Förstainstansrättens beslut (femte avdelningen i utökad sammansättning) av den 15 oktober 1998. - Industrie des Poudres Sphériques mot Europeiska unionens råd. - Antidumpning - Förordning (EEG) nr 2423/88 - Kalciummetall - Återupptagande av en antidumpningsundersökning - Rätt till försvar - Liknande vara - Skada - Gemenskapens intresse - Motivering - Maktmissbruk - Förordningen kan inte göras gällande mot en importör. - Mål T-2/95.



Rättsfallssamling 1998 s. II-03939



Sammanfattning

Parter

Domskäl

Beslut om rättegångskostnader

Domslut



Nyckelord

1 Talan om ogiltigförklaring - Fysiska eller juridiska personer - Rättsakter som berör dem direkt och personligen - Förordning som inrättar andidumpningstullar - Importör och användare av den berörda produkten

(EG-fördraget, artikel 173 fjärde stycket)

2 Talan om ogiltigförklaring - Dom om ogiltigförklaring - Verkningar - Följder av att en förordning som inrättar antidumpningstullar ogiltigförklaras - Ogiltighet avseende rättsakterna från det administrativa förfarandet har inte påverkats av domen om ogiltigförklaring - Föreligger inte - Återupptagande av undersökningen - Tillåtlighet - Den period som skall beaktas - Institutionernas utrymme för skönsmässig bedömning

(EG-fördraget, artikel 176)

3 Gemensam handelspolitik - Skydd mot dumpningsåtgärder - Antidumpningsförfarande - Tillgång till akten - Meddelande av icke-konfidentiella sammanfattningar - Oegentligheter som inte har hindrat den berörde från att få kunskap om innehållet i handlingarna och därigenom framföra synpunkter

(Rådets förordning nr 2423/88, artiklarna 7.4 a och 8)

4 Gemensam handelspolitik - Skydd mot dumpningsåtgärder - Skada - Berörd gemenskapsproduktion - Likadana varor - Institutionernas utrymme för skönsmässig bedömning Basprodukter - Beaktande av slutanvändarnas preferenser - Beaktande av konkurrensen mellan produkter som innehåller basprodukten - Felaktig bedömning föreligger inte

(Rådets förordning nr 2423/88, artiklarna 2.12, 4.1 och 4.4)

5 Gemensam handelspolitik - Skydd mot dumpningsåtgärder - Institutionernas bedömning av gemenskapens intressen - Domstolsprövning - Gränser - Uppgifter att beakta - Situationen efter det att förordningen om inrättande av antidumpningstullar antagits - Omfattas inte - Konkurrensen inom den gemensamma marknaden snedvrids inte

(EG-fördraget, artikel 3 g; rådets förordning nr 2423/88, artikel 12.1)

6 Institutionernas rättsakter - Motivering - Skyldighet - Räckvidd - Förordningar som inrättar antidumpningstullar

(EG-fördraget, artikel 190)

7 Gemensam handelspolitik - Skydd mot dumpningsåtgärder - Tillämpning av gemenskapslagstiftningen - Importör som undantas från skyldigheten att betala antidumpningstullar - Villkor - Icke-diskriminering

(Rådets förordning nr 2423/88)

Sammanfattning

1 Även om det med avseende på kriterierna i artikel 173 andra stycket i fördraget är riktigt att förordningarna om införande av antidumpningstullar genom sin art och räckvidd faktiskt har normativ karaktär, eftersom de är generellt tillämpliga på samtliga berörda ekonomiska aktörer, är det för den skull inte uteslutet att bestämmelser i dessa förordningar kan beröra vissa ekonomiska aktörer personligen.

Är en näringsidkare den mest betydande importören och samtidigt slutanvändare av den vara som är föremål för antidumpningsåtgärden, skall han anses vara personligen berörd, om han kan bevisa att hans näringsverksamhet i stor utsträckning beror på denna import och, med beaktande av det begränsade antalet producenter av den berörda varan och av den omständigheten att det är svårt för bolaget att tillgodose sina behov hos den enda producenten i gemenskapen, vilken dessutom är bolagets främsta konkurrent för den bearbetade produkten, påverkas svårt av den ifrågasatta förordningen.

Detta utgör nämligen en särskild situation som med beaktande av den aktuella rättsakten särskiljer näringsidkaren från varje annan näringsidkare.

2 De berörda institutionerna skall i enlighet med artikel 176 i fördraget vidta lämpliga följdåtgärder efter det att en dom om ogiltigförklaring har meddelats. För att genomföra domen fullt ut skall i det avseendet institutionen inte bara beakta domslutet, i enlighet med artikel 176 i fördraget, utan även domskälen, eftersom dessa är oumbärliga för att bestämma den exakta innebörden av domslutet.

Vad beträffar en rättsakt som avslutar ett administrativt förfarande bestående av flera faser, medför en ogiltigförklaring av denna inte nödvändigtvis att hela det förfarande som föregått antagandet av den ifrågasatta rättsakten ogiltigförklaras, oberoende av de materiella eller processuella grunderna för domen om ogiltigförklaring.

Då fråga är om ett antidumpningsförfarande gäller att när ogiltigförklaringen av en förordning om fastställande av tullar grundar sig på konstaterandet att institutionerna inte har gått korrekt till väga då de bestämt skadan som åsamkats gemenskapsproducenten, påverkas följaktligen inte de inledande åtgärderna för att förbereda undersökningen, i synnerhet inte förfarandets inledande i enlighet med artikel 7.1 i grundförordningen, av den rättsstridighet som domstolen konstaterade.

Under dessa omständigheter kan kommissionen rättsenligt återuppta förfarandet på grundval av samtliga handlingar i förfarandet som inte hade påverkats av domen om ogiltigförklaring och, när dumpningsförfarandena fortsätter, samtidigt genomföra en ny undersökning avseende en annan referensperiod. Då kommissionen handlat på detta sätt har den inte överskridit gränserna för det omfattande utrymme för skönsmässig bedömning som institutionerna förfogar över då de skall fastställa vilken tidsperiod som skall beaktas för att fastställa skada inom ramen för ett antidumpningsförfarande.

3 Inom ramen för ett antidumpningsförfarande utgör oegentligheter som kommissionen gör sig skyldig till i samband med utlämnandet av icke-konfidentiella sammanfattningar i den mening som avses i artikel 8 i grundförordning nr 2423/88 inte ett sådant åsidosättande av processuella rättigheter som kan motivera att den ifrågasatta förordningen ogiltigförklaras annat än om sökanden inte hade tillräcklig kännedom om handlingens eller handlingarnas väsentliga innehåll och därigenom inte framgångsrikt kunde uttrycka sin mening i fråga om huruvida uppgifterna var sanna eller relevanta.

4 Institutionerna har ett stort utrymme för skönsmässig bedömning vid bestämningen av likadana varor med tillämpning av artikel 2.12 i grundförordning nr 2423/88. De kan därför anse att en gemenskapsprodukt och en produkt som är föremål för dumpning är likadana, trots att det finns fysiska, tekniska eller andra skillnader som begränsar användningsmöjligheterna för slutanvändarna.

Vad beträffar basprodukter, skall omständigheten att de är likadana, dvs. utbytbara, bedömas med beaktande av bland annat slutanvändarnas preferenser.

Det är däremot inte tillräckligt att undersöka bearbetningsföretagens preferenser, då dessa av tekniska eller ekonomiska skäl kan föredra olika basprodukter, utan även nödvändigt att undersöka om de produkter som basprodukten ingår i konkurrerar med varandra.

I sådana fall kan nämligen en ökning av efterfrågan på den importerade basprodukten som beror på ett dumpningsförfarande medföra att priset sjunker på den bearbetade produkten på gemenskapsmarknaden. Detta kan i sin tur leda till en minskning av efterfrågan på den bearbetade produkt som baseras på gemenskapsbasprodukten, vilken minskning i sin tur kan leda till en minskning av efterfrågan på sistnämnda basprodukt, och därigenom medföra en skada för gemenskapsproducenten.

5 Frågan huruvida gemenskapens intressen kräver att en åtgärd vidtas förutsätter - om det föreligger en skada till följd av dumpningsförfaranden - en bedömning av komplicerade ekonomiska omständigheter. Den rättsliga prövningen av en sådan bedömning måste begränsas till en kontroll av att handläggningsreglerna har iakttagits, att de sakomständigheter som har legat till grund för det ifrågasatta valet är materiellt riktiga, att bedömningen av dessa sakomständigheter inte är uppenbart oriktig och att det inte har förekommit något maktmissbruk. Denna prövning skall endast avse de omständigheter som institutionerna hade kännedom om då de antog den ifrågasatta förordningen.

Då det förekommer dumpningsförfaranden som avser en basprodukt som bearbetas inom gemenskapen och då institutionerna har ansett, på grundval av de omständigheter de hade kännedom om, att inrättandet av antidumpningstullar inte i sig skulle leda till att import av produkten förhindrades, kan det inte anses att institutionerna har överskridit gränserna för sitt utrymme för skönsmässig bedömning genom att slå fast att införandet av de ifrågasatta antidumpningstullarna inte skulle skapa en situation som stred mot gemenskapens konkurrensrätt.

Införandet av antidumpningstullar kan inte heller ifrågasättas av det enda skälet att tullarna skulle leda till att bearbetningsföretag som konkurrerar med gemenskapsproducenten på marknaden för bearbetade varor skulle komma att slås ut, eftersom dessa företags konkurrensnackdelar beror på deras högre produktionskostnader.

Eftersom inrättandet av ett system som garanterar att konkurrensen inte snedvrids inom den inre marknad som föreskrivs i artikel 3 g i fördraget, vilket huvudsakligen syftar till att möjliggöra en korrekt resursallokering, skulle det nämligen inte vara motiverat att ekonomiskt livskraftiga bolag slogs ut i syfte att garantera att ett företag med högre produktionskostnader bibehölls. Vidare är syftet med antidumpningsregleringen att bibehålla lojala konkurrensvillkor inom olika produktionssektorer i fall då dessa sektorer åsamkas skada på grund av dumpad import.

6 Den motivering som krävs i enlighet med artikel 190 i fördraget bör på ett klart och entydigt sätt visa hur den gemenskapsmyndighet som antagit den omtvistade rättsakten har resonerat, så att de som berörs därav kan få kännedom om skälen för den vidtagna åtgärden och kan tillvarata sina rättigheter och så att domstolen kan utöva sin prövningsrätt.

Motiveringen till en förordning behöver dock inte i detalj ange de olika faktiska eller rättsliga detaljer - som ofta är talrika och komplicerade - som rättsakten reglerar, när denna håller sig inom den systematiska ramen för det regelverk som den ingår i.

Vad närmare bestämt beträffar motiveringen till förordningar som inför antidumpningstullar, är institutionerna i princip inte skyldiga att besvara klagomål som i enlighet med artikel 3 i rådets förordning nr 17 har inlämnats av importörer av den produkt som omfattas av antidumpningstullar och som grundas på att gemenskapsproducenter eventuellt åsidosatt fördragets konkurrensregler. Det är tillräckligt att institutionernas resonemang i förordningarna är klart och entydigt.

7 Det finns ingen bestämmelse i grundförordning nr 2423/88 som uttryckligen förbjuder att en bestämd importör undantas från skyldigheten att betala antidumpningstullar. Såväl bestämmelserna i artikel 8.2 i överenskommelsen om genomförande av artikel VI i GATT som gemenskapsrättens allmänna principer utgör emellertid hinder för att antidumpningstullar tas ut på ett diskriminerande sätt. Institutionernas omfattande utrymme för skönsmässig bedömning fritar dem inte från skyldigheten att iaktta denna princip.

