Domstolens dom (sjätte avdelningen) den 29 maj 1997. - Franska republiken mot Europeiska kommissionen. - Mjölk - System med tilläggsavgift - Tillämpningsföreskrifter - Beslut 93/673/EY - Kommissionens behörighet. - Mål C-69/94.



Rättsfallssamling 1997 s. I-02599



Sammanfattning

Parter

Domskäl

Beslut om rättegångskostnader

Domslut



Nyckelord

Jordbruk - Gemensam organisation av marknaden - Mjölk och mjölkprodukter - Tilläggsavgift på mjölk - Årligt frågeformulär till medlemsstaterna angående tillämpningen av systemet - Underrättelse till kommissionen - Schablonmässigt avdrag på förskotten för de bokförda jordbruksutgifterna för det fall att tidsfristen inte har iakttagits - Beslut 93/673 - Rättslig grund - Åsidosättande av förordning nr 729/70 eller av proportionalitetsprincipen - Föreligger inte

(Rådets förordning nr 729/70; kommissionens förordning nr 536/93, artikel 8 fjärde strecksatsen, kommissionens beslut 93/673)

Sammanfattning

Kommissionen har med rätta grundat sig på artikel 8 fjärde strecksatsen i förordning nr 536/93 om tillämpningsföreskrifter för tilläggsavgiften för mjölk och mjölkprodukter - enligt vilken medlemsstaterna underkastas skyldigheten att inkomma med det vederbörligen ifyllda frågeformuläret inom den angivna tiden och enligt vilken kommissionen får göra ett schablonmässigt avdrag på förskotten, inte bara då frågeformuläret har ingivits för sent, utan också om det är ofullständigt eller felaktigt - då den antog beslut 93/673 om fastställande av ett schablonmässigt avdrag på förskottet för de bokförda jordbruksutgifterna i fall av bristande iakttagelse av bestämmelserna om ingivande av det årliga frågeformulär om tilläggsavgifter för mjölk och då den fastställde ett avdrag om 1 procent av det totala beloppet som har betalats till medlemsstaten under det föregående räkenskapsåret, för det fall att frågeformuläret inges för sent, ett avdrag om 0,5 procent av samma sammanlagda belopp vid en oriktig beräkning av avgiften med mer än 10 procent och ett avdrag med 0,04 procent för varje uppgift som inte är ifylld.

Det ovannämnda beslutet innebär inte att förordning nr 729/70 om finansiering av den gemensamma jordbrukspolitiken har åsidosatts, eftersom ett avdrag på förskotten, vilket inte kan vara av slutlig art, inte utesluter en kontroll av att avdraget är välgrundat inom ramen för den granskning och det godkännande av årsredovisningen som föreskrivs i förordningen, då den berörda medlemsstaten också får möjlighet att framföra sina synpunkter avseende lagenligheten av avdraget på förskotten, vilket innebär att rätten till försvar kommer att vara säkerställd.

Slutligen innebär inte beslutet att proportionalitetsprincipen har åsidosatts, eftersom syftet med beslutet, för att tillgodose intresset avseende en enhetlig tillämpning samt rättssäkerheten, är att precisera det sätt på vilket det schablonmässiga avdraget av förskotten skall tillämpas, och i detta syfte definieras i beslutet de olika fall av åsidosättande som ger upphov till ett motsvarande avdrag. I detta avseende kan emellertid inte de karakteristika som följer av avdragssättens schablonmässiga natur att medföra att avdraget blir oproportionerligt i förhållande till sitt syfte. Dessa avdragssätt verkar inte i sig oproportionerliga i förhållande till den betydelse som en i vederbörlig ordning gjord underrättelse har för förvaltningen av avgiftssystemet.

