Förstainstansrättens dom (första avdelningen) av den 6 april 1995. - Société des treillis et panneaux soudés mot Europeiska kommissionen. - Konkurrens - Överträdelse av artikel 85 i EEG-fördraget. - Mål T-151/89.



Rättsfallssamling 1995 s. II-01191

Pub.RJ s. Pub somm



Sammanfattning

Parter

Domskäl

Domslut



Nyckelord

1 Konkurrens - Administrativt förfarande - Språkregler - Meddelande om anmärkningar och slutgiltigt beslut - Avfattning på rättegångsspråket - Bilagor till meddelandet om anmärkningar - Tillgång på originalspråket

(Rådets förordning nr 1, artikel 3; rådets förordning nr 17, artikel 19.1 och 19.2; kommissionens förordning nr 99/63, artikel 2.1)

2 Konkurrens - Administrativt förfarande - Kommissionens beslut i vilket en överträdelse fastställs - Bevisning som inte har delgetts det företag som är föremål för beslutet beaktas inte

(EEG-fördraget, artikel 85.1)

3 Konkurrens - Avtal, beslut och samordnade förfaranden - Samordnat förfarande - Begrepp - Informationsutbyte inom ramen för ett avtal, beslut eller samordnat förfarande

(EEG-fördraget, artikel 85.1)

4 Konkurrens - Avtal, beslut och samordnade förfaranden - Inverkan på handeln mellan medlemsstater - Kriterier

(EEG-fördraget, artikel 85.1)

5 Konkurrens - Gemenskapsregler - Tillämpning - Konkurrensbegränsande beteende som gynnas av myndigheterna i en medlemsstat - Saknar betydelse

(EEG-fördraget, artiklarna 85 och 86)

6 Gemenskapsrätt - Principer - Force majeure - Begrepp

7 Konkurrens - Gemenskapsregler - Överträdelse - Kommissionens underlåtenhet att handla när det föreligger andra överträdelser - Omständighet som inte utgör något försvar

(EEG-fördraget, artiklarna 85, 86 och 155)

8 Konkurrens - Böter - De beräkningskriterier som kommissionen avser tillämpa - Uppgift under det administrativa förfarandet - Ingen skyldighet - Önskvärt att upplysa om sättet för beräkningen av böterna

(Rådets förordning nr 17, artikel 15)

9 Konkurrens - Böter - Belopp - Gemenskapsrättsliga påföljder och påföljder som har ålagts av myndigheterna i en medlemsstat för överträdelse av nationell konkurrensrätt - Kumulation - Tillåtlighet - Kommissionens skyldighet att beakta en nationell påföljd som ålagts på grund av samma sakförhållanden

(Rådets förordning nr 17, artikel 15)

Sammanfattning

10 I ett konkurrensmål utgör såväl meddelandet om anmärkningar som kommissionens slutliga beslut rättegångshandlingar, vilka som sådana föreskrivs i artikel 19.1 i förordning nr 17 och artikel 2.1 i förordning nr 99/63 om sådana förhör som nämns i artikel 19, och i vilka det redogörs för kommissionens ståndpunkt i förhållande till dem de är riktade till. Dessa skall således betraktas som "skriftliga handlingar" i den mening som avses i artikel 3 i förordning nr 1 och skall följaktligen sändas till mottagarna på rättegångsspråket. Bilagorna till meddelandet om anmärkningar, vilka inte härrör från kommissionen, skall däremot betraktas som bevismaterial som kommissionen stöder sig på och följaktligen delges mottagaren i det skick de befinner sig så att mottagaren kan få kännedom om den tolkning kommissionen har gjort av dessa och på vilken den har grundat såväl sitt meddelande om anmärkningar som sitt beslut.

11 I ett beslut som riktas till ett företag i enlighet med artikel 85.1 i fördraget kan inte som bevisning mot företaget åberopas handlingar som inte har delgetts företaget i samband med meddelandet om anmärkningar och beträffande vilka företaget således med rätta har kunnat göra bedömningen att de saknade betydelse i saken.

12 Begreppet samordnat förfarande, i den mening som avses i artikel 85.1 i fördraget, omfattar företags beteende som inom ramen för ett avtal, beslut eller samordnat förfarande som lyder under denna bestämmelse, leder till ett informationsutbyte om deras respektive leveranser, vilket inte enbart rör redan genomförda leveranser utan har till syfte att möjliggöra en permanent kontroll av de pågående leveranserna för att säkerställa att det samordnade förfarandet är tillräckligt effektivt.