Parter

I mål T-2/95,

Industrie des poudres sphériques, bolag bildat enligt fransk rätt, Annemasse (Frankrike), företrätt av advokaten Chantal Momège, Paris, delgivningsadress: advokatbyrån Alex Schmitt, 7, val Sainte-Croix, Luxemburg

sökande,

mot

Europeiska unionens råd, inledningsvis företrätt av juridiska rådgivarna Ramón Torrent och Jorge Monteiro, därefter av juridiska rådgivarna Ramón Torrent och Yves Cretien, därefter av Ramón Torrent och Antonio Tanca, rättstjänsten, samtliga i egenskap av ombud, biträdda av Philip Bentley, barrister of Lincoln's Inn, delgivningsadress: Europeiska investeringsbanken, direktoratet för rättsfrågor, direktören Alessandro Morbilli, 100, boulevard Konrad Adenauer, Luxemburg,

svarande,

med stöd av

Europeiska gemenskapernas kommission, företrädd av Nicholas Khan och Xavier Lewis, rättstjänsten, båda i egenskap av ombud, delgivningsadress: rättstjänsten, Carlos Gómez de la Cruz, Centre Wagner, Kirchberg, Luxemburg,

Péchiney électrométallurgie, bolag bildat enligt fransk rätt, Courbevoie (Frankrike),

och

Chambre syndicale de l'électrométallurgie et de l'électrochimie, bolag bildat enligt fransk rätt, Paris,

inledningsvis företrädda av advokaterna Jacques-Philippe Gunther och Hubert de Broca, därefter enbart av Jacques-Philippe Gunther, delgivningsadress: advokatbyrån Loesch et Wolter, 11, rue Goethe, Luxemburg,

intervenienter,

angående en talan om ogiltigförklaring av rådets förordning (EG) nr 2557/94 av den 19 oktober 1994 om införandet av en slutgiltig antidumpningstull på import av kalciummetall med ursprung i Kina och Ryssland (EGT L 270, s. 27; svensk specialutgåva, område 11, volym 33, s. 47) och i andra hand om fastställande av att sagda förordning inte kan göras gällande gentemot sökanden,

meddelar

FÖRSTAINSTANSRÄTTEN

(femte avdelningen i utökad sammansättning)

sammansatt av ordföranden J. Azizi samt domarna B. Vesterdorf, R. García-Valdecasas, R.M. Moura Ramos och M. Jaeger,

justitiesekreterare: avdelningsdirektören B. Pastor och byrådirektören A. Mair,

med hänsyn till det skriftliga förfarandet och efter det muntliga förfarandet den 2 december 1997,

följande

Dom

Domskäl

Bakgrund till tvisten

A - Rättsfallet Extramet

1 Chambre syndicale de l'électrométallurgie et de l'électrochimie (nedan kallat chambre syndicale), bolag bildat enligt fransk rätt, lämnade i juli 1987 in ett klagomål till kommissionen på ett annat franskt bolags vägnar, nämligen bolaget Péchiney électrométallurgie (nedan kallat PEM). I klagomålet begärde bolaget att kommissionen skulle vidta antidumpningsåtgärder mot import av kalciummetall med ursprung i Folkrepubliken Kina och i Sovjetunionen.

2 Den 26 januari 1988 inledde kommissionen ett antidumpningsförfarande med tillämpning av rådets förordning (EEG) nr 2176/84 av den 23 juli 1984 om skydd mot dumpad eller subventionerad import från länder som inte är medlemmar i Europeiska ekonomiska gemenskapen (EGT L 201, s. 1).

3 Genom förordning (EEG) nr 707/89 av den 17 mars 1989 om inrättande av en tillfällig antidumpningstull på kalciummetall med ursprung i Folkrepubliken Kina och Sovjetunionen (EGT L 78, s. 10) påförde kommissionen de omtvistade varorna en tillfällig antidumpningstull om 10,7 procent.

4 Efter att den tillfälliga tullen förlängts, påförde rådet den aktuella varan tullar om 21,8 procent respektive 22 procent genom förordning (EEG) nr 2808/89 av den 18 september 1989 om införandet av en slutgiltig antidumpningstull på import av kalciummetall med ursprung i Folkrepubliken Kina och i Sovjetunionen och om slutgiltigt uttag av de tillfälliga tullar som införts (EGT L 271, s. 1, nedan kallad förordning nr 2808/89).

5 Sökanden, vars bolagsnamn då var Extramet industrie SA, väckte den 27 november 1989 talan om ogiltigförklaring av sagda förordning.

6 Domstolen fastslog i dom av den 16 maj 1991 i mål C-358/89, Extramet industrie mot rådet (REG 1991, s. I-2501, nedan kallat fallet Extramet I) att talan kunde tas upp till prövning. Genom dom av den 11 juni 1992 i mål C-358/89, Extramet industrie mot rådet (REG 1992, s. I-3813, nedan kallat fallet Extramet II), ogiltigförklarade domstolen förordning nr 2808/89 med motiveringen att gemenskapsinstitutionerna faktiskt inte hade undersökt om gemenskapsproducenten av den vara som avsågs i förordningen, dvs. PEM, själv hade bidragit till den åsamkade skadan genom sin säljvägran, och heller inte fastslagit att skadan inte följde av de [andra] faktorer [än dumpning] som sökanden åberopat. Institutionerna hade således inte bestämt skadan på ett korrekt sätt (punkterna 19 och 20 i domen).

7 I beslut av den 31 mars 1992 fastslog franska Conseil de la concurrence (konkurrensmyndigheten) att PEM hade gjort sig skyldigt till missbruk av dominerande ställning mellan oktober 1982 och slutet av år 1984 som Société électrométallurgique du Planet (SEMP) gjort sig skyldigt till, ett bolag som PEM övertagit i december 1985.

8 I dom av den 14 januari 1993 fastställde Cour d'appel de Paris detta beslut, samtidigt som den ansåg att det inte framgick av de uppgifter som den hade haft att bedöma att PEM kunde hållas ansvarigt för konkurrensbegränsande beteenden efter år 1984.

B - Produkten

9 Primär kalciummetall är ett kemiskt ämne som tillverkas antingen av kalciumoxid (kalk) eller kalciumklorid och som förekommer i form av klumpar eller flis.

10 Den tillverkas i fem länder, nämligen i Frankrike (av PEM), Kina, Ryssland, Kanada och Amerikas förenta stater. Producenterna använder sig av två olika tillverkningsprocesser: en elektrolytisk process och en aluminiumtermisk process.

11 Den elektrolytiska processen, som används i Kina och Ryssland, består av två etapper. Först görs en elektrolys av kalciumkloriden, varvid kalciumet fälls ut på en kopparkatod och ger upphov till en legering av koppar och kalcium. Sedan destilleras legeringen, vilket gör det möjligt att separera de båda metallerna.

12 Den aluminiumtermiska processen består av en enda etapp, nämligen reduktion av kalciumoxiden med aluminium och kondensation av kalciumångorna. Denna process, som är relativt flexibel, används av samtliga producenter i väst, eftersom den medför låga investerings- och driftkostnader.

13 Genom de båda ovannämnda processerna erhålls en primär kalciummetall som används av bly-, bly- och kalkindustrier samt ferrolegeringsindustrier (40 procent av den totala förbrukningen av kalciummetall) samt som råmaterial för framställning av kalcium i form av korn eller av granulat som används inom stålindustrin (46 procent av den totala förbrukningen) och för tillämpningar i högtemperaturbehandlingar av kalcium (cirka 11 procent av den totala förbrukningen).

14 Granuleringen av den primära kalciummetallen görs genom följande två processer:

- Kall mekanisk bearbetning av klumpar eller flis av primär kalciummetall, vilken process tillämpas av PEM och de andra gemenskapsbearbetarna för att tillverka granulerad kalciummetall.

- En process som består av [att metallen behandlas i] en smältugn, hopkopplad med en granuleringsanläggning i vilken den flytande metallen finfördelas, varvid helheten fungerar under tryck medelst en inert gas (argon). Sökanden använder denna process för att tillverka kalciummetall i pulver i form av granulat av reaktiva metaller.

C - Sökandebolaget, Industrie des poudres sphériques

15 Bolaget Industrie des poudres sphériques (nedan kallat IPS), tidigare kallat Extramet industrie, är ett bolag i Annemasse (Frankrike) som är specialiserat på framställning av granulerad kalciummetall i form av granulat av reaktiva metaller med utgångspunkt i kalciummetall. Det bildades år 1982 till följd av att en granuleringsprocess upptäckts år 1980.

16 För anskaffning av kalciummetall vände sig bolaget från första början till gemenskapsproducenten, dvs. först till Société électrométallurgique du Planet, därefter, efter fusionen år 1985 mellan sagda bolag och PEM, till det sistnämnda.

D - Det administrativa förfarandet

17 Efter fallet Extramet II ställde PEM den 1 juli 1992 en skrivelse till kommissionen i syfte att få till stånd ett återupptagande av undersökningen samt ett memorandum av teknisk art avseende den skada som åsamkats gemenskapsindustrin.

18 Kommissionen, som ansåg att undersökningen "återupptogs de jure", uppmanade sökanden genom skrivelse av den 17 juli 1992 att inkomma med en uppskattning av den skada som gemenskapsindustrin hade åsamkats. I denna skrivelse preciserade kommissionen att den hade begärt att PEM skulle inkomma med synpunkter i samma fråga.

19 Genom skrivelse av den 14 augusti 1992 ifrågasatte sökanden kommissionens bedömning av de rättsliga möjligheterna att återuppta undersökningen. Sökanden begärde att ett formellt riktigt beslut skulle riktas mot bolaget, mot vilket talan skulle kunna väckas.

20 Genom skrivelse av den 21 augusti 1992 upprepade sökanden sistnämnda begäran.

21 Genom skrivelse av den 14 oktober 1992 mottog sökanden det memorandum som PEM den 1 juli 1992 hade ställt till kommissionen avseende den påstådda skadan.

22 Den 14 november 1992 offentliggjorde kommissionen ett meddelande om ett antidumpningsförfarande avseende import av kalciummetall med ursprung i Kina och Ryssland (EGT C 298, s. 3).

23 Genom skrivelse av den 18 november 1992 upplyste kommissionen sökanden om att meddelandet offentliggjorts och begärde att bolaget skulle återsända ett antal frågeformulär inom 30 dagar. Kommissionen angav att den nya undersökningsperioden sträckte sig från och med den 1 juli 1991 till och med den 31 oktober 1992.

24 Genom skrivelse av den 23 december 1992 lämnade sökanden synpunkter till kommissionen på PEM:s memorandum av den 1 juli 1992 avseende skadan.

25 Genom skrivelse av den 29 juli 1993 begärde kommissionen att sökanden skulle lämna samtliga uppgifter som kunde ligga till grund för dess bedömning, särskilt i fråga om skadan. Genom skrivelse av den 12 augusti 1993 svarade sökanden att bolaget inte kunde lämna någon ny information i det avseendet, eftersom situationen inte hade förändrats efter den 23 december 1992, då bolaget sammanställde sin skrivelse.

26 Den 21 april 1994 antog kommissionen förordning (EG) nr 892/94 om inrättandet av en tillfällig antidumpningstull på import av kalciummetall med ursprung i Kina och Ryssland (EGT L 104, s. 5, nedan kallad den tillfälliga förordningen). Tullen uppgick till 2 074 ecu per ton för kalciummetall med ursprung i Kina och till 2 120 ecu per ton för kalciummetall med ursprung i Ryssland.

27 Den 31 maj 1994 lämnade sökanden sina synpunkter på den tillfälliga förordningen, varvid bolaget gjorde ett stort antal invändningar mot denna. Kommissionen besvarade synpunkterna genom skrivelse av den 14 juni 1994.

28 Den 11 augusti 1994 meddelade kommissionen sökanden de viktigaste omständigheter och överväganden som låg till grund för dess bedömning att en slutgiltig antidumpningstull borde införas på import av kalciummetall med ursprung i Kina och Ryssland.

29 På förslag av kommissionen antog rådet den 19 oktober 1994 förordning (EG) nr 2557/94 om införandet av en slutgiltig antidumpningstull på import av kalciummetall med ursprung i Kina och i Ryssland (EGT L 270, s. 27; svensk specialutgåva, område 11, volym 33, s. 47, nedan kallad den ifrågasatta förordningen). Tullen bibehölls på samma nivå som i den tillfälliga förordningen. Rådet fastställde likaledes de antidumpningstullar som hade införts genom den tillfälliga förordningen.

Förfarandet vid förstainstansrätten

30 Sökanden har genom ansökan, som inkom till förstainstansrättens kansli den 9 januari 1995, väckt förevarande talan.

31 Samma dag inkom sökanden med en begäran om interimistiska åtgärder avseende uppskov med verkställigheten av den ifrågasatta förordningen. Denna begäran ogillades genom beslut av förstainstansrättens ordförande av den 24 februari 1995 i mål T-2/95 R, IPS mot rådet (REG 1995, s. II-485).

32 Genom beslut av den 28 april 1995 tillät ordföranden för förstainstansrätten (fjärde avdelningen i utökad sammansättning) kommissionen att intervenera till stöd för svarandens yrkanden.

33 Genom beslut av den 28 november 1995 tillät ordföranden för förstainstansrätten (femte avdelningen i utökad sammansättning) PEM och Chambre syndicale att intervenera till stöd för svarandens yrkanden och biföll en begäran om konfidentiell behandling avseende uppgifterna i punkterna 9, 10, 14 och 15 i samma beslut gentemot intervenienterna.

34 Den 16 april 1996 inkom PEM och Chambre syndicale med sin interventionsinlaga. Den 17 juni 1996 inlämnade sökanden sina synpunkter på PEM:s och Chambre syndicales interventionsinlagor.