Parter

I mål C-69/94,

Republiken Frankrike, företrädd av biträdande direktören Edwige Belliard, utrikesministeriets rättsavdelning, Jean-Louis Falconi, secrétaire des affaires étrangères, samma avdelning, båda i egenskap av ombud, delgivningsadress: Frankrikes ambassad, 9, boulevard du Prince Henri, Luxemburg,

sökande,

mot

Europeiska gemenskapernas kommission, företrädd av juridiske rådgivaren Gérard Rozet, i egenskap av ombud, delgivningsadress: Carlos Gómez de la Cruz, rättstjänsten, Centre Wagner, Kirchberg, Luxemburg,

svarande,

angående en talan om ogiltigförklaring av kommissionens beslut 93/673/EG av den 10 december 1993 om fastställande av ett schablonmässigt avdrag på förskottet för de bokförda jordbruksutgifterna i fall av bristande iakttagelse av bestämmelserna om ingivande av det årliga frågeformulär om de tilläggsavgifter för mjölk och mjölkprodukter som fastställts i rådets förordning (EEG) nr 3950/92 (EGT L 310, s. 44),

meddelar

DOMSTOLEN

(sjätte avdelningen)

sammansatt av ordföranden på fjärde avdelningen och tillförordnade ordföranden på sjätte avdelningen J.L. Murray samt domarna C.N. Kakouris, P.J.G. Kapteyn, G. Hirsch (referent) och H. Ragnemalm,

generaladvokat: G. Tesauro,

justitiesekreterare: biträdande justitiesekreteraren H. von Holstein,

med hänsyn till förhandlingsrapporten,

efter att muntliga yttranden har avgivits vid sammanträdet den 27 juni 1996 av: Frankrikes regering, företrädd av Frédéric Pascal, attaché d'administration centrale, utrikesministeriets rättsavdelning, i egenskap av ombud, och kommissionen, företrädd av Gérard Rozet,

och efter att den 26 september 1996 ha hört generaladvokatens förslag till avgörande,

följande

Dom

Domskäl

1 Republiken Frankrike har genom ansökan, som inkom till domstolens kansli den 21 februari 1994, med stöd av artikel 173 första stycket i EG-fördraget väckt talan om ogiltigförklaring av kommissionens beslut 93/673/EG av den 10 december 1993 om fastställande av ett schablonmässigt avdrag på förskottet för de bokförda jordbruksutgifterna i fall av bristande iakttagelse av bestämmelserna om ingivande av det årliga frågeformulär om de tilläggsavgifter för mjölk och mjölkprodukter som fastställts i rådets förordning (EEG) nr 3950/92 (EGT L 310, s. 44, nedan kallat det omtvistade beslutet).

2 Inom ramen för den gemensamma organisationen av marknaden för mjölk och mjölkprodukter infördes ett system med tilläggsavgift för mjölk genom rådets förordning (EEG) nr 856/84 av den 31 mars 1984 om ändring av förordning (EEG) nr 804/68 om den gemensamma organisationen av marknaden för mjölk och mjölkprodukter (EGT L 90, s. 10), och genom rådets förordning (EEG) nr 857/84 av den 31 mars 1984 om allmänna tillämpningsföreskrifter för den avgift som avses i artikel 5c i förordning (EEG) nr 804/68 inom sektorn för mjölk och mjölkprodukter (EGT L 90, s. 13). Detta system, som förlängdes till och med den 31 mars 1993, förlängdes med vissa ändringar, avsedda att förbättra och förenkla systemet, med ytterligare sju på varandra följande tolvmånadersperioder genom rådets förordning (EEG) nr 3950/92 av den 28 december 1992 om införande av en tilläggsavgift inom sektorn för mjölk och mjölkprodukter (EGT L 405, s. 1).

3 Vad beträffar avgiftens karaktär och användning föreskrivs följande i artikel 10 i förordning 3950/92:

"Avgiften skall betraktas som intervention i syfte att stabilisera jordbruksmarknaderna och skall användas till att finansiera utgifter inom mjölksektorn."

4 På grundval av det bemyndigande som ges i artikel 11 i den sistnämnda förordningen, enligt vilken "[t]illämpningsföreskrifter för denna förordning, särskilt närmare bestämmelser om egenskaperna hos sådan mjölk, inbegripet fetthalten, som betraktas som representativ i samband med fastställandet av de kvantiteter mjölk som levererats eller köpts upp, skall antas i enlighet med förfarandet i artikel 30 i förordning (EEG) nr 804/68", har kommissionen antagit förordning (EEG) nr 536/93 av den 9 mars 1993 om tillämpningsföreskrifter för tilläggsavgiften för mjölk och mjölkprodukter (EGT L 57, s. 12). I artikel 8 fjärde strecksatsen föreskrivs följande:

"Medlemsstaterna skall underrätta kommissionen om följande:

- ...

- ...

- ...

