i stadgan för domstolen - Rätt till insyn - Tillgång till interna handlingar

(Stadgan för Europeiska kol- och stålgemenskapernas domstol, artikel 23)

Sammanfattning

Artikel 23 i stadgan för Europeiska kol- och stålgemenskapernas domstol, om att gemenskapens institutioner skall översända alla handlingar som rör målet till gemenskapsdomstolen, har till syfte att göra det möjligt för gemenskapsdomstolarna att pröva huruvida det ifrågasatta beslutet är lagenligt och att säkerställa att rätten till försvar iakttas, men inte att garantera samtliga parter ovillkorad och obegränsad insyn i den administrativa akten.

Det skall göras åtskillnad mellan dels handlingar som rör målet, vilka skall översändas enligt artikel 23 i domstolens stadga och helt ligger utanför förfarandet samt inte skall beaktas av förstainstansrätten vid målets avgörande, dels akten i målet, vilken upprättas i enlighet med artikel 5.1 i instruktionen för justitiesekreteraren vid förstainstansrätten och vilken parterna får ta del av på de villkor som anges i artikel 5.3 i nämnda instruktion.

Särskilt skall interna handlingar rörande handläggningen i förvaltningsförfarandet och utarbetandet av ett kommissionsbeslut om tillämpning av fördragets konkurrensregler i princip inte upptas i akten i målet, och således inte lämnas ut till sökanden, annat än i den mån som de vid första påseende förefaller innehålla relevanta bevisuppgifter som seriöst stödjer svarandens påståenden, eller om de är nödvändiga för att förstainstansrätten i förekommande fall på eget initiativ skall kunna verifiera att kommissionen inte har åsidosatt sina plikter enligt fördraget. Denna begränsning av rätten att ta del av interna handlingar motiveras av nödvändigheten att säkerställa att kommissionen på ett väl fungerande sätt kan meddela sanktioner mot överträdelser av fördragets konkurrensregler.

Förstainstansrättens prövning skall endast avse det slutgiltiga förvaltningsbeslutet och inte utkast eller förberedande handlingar.
Förstainstansrättens beslut (första avdelningen) den 19 juni 1995. - Christina Kik mot Europeiska unionens råd och Europeiska kommissionen. - Förordning (EG) nr 40/94 om gemenskapsvarumärke - Språk - Talan som uppenbarligen skall avvisas. - Mål T-107/94.



Rättsfallssamling 1995 s. II-01717



Sammanfattning



Nyckelord

1 Talan om ogiltigförklaring - Fysiska eller juridiska personer - Rättsakter som berör dem direkt och personligen - Bestämmelse genom vilken det införs språkregler för det särskilda förfarande som möjliggör erhållande av ett gemenskapsvarumärke - Talan av ett varumärkesombud - Avvisning

(EG-fördraget, artikel 173 fjärde stycket, rådets förordning nr 40/94, artikel 115)

2 Förfarande - Förutsättningar för talans prövning - Upptagande till prövning med hänsyn till envars rätt till en rättvis rättegång

(Europeiska konventionen om mänskliga rättigheter, artikel 6)

Sammanfattning

3 I artikel 115 i rådets förordning nr 40/94 om gemenskapsvarumärke, där det införs språkregler för det särskilda förfarande som inrättats i förordningen för erhållande av ett gemenskapsvarumärke, skapas rättsverkningar i förhållande till en på ett abstrakt sätt angiven kategori av personer som för egen del eller för sina uppdragsgivare önskar erhålla ett gemenskapsvarumärke.

En talan om ogiltigförklaring av förordningen som väckts av en fysisk person som endast berörs av den angripna rättsakten i sin objektiva egenskap av ombud för ett varumärke, på samma sätt som varje annat varumärkesombud som faktiskt eller potentiellt befinner sig i samma situation vad beträffar det språk som hittills använts inom ramen för dennes yrkesverksamhet, kan följaktligen inte prövas.