35 Genom beslut av den 20 november 1996 biföll ordföranden för förstainstansrätten (femte avdelningen i utökad sammansättning) en andra begäran om konfidentiell behandling avseende uppgifterna i punkt 4 i beslutet gentemot intervenienterna.

36 På grundval av referentens rapport beslutade förstainstansrätten (femte avdelningen i utökad sammansättning) att inleda det muntliga förfarandet.

37 Parterna utvecklade sin talan och svarade på förstainstansrättens frågor vid förhandlingen den 2 december 1997.

Parternas yrkanden

38 Sökanden har yrkat att förstainstansrätten skall

- ogiltigförklara den ifrågasatta förordningen,

- i andra hand, fastställa att den inte kan göras gällande mot sökanden,

- förplikta rådet att ersätta rättegångskostnaderna.

39 Rådet har yrkat att förstainstansrätten skall

- ogilla talan,

- förplikta sökanden att ersätta rättegångskostnaderna.

40 Kommissionen har såsom intervenient yrkat att förstainstansrätten skall

- ogilla talan,

- förplikta sökanden att ersätta rättegångskostnaderna.

41 PEM och Chambre syndicale har såsom intervenienter yrkat att förstainstansrätten skall

- ogilla talan,

- förplikta sökanden att ersätta kostnaderna för deras intervention.

Upptagande till sakprövning

Parternas argument

42 I sitt svaromål har rådet gjort en invändning om rättegångshinder. Rådet har påpekat att enligt fast rättspraxis har en importör vanligtvis inte rätt att yrka ogiltigförklaring av en förordning om inrättande av antidumpningstullar. Även om rådet medger att domstolen i vissa fall har fastslagit att en förordning om inrättande av en antidumpningstull har berört vissa ekonomiska aktörer personligen, och att dessa således var behöriga att väcka talan om ogiltigförklaring, anser den det vara tveksamt om förevarande talan kan tas upp till prövning i den mån sökanden i andra hand har yrkat fastställande av att den ifrågasatta förordningen inte kan göras gällande gentemot bolaget. Genom att framställa detta andrahandsyrkande medger sökanden enligt rådet att enskilda endast kan åberopa artikel 173 i EG-fördraget då den ifrågasatta förordningen utgör ett beslut riktat mot dem.

43 En förordning om inrättande av antidumpningstullar har enligt rådet inte verkan av ett beslut gentemot importörer men skulle kunna ha det gentemot exportörer i den mån som antidumpningstullen belastar importen av dennes egen vara. Genom sitt andrahandsyrkande förutsätter sökanden att rådet hade kunnat anta ett beslut som uteslöt sökanden från den ifrågasatta förordningens tillämpningsområde.

44 Förordningen har inte verkan av ett beslut gentemot sökanden av den anledningen att det inte var möjligt att inrätta ett undantagssystem till förmån för bolaget i fråga. Att medge att förstahandsyrkandet kan tas upp till prövning skulle felaktigt innebära att en rättsakt med allmän giltighet kunde ogiltigförklaras på begäran av en enskild som endast berörs i sin objektiva egenskap av importör. Detta skulle innebära att en enda importörs agerande kunde hindra gemenskapsindustrins övriga aktörer från att återställa lojala konkurrensvillkor.

45 Kommissionen har gjort gällande att omständigheterna i målet, såsom de bedömdes i fallet Extramet I, inte är sådana i förevarande fall att de utgör en enskild situation som särskiljer sökanden från varje annan näringsidkare. Kommissionen anser att sökanden inte har fastställt att en sådan enskild situation är för handen.

46 En oberoende importörs talerätt skulle således inte vara en rätt som tillkommer en person eller ett bolag, utan en rätt som följer av en särskild situation, i enlighet med vad som fastslogs i fallet Extramet I. Sökanden kan således inte nöja sig med att hänvisa till domen i sagda fall. Omständigheten att den talan som väcktes mot förordning 2808/89 av det bolag som tidigare kallades Extramet togs upp till prövning i mål C-358/89 innebär inte automatiskt att IPS:s talan, som trätt i Extramets ställe, kan tas upp till prövning i förevarande mål.

47 Den omständighet som försatte Extramet i en annan situation än den de oberoende importörer som varit sökande i andra mål befann sig i skall enligt domen i fråga (punkt 17) ha varit att Extramet "[hade] svårigheter att tillgodose sina behov hos den enda gemenskapsproducenten [PEM] som dessutom [var] dess huvudsakliga konkurrent i fråga om den bearbetade produkten". Denna omständighet skulle inte vara för handen i förevarande fall. Det skulle framgå av beslutet från den franska konkurrensmyndigheten av den 31 mars 1992 att PEM inte kunde hållas ansvarigt för något konkurrensbegränsande beteende efter år 1984. För tillfället skulle situationen snarare kunna beskrivas som en köpvägran från IPS:s sida än som en säljvägran från PEM:s sida.

48 Sökanden anser att det inte går att ifrågasätta att talan kan tas upp till prövning efter domen i fallet Extramet I. Domens riktighet i det fallet skulle dessutom ha bekräftats i beslut av förstainstansrättens ordförande den 24 februari 1995.

Förstainstansrättens bedömning

49 Det enda krav som domstolen ansåg vara uppfyllt i fallet Extramet I var att sökanden var direkt och personligen berörd. Domstolen erinrade (punkt 13 i domen) om att även om det med avseende på kriterierna i artikel 173 andra stycket i fördraget stämmer att förordningarna om införande av antidumpningstullar genom sin natur och räckvidd faktiskt har en normativ karaktär, eftersom de är tillämpliga på flertalet berörda ekonomiska aktörer, är det för den skull inte uteslutet att bestämmelserna kan beröra vissa ekonomiska aktörer personligen. Därav följer att rättsakter som inrättar andidumpningstullar under vissa omständigheter kan beröra vissa näringsidkare personligen, utan att förlora en förordnings karaktär. Dessa näringsidkare har således rätt att väcka talan om ogiltigförklaring av dessa rättsakter (punkt 14 i domen). Domstolen ansåg att sökanden hade bevisat att det förelåg en enskild situation som med avseende på den då aktuella rättsakten särskiljde bolaget från varje annan näringsidkare.

50 Det är därför inte möjligt att godta rådets argument, som huvudsakligen grundas på att den ifrågasatta rättsakten i förhållande till importörerna har en förordnings egenskaper och att det inte går att inrätta ett undantagssystem genom rättsakter med ett besluts egenskaper till förmån för en importör.

51 De argument som kommissionen har anfört till stöd för sin talan om rättegångshinder kan inte vinna anslutning.

52 I motsats till vad kommissionen hävdar, grundade domstolen i mål C-358/89 inte sin uppfattning att talan kunde tas upp till prövning uteslutande på att Extramet hade svårigheter att tillgodose sina behov hos den ende gemenskapsproducenten. I själva verket grundade den sig på följande omständigheter, vilka utgjorde en enskild situation som särskiljde Extramet från varje annan näringsidkare (punkt 17 i domen i målet Extramet I). Bolaget var den mest betydande importören av den vara som var föremål för antidumpningsåtgärden och samtidigt varans slutanvändare. Dessutom berodde dess näringsverksamhet i stor utsträckning på denna import och påverkades svårt av den ifrågasatta förordningen, med beaktande av det begränsade antalet producenter av den berörda varan och av omständigheten att det var svårt för bolaget att tillgodose sina behov hos den enda producenten i gemenskapen, vilken dessutom var bolagets främsta konkurrent för den bearbetade produkten.

53 Kommissionen har för övrigt inte ifrågasatt att PEM inte är i stånd att tillhandahålla primär kalciummetall av standardkvalitet med de egenskaper som sökanden behöver, vilket tydligt visar att det är svårt för sökanden att tillgodose sina behov hos PEM.

54 Eftersom de omständigheter som motiverade att talan togs upp till prövning i mål C-358/89 (se ovan punkt 52) fortfarande är för handen, skall fastslås att talan kan tas upp till prövning.

Prövning i sak

I - Begäran om ogiltigförklaring av den ifrågasatta förordningen

55 Till stöd för sin talan har sökanden anfört sju grunder, under vilka gjorts gällande, för det första, att artiklarna 5 och 7.9 i rådets förordning (EEG) nr 2423/88 av den 11 juli 1988 (EGT L 209, s. 1; svensk specialutgåva, område 11, volym 14, s. 98, nedan kallad grundförordningen) har åsidosatts, att principen om res judicata åsidosatts och likaså villkoren för att lagliggöra rättsakter, för det andra, att artiklarna 7 och 8 i grundförordningen samt rätten till försvar har åsidosatts, för det tredje, att artiklarna 4.4 och 2.12 i grundförordningen har åsidosatts samt att en uppenbart oriktig bedömning gjorts i fråga om bedömningen av varornas likvärdighet, för det fjärde, att artikel 4 i grundförordningen har åsidosatts samt att en uppenbart oriktig bedömning gjorts av skadan för gemenskapsindustrin, för det femte, att artikel 12 i grundförordningen har åsidosatts och att det är fråga om en uppenbart oriktig bedömning, för det sjätte att artikel 190 i fördraget åsidosatts och, för det sjunde, att det förekommit maktmissbruk.

Den första grunden: Åsidosättande av artiklarna 5 och 7.9 i grundförordningen, åsidosättande av principen om res judicata samt av villkoren för att lagliggöra rättsakter

Parternas argument

56 Enligt sökanden utgjorde domen i målet Extramet II hinder för ett återupptagande av det rättsstridiga förfarandet, i synnerhet som kommissionen avsåg att ändra undersökningsperioden. Ingen rättsakt hade hindrat kommissionen från att efter ett nytt klagomål inleda ett nytt förfarande för att undersöka marknaden för kalciummetall av standardkvalitet under en mera näraliggande tidsperiod. Däremot hade inte kommissionen stöd i någon bestämmelse för att återuppta undersökningen på det sätt som skedde i förevarande mål.

57 Sökandens första grund består av tre delar. För det första finns det ingen rättslig grund för att återuppta undersökningen, eftersom något sådant inte föreskrivs i grundförordningen. För det andra utgör återupptagandet av undersökningen ett brott mot principen om res judicata, eftersom det i strid med rättssäkerhetsprincipen leder till att ett förfarande som domstolen ogiltigförklarat lagliggörs. För det tredje är inte villkoren för att återuppta undersökningen, dvs. ett lagliggörande av denna, inte uppfyllda i det aktuella fallet, inte ens om det skulle medges att det i gemenskapsrätten finns en princip om lagliggörande av rättsakter.

Den första delgrunden: Åsidosättande av artiklarna 5 och 7.9 i grundförordningen

58 Sökanden har gjort gällande dels att kommissionens befogenheter vid genomförandet av antidumpningsförfarandet inte kan utövas annat än inom den strikt klargjorda rättsliga ram som anges i grundförordningen, dels att kommissionen återupptagit undersökningen utan någon som helst rättslig grund. Grundförordningen innehåller enligt sökanden endast bestämmelser om hur en undersökning inleds och avslutas. Vad beträffar inledandet av en undersökning, skall kommissionen aldrig ha hävdat att den mottagit ett nytt klagomål som kunnat ligga till grund för ett nytt förfarande. Tvärtom, i meddelandet av den 14 november 1992 hänvisas uttryckligen till domen i målet Extramet II. Den handling som PEM inkommit med den 1 juli 1992 skulle inte utgöra ett klagomål, utan en inlaga till stöd för ett "återupptagande" av undersökningen.

59 Artikel 7.9 a i grundförordningen skulle endast avse avslutande av ett förfarande. I förvarande fall skulle den första undersökningen ha avslutats med tillämpning av denna bestämmelse genom att en slutgiltig rättsakt antogs, nämligen förordning nr 2808/89, vilken senare ogiltigförklarades genom domen i målet Extramet II.

60 Slutligen skulle kommissionen inte kunna stödja sig på artikel 14 i grundförordningen, i vilken föreskrivs att slutgiltiga antidumpningstullar kan ses över om omständigheterna har förändrats tillräckligt för att motivera att så sker. Detta förfarande för översyn kan endast tillämpas i fråga om lagligen införda slutgiltiga antidumpningstullar.

61 Rådet har med stöd av artikel 176 i fördraget påpekat att ogiltigförklaringen av förordning nr 2808/89 endast medförde en skyldighet att återbetala de tullar som uppburits med stöd av förordningen.

62 Rådet har erinrat om att undersökningen återupptogs efter domen i målet Extramet II och efter PEM:s inlaga av den 1 juli 1992. Genom att göra undersökningen skall kommissionen ha avsett att iaktta gemenskapsproducentens rättigheter, som inkommit med ett klagomål som innehöll tillräcklig bevisning och som givit kommissionen nya uppgifter genom en inlaga till stöd för ett återupptagande av undersökningen och ett memorandum avseende skadan. Kommissionen skall dessutom endast ha avsett att iaktta de övriga berörda parternas rättigheter genom att göra det möjligt för dem att ge uppgifter om import och försäljning av kalciummetall inom gemenskapen och att åberopa sina synpunkter.