- Före den 1 september varje år, det vederbörligen ifyllda frågeformuläret som framgår av bilagan. Om denna tidsfrist överskrids, skall kommissionen göra ett schablonmässigt avdrag på förskotten vid bokföringen av jordbruksutgifterna."

5 Vad beträffar bristande iakttagelse av tidsfristen påpekas följande i det femte övervägandet i ingressen till denna förordning:

"De erfarenheter som förvärvats har visat att systemet inte har fungerat helt effektivt till följd av betydande förseningar både i samband med ingivandet av siffror om insamling, direktförsäljning och betalningen av avgiften. Dessa erfarenheter bör beaktas och nödvändiga slutsatser dras så att strikta villkor fastställs beträffande tidsfrister för meddelanden och betalningar samt möjliggöra för påföljder i de fall där tidsfristerna överskrids."

6 På grundval av artikel 8 fjärde strecksatsen i förordning nr 536/93 antog kommissionen det omtvistade beslutet som innehåller de tre följande artiklarna:

"Artikel 1

Om det frågeformulär som framgår av bilagan till förordning (EEG) nr 536/93 inte har skickats in före den 1 september varje år skall kommissionen, gentemot den berörda medlemsstaten, för september månad göra ett avdrag på förskottet för bokförda utgifter med 1 % av det totala belopp som under det föregående räkenskapsåret har betalats till den berörda medlemsstaten för mjölk och mjölkprodukter.

Artikel 2

Om den avgift som skall betalas till gemenskapen visar sig, på grundval av den information som anges i frågeformuläret i bilagan till förordning (EEG) nr 536/93, avvika med mer än 10 %, skall kommissionen, gentemot den berörda medlemsstaten, göra ett avdrag på förskottet för bokförda utgifter med 0,5 % av det samlade belopp som har betalats till den berörda medlemsstaten för mjölk och mjölkprodukter under det räkenskapsår som föregick det räkenskapsår då avvikelserna konstaterades.

Artikel 3

Om det frågeformulär som återges i bilagan till förordning (EEG) nr 536/93 inte är fullständigt ifyllt skall kommissionen, gentemot den berörda medlemsstaten, för varje uppgift som inte är ifylld, göra ett avdrag på förskottet för bokförda utgifter med 0,04 % av det samlade belopp som under det föregående räkenskapsåret har betalats till den berörda medlemsstaten för mjölk och mjölkprodukter."

7 Till stöd för sin talan om ogiltigförklaring av det omtvistade beslutet har Republiken Frankrike anfört tre grunder avseende

- åsidosättande av artikel 8 fjärde strecksatsen i förordning nr 536/93 och artikel 11 i förordning nr 3950/92, samt av vissa väsentliga formföreskrifter,

- åsidosättande av rådets förordning (EEG) nr 729/70 av den 21 april 1970 om finansiering av den gemensamma jordbrukspolitiken (EGT L 94, s. 13), samt

- åsidosättande av proportionalitetsprincipen.

Första grunden: åsidosättande av artikel 8 fjärde strecksatsen i förordning nr 536/93 och artikel 11 i förordning nr 3950/92

8 Denna grund består av två delar.

sidosättande av artikel 8 fjärde strecksatsen i förordning nr 536/93

9 Den franska regeringen har gjort gällande att artikel 8 fjärde strecksatsen i förordning nr 536/93 inte utgjorde en rättslig grund på vilken artiklarna 2 och 3 i det omtvistade beslutet kunde antas, till skillnad från artikel 1 i samma beslut. I artikel 8 föreskrivs att ett schablonmässigt avdrag skall göras på förskotten vid bokföringen av jordbruksutgifterna endast för det fall frågeformuläret i fråga inges för sent till kommissionen, det vill säga efter föreskriven tid; det nämns ingenting om det fall då ett frågeformulär innehåller felaktigheter, vilket regleras i artikel 2 i det omtvistade beslutet, eller det fall då frågeformuläret är ofullständigt, vilket behandlas i artikel 3 i beslutet.

10 Vad särskilt beträffar de påföljder som föreskrivs för det fall frågeformuläret är ofullständigt eller innehåller felaktigheter krävs det enligt allmänna rättsprinciper, i synnerhet rättsprincipen avseende lagenligheten av åtal, att påföljderna finns föreskrivna med begränsningar i en text och att de ges en restriktiv tolkning.