4 Den princip om envars rätt till en rättvis rättegång som inrättats genom artikel 6 i den europeiska konventionen om mänskliga rättigheter och som är erkänd i gemenskapens rättsordning kan inte anses utgöra hinder för att det anges vissa förutsättningar för prövning av en talan.
Beslut meddelat av förstainstansrättens ordförande den 13 januari 1995. - Humphrey Hennessy m. fl. mot Europeiska unionens råd och Europeiska kommissionen. - Delvis avskrivning. - Mål T-524/93.



Rättsfallssamling 1995 s. II-00061



Sammanfattning



Nyckelord

Förfarande - Rättegångskostnader - Talan om ersättning för skada som orsakats i samband med tillämpning av mjölkkvotsystemet - Återkallelse efter det att svaranden inför förstainstansrätten, i samband med en annan talan, förklarat hur den skulle handla om förordning nr 2187/93 om ett erbjudande om ersättning till vissa producenter av mjölk som tillfälligt har förhindrats att bedriva verksamhet skulle upphävas - Villkoren för att motparten skall förpliktas att ersätta rättegångskostnaderna är inte uppfyllda - Ersättning

(Förstainstansrättens rättegångsregler, art. 87.5; rådets förordning nr 2187/93)

Sammanfattning

Institutionernas ställningstagande, som antecknats i protokollet vid ett förhör inför förstainstansrätten, angående vilka följder de trodde det skulle få om gemenskapernas domstolar ogiltigförklarade förordning nr 2187/93 om ett erbjudande om ersättning till vissa producenter av mjölk som tillfälligt har förhindrats att bedriva verksamhet, nämligen att alla berörda - även de som inte var parter i den talan som ledde till ogiltigförklaringen - skulle kunna göra anspråk på en ersättning som beräknats utan tillämpning av de begränsningar som föreskrivs i artiklarna 8 och 14 i den nämnda förordningen, kan ha varit orsaken till att vissa av sökandena som har väckt talan för att erhålla ersättning för de skador som de drabbats av i samband med tillämpningen av mjölkkvotsystemet har beslutat att återkalla sin talan. Genom detta uttalande upplystes sökandena om rådets ståndpunkt beträffande följderna av ett godkännande av det erbjudande om ersättning som ingår i den omtvistade förordningen om denna skulle ogiltigförklaras.

Detta uttalande är emellertid inte av sådan art att det kan anses motivera att svarandeinstitutionen enligt artikel 87.5 i förstainstansrättens rättegångsregler förpliktas att ersätta sökandenas rättegångskostnader. Under dessa omständigheter skall vardera parten bära sin kostnad.
81

Det följer av denna bestämmelse att den relevanta tidpunkten för bedömningen av huruvida sökanden varit i ond tro är när vederbörande gav in registreringsansökan (dom av den 11 juni 2009Chocoladefabriken Lindt & Sprüngli, C‑529/07, EU:C:2009:361, punkt 35). Användningen av det omtvistade kännetecknet kan emellertid utgöra en omständighet som bör beaktas för att beskriva avsikten med ansökan om registrering, inbegripet senare användning efter den tidpunkt då ansökan ingavs (se, för ett liknande resonemang, dom av den 1 februari 2012, Carrols/harmoniseringskontoret – Gambettola (Pollo Tropical CHICKEN ON THE GRILL), T‑291/09, EU:T:2012:39, punkt 76, dom av den 8 maj 2014, Simca Europe/harmoniseringskontoret – PSA Peugeot Citroën (Simca), T‑327/12, EU:T:2014:240, punkt 48, och dom av den 23 maj 2019, Holzer y Cia/EUIPO – Annco (ANN TAYLOR och AT ANN TAYLOR), T‑3/18 och T‑4/18, EU:T:2019:357, punkt 126).
77

För det första, och av det skäl som anges i punkt 74 ovan, kan sökanden inte med framgång åberopa slutsatserna från kommittén för granskning av efterlevnaden av Århuskonventionens bestämmelser av den 17 mars 2017, med rubriken ”Findings and Recommendations of the Compliance Committee with Regard to Communication ACCC/C/2008/32 (Part II) Concerning Compliance by the European Union” [Efterlevnadskommitténs slutsatser och rekommendationer med avseende på meddelande ACCC/C/2008/32 (del II) angående Europeiska unionens efterlevnad av bestämmelserna], enligt vilka kommissionens tillvägagångssätt strider mot den skyldighet avseende tillgång till rättslig prövning i miljöfrågor som följer av Århuskonventionen.
41