63 Under dessa omständigheter skulle kommissionen rättsenligt ha återupptagit undersökningen från början, eftersom undersökningen inte avslutats till följd av att förordning nr 2808/89 ogiltigförklarats. I förhållande till de berörda parterna genomfördes förfarandet likt en ny undersökning på grundval av ett nytt klagomål, som uppdaterats genom inlagan av den 1 juli 1992 och det bifogade memorandumet.

64 På grundval av artikel 7.9 a i grundförordningen har rådet dessutom anfört att en undersökning avslutas antingen genom att den avbryts eller genom en slutgiltig åtgärd. I förevarande fall skall det inte ha funnits någon uttrycklig handling genom vilken undersökningen avbröts. Vad beträffar den första slutgiltiga rättsakten som ogiltigförklarades av domstolen, skall den anses aldrig ha funnits. Undersökningen kunde således lagligen återupptas.

Den andra delgrunden: Brott mot principen om res judicata

65 Sökanden har gjort gällande att kommissionen genom att återuppta undersökningen har brutit mot principen om res judicata och missförstått räckvidden av fallet Extramet II.

66 Genom att ogiltigförklara förordning nr 2808/89 har domstolen inte endast retroaktivt omintetgjort antidumpningsförfarandets slutfas, dvs. den förordning i vilken den slutgiltiga antidumpningstullen fastslås. Domstolen skall i själva verket ha ogiltigförklarat hela det förfarande som kommissionen genomfört på marknaden för kalciummetall av standardkvalitet under perioden den 1 januari-31 december 1987, däribland de faser som föregick antagandet av den slutgiltiga förordningen. Eftersom ogiltigförklaringen har en generell räckvidd, skall undersökningen inte anses ha uppskjutits, utan anses aldrig ha förekommit. Om kommissionen hade velat återuppta handläggningen, borde den följaktligen ha inlett ett nytt förfarande i enlighet med de föreskrivna formkraven. För det fall dumpningsförfarandena fortsatt efter antagandet att den ogiltigförklarade förordningen, som avslutade den första undersökningen, skulle det enda giltiga tillvägagångssättet ha varit att inleda en ny undersökning på grundval av ett nytt klagomål.

67 Sökanden anser att om kommissionen kunde åtgärda sina oegentligheter allteftersom, skulle förfaranden kunna pågå flera år utan någon rättssäkerhet för företagen.

68 Rådet har påpekat att kommissionen tillåtit samtliga berörda parter att utöva sina rättigheter på samma villkor som om ett nytt förfarande hade inletts. Rådet har understrukit att ett meddelande hade offentliggjorts i Europeiska gemenskapernas officiella tidning, att frågeformulär tillsänts de berörda parterna och att en ny referensperiod använts. Rådet anser att kommissionen har genomfört kontroller hos de parter som bidragit till undersökningen, att de berörda parterna har kunnat granska de icke-konfidentiella handlingarna i målet och att kommissionen hört de parter som så begärt.

69 De nya slutgiltiga tullar som infördes från och med den 22 oktober 1994, dvs. dagen efter att den ifrågasatta förordningen offentliggjordes i EGT, grundar sig på en ny undersökning som avser en senare period än den som avsågs i den ogiltigförklarade förordningen. Det skulle således inte vara fråga om ett lagliggörande utan om en rättelse i de dumpningsförfaranden som skall ha fortsatt efter att den ogiltigförklarade förordningen antogs.

70 Rådet har i andra hand påpekat att sökandens samtliga argument stöder sig på det felaktiga påståendet att undersökningen "återupptagits", medan kommissionen hävdar att en ny undersökning "inletts". Dessutom anser rådet att sökanden inte har visat hur förfarandet skulle ha förändrats för sökandens del om en ny undersökning hade "inletts" (domstolens dom av den 10 juli 1980 i mål 30/78, Distillers Company mot kommissionen, REG 1980, s. 2229, punkt 26, och av den 27 juni 1991 i mål C-49/88, Al-Jubail Fertilizer och Saudi Arabian Fertilizer mot rådet, REG 1991, s. I-3187, punkterna 23 och 24).

71 PEM och Chambre syndicale hävdar att flertalet rättsakter som skall utmynna i det beslut som utgör det administrativa förfarandets formella slutpunkt inte har rättsverkningar när det är fråga om ett administrativt antidumpningsförfarande och att de således inte kan vara föremål för en talan om ogiltigförklaring. Detta skulle bland annat vara fallet med den rättsakt genom vilken ett förfarande inleds. Eftersom talan inte kan väckas mot dessa rättsakter, kan de inte heller ogiltigförklaras.

72 PEM och Chambre syndicale har i andra hand påpekat att på grund av den retroaktiva verkan som domar om ogiltigförklaring har, sträcker sig fastställelsen av att en ogiltigförklarad rättsakt är rättsstridig tillbaka till den tidpunkt då rättsaktens verkan inträdde. I fråga om förordning nr 2808/89 inträdde denna verkan den 22 mars 1989, dvs. den dag då ovannämnda förordning nr 707/89 av den 17 mars 1989 trädde i kraft. Följaktligen skall ingen rättsakt från tiden före den 22 mars 1989 ha påverkats av fallet Extramet II. Detta skulle gälla bland annat för meddelandet om inledande av en antidumpningsundersökning av den 26 januari 1988. Domstolens dom skall således inte ha ogiltigförklarat det förfarande som inleddes genom meddelandet. Kommissionen kunde därför återuppta undersökningen i förfarandet (se i det avseendet domstolens dom av den 26 april 1988 i de förenade målen 97/86, 99/86, 193/86 och 215/86, Asteris m.fl. mot kommissionen, REG 1988, s. 2181, punkt 30).

73 Sökanden anser att PEM fullständigt har missförstått följderna av att talan inte kan väckas mot förberedande rättsakter. Rättspraxis skall aldrig ha utgjort hinder för att ett företag ifrågasatt förberedande rättsakter i samband med att talan om ogiltigförklaring förs mot slutgiltiga beslut (se domstolens domar av den 31 mars 1993 i de förenade målen C-89/85, C-104/85, C-114/85, C-116/85, C-117/85 samt C-125/85-C-129/85, Ahlström Osakeyhtiö m.fl. mot kommissionen, REG 1993, s. I-1307, samt förstainstansrättens dom av den 23 februari 1994 i de förenade målen T-39/92 och T-40/92, CB och Europay mot kommissionen, REG 1994, s. II-49). Sökanden ifrågasätter dessutom PEM:s påstående att förfarandet före den ogiltigförklarade rättsakten fortsätter att ha verkan, eftersom ogiltigförklaringens verkan inträder först då den ifrågasatta rättsakten antas. Sökanden anser att en sådan ståndpunkt skulle innebära att lagliggöranden godkändes under alla omständigheter och att möjligheten att väcka talan om ogiltigförklaring skulle förlora sin betydelse.

Den tredje delgrunden: Åsidosättande av villkoren för att lagliggöra rättsakter

74 Enligt sökanden har kommissionen åsidosatt villkoren för att lagliggöra en ogiltig rättsakt. Om gemenskapsrättens principer inte utgör hinder för att rättsakter lagliggörs, måste villkoren för detta iakttas. Det skall inte ha varit fallet i det nu aktuella målet. Dels rör det sig inte om ett område inom vilket rättsakter kan lagliggöras, dels har formerna för lagliggörande åsidosatts.

75 I förevarande fall var det inte möjligt att lagliggöra den aktuella rättsakten, eftersom domstolen inte ogiltigförklarade förordning nr 2808/89 av formella eller processuella skäl, utan på grund av fel som begåtts vid bedömningen av den skada som åsamkats gemenskapsindustrin. Det rör sig således om en ogiltigförklaring som grundas på en felaktig bedömning i sak av en av de grundläggande villkoren för att en antidumpningstull skall få inrättas.

76 Det går förvisso att rätta till processuella eller formella fel. Däremot är det svårt att godta möjligheten att lagliggöra rättsakter till följd av ett åsidosättande av materiella regler. I förevarande fall skall domstolen i sin dom inte ha undersökt de återstående grunder som sökanden åberopat, trots att dessa grunder avsåg de övriga materiella villkoren i förordningen, bland annat i fråga om att varorna inte liknade varandra. Under dessa villkor har ingen, inte ens kommissionen, rätt att säga hur domstolen eventuellt skulle komma att fatta beslut avseende de övriga grunder som gjordes gällande.

77 Kommissionen skall även ha åsidosatt formerna för ett lagliggörande, eftersom den ändrat undersökningsperioden, vilken efter det att undersökningen återupptogs omfattade perioden den 1 juli 1991-31 oktober 1992, medan den ursprungligen omfattade perioden den 1 januari 1987-31 december 1987.

78 Sökanden anser att om syftet var att inrätta nya tullar genom att välja en ny referensperiod, var det även nödvändigt att inleda ett nytt förfarande.

79 Sökanden har ifrågasatt rådets, PEM:s samt Chambre syndicales argument att oegentligheterna i förfarandet inte haft några följdverkningar, varför de inte skulle motivera en ogiltigförklaring. Omständigheten att kommissionen har återupptagit undersökningen i stället för att inleda en ny har förvisso påverkat sökandens ställning. Det går inte att som försvarsargument åberopa den omständigheten att kommissionen skulle ha handlat på samma sätt oavsett om ett nytt förfarande hade inletts.

80 Det är därför felaktigt, hävdar sökanden, att påstå att återupptagandet av undersökningen inte gått sökanden emot. En förutsättning för ett nytt förfarande hade varit att ett klagomål inlämnats. Endast PEM, den ende gemenskapsproducenten, hade kunnat inge ett klagomål. PEM skall inte ha lämnat in något klagomål. Vid tiden för omständigheterna i målet hade den franska konkurrensmyndigheten den 31 mars 1992 dömt PEM för missbruk av dominerande ställning och beslutet hade överklagats, inom ramen för vilka överklaganden sökanden hävdade att PEM hade missbrukat sin dominerande ställning genom att inlämna ett klagomål avseende dumpning.

81 Följaktligen hade det varit särskilt obefogat av PEM att inlämna ett nytt klagomål omedelbart efter det att det första antidumpningsförfarandet avslutats genom att domstolen ogiltigförklarat den slutgiltiga förordningen. PEM skulle därigenom ha givit Cour d'appel de Paris uppgifter till stöd för IPS:s ståndpunkt.

82 Rådet har påpekat att det inte rör sig om att lagliggöra ogiltigförklarade tullar, utan om att införa nya tullar från och med den ifrågasatta förordningens ikraftträdande. Rådet delar inte sökandens uppfattning att domstolen inte ogiltigförklarat förordning nr 2808/89 av formella och processuella skäl. Enligt rådet framgår det tydligt av punkterna 20 och 21 i domen i målet Extramet II att det rörde sig om ett formellt och inte om ett materiellt fel. Även om det hade varit fråga om att en materiell regel åsidosatts, hade kommissionen återupptagit undersökningen från början och således kunnat införa nya antidumpningstullar.

83 I det avseendet erinrar rådet om att domstolen varken har ogiltigförklarat inledandet av förfarandet eller av undersökningen utan endast den förordning som rådet antog inom ramen för förfarandet.

84 PEM och Chambre syndicale har förklarat att i enlighet med artikel 176 i fördraget skall den berörda institutionen vidta åtgärder för att undanröja de rättsliga verkningarna av en ogiltigförklarad rättsakt. I förevarande fall hade detta krav varit uppfyllt i den mån som de slutgiltiga och tillfälliga antidumpningstullar som hade tagits ut återbetalats med tillämpning av artikel 16 i grundförordningen.

85 Med stöd av domen i det ovannämnda målet Asteris m.fl. mot kommissionen anser PEM och Chambre syndicale att en institution vars rättsakt har ogiltigförklarats inte endast är skyldig att vidta åtgärder för att undanröja de konsekvenser som den rättsstridiga rättsakten har haft. Den skall även beakta domen om ogiltigförklaring i sitt senare handlande och agera så, att de rättsstridigheter som gemenskapsdomstolen utpekat inte upprepas. I förevarande mål skall de behöriga institutionerna ha säkerställt domens fulla verkan genom att göra en grundlig undersökning av orsakssambandet mellan förekomsten av dumpning och skadan.