11 Kommissionen anser å andra sidan att artikel 8 fjärde strecksatsen i förordning nr 536/93 utgör en rättslig grund som är tillräcklig för att anta det omtvistade beslutet i vilket det förskrivs negativa ekonomiska följder för det fall ett frågeformulär inte vederbörligen har ifyllts. De uppgifter som lämnas i frågeformuläret är nödvändiga för att systemet med mjölkkvoter skall kunna få full verkan och för att kommissionen i tid skall kunna ta på sig ansvaret för förvaltning. Denna uppgift skulle äventyras vid ofullständiga svar.

12 Det framgår av ordalydelsen av första meningen i fjärde strecksatsen i artikel 8 i förordning nr 536/93 att genom denna bestämmelse underkastas medlemsstaterna en dubbel skyldighet. Dessa skall inte enbart inge frågeformuläret i fråga före det angivna datumet, det vill säga före den 1 september varje år, utan också inge det vederbörligen ifyllt.

13 De skyldigheter som åläggs genom artikel 8 fjärde strecksatsen första meningen i förordning nr 536/93 skulle följaktligen inte kunna anses uppfyllda om innehållet i frågeformuläret som inkommit i tid vare sig är riktigt eller fullständigt. Ett schablonmässigt avdrag på förskotten, på det sätt som avses i den andra meningen i denna bestämmelse, vidtas således när ett av de tre fall som finns uppräknade i det omtvistade beslutet inträffar, nämligen om det ifrågavarande frågeformuläret inte har ingivits före den 1 september eller om det frågeformulär som har ingivits före denna dag är ofullständigt eller i något avseende felaktigt.

14 Denna tolkning bekräftas av frågeformulärets syfte och av den roll som denna handling spelar inom ramen för förvaltningen av det system med tilläggsavgift som infördes genom förordning nr 3950/92.

15 Förvaltningen av detta system genom vilket en ekonomisk ansvarsmekanism har skapats, nämligen tilläggsavgiften, har anförtrotts såväl medlemsstaterna som kommissionen. Förvaltningen består i synnerhet av två slags aktiviteter, nämligen dels uppbärandet av avgiften, kontrollen av denna och överlämnandet av intäkterna av avgiften till gemenskapen, dels ett eventuellt vidtagande av interventionsåtgärder för att det skall ske en anpassning till utvecklingen och till strukturella förändringar, såsom framgår av det sextonde och det sjuttonde övervägandet i ingressen till förordning nr 3950/92.

16 Enligt det andra övervägandet i ingressen till förordning nr 536/93 behandlas i samma förordning bestämmelser om de kontroller som skall genomföras för att säkerställa att avgiften uppbärs på korrekt sätt. Kontrollåtgärderna har enligt artikel 7 i förordning nr 536/93 anförtrotts de behöriga nationella myndigheterna. Dessa är enligt artikel 8 fjärde strecksatsen i denna förordning skyldiga att årligen underrätta kommissionen, genom det nämnda frågeformuläret, om det resultat som återspeglar situationen avseende uppbörden av avgiften.

17 Enligt kommissionens påståenden, vilka inte har bestritts av den franska regeringen, skall denna institution erhålla denna information om uppbörden av avgiften för att i tid kunna bedöma om, och hur, de förväntade resultaten av systemet med mjölkkvoter för produktionen skall kunna uppnås och för att avgöra avgifternas budgetära inverkan på det pågående räkenskapsåret och de kommande räkenskapsåren, som är resultat av utvecklingen av den nämnda produktionen. Intäkterna av de avgifter som har uppburits av medlemsstaten överlämnas till gemenskapen, närmare bestämt till Europeiska utvecklings- och garantifonden för jordbruket (nedan kallad EUGFJ), som enligt artikel 10 i förordning nr 3950/92 använder dessa till att finansiera utgifter som sammanhänger med stabiliseringen och regleringen av marknaden för mjölkprodukter.

18 Frågeformuläret är emellertid endast av värde för kommissionen - för att den skall kunna utföra sitt uppdrag på ett korrekt sätt inom ramen för budgetförfarandet - om situationen avseende uppbörden av avgifterna sanningsenligt återges i formuläret. Detta kan endast vara fallet om uppgifterna som det innehåller är riktiga och fullständiga.