I sitt svar på tribunalens åtgärder för processledning (se punkt 18 ovan) har kommissionen preciserat följande: ”4. Vad gäller den inverkan som avlägsnandet av uppgiften om [den första disciplinåtgärden] i sökandens personalakt skulle ha kunnat få på det beslut som angripits i förevarande mål anser kommissionen att om sökanden därigenom vill göra gällande att denna omständighet borde ha beaktats för att mildra den omtvistade disciplinåtgärden, kan ett sådant argument tas upp till sakprövning. Det är dock ogrundat…. Kommissionen har nämligen visat att avlägsnandet inte medför att den [första disciplinåtgärden] helt raderas. Eftersom akten i disciplinärendet avseende denna åtgärd bevaras under 20 år, kunde den med rätta beaktas vid tillämpningen av artikel 10 h i bilaga IX till tjänsteföreskrifterna. … 25. Enligt artikel 26 sjätte stycket i tjänsteföreskrifterna får det endast finnas en personalakt för varje tjänsteman. 26. Akten i ett disciplinärende skiljer sig från personalakten. Den förstnämnda akten innehåller nämligen samtliga handlingar som har samband med ett visst disciplinförfarande. Dessa handlingar bevaras i enlighet med de [ovan] nämnda fristerna för bevarande. De är endast tillgängliga för [IDOC:s] personal och finns inte med i personalakten. 27. Endast beslutet om vidtagande av en disciplinåtgärd tas in i personalakten, vilket är förenligt med artikel 26 sjätte stycket i tjänsteföreskrifterna. Detta beslut är således tillgängligt i det säkra elektroniska system som kommissionen använder för personaladministration… och endast för de anställda som har användarrätt. Beslutet bevaras där under [tre] år (i fråga om skriftliga varningar och reprimander) eller [sex] år vad gäller alla andra disciplinåtgärder som räknas upp i artikel 9 c‑h i bilaga IX till tjänsteföreskrifterna.”
123

Den icke-konfidentiella versionen av Olafs rapport innehåller således en utförlig sammanfattning av respektive uppträdande som lagts sökanden till last, vilka illustreras av hänvisningar till bestämda händelser, bland annat i förhållande till A, B och C samt till personalen vid grupp I:s sekretariat. A, B och C är identifierade med namn i den icke-konfidentiella versionen av rapporten. Olaf har även beskrivit de effekter som sökandens uppträdande vid dessa händelser, enligt de vittnen som hörts, haft på dessa personers hälsa.
5.

EU-varumärke – Definition och förvärv av EU-varumärke – Absoluta registreringshinder – Överlappande tillämpningsområden för de skäl som anges under b och c i artikel 7.1 i förordning 2017/1001 (Europaparlamentets och rådets förordning 2017/1001, artikel 7.1 b och c) (se punkt 30)
6

I kapitel 5 i del 9A TIOPA anges i section 371EA att ett CFC‑bolags finansiella vinster som inte är förenade med handel ska beskattas i Förenade kungariket om de är hänförliga till följande situationer: – Finansiella vinster som inte är förenade med handel och som härrör från verksamheter där betydelsefulla funktioner utförs av personer i Förenade kungariket omfattas av section 371EB i del 9A TIOPA, under rubriken ”Activities in the United Kingdom” (Verksamhet i Förenade kungariket). – Finansiella vinster som inte är förenade med handel och som härrör från medel eller tillgångar med ursprung i Förenade kungariket omfattas av section 371EC i del 9A TIOPA, under rubriken ”Capital investment from the United Kingdom” (Kapitalinvesteringar från Förenade kungariket). – Finansiella vinster som inte är förenade med handel och som härrör från arrangemang som har genomförts av ett CFC‑bolag som ett alternativ till fördelning av utdelningar eller andra medel till ett bolag som är hemmahörande i Förenade kungariket eller till ett fast driftsställe i landet omfattas av section 371ED i del 9A TIOPA. – Finansiella vinster som inte är förenade med handel och som härrör från vissa finansiella leasingavtal som ett CFC‑bolag har ingått med bolag som är hemmahörande i Förenade kungariket eller med fasta driftställen i landet omfattas av section 371EE i del 9A TIOPA.
1