86 Ett felaktigt förfarande kan endast medföra att en rättsakt ogiltigförklaras om det skulle kunna styrkas att det angripna beslutet hade kunnat ha ett annat innehåll om felet inte hade begåtts (domstolens dom av den 29 oktober 1980 i de förenade målen 209/78-215/78 och 218/78, Van Landewyck m.fl. mot kommissionen, REG 1980, s. 3125, punkt 47, svensk specialutgåva, volym 5, samt av den 23 april 1986 i mål 150/84, Bernardi mot parlamentet, REG 1986, s. 1375, punkt 28). Omständigheten att kommissionen fortsatte undersökningen inom ramen för det förfarande som inleddes den 26 januari 1988 och inte inledde ett nytt förfarande skall i förevarande fall inte på något sätt ha påverkat innehållet i de behöriga institutionernas slutliga beslut, i den mån som sökanden skulle ha befunnit sig i samma situation eller i en situation som var bättre än vad som hade varit fallet om kommissionen hade inlett ett nytt förfarande.

Förstainstansrättens bedömning

87 Det framgår av grundförordningen att antidumpningsförfarandet består av olika faser, däribland undersökningen. Inom ramen för ett förfarande kan en eller flera undersökningar genomföras.

88 I enlighet med artikel 7.9 b i grundförordningen skall ett förfarande avslutas antingen genom att undersökningen avbryts utan att tullar införs och utan att åtaganden godtas i enlighet med artikel 9 i grundförordningen eller genom att tullarnas giltighetstid löper ut eller tullarna upphävs eller genom att åtaganden upphör i enlighet med artiklarna 14 och 15 i samma förordning.

89 Den påbörjade undersökningen avslutas i enlighet med artikel 7.9 a i grundförordningen antingen genom slutgiltig åtgärd eller genom att den avbryts, vilket emellertid inte innebär att förfarandet upphör att existera.

90 I det följande skedet kan ansökningar om återbetalning inlämnas i enlighet med artikel 16 i grundförordningen och undersökningen återupptas i syfte att ompröva de slutgiltiga åtgärderna.

91 Omständigheten att det i grundförordningen saknas särskilda bestämmelser om de rättsliga konsekvenserna av en dom om ogiltigförklaring av en rättsakt kan i motsats till vad sökanden hävdar inte tolkas så, att det är förbjudet för institutionerna att återuppta vare sig undersökningen eller det förfarande inom vars ram de ogiltigförklarade slutgiltiga åtgärderna antogs. De berörda institutionerna skall visserligen i enlighet med artikel 176 i fördraget vidta lämpliga följdåtgärder efter det att en dom om ogiltigförklaring har meddelats. Att en rättsakt som avslutar ett administrativt förfarande bestående av flera faser ogiltigförklaras medför under dessa omständigheter inte nödvändigtvis att hela det förfarande som föregått antagandet av den ifrågasatta rättsakten ogiltigförklaras, oberoende av de materiella eller processuella grunderna för domen om ogiltigförklaring (se i det avseendet domstolens dom i det ovannämnda målet Asteris m.fl. mot kommissionen, punkt 30, och av den 13 november 1990 i mål C-331/88, Fedesa m.fl., REG 1990, s. I-4023, punkt 34, samt förstainstansrättens dom av den 14 februari 1990 i mål T-38/89, Hochbaum mot kommissionen, REG 1990, s. II-43, punkt 13, och av den 15 juli 1993 i de förenade målen T-17/90, T-28/91 och T-17/92, Camara Alloisio m.fl. mot kommissionen, REG 1993, s. II-841, punkt 79).

92 Med beaktande av dessa principer utgör det således felaktig rättstillämpning att av den omständigheten att en förordning om införande av antidumpningstullar har ogiltigförklarats dra slutsatsen att hela det förfarande som ligger till grund för förordningen måste ogiltigförklaras. Denna lösning, som sökanden har förespråkat i första hand, är rättsligt oriktig.

93 För att bedöma om sökandens grund är riktig är det nödvändigt att undersöka konsekvenserna av domstolens åtgärd att i fallet Extramet II ogiltigförklara den ifrågasatta förordningen. I det avseendet bör det erinras om att en institution för att följa domen och genomföra den fullt ut inte bara skall beakta domslutet, i enlighet med artikel 176 i fördraget, utan även domskälen, eftersom dessa är oumbärliga för att bestämma den exakta innebörden av domslutet (se domen i det ovannämnda målet Asteris m.fl. mot kommissionen, punkt 27).

94 I fallet Extramet II ogiltigförklarade domstolen förordning nr 2808/89 med anledning av att gemenskapsinstitutionerna faktiskt inte hade undersökt frågan om gemenskapsproducenten, dvs. PEM, inte själv hade bidragit till skadan genom sin säljvägran och heller inte fastslagit att den konstaterade skadan inte följde av de faktorer som bolaget Extramet gjort gällande. Domstolen drog av dessa konstateranden slutsatsen att institutionerna inte hade gått korrekt till väga då de bestämde skadan (punkt 19 i domen). De inledande åtgärderna för att förbereda undersökningen, i synnerhet förfarandets inledande i enlighet med artikel 7.1 i grundförordningen, har följaktligen inte påverkats av den rättsstridighet som domstolen konstaterade.

95 Därav följer att kommissionen rättsenligt kunde återuppta förfarandet på grundval av samtliga handlingar i förfarandet som inte hade påverkats av domstolens ogiltigförklaring - dvs. PEM:s klagomål från juni 1987, samrådet med den rådgivande kommittén och beslutet att inleda förfarandet - i syfte att göra en undersökning avseende samma referensperiod som hade beaktats i förordning nr 2808/89 (som ogiltigförklarades i fallet Extramet II), en undersökning som endast sökte utröna om PEM självt hade bidragit till den skada som åsamkats gemenskapsindustrin genom sin säljvägran. Eftersom kommissionen beslutat att göra en ny undersökning avseende en annan referensperiod, är det icke desto mindre nödvändigt att utröna om de villkor som fastslås i grundförordningen har iakttagits i förevarande fall.

96 Inledningsvis skall det erinras om att institutionerna förfogar över ett stort utrymme för skönsmässig bedömning när de skall fastställa vilken tidsperiod som skall beaktas för att fastställa skada inom ramen för ett antidumpningsförfarande (se domstolens dom av den 28 november 1989 i mål C-121/86, Epicheiriseon Metalleftikon Viomichanikon kai Naftiliakon m.fl. mot rådet, REG 1989, s. 3919, punkt 20, samt av den 7 maj 1991 i mål C-69/89, Nakajima mot rådet, REG 1991, s. I-2069, punkt 86; svensk specialutgåva, volym 11).

97 Av artikel 7.1 i grundförordningen följer att bevis för att det förekommer dumpningsförfaranden som skadar gemenskapsindustrin är ett nödvändigt materiellt villkor som är tillräckligt för att gemenskapen skall kunna vidta åtgärder i fråga om dumpning, särskilt vad gäller åtgärden att inleda en undersökning.

98 I förevarande fall fanns det inga uppgifter som gjorde det möjligt för kommissionen att anta att dumpningsförfarandena upphört eller att gemenskapsindustrin inte åsamkats någon skada. Tvärtom mottog kommissionen en skrivelse från PEM till stöd för att undersökningen skulle återupptas samt ett memorandum avseende bedömningen av den skada som åsamkats gemenskapsindustrin. I sitt memorandum av den 1 juli 1992 uppdaterade PEM den information som bolaget givit i sitt klagomål från juli 1987 och gav en detaljerad analys av de olika faktorer som låg till grund för införande av antidumpningsåtgärder, nämligen normalvärdet, exportpriset, prisjämförelsen, dumpningsmarginalen och skadan för perioden 1987-december 1991, dvs. den senaste tidsperiod för vilken uppgifter fanns tillgängliga.

99 Eftersom det inledande förfarandet inte ogiltigförklarades i fallet Extramet II och dumpningsåtgärderna fortsatte, har kommissionen under dessa omständigheter inte överskridit gränserna för sitt utrymme för skönsmässig bedömning genom att besluta att fortsätta att driva ett förfarande som redan hade inletts år 1989 och genom att genomföra en ny undersökning på grundval av en annan referensperiod.

100 Talan kan således inte bifallas på den grunden att kommissionen återupptagit undersökningen utan rättsligt stöd för detta, åsidosatt principen om res judicata, missförstått räckvidden av domstolens dom eller, i varje fall, åsidosatt villkoren för att lagliggöra rättsakter.

101 Dessutom skall det påpekas att ändringen av undersökningsperioden inte stred mot de rättigheter som följde för IPS av det förfarande som inleddes år 1989. Kommissionen informerade nämligen IPS om sin avsikt att återuppta undersökningen och anmodade bolaget den 17 juli 1992 att meddela sina synpunkter i fråga om skadan. Därefter delgav kommissionen IPS den 14 oktober 1992 det memorandum avseende skadan som PEM hade inlämnat och tillkännagav efter att ha samrått med den rådgivande kommittén att förfarandet fortsatte i det meddelande som offentliggjordes i EGT den 14 november 1992. I det meddelandet lämnade kommissionen uppgift om produkten och de berörda länderna och sammanfattade de uppgifter som erhållits och preciserade att all lämplig information skulle meddelas institutionen. Kommissionen informerade de exportörer och importörer vars intresse var känt och fastslog en frist inom vilken berörda parter kunde meddela sina synpunkter skriftligt och begära att höras muntligt. Slutligen framgår det tydligt av punkt 4-7 i övervägandena i den tillfälliga förordningen att undersökningen avsåg såväl dumpningen som skadan och att undersökningsperioden omfattade perioden den 1 juli 1991-31 oktober 1992.

102 Talan kan följaktligen inte bifallas på den första grunden.

Den andra grunden: Åsidosättande av artiklarna 7 och 8 i grundförordningen

103 Sökandens andra grund består av tre delgrunder. Genom den första görs gällande att rätten till försvar har åsidosatts. Det memorandum avseende skadan som PEM inkom med den 1 juli 1992 delgavs inte sökanden förrän den 14 oktober 1992. Genom den andra delgrunden görs gällande att artikel 7.4 i grundförordningen har åsidosatts och att artikel 8 i samma förordning har missförståtts. Kommissionen skall nämligen inte ha vidarebefordrat vissa handlingar som PEM inkommit med till sökanden. Genom den tredje delgrunden görs gällande att artikel 7.4 i grundförordningen och rätten till försvar har åsidosatts. Kommissionen skall nämligen ha vägrat att meddela vissa väsentliga uppgifter till sökanden, vilka bolaget hade behövt för att göra relevanta påpekanden.

Den första delgrunden: Åsidosättande av rätten till försvar i samband med att PEM:s memorandum som inlämnades den 1 juli 1992 delgivits för sent

- Parternas argument

104 Sökanden har påpekat att mellan den 10 juli 1992, då bolaget informerades om att undersökningen skulle återupptas, och den 18 november 1992, då denna upplysning bekräftades genom att ett meddelande av den innebörden offentliggjordes i EGT, gick det tre månader utan att kommissionen vidtog åtgärder för att trygga sökandens rätt till försvar. Sökanden anser sig genom en tillfällighet den 10 juli 1992 ha fått vetskap om det memorandum avseende skadan som PEM inkom med den 1 juli 1992. Sökanden uppmanades emellertid att göra gällande sina synpunkter på frågan om skadan före den 17 augusti 1992, då sagda memorandum ännu inte delgivits bolaget. Bolaget skall ha erhållit handlingen först den 14 oktober 1992, dvs. efter att det hade lämnat sina egna synpunkter.

105 Frågan är således inte om ett kontradiktoriskt förfarande är nödvändigt för att "återuppta" en undersökning. Sökanden anser att om det vore riktigt att den undersökning som inleddes år 1989 inte avslutades, som rådet, PEM och Chambre syndicale hävdar, skulle det logiskt sett leda till att ändamålet med den fas som föregår inledandet av undersökningen förlorade sin betydelse. Man skulle således ha kommit till den andra fas som avses i artikel 7 i grundförordningen. Under dessa omständigheter borde förfarandet ha varit kontradiktoriskt från och med att undersökningen återupptogs.

106 Rådet har påpekat att kommissionen genom skrivelse av den 17 juli 1992, dvs. två månader innan meddelandet offentliggjordes i EGT, uppmanade sökanden att inkomma med eventuella synpunkter på frågan om den skada som orsakats av importen av den berörda produkten och att sökanden besvarade skrivelsen den 14 augusti 1992. Rådet har dessutom påpekat att sökanden inte har påstått att bolaget inte kunde utarbeta sina synpunkter på PEM:s memorandum av den 1 juli 1992. Rådet har erinrat om att sökanden meddelade kommissionen sina synpunkter genom skrivelse av den 23 december 1992.