19 Vad avser de eventuella interventionsåtgärderna kan dessa endast föreslås av kommissionen om denna förfogar över korrekt och fullständig information. Med tanke på nödvändigheten av eventuella åtgärder som är lämpliga och ändamålsenliga i förhållande till den faktiska utvecklingen måste frågeformuläret följaktligen vara tillförlitligt, på så sätt att det innehåller korrekta och fullständiga uppgifter.

20 Slutligen skall det erinras om domarna av den 17 oktober 1991 i målen C-342/89, Tyskland mot kommissionen (Rec. 1991, s. I-5031) punkt 16, och C-346/89, Italien mot kommissionen (Rec. 1991, s. I-5057, punkt 16), enligt vilka kommissionen har behörighet att minska de belopp som skall betalas som månatliga förskott när den kan konstatera att det nationella organet i strid med gemenskapsrätten inte har uppburit vissa intäkter som är avsedda för EUGFJ.

21 Kommissionen kan emellertid endast använda den behörighet som den sålunda har givits, oberoende av den behörighet som den ges i artikel 8 fjärde strecksatsen i förordning nr 536/93, om de uppgifter som frågeformulären innehåller är riktiga och fullständiga och således ger kommissionen möjlighet att kontrollera om de nationella myndigheterna har underlåtit att uppbära de avgifter som aktörer som har överskridit kvoterna är skyldiga att erlägga.

22 Talan kan följaktligen inte vinna bifall på den av den franska regeringen anförda grunden enligt vilken artikel 8 fjärde strecksatsen i förordning nr 536/93 har åsidosatts.

sidosättande av artikel 11 i förordning nr 3950/92

23 Den franska regeringen har gjort gällande att artiklarna 2 och 3 i det omtvistade beslutet inte heller kunde grundas på artikel 11 i förordning nr 3950/92. I denna bestämmelse ges enligt regeringen kommissionen behörighet att anta tillämpningsföreskrifter för systemet med tilläggsavgift i enlighet med det så kallade förvaltningskommittéförfarandet enligt artikel 30 i rådets förordning (EEG) nr 804/68 av den 27 juni 1968 (EGT L 148, s. 13). Även om de påföljder som föreskrivs i artiklarna 2 och 3 i det omtvistade beslutet skulle kunna likställas med tillämpningsföreskrifter på det sätt som avses i artikel 11 i förordning nr 3950/92, har förvaltningskommittén, vars deltagande i antagningsförfarandet avseende tillämpningsföreskrifterna i fråga uttryckligen föreskrivs, inte hörts i samband med att detta beslut fattades.

24 Det skall påpekas att det i det omtvistade beslutet närmare anges tillämpningsvillkor för den behörighet att göra avdrag som kommissionen har anförtrotts i artikel 8 fjärde strecksatsen i förordning nr 536/93, varför beslutet, såsom tillämpningsföreskrifter, inte skulle kunna anses vara omfattat av artikel 11 i förordning nr 3950/92.

25 I den mån det i det omtvistade beslutet fastställs, på ett sätt som gäller allmänt och lika för alla medlemsstaterna, vilka olika avdrag som är tillämpliga på olika slags fel i underrättelsen av frågeformuläret, anges det nämligen i detta, i rättssäkerhetsintresse, det sätt på vilket kommissionen avser att vidta avdragen på förskotten i de olika fallen.

26 Av de ovan anförda övervägandena följer att påståendet att artikel 11 i förordning nr 3950/92 har åsidosatts inte heller är grundat.

Andra grunden: åsidosättande av förordning nr 729/70

27 Till stöd för denna grund har den franska regeringen, i avsaknad av en uttrycklig definition av den behörighet som kommissionen har anförtrotts genom de gemenskapsrättsliga föreskrifterna i fråga, åberopat de ovan nämnda domarna i målen Tyskland mot kommissionen och Italien mot kommissionen.

28 Den har gjort gällande att sådana ekonomiska påföljder mot medlemsstater som införs genom det omtvistade beslutet framstår, i motsats till den sänkning som var i fråga i de ovan nämnda domarna i målen Tyskland mot kommissionen och Italien mot kommissionen, som slutgiltiga påföljder. Tillämpningen av dessa påföljder sker således automatiskt enligt regeringen. Den franska regeringen har för övrigt anfört, vad beträffar iakttagandet av rätten till försvar, att varken det omtvistade beslutet eller förordning nr 536/93 innebär att den berörda medlemsstaten ges rätt att med anledning av ett avdrag som har gjorts i förhållande till den staten ange sin ståndpunkt, i synnerhet vad beträffar uppgifter som kan berättiga den försening som har bestraffats.