Den 15 oktober 2014 antog Europeiska kommissionen beslut C(2014) 7465 final om ett förfarande enligt artikel 102 FEUF och artikel 54 i EES-avtalet (ärende AT.39523–Slovak Telekom), rättat genom kommissionens beslut C(2014) 10119 final av den 16 december 2014 samt genom kommissionens beslut C(2015) 2484 final av den 17 april 2015 (nedan kallat 2014 års beslut). Artiklarna 1 och 2 i artikeldelen i 2014 års beslut har följande lydelse: ”Artikel 1 1. Det företag som består av Deutsche Telekom AG och Slovak Telekom a.s. har begått en enda fortlöpande överträdelse av artikel 102 i fördraget och av artikel 54 i EES-avtalet. 2. Överträdelsen pågick från den 12 augusti 2005 till och med den 31 december 2010 och bestod i följande förfaranden: a) Företaget [undanhöll] de alternativa operatörerna upplysningar om nätet som var nödvändiga för tillträde till accessnätet. b) Minskat tillämpningsområde för bolagets skyldigheter i fråga om tillträdet till accessnäten. c) Fastställande av otillbörliga bestämmelser och villkor i sitt referensanbud i fråga om tillträde rörande samlokalisering, kvalificering, planering, reparationer och bankgaranti. d) Tillämpning av otillbörlig prissättning som omöjliggör för en lika effektiv operatör som genom tillträdet i grossistledet till de accessnät som tillhör Slovak Telekom a.s. att erbjuda motsvarande tjänster som erbjuds av Slovak Telekom a.s. utan att lida förlust. Artikel 2 För den överträdelse som avses i artikel 1 ska följande böter åläggas: a) Ett belopp om 38838000 euro att solidariskt betalas av Deutsche Telekom AG och Slovak Telekom a.s. b) Ett belopp om 31070000 euro ska betalas av Deutsche Telekom AG. Böterna ska betalas i euro inom tre månader från delgivningen av detta beslut till följande bankkonto i Europeiska kommissionens namn: … Ränta ska utgå på böterna från och med utgången av nämnda frist, enligt den räntesats som Europeiska centralbanken tillämpade på sina huvudsakliga refinansieringstransaktioner den första dagen i den månad under vilken förevarande beslut fattades, med tillägg av 3,5 procentenheter. När ett av de företag som avses i artikel 1 väcker talan ska detta företag vid betalningsfristens utgång täcka bötesbeloppet antingen genom att lämna en godtagbar bankgaranti eller genom att preliminärt betala in beloppet, i enlighet med artikel 90 i kommissionens delegerade förordning (EU) nr 1268/2012 [av den 29 oktober 2012 om tillämpningsföreskrifter för Europaparlamentets och rådets förordning (EU, Euratom) nr 966/2012 om finansiella regler för unionens allmänna budget (EUT L 362, 2012, s. 1)].”
42

Genom beslut av den 27 april 2016 hänsköt High Court of Justice (England & Wales), Queen’s Bench Division (Administrative Court) (Överdomstolen (England och Wales), avdelningen Queen’s Bench (förvaltningsrättsliga enheten), Förenade kungariket) till domstolen ett antal frågor som rörde giltigheten av 2006 års fiskeavtal såsom detta hade godkänts och genomförts genom förordning nr 764/2006, genom beslut 2013/785 och genom rådets förordning (EU) nr 1270/2013 av den 15 november 2013 om fördelningen av de fiskemöjligheter som föreskrivs i protokollet mellan Europeiska unionen och Konungariket Marocko om fastställande av de fiskemöjligheter och den ekonomiska ersättning som avses i det gällande avtalet om fiskepartnerskap mellan Europeiska unionen och Konungariket Marocko (EUT L 328, 2013, s. 40) (dom av den 27 februari 2018, Western Sahara Campaign UK, C‑266/16, EU:C:2018:118, punkt 1) (nedan kallad domen Western Sahara Campaign UK).