107 Frågan huruvida kommissionen skall fortsätta en undersökning skulle inte avgöras genom ett kontradiktoriskt förfarande, eftersom målet för undersökningen är att avgöra om villkoren för att vidta antidumpningsåtgärder är uppfyllda. Det skulle framgå av rättspraxis (domstolens dom av den 11 november 1981 i mål 60/81, IBM mot kommissionen, REG 1981, s. 2639) att talan inte kan väckas mot återupptagandet av en undersökning, eftersom denna inte påverkar de berörda parternas ställning.

108 PEM och Chambre syndicale har gjort gällande att det var genom att ge uttryck för sin egen tolkning, i synnerhet avseende orsakssambandet, som sökanden eventuellt hade kunnat hoppas på att undvika att undersökningen återupptogs. Trots den uttryckliga uppmaningen i kommissionens skrivelse av den 17 juli 1992 vägrade sökanden att tillkännage sina synpunkter i fråga om skadan innan meddelandet om undersökningens återupptagande offentliggjordes den 14 november 1992. Sökanden skall således ha avstått från att motsätta sig att undersökningen återupptogs. Omständigheten att PEM:s memorandum av den 1 juli 1992 inte delgavs kan således inte utgöra ett åsidosättande av sökandens rätt till försvar.

- Förstainstansrättens bedömning

109 Kommissionens skrivelse av den 17 juli 1992 omfattade två frågor. För det första informerades sökanden om att undersökningen återupptogs de jure efter domen i målet Extramet II, genom vilken förordning nr 2808/89 ogiltigförklarades. För det andra uppmanades sökanden att inkomma med sina synpunkter avseende frågan om den skada som åsamkats gemenskapsindustrin.

110 Vad beträffar den första frågan, kunde sökanden i sina skrivelser av den 14 och den 21 augusti 1992 ifrågasätta att det fanns fog för kommissionens ståndpunkt. Som sökanden medgav under förhandlingen som svar på en fråga från förstainstansrätten var innehållet i PEM:s memorandum av den 1 juli 1992, vilket var av ytterst teknisk natur, inte oundgängligt i det avseendet och hindrade inte sökanden från att göra sin uppfattning gällande avseende frågan huruvida kommissionen hade rätt att återuppta undersökningen. Således åsidosattes inte sökandens processuella rättigheter genom att PEM:s memorandum delgavs den 14 oktober 1992.

111 Vad beträffar den andra frågan i skrivelsen av den 17 juli 1992, kunde sökanden åtminstone från och med den 17 juli 1992, och i varje fall från och med den 14 oktober 1992 då bolaget mottog PEM:s memorandum av den 1 juli 1992 (dvs. en månad innan meddelandet om antidumpningsförfarandet offentliggjordes den 14 november 1992), göra sin åsikt gällande i fråga om huruvida de materiella villkor som kunde motivera att undersökningen återupptogs var uppfyllda. Sökanden gjorde för övrigt detta en första gång den 23 december 1992 och därefter under hela det administrativa förfarandet, ända tills den rådgivande kommittén hördes.

112 Följaktligen har sökandens processuella rättigheter inte åsidosatts genom att det memorandum som PEM inkom med den 1 juli 1992 delgavs den 14 oktober 1992.

113 Det framgår inte heller av handlingarna i målet att sökanden skriftligen begärt av kommissionen att få del av PEM:s skrivelse av den 1 juli 1992, trots att bolaget fått kännedom om denna den 10 juli 1992. Utan en sådan begäran, inlämnad med tillämpning av artikel 7.4 a i grundförordningen, var kommissionen i enlighet med denna bestämmelse inte skyldig att meddela sökanden innehållet i skrivelsen.

114 Talan kan således inte bifallas på den första delgrunden.

Den andra delgrunden: Åsidosättande av dels artikel 7.4 i grundförordningen genom att kommissionen inte tillställt sökanden vissa handlingar som inlämnats av PEM, dels artikel 8 i grundförordningen

- Parternas argument

115 Sökanden hävdar att kommissionen felaktigt bedömt vissa handlingar som konfidentiella.

116 Till följd av denna felaktiga bedömning har kommissionen därefter obefogat vägrat att lämna ut följande handlingar:

- En skrivelse från PEM till kommissionen av den 19 augusti 1993, till vilken hade fogats en skrivelse av den 19 augusti 1993 från PEM till dess advokat Rambaud, en redogörelse för ett besök som PEM:s företrädare, herr Plasse, genomförde i sökandens fabrik den 17 augusti 1993, vilken hade kontrasignerats av fabriksdirektören, samt fem skrivelser som PEM och sökanden utväxlat mellan den 10 och den 17 augusti 1993.

- En skrivelse från PEM till kommissionen av den 11 augusti 1993, till vilken hade fogats en skrivelse av den 4 augusti 1993 från sökanden till PEM.

- En skrivelse från PEM till kommissionen av den 5 augusti 1993, till vilken hade fogats tretton skrivelser som PEM och sökanden hade utväxlat mellan den 26 april 1993 och den 4 augusti 1993.

- Det memorandum avseende de tekniska arbeten som utförts i PEM:s fabrik i La Roche de Rame, vilket bifogades PEM:s skrivelse till kommissionen av den 5 augusti 1993.

117 PEM skall ha inkommit med alla dessa handlingar allteftersom undersökningen fortskred, utan att sökanden vid något enda tillfälle informerats om det och utan att de i artikel 8.2 och 8.3 i grundförordningen föreskrivna villkoren uppfylldes. Det var först den 29 september 1993 som sökanden fick kännedom om att ett antal konfidentiella handlingar hade lagts till akten. Sökanden skall då vid flera tillfällen ha begärt att få ta del av dessa handlingar.

118 Sökanden har understrukit att i motsats till vad som föreskrivs i artikel 8.2 b i grundförordningen åtföljde inte någon icke-konfidentiell sammanfattning av uppgifterna sagda handlingar, i synnerhet inte PEM:s skrivelse av den 5 augusti 1993 om det tekniska arbetet i fabriken i La Roche de Rame, PEM:s interna memoranda eller skrivelsen av den 19 augusti 1993 från PEM till advokaten Rambaud.

119 Vad i synnerhet beträffar skrivelsen av den 5 augusti 1993, kan det inte anses att de fem inledande raderna utgör en icke-konfidentiell sammanfattning i den mening som avses i grundförordningen, eftersom handlingen i fråga var ett tekniskt memorandum på 18 sidor.

120 Även om detta tekniska memorandum eller delar av det inte kunde sammanfattas på ett icke-konfidentiellt sätt, hade det för att rätten till försvar skulle iakttas i varje fall krävts, hävdar sökanden, att det till skrivelsen fogades en förteckning över de bilagor som PEM inkommit med till kommissionen, med texten "konfidentiell, ej föremål för kommunikation".

121 Omständigheten att detta tekniska memorandum tillställdes sökanden skall för övrigt ha berott på sökandens envishet och inte uppfyllt något av de krav som ställs i fråga om datum, upphovsman eller omfattning.

122 Enligt sökanden var det först efter ett stort antal påstötningar hos kommissionen, PEM och dess advokat som bolaget slutligen erhöll det tekniska memorandumet den 21 maj 1994, dvs. den dag då fristen för att inkomma med synpunkter på den tillfälliga förordningen löpte ut. Sökanden var då tvungen att protestera energiskt för att kommissionen skulle förlänga fristen med några dagar, vilket förklarar att dess inlaga lämnades in den 27 maj 1994.

123 Vad beträffar frågan om vem som lämnade ut handlingarna, påpekar sökanden att trots att kommunikationsskyldigheten åligger kommissionen var det i slutändan PEM som gick med på att tillsända sökanden handlingarna, trots att bolagets advokat motsatte sig det. Kommissionen skall således inte på något sätt ha utfört sin uppgift att fullständigt objektivt bedöma om handlingarna var konfidentiella.

124 Vad slutligen beträffar handlingarnas innehåll hävdar sökanden att tre konfidentiella uppgifter inte har lämnats ut, nämligen ritningen över smältugnen, skriftväxling avseende fylld lödtråd samt en faktura från en lokal hantverkare.

125 Sökanden anser att utlämnandet av det tekniska memorandumet var av väsentlig betydelse i ärendet, eftersom det hade gjort det möjligt att bedöma om PEM verkligen hade ansträngt sig för att genomföra leveransen.

126 Rådet har påpekat att sökanden kände till förekomsten av dessa handlingar, eftersom den bifogat en förteckning över dessa i bilaga 53 i sin ansökan. Denna förteckning hade sökanden fått från kommissionen.

127 Tack vare den icke-konfidentiella akten hade sökanden kunnat inhämta tillräckliga uppgifter om innehållet i handlingarna för att kunna tillvarata sin rätt till försvar. Det tekniska memorandumet av den 5 augusti 1993 skall ha delgivits sökanden den 21 maj 1994, med undantag för tre konfidentiella uppgifter, nämligen ritningen över smältugnen i fabriken i La Roche de Rame, skriftväxling avseende fylld lödtråd samt en faktura från en lokal hantverkare, vilka uppgifter inte kunde sammanfattas på ett icke-konfidentiellt sätt. Sökanden skall för övrigt ha gjort påpekanden avseende det tekniska memorandumet i sin inlaga av den 27 maj 1994, samtidigt som den inkom med sina synpunkter på den förordning som inrättade de tillfälliga tullarna.

128 För tillfället ifrågasätter sökanden inte att handlingarna är konfidentiella i förhållande till exportörer och andra importörer.

129 PEM och Chambre syndicale har anslutit sig till rådets ståndpunkt.

- Förstainstansrättens bedömning

130 Sökanden har kritiserat kommissionen i följande avseenden. För det första har kommissionen felaktigt betecknat ett visst antal handlingar som konfidentiella, åtminstone i förhållande till sökanden, för det andra har den inte delgivit sökanden ett visst antal handlingar i akten och vad beträffar formerna för tillgång till akten har institutionen lämnat ut vissa konfidentiella handlingar i akten för sent och heller inte låtit sökanden ta del av en icke-konfidentiell version eller sammanfattning av sagda handlingar.

131 Dessa tre invändningar avser huvudsakligen de fyra handlingar som upptagits i den förteckning över konfidentiella handlingar som kommissionen tillställde sökanden och som återges i punkt 116 ovan.

132 Det skall erinras om att sökanden inte påstår att dessa handlingar inte var konfidentiella i förhållande till tredje man. Sökanden har endast understrukit att de inte var konfidentiella i förhållande till sökanden själv.

133 Vad beträffar omständigheten att vissa handlingar inte lämnats ut eller lämnats ut för sent samt att det inte förelåg någon icke-konfidentiell version av de handlingar som hade betecknats som konfidentiella, är det nödvändigt att konstatera följande. Det skall göras en åtskillnad mellan å ena sidan de handlingar som hade angivits på den förteckning som kommissionen tillställt sökanden, vilka sökanden hade kännedom om, och å andra sidan de handlingar som sökanden inte hade kännedom om, trots att de hade angivits i de förteckningar som tillställts IPS.

134 Sökanden hade kännedom om följande handlingar: Redovisningen av herr Plasses besök hos IPS den 17 augusti 1993, de fem skrivelser som PEM och IPS utväxlat mellan den 10 och den 17 augusti 1993 som bifogades PEM:s skrivelse till kommissionen av den 19 augusti 1993, IPS:s skrivelse till PEM av den 4 augusti 1993 som bifogades PEM:s skrivelse till kommissionen av den 11 augusti 1993, de tretton skrivelser som bifogades PEM:s skrivelse till kommissionen av den 5 augusti 1993 samt IPS:s skrivelse till PEM av den 19 november 1992.

135 Eftersom kommissionen hade betecknat handlingarna som konfidentiella och hade tillställt sökanden en förteckning över dem och med beaktande av omständigheten att sökanden hade tillgång till originalen eller till en kopia av handlingarna, var kommissionen inte skyldig att lämna ut en kopia av handlingarna eller att utarbeta en icke-konfidentiell version, åtminstone till sökanden. Genom att ge den förteckning över skriftväxlingen mellan PEM och sökanden som PEM inlämnat till kommissionen gjorde institutionen det möjligt för sökanden att framgångsrikt göra sin synpunkt gällande och att fullt ut åtnjuta sina processuella rättigheter.

136 Vad beträffar de handlingar som sökanden inte hade kännedom om - dvs. PEM:s skrivelse till bolagets advokat Rambaud av den 19 augusti 1993, PEM:s följebrev till kommissionen av den 5, den 11 och den 19 augusti 1993 samt PEM:s skrivelse av den 5 augusti 1993 om det tekniska arbetet vid dess fabrik i La Roche de Rame - var kommissionen i enlighet med artikel 8.4 i grundförordningen skyldig att begära att PEM inkom med en icke-konfidentiell version, för så vitt det var omöjligt att utarbeta en sådan sammanfattning.