29 Denna grund skall avvisas. För det första, såsom redan har redogjorts för i punkt 20 i denna dom, har domstolen redan i de ovan nämnda domarna i målen Tyskland mot kommissionen och Italien mot kommissionen bekräftat att kommissionen har behörighet att, i väntan på det slutliga beslutet avseende granskning och godkännande av årsredovisningen, göra avdrag på de belopp som skall utbetalas såsom månatliga förskott i de fall då det nationella organet, i strid med gemenskapsrätten, inte har uppburit vissa intäkter som är avsedda för EUGFJ.

30 För det andra har domstolen också konstaterat, i punkt 18 i de ovan nämnda domarna i målen Tyskland mot kommissionen och Italien mot kommissionen, att de beslut som avser de månatliga förskotten och som tas under räkenskapsåret, på grundval av enbart de uppgifter som fanns tillgängliga vid den tidpunkten, endast är av tillfällig och preliminär natur och de kan inte föregripa det slutliga och definitiva beslutet avseende granskningen och godkännandet av årsredovisningen. Det beslutet fattas vid avslutandet av det särskilda kontradiktoriska förfarande under vilket de berörda medlemsstaterna har alla garantier som behövs för att få framföra sina synpunkter.

31 Om ett sådant beslut att sänka de månatliga förskotten som fattas vid underlåtenhet, i strid med gemenskapsrätten, att uppbära vissa intäkter som är avsedda för EUGFJ endast är tillfälligt, preliminärt och underkastat förfarandet för granskning och godkännande, bör emellertid detsamma gälla för ett beslut att göra avdrag på samma månatliga förskott, i den mening som avses i artikel 8 fjärde strecksatsen i förordning nr 536/93, på grund av underlåtenheten att i vederbörlig ordning inkomma med de obligatoriska uppgifterna avseende sådana intäkter, vilket är ett beslut som således inte kan vara av slutlig art och inte kan hindra en kontroll vid granskningen och godkännandet av årsredovisningen.

32 Av detta följer, i motsats till sökandens påstående, att avdrag på förskotten på det sätt som avses i artikel 8 fjärde strecksatsen i förordning nr 536/93 inte utesluter en kontroll av att avdraget är välgrundat inom ramen för den granskning och det godkännande av årsredovisningen som föreskrivs i förordning nr 729/70. Vid det tillfället kommer den franska regeringen också att ha möjlighet att framföra sina synpunkter avseende lagenligheten av avdraget på förskotten, varför rätten till försvar kommer att vara säkerställd.

Tredje grunden: åsidosättande av proportionalitetsprincipen

33 Inledningsvis har den franska regeringen påstått att det finns andra informationskällor än frågeformuläret som ger kommissionen möjlighet att styra marknaden för mjölk och att det saknas ett samband mellan iakttagandet av den fastställda tidsfristen för att inge frågeformuläret och systemets verkningsfullhet.

34 Med stöd av dom av den 20 februari 1979 i mål 122/78, Buitoni (Rec. 1979, s. 677), av den 24 september 1985 i mål 181/84, Man (Sugar) (Rec. 1985, s. 2889), och av den 18 april 1989 i mål 358/87, Drewes (Rec. 1989, s. 891), har den franska regeringen vidare gjort gällande att skyldigheten att översända frågeformuläret inom den fastställda tidsfristen är en sekundär skyldighet som vid ett åsidosättande inte kan vara föremål för samma slags, eller till och med strängare, påföljd än den som inträffar vid bristande iakttagelse av en primär skyldighet, såsom den som tillämpas då de tilläggsavgifter inte har uppburits som producenter som har överskridit sin referenskvantitet är skyldiga att erlägga.

35 De påföljder som har införts genom det omtvistade beslutet är enligt den franska regeringen inte proportionerliga med tanke på deras automatiska karaktär, deras avsaknad av gradering och avdragens belopp. Påföljder som är schablonmässiga och automatiska vid en bristfällig tillämpning av administrativa förvaltningsbestämmelser skulle således vara alltför stränga i enlighet med vad som avses i den ovan nämnda domen i målet Buitoni. Det finns enligt den franska regeringen inget samband mellan avdragets belopp och den ekonomiska skada som tillfogas EUGFJ. Denna skada som uppkommer av förseningen av uppbörden har nämligen redan kompenserats av de dröjsmålsräntor som aktörerna är skyldiga ett erlägga. En medlemsstat skulle för övrigt kunna drabbas av de påföljder som föreskrivs i artiklarna 1 och 3 i det omtvistade beslutet utan att det ens finns någon tilläggsavgift att utge till EUGFJ.