13 För att ett beslut, ett avtal eller ett samordnat förfarande skall anses kunna påverka handeln mellan medlemsstater i den mening som avses i artikel 85.1 i fördraget, måste de på grundval av ett antal rättsliga eller faktiska omständigheter innebära att man med tillräcklig grad av sannolikhet kan förutse att de kan komma att få en direkt eller indirekt, faktisk eller potentiell inverkan på handelsflödet mellan medlemsstater, och detta på ett sådant sätt att man kan befara att de kan hindra förverkligandet av en gemensam marknad mellan medlemsstater.

I artikel 85.1 i fördraget förutsätts inte att de konstaterade konkurrensbegränsningarna faktiskt märkbart har påverkat handelsutbytet mellan medlemsstater, utan krävs endast att det skall ha fastställts att dessa överenskommelser kunde få ett sådant resultat.

14 Den omständigheten att nationella myndigheter har känt till, tillåtit eller till och med uppmuntrat företags konkurrensbegränsande beteende saknar betydelse med avseende på tillämpligheten av artikel 85 i fördraget eller i förekommande fall av artikel 86 i fördraget.

15 Begreppet force majeure skall anses betyda onormala och oförutsebara omständigheter, vilkas följder inte skulle ha kunnat undvikas trots all föregående omsorg.

16 Även om det antas att kommissionen har underlåtit att uppfylla vissa av sina förpliktelser enligt artikel 155 i EEG-fördraget, eftersom den inte har säkerställt att vissa företag iakttar konkurrensreglerna, kan denna omständighet inte berättiga ett annat företags eventuella överträdelser av gemenskapsrätten.

17 Kommissionen är inte tvungen att under det administrativa förfarandet i ett konkurrensmål uppge de kriterier på grundval av vilka den avser att ålägga eventuella böter.

Det är emellertid önskvärt att företagen - för att kunna ta ställning med full kännedom om saken - i detalj kan få veta, och på det sätt som kommissionen anser vara lämpligt, hur böter som de har ålagts har beräknats utan att för den skull vara tvungna att väcka talan mot kommissionens beslut, vilket skulle strida mot principen om god förvaltning.

18 Även om det särskilda systemet med kompetensfördelning mellan gemenskapen och medlemsstaterna i fråga om avtal, beslut och samordnade förfaranden möjliggör en påföljdskumulation till följd av två parallella förfaranden, innebär det allmänna kravet på skälighet att kommissionen - då den enligt artikel 15 i förordning nr 17 fastställer bötesbeloppet - är tvungen att beakta påföljder som samma företag redan har ålagts för samma faktiska omständigheter när det handlar om påföljder som har ålagts för överträdelser av en medlemsstats lagstiftning om avtal, beslut och samordnade förfaranden och överträdelsen följaktligen har begåtts inom gemenskapens territorium.

Parter

I mål T-151/89,

Société des treillis et panneaux soudés SA, bolag bildat enligt fransk rätt, Puteaux (Frankrike), företrätt av Robert Collin och Richard Milchior, advokater i Paris, med delgivningsadress i Luxemburg hos advokatbyrån Ernest Arendt, 8-10, rue Mathias Hardt,

sökande,

mot

Europeiska gemenskapernas kommission, företrädd av Norbert Koch, Enrico Traversa och Julian Currall, samtliga vid rättstjänsten, i egenskap av ombud, biträdda av Nicole Coutrelis och André Coutrelis, advokater i Paris, med delgivningsadress i Luxemburg hos Georgios Kremlis, rättstjänsten, Centre Wagner, Kirchberg,

svarande,

angående en talan om ogiltigförklaring av kommissionens beslut 89/515/EEG av den 2 augusti 1989 angående ett förfarande för tillämpning av artikel 85 i EEG-fördraget (IV/31.553 - Svetsat armeringsnät, EGT nr L 260, 1989, s. 1),

meddelar

FÖRSTAINSTANSRÄTTEN

(första avdelningen)

sammansatt av H. Kirschner, avdelningsordförande, samt C.W. Bellamy, B. Vesterdorf, R. García-Valdecasas och K. Lenaerts, domare,

justitiesekreterare: H. Jung,

följande

Dom

Domskäl

(skälen återges inte)(1)

Domslut

På dessa grunder beslutar

FÖRSTAINSTANSRÄTTEN

(första avdelningen)

följande dom:

1 Talan ogillas.

2 Sökanden förpliktas att ersätta rättegångskostnaderna.

(1) - Skälen till denna dom sammanfaller till sitt innehåll med de skäl som har angetts i domen av den 6 april 1995 i målet Tréfilunion mot kommissionen (T-148/89, Rec. s. II-0000) med undantag för punkterna 62, 79-83, 88-93 och 154 i domen Tréfilunion mot kommissionen, som saknar motsvarighet i förevarande mål.