137 Omständigheten att de icke-konfidentiella sammanfattningarna inte lämnades ut utgör emellertid endast ett sådant åsidosättande av processuella rättigheter som kan motivera att den ifrågasatta förordningen ogiltigförklaras under förutsättning att sökanden inte hade tillräcklig kännedom om handlingens eller handlingarnas väsentliga innehåll och därigenom inte kunde framgångsrikt uttrycka sin mening i fråga om huruvida uppgifterna var sanna eller relevanta.

138 Det var inte fallet i förevarande mål.

139 Vad närmare bestämt beträffar PEM:s skrivelser till kommissionen av den 5, den 11 och den 19 augusti 1993, har sökanden inte inkommit med en skriftlig begäran om att få ta del av handlingarna i enlighet med artikel 7.4 a i grundförordningen. Följaktligen var kommissionen inte skyldig att lämna ut dem. Sökanden skall nämligen i sin skrivelse av den 5 oktober 1993 ha uppgivit att den hade kännedom om den förteckning över handlingar som PEM riktat till kommissionen och att vissa av dessa handlingar var kända, eftersom det rörde sig om skriftväxling mellan sökanden och PEM. Sökanden begränsade således sin begäran om insyn i kommissionens konfidentiella akt till följande tre handlingar: PEM:s skrivelse till advokaten Rambaud av den 19 augusti 1993, redogörelsen för herr Plasses besök hos sökanden den 17 augusti 1993 samt PEM:s skrivelse till kommissionen av den 5 augusti 1993 om PEM:s tekniska arbete i sin fabrik i La Roche de Rame.

140 Som svar på förstainstansrättens frågor har kommissionen under förhandlingen dessutom bekräftat att skrivelserna från PEM till kommissionen av den 5, den 11 och den 19 augusti 1993 endast var följebrev till skriftväxlingen mellan sökanden och PEM. Även om kommissionen skulle anses ha varit skyldig att lämna ut dessa handlingar utan att en uttrycklig skriftlig begäran gjorts i det syftet, kan det under dessa omständigheter inte anses att kommissionen åsidosatt sökandens processuella rättigheter genom att inte lämna ut handlingarna.

141 Vad beträffar PEM:s skrivelse till bolagets advokat av den 19 augusti 1993, har sökanden själv under förhandlingen medgivit att den var uppenbart konfidentiell med beaktande av domstolens dom av den 18 maj 1982 i mål 155/79, AM & S Europe mot kommissionen (REG 1982, s. 1575, punkterna 21-23, 25 och 28; svensk specialutgåva, volym 6), avseende skydd av kommunikation mellan en klient och dennes advokat.

142 Vad beträffar PEM:s memorandum av den 5 augusti 1993 om det tekniska arbetet i PEM:s fabrik i La Roche de Rame, kunde denna med rätta betecknas som konfidentiell i den mening som avses i artikel 8 i grundförordningen, eftersom den innehöll konfidentiell information om PEM:s tillverkningsmetoder. Vad kommissionen beträffar, måste det emellertid konstateras att institutionen inte har uppfyllt sin skyldighet i fråga om tillgång till handlingar. För det första lät kommissionen en betydande försening uppstå vid handläggningen av sökandens befogade ansökningar. För det andra gav kommissionen inte någon icke-konfidentiell sammanfattning av skrivelsen i fråga. För det tredje har den inte visat att den vidtagit de åtgärder som var nödvändiga för att få handlingen i fråga i en icke-konfidentiell version. Det var nämligen på sökandens och inte på kommissionens begäran som PEM beslutade att delge IPS de omtvistade handlingarna den 21 maj 1994.

143 Trots alla dessa oegentligheter har sökanden emellertid kunnat inkomma med sina synpunkter på akten inom den frist som var satt till den 27 maj 1994, dvs. innan den ifrågasatta förordningen antogs. Under dessa omständigheter har sagda oegentligheter inte hindrat sökanden från att göra sin ståndpunkt gällande i fråga om huruvida handlingen är korrekt eller relevant.

144 Vad beträffar de tre konfidentiella uppgifterna i PEM:s tekniska memorandum av den 5 augusti 1993 (dvs. ritningen över smältugnen i PEM:s fabrik, skriftväxling avseende fylld lödtråd samt en faktura från en lokal hantverkare), delgavs sökanden varken dessa eller en för sökanden avsedd sammanfattning. Det skall i det avseendet påpekas dels att sökanden inte har ifrågasatt att dessa uppgifter är av konfidentiell art, dels att sökanden inte heller har ifrågasatt att det var omöjligt, såsom kommissionen gjort gällande, att utarbeta en icke-konfidentiell sammanfattning. Slutligen påstår sig sökanden inte ha varit ur stånd att uttrycka sin synpunkt i fråga om det tekniska memorandumet till följd av att dessa tre konfidentiella uppgifter inte delgivits.

145 Under dessa omständigheter kan talan inte bifallas på den andra delgrunden.

Den tredje delgrunden: Åsidosättande av artikel 7.4 i grundförordningen och av rätten till försvar genom att kommissionen vägrat lämna sökanden vissa uppgifter som var nödvändiga för att bolaget skulle kunna göra sina synpunkter gällande med framgång

- Parternas argument

146 Sökanden har gjort gällande att bolaget inte varit i stånd att diskutera vissa uppgifter som var nödvändiga för att motivera att de omtvistade tullarna infördes. Under hela undersökningen skall sökanden ha ifrågasatt ett visst antal uppgifter som kommissionen lagt till grund för att inrätta antidumpningstullarna, bland annat den omständigheten att Förenta staterna valdes som referensland samt att PEM inte utnyttjade sin fulla produktionskapacitet, utan att någonsin ha förfogat över de uppgifter som kommissionen grundade sitt beslut på. Sökanden anser att detta åsidosättande av bolagets processuella rättigheter hade varit för handen även om bolaget formellt sett kunde uttrycka sin synpunkt på de omtvistade frågorna i akten.

147 Sökanden hävdar att denne vid flera tillfällen begärde att kommissionen skulle ange vilka handlingar den lagt till grund för uppfattningen att Förenta staterna borde vara referensland, då det inte fanns några uppgifter i akten. Sökanden kritiserar i det avseendet inte kommissionen för dess vägran att låta sökanden ta del av handlingarna i ärendet utan för att inte ha lämnat uppgifter som motiverade att Förenta staterna valdes som referensland. Dessa bevishandlingar skulle ha varit särskilt viktiga med beaktande av att kommissionen genom att välja de amerikanska priserna som beräkningsunderlag erhållit orimliga marginaler och antidumpningstullar som endast kunde stärka gemenskapsproducentens monopolställning. Redan vid den första undersökningen skall sökanden ha ifrågasatt att Förenta staterna valdes som referensland och begärt att det konstruerade värdet på priset på kalciummetall skulle användas.

148 Sökanden har gjort gällande att kommissionen hade kunnat antingen lämna ut förteckningen över den amerikanske producentens kunder, så att sökanden hade kunnat kontrollera vilken vara denne sålde vidare, eller lämna uppgift om försäljningsvolymen av den obearbetade varan i förhållande till försäljningen av fylld lödtråd. Sistnämnda uppgift skulle i sig inte ha varit problematisk i sekretesshänseende och skulle ha gjort det möjligt för IPS att kontrollera om Förenta staterna kunde väljas som referensmarknad såsom kommissionen gjorde gällande.

149 Sökanden hävdar likaledes att bolaget under undersökningen ifrågasatte utnyttjandegraden av PEM:s produktionskapacitet, vilken enligt sagda bolag hade stabiliserat sig något över 50 procent. I det avseendet skall sökanden under undersökningen ha fått vetskap om att vissa kunder i själva verket inte kunde erhålla leveranser från PEM.

150 Sökanden anser att rådet inte kan kritisera bolaget för att inte ha företett några sifferuppgifter för att bestrida den utnyttjandegrad av 50 procent som kommissionen beräknat. Det skall i själva verket ha ankommit på kommissionen att meddela uppgifter som skulle göra det möjligt att kontrollera om den hade gjort en korrekt bedömning av fastslagna fakta.

151 Kommissionen skall inte ha lämnat några som helst uppgifter om de ansträngningar som PEM påstod sig ha gjort och om de investeringar som det bolaget skall ha gjort för att försöka leverera till sökanden. Sökanden frågar sig således hur kommissionen själv kunnat kontrollera att PEM hade tillhandahållit tillräckliga uppgifter för att bevisa att investeringarna i utrustning genomförts. Med beaktande av dessa uppgifters tekniska natur skall kommissionen inte ha varit i stånd att bedöma dem.

152 Rådet har gjort gällande att skriftväxlingen mellan sökandens advokat och kommissionen mellan den 12 augusti 1993 och den 22 augusti 1994 visar att sökanden faktiskt har diskuterat de uppgifter som bolaget angivit.

153 Rådet har dessutom anfört att kommissionen endast skall lämna uppgifter som begärs av en berörd part och att detta uteslutande skall ske om de är relevanta för partens försvar och om det är möjligt att tillgodose begäran utan att åsidosätta sekretessprincipen. Sökanden skall under alla omständigheter faktiskt ha haft en kontradiktorisk diskussion om de uppgifter som var relevanta för dess försvar.

154 Vad beträffar frågan om referensland, erinrar PEM och Chambre syndicale om att artikel 8 i grundförordningen om konfidentiell behandling av information även är tillämplig på information som företag i referenslandet tillhandahåller. Vad beträffar de uppgifter som använts för att bestämma normalvärdet, är det uppenbart att de huvudsakligen är av konfidentiell natur.

- Förstainstansrättens bedömning

155 Det är nödvändigt att kontrollera om sökanden erhållit tillräckligt precisa uppgifter om de omständigheter och överväganden som legat till grund för förslaget att vidta slutgiltiga åtgärder mot importen av kalciummetall med ursprung i Kina och i Ryssland.

156 Sökanden har granskat kommissionens icke-konfidentiella akt vid fem tillfällen, den 27 april 1993, den 4 oktober 1993, den 17 maj 1994, den 8 juli 1994 och den 26 juli 1994.

157 Därefter skall kommissionen genom skrivelse av den 11 augusti 1994 i enlighet med artikel 7.4 b och 7.4 c i grundförordningen ha underrättat sökandens advokat om de väsentliga omständigheter och överväganden som låg till grund för att den övervägde att inrätta slutgiltiga antidumpningsåtgärder mot importen av kalciummetall med ursprung i Kina och i Ryssland.

FORTS. AV DOMSKÄL UNDER DOK.NR: 695A0002.1

158 Vad beträffar valet av Förenta staterna som referensland, skall det konstateras att kommissionen i punkterna 12 och 18 i övervägandena i ingressen till den tillfälliga förordningen detaljerat har angivit skälen för att den ansåg Förenta staterna utgöra ett lämpligt och inte oskäligt val i den mening som avses i artikel 2.5 i grundförordningen.

159 I punkt 15 i övervägandena i ingressen till den ifrågasatta förordningen påpekas att institutionerna har undersökt IPS:s kritik av referensland, vilken avser frågan om den valda amerikanska producentens varor är representativa och om produkterna är likadana.

160 Under dessa omständigheter erhöll sökanden tillräckliga uppgifter från kommissionen avseende de kriterier som lagts till grund för att välja Förenta staterna som referensland.

161 Den enda kritik som skulle kunna riktas mot kommissionen är att den inte upplyst sökanden om den bevisning som visade att den amerikanska producentens försäljning av kalciummetall var representativ och som låg till grund för att beräkna normalvärdet på den nationella marknaden.

162 Denna producents försäljningsvolym på hemmamarknaden är emellertid en konfidentiell uppgift, vilket sökanden inte har bestritt. Följaktligen var kommissionen inte skyldig att meddela sökanden uppgiften i fråga.

163 Kommissionen kunde inte heller använda sig av de andra sätt för att lämna uppgifter som sökanden har åberopat (se ovan punkt 148), eftersom sökanden inte föreslagit dem tidigare.

164 Dessutom skall följande konstateras. Att tillställa sökanden förteckningen över den amerikanska producentens kunder för att göra det möjligt för sökanden att kontrollera vilka typer av varor som denna återförsäljer hade för det första medfört att konfidentiella uppgifter lämnats ut, vilket sökanden själv har medgivit.

165 För det andra har sökanden inte visat att uppgiften om den amerikanska producentens försäljningsvolym av den obearbetade varan i förhållande till försäljningen av fylld lödtråd inte hade gjort det möjligt för bolaget att indirekt få kunskap om den producentens försäljningsvolym av kalciummetall på dennas hemmamarknad.

166 Slutligen har inte sökanden visat hur dess möjligheter till försvar eller förfarandets resultat påverkats genom att dessa uppgifter inte lämnats ut, i synnerhet som sökanden - vilket rådet med rätta har understrukit - aldrig har föreslagit något alternativ till Förenta staterna som referensland.