36 Vad beträffar i synnerhet påföljderna i artikel 1 i det omtvistade beslutet innehåller det enligt den franska regeringen inte någon gradering i förhållande till betydelsen av förseningen. Vad beträffar artikel 2 anser den franska regeringen att skälen för att en medlemsstat skall bestraffas för de bedrägerier som den själv har upptäckt genom de kontroller som den har genomfört är svåra att förstå. Denna bestämmelse ger bland annat möjlighet att meddela en straffavgift som ofta är likvärdig med, eller till och med strängare, än den rättelse som, inom ramen för granskning och godkännade, skulle vara föranledd av en skillnad om mer än 10 procent mellan det belopp som verkligen skall erläggas och det belopp som har beräknats utifrån de uppgifter som ingivits som svar i det aktuella frågeformuläret. Enligt den franska regeringen innehåller artikel 3 inte heller någon gradering i förhållande till betydelsen av att en viss uppgift saknas.

37 Kommissionen har svarat att rättspraxisen avseende primära och sekundära skyldigheter inte är tillämplig, eftersom domstolen utvecklade denna inom den alldeles särskilda ramen för ställande av säkerheter. För övrigt utgör ingivandet före den 1 september av de uppgifter som efterfrågas i formuläret inte ett omöjligt uppdrag, eftersom medlemsstaterna förfogar över dessa före den dagen. De negativa ekonomiska följderna, i synnerhet de som föreskrivs i artikel 2 i det omtvistade beslutet, vilka är resultatet av felaktigheter, gäller endast ett begränsat antal av de uppgifter som avses i frågeformuläret. Den marginal om 10 procents skillnad, som det föreskrivs påföljd för i artikel 2 i det omtvistade beslutet, skulle enligt kommissionen endast ha överskridits av Republiken Frankrike en gång under perioden 1987/1988 med en skillnad på 12,67 procent. Kommissionen har dragit slutsatsen att det i det omtvistade beslutet har införts en gradering av de negativa ekonomiska följderna i förhållande till arten av medlemsstatens underlåtenhet att uppfylla sin skyldighet att inge frågeformuläret före den 1 september.

38 För att bedöma en gemenskapsrättslig bestämmelses förenlighet med proportionalitetsprincipen, i synnerhet inom området för den gemensamma organisationen av jordbruksmarknaden, skall det undersökas om de åtgärder som införs genom den bestämmelsen överskrider gränsen för vad som är lämpligt och nödvändigt för att nå det mål som eftersträvas med föreskrifterna i fråga. I synnerhet skall det prövas om de åtgärder som den ifrågavarande bestämmelsen inför för att uppnå det syfte som den gäller överensstämmer med syftets betydelse och om åtgärderna är nödvändiga för att nå detta (se dom av den 21 januari 1992 i mål C-319/90, Pressler, Rec. 1992, s. I-203, punkt 12).

39 Vad beträffar syftet är det omtvistade beslutet avsett att precisera det sätt på vilket det schablonmässiga avdraget av förskotten skall tillämpas, för att tillgodose intresset avseende en enhetlig tillämpning samt rättssäkerheten. I detta syfte definieras i beslutet de olika fall då skyldigheten att inge frågeformuläret inom den föreskrivna tiden åsidosätts, och vidare föreskrivs det för vart och ett av dessa fall ett motsvarande avdrag.

40 För det första skall det påpekas att de i det omtvistade beslutet föreskrivna avdragsåtgärdernas förenlighet med proportionalitetsprincipen inte kan påverkas vare sig av förekomsten av andra informationskällor eller av en påstådd brist på samband mellan iakttagandet av den föreskrivna tidsfristen för att inkomma med frågeformuläret och systemets verkningsfullhet.

41 Även om kommissionen faktiskt förfogar över andra informationskällor, har det inte visats att dessa informationskällor vid samma tidpunkt skulle ge samma tillgängliga information som den information som krävs enligt frågeformuläret.

42 Vad beträffar den påstådda bristen på samband mellan systemets verkningsfullhet och tidsfristen är det tillräckligt att påpeka att Republiken Frankrike själv har visat på den funktion och den vikt tidsfristen har inom ramen för budgetförfarandet. De resultat som erhålls inom ramen för det förfarandet, tack vare de uppgifter som har ingivits genom frågeformuläret, ger kommissionen en möjlighet att utöva sin förvaltande roll, som är att föreslå de behöriga institutionerna vilka eventuella korrigerande åtgärder som behövs.

43 Vad för det andra beträffar den franska regeringens påstående att det är nödvändigt att göra en åtskillnad mellan en primär och en sekundär skyldighet, skall detta påstående inte godtas, eftersom ett månatligt avdrag, av tillfällig natur, på de förskott av de bokförda jordbruksutgifterna på grund av att tidsfristen för ingivandet av frågeformuläret i fråga har överskridits inte skulle kunna jämföras med en slutgiltig vägran att bokföra ett belopp på grund av att en avgift inte har uppburits av medlemsstaten i behörig ordning.

44 Det skall vidare påpekas att genom att skapa avdragsnivåer som varierar efter arten av bristande iakttagelse av en skyldighet som följer av artikel 8 fjärde strecksatsen i förordning nr 536/93 har man när det omtvistade beslutet fattades tagit hänsyn till vilken betydelse varje åsidosättande har för kommissionen när den uppfyller sin roll som förvaltare av systemet med tilläggsavgift.

45 Det är riktigt att trots graderingen av avdragens storlek i förhållande till olika typer av åsidosättanden, har de sätt för avdrag som har skapats genom det omtvistade beslutet fortfarande en viss schablonmässig karaktär, såsom den franska regeringen har påpekat.

46 Den varierande betydelsen av uppgifterna i frågeformuläret tas exempelvis inte i beaktande vid tillämpning av artiklarna 1 och 3 i det omtvistade beslutet. Artikel 2 i beslutet innehåller inget samband mellan avdragsbeloppet och den korrigering som föranleds av en skillnad på mer än 10 procent mellan det belopp som faktiskt skall erläggas och det belopp som har beräknats på grundval av frågeformuläret. Vidare tas i det omtvistade beslutet inte hänsyn till den ekonomiska skada som EUGFJ har lidit till följd av att skyldigheten som föreskrivs i artikel 8 fjärde strecksatsen i förordning nr 536/93 inte har iakttagits.

47 Dessa karakteristika som följer av avdragssättens schablonmässiga natur kan emellertid inte medföra att avdraget blir oproportionerligt i förhållande till sitt syfte. Dessa avdragssätt (ett avdrag om 1 procent av det totala beloppet som har betalats till medlemsstaten under det föregående räkenskapsåret, men som uteslutande är tillämpligt på förskotten för september månad vid ett försenat ingivande av frågeformuläret, ett avdrag om 0,5 procent av samma sammanlagda belopp vid en oriktig beräkning av avgiften med mer än 10 procent och ett avdrag med 0,04 procent för varje uppgift som inte är ifylld) verkar inte i sig oproportionerliga i förhållande till den betydelse som en vederbörlig underrättelse har för förvaltningen av avgiftssystemet. De är än mindre oproportionerliga eftersom de inte är slutgiltigt tillämpliga på de utgifter som är berättigade, utan endast, såsom framgår av övervägandena avseende ett åsidosättande av förordning nr 729/70, på de månatliga förskotten, varför de endast har en tillfällig karaktär, eftersom grunden för dessa avdrag underkastas en kontroll vid granskningen och godkännandet av årsredovisningen.

48 Följaktligen skall det anses att denna sista grund likaså saknar stöd.

49 Med hänsyn till allt vad som har anförts ovan skall således denna talan ogillas i sin helhet.

Beslut om rättegångskostnader

Rättegångskostnader

50 Enligt artikel 69.2 i rättegångsreglerna skall tappande part förpliktas att ersätta rättegångskostnaderna. Eftersom Republiken Frankrike har tappat målet, skall denna ersätta rättegångskostnaderna.

Domslut

På dessa grunder beslutar

DOMSTOLEN

(sjätte avdelningen)

följande dom:

51 Talan ogillas.

52 Republiken Frankrike skall ersätta rättegångskostnaderna.