167 Invändningen att Förenta staterna inte borde ha valts till referensland kan följaktligen inte godtas.

168 Vad beträffar den omständigheten att kommissionen inte lämnat information som gjort det möjligt att uppskatta om det fanns fog för bedömningen av utnyttjandegraden av PEM:s produktionskapacitet, föreskrivs följande i den ifrågasatta förordningen (punkt 29-31 i övervägandena i ingressen):

- Från och med år 1989 investerade gemenskapsproducenten i nya ugnar och ökade sin produktionskapacitet något (index 103 år 1990, 107 år 1991 och 111 år 1992, i förhållande till ett index där år 1989 = 100).

- Produktionen har varit stabil: index 88 år 1990, 94 år 1991 och 101 år 1992, i förhållande till ett index där år 1989 = 100.

- Utnyttjandegraden av kapaciteten visar på de positiva verkningarna av att antidumpningstullar infördes år 1989, eftersom den stabiliserades på en lägre nivå, något över 50 procent.

169 I den ifrågasatta förordningen (punkt 20) har rådet preciserat att det undersökt IPS:s tvivel avseende de kontroller som kommissionen genomförde innan den drog slutsatsen att utnyttjandegraden av PEM:s kapacitet varit fortsatt låg under den relevanta perioden, nämligen mellan ungefär 50 och 60 procent.

170 Av det anförda framgår att kommissionen har förklarat vilka bedömningsgrunder den haft för att dra slutsatsen att utnyttjandegraden av PEM:s kapacitet under undersökningsperioden, dvs. förhållandet mellan den faktiska produktionen och PEM:s produktionskapacitet, varierade mellan 50 och 60 procent. Det framgår även att kommissionen omprövade frågan efter att den tillfälliga förordningen antogs i samband med att det framfördes, utan någon bevisning, att vissa kunder inte kunde erhålla leveranser från PEM.

171 Invändningen att kommissionen inte lämnat bolaget någon information som gjort det möjligt att pröva om det fanns fog för institutionens bedömning av utnyttjandegraden av PEM:s kapacitet kan under dessa omständigheter inte godtas.

172 Vad beträffar de handlingar som legat till grund för ovannämnda beräkningar, var kommissionen inte skyldig att göra dem tillgängliga för sökanden i enlighet med artikel 8 i grundförordningen, eftersom de var av konfidentiell natur, vilket sökanden inte har bestritt. Dessutom var en icke-konfidentiell sammanfattning av informationen inte möjlig att sammanställa.

173 Sökanden har heller inte visat hur den omständigheten att dessa handlingar inte lämnats ut har kunnat påverka dess försvarsmöjligheter eller förfarandets resultat, i synnerhet som sökanden inte anfört någon bevisning i syfte att visa att kommissionens beräkningar var felaktiga.

174 Av de skäl som angivits ovan i punkt 142-144 i fråga om den andra delgrunden är det inte heller möjligt att godta den invändningen att kommissionen inte lämnat någon information om PEM:s ansträngningar och investeringar i syfte att försöka leverera till sökanden.

175 Vad beträffar frågan om sökanden var i stånd att uttala sig om de omständigheter och överväganden som låg till grund för förslaget om att importen av kalciummetall med ursprung i Kina och i Ryssland skulle beläggas med slutgiltiga tullar, skall det erinras om att sökanden begärt att höras i enlighet med artikel 7.5 i grundförordningen. Så skedde den 4 maj 1993.

176 Dessutom har sökanden framfört sina synpunkter till kommissionen under hela undersökningen, vilket framgår av den redogörelse för skriftväxlingen mellan sökandens advokat och kommissionen som rådet har sammanställt:

- Skrivelse av den 31 maj 1994 (bilaga 40 till ansökan): Sökanden lämnar sina icke-konfidentiella synpunkter på den tillfälliga förordningen. I den handlingen ifrågasätter sökanden valet av Förenta staterna som referensland, uppfattningen att gemenskapsproducentens utnyttjandegrad uppgick till 50 procent av produktionskapaciteten, samt nyttan av PEM:s investeringar och kommissionens kriterium om 96 procents renhet. Kommissionen svarade sökanden genom skrivelse av den 14 juni 1994.

- Skrivelse av den 11 juli 1994 (bilaga 42 till ansökan): Sökanden besvarar kommissionens skrivelse av den 14 juni 1994 och står fast vid den kritik som bolaget uttryckt i sin skrivelse av den 31 maj 1994.

- Skrivelse av den 22 augusti 1994 (bilaga 62 till ansökan): Sökanden lämnar sina synpunkter på den skrivelse av den 11 augusti 1994 genom vilken kommissionen redogjort för de väsentliga omständigheter och överväganden som legat till grund för förslaget om slutgiltiga åtgärder. Sökandens invändningar avser i synnerhet valet av referensland, PEM:s utnyttjandegrad, kalciumets renhetsgrad och PEM:s ansträngningar för att försöka att leverera en produkt som överensstämmer med sökandens krav.

177 Det förefaller således som om sökanden har haft goda möjligheter att uttala sig om valet av referensland, om bestämmandet av utnyttjandegraden av produktionskapaciteten vid PEM:s fabrik samt om uppgifterna om de investeringar som PEM gjort för att kunna leverera till IPS.

178 Följaktligen kan talan inte vinna bifall på den tredje delgrunden.

179 Därav följer att grunden skall underkännas i sin helhet.

Den tredje grunden: Åsidosättande av artiklarna 4.4 och 2.12 i grundförordningen samt uppenbart oriktig bedömning

- Parternas argument

180 Sökanden hävdar att rådet och kommissionen felaktigt har dragit slutsatsen att kalciummetall med ursprung i Kina och i Ryssland, å ena sidan, och kalciummetall som tillverkas av PEM, å den andra, är utbytbara inom sina användningsområden och således likadana i den mening som avses i artikel 2.12 i grundförordningen. Begreppet likadan skulle motsvara begreppet utbytbar. Frågan om varorna är likadana skall således bedömas med utgångspunkt från deras fysiska och tekniska kännetecken samt deras användning.

181 Enligt sökanden har inte kalciummetall som har ursprung i Kina eller i Ryssland samma fysiska egenskaper som kalciummetall som PEM producerar. Den förstnämnda består av glänsande och homogent spån (flis), medan den sistnämnda utgörs av oregelbundna klumpar som är fibrösa och porösa till utseendet och vars yta alltid är matt.

182 Produkternas tekniska egenskaper skulle vara radikalt olika. Av kemiska analyser för fastställande av aluminium- och magnesiumhalter skulle framgå att det inte rör sig om samma vara. Kalcium med ursprung inom gemenskapen har en mycket högre syrehalt än kalcium med ursprung i Kina eller i Ryssland. Det skulle nämligen framgå av de olika syrehalterna att PEM:s oxidationsnivå är fyra till fem gånger högre.

183 På grund av att PEM:s kalcium är så kraftigt oxiderat i jämförelse med andra producenters skulle sökanden inte kunna använda sig av detta kalcium. Den alltför höga syrehalten skulle nämligen medföra kalkavlagringar i ugnarna, vilka skulle blockera sökandens anläggning. För övrigt skulle PEM ha medgivit att dess kalcium har en mycket högre syrehalt.

184 Enligt sökanden är denna egenskap hos PEM:s kalcium av grundläggande betydelse. Särskild betydelse bör tillmätas denna omständighet, då det rör sig om en industriell produkt som är avsedd för tillverkning av en bearbetad produkt och inte en produkt som är avsedd för slutkonsumenter, varför PEM:s kalcium avgör användningsvillkoren för varan och har ett avsevärt inflytande på tillverkningsprocessen och tillverkningskostnaderna. Den fysiska skillnad som syrehalten utgör skulle få betydande ekonomiska följder.

185 PEM:s argument att skillnaden mellan de båda produkterna inte beror på kalciumet i sig utan på den särskilda process som sökanden använder skulle av såväl rättsliga som faktiska skäl inte kunna godtas.

186 Omständigheten att andra användare kan använda PEM:s kalciummetall skulle endast bevisa att en och samma vara kan användas för olika ändamål och på olika villkor. Kalciummetall av standardkvalitet skulle kunna tillhöra olika marknader. Den skulle kunna användas av bly- och ferrolegeringsindustrin eller som råvara för tillverkning av granulerat kalcium. I det första fallet skulle skillnaderna i renhet samt syrehalten ha en obetydlig inverkan. Däremot skulle syrehalten vara av grundläggande betydelse i det andra fallet, vilken tillämpning utgör en viktig del av kalciumanvändningen.

187 Kalciummetall skulle vara en råvara som bearbetas för att användas inom de tre ovannämnda sektorerna, dvs. inom blyindustrin (340 ton, dvs. 40 procent av kalciumanvändningen), inom stålindustrin (570 ton, dvs. 46 procent av kalciumanvändningen) samt för tillämpningar i högtemperaturbehandling av kalcium (100 ton, dvs. 11 procent av kalciumanvändningen). PEM:s kalcium av standardkvalitet skulle utan svårighet kunna användas inom blyindustrin men däremot vara oanvändbart för alla tillämpningar i högtemperaturbehandling och för nästan hälften av de produkter som används för bearbetning av stål.

188 PEM:s resonemang skulle inte vara korrekt. Enligt sökanden är det inte möjligt att gå från kalciummetall som råvara till slutanvändning av den bearbetade råvaran utan att beakta användningen på det stadium som ligger däremellan för framställningen av granulerad kalciummetall. Det skulle endast vara i förhållande till denna mellanliggande marknad som användningsvillkoren borde bedömas, eftersom diskussionen skulle röra importen av kalciummetall av standardkvalitet och inte av granulerat kalcium.

189 Med beaktande av dessa uppgifter och av den betydande del av kalciumanvändningen som sker inom stålindustrin skulle det inte gå att dra slutsatsen att skillnaderna i användning är föga betydelsefulla eller av marginell vikt. Tvärtom är det endast för en av de tre industrier som använder sig av kalcium - blyindustrin - som PEM:s kalcium av standardkvalitet och kalcium av standardkvalitet med ursprung i Kina eller i Ryssland är likadana. Inom de två andra användningsområdena skulle PEM vara tvunget att omdestillera sitt kalcium. Följaktligen skulle inte de båda varorna kunna betecknas som likadana av gemenskapsmyndigheterna.

190 Därmed skulle det inte röra sig om utbytbara produkter.

191 Enligt rådet skapar en näringsidkare som sökanden, som utvecklar en ny process för att reducera en viss produkt till granulat, inte två olika varor i den mening som avses i grundförordningen och det av det enkla skälet att processen, till skillnad från föreliggande processer, är särskilt känslig för vissa orenheter. Skillnader i kvalitet eller användning är i sig inte tillräckliga för att skilja mellan två varor. Det skulle vara nödvändigt att undersöka om skillnaderna i kvalitet eller användning i allmänhet uppfattas som särskiljande för två varor på marknaden.

192 Det skulle inte vara omöjligt för sökanden att använda PEM:s produkt, men användningen skulle innebära extrakostnader för bolaget.

193 Sökanden skulle inte kunna åberopa kostnadsskillnader i sin egen användning utan att beakta omständigheten att de kinesiska och ryska produkterna framställs genom en elektrolytisk process för vilken tillverkningskostnaderna skulle vara högre i en marknadsekonomi.

194 Enligt rådet skall man inte blanda samman frågan om ett kemiskt ämnes eller en kemisk sammansättnings egenskaper med frågan om förekomsten av föroreningar. Skillnader i mängden föroreningar skulle inte nödvändigtvis påverka bedömningen av om produkterna är likadana. Den kalciummetall som PEM tillverkar är samma kemiska ämne som framställs i Kina och i Ryssland. Institutionerna skulle inte ha konstaterat att variationen i fråga om föroreningshalten påverkade användningen av PEM:s standardprodukt för något annat beredningsföretag än sökanden.

195 Kalciummetall som importeras från Kina eller från Ryssland är enligt rådet utbytbar mot kalciummetall som tillverkas av PEM inom samtliga sektorer. Det kalcium som framställs genom aluminiumtermisk process och, a fortiori, kalcium som framställs genom elektrolys uppfyller nämligen enligt institutionen de tekniska krav som ställs av 86 procent av de industriella konsumenterna av kalciummetall (bly-, ferrolegerings- och stålindustrin). För 11 procent av de industriella konsumenterna (tillämpningar i högtemperaturbehandlingar av kalcium) vore kalcium som framställs genom elektrolys att föredra, vilket PEM skulle kunna leverera genom att destillera sin standardprodukt. För 3 procent av de industriella konsumenterna (kärnkraftsindustrin) skulle det krävas en produkt med hög renhetsgrad, vilken PEM likaledes skulle kunna leverera i form av sitt kalcium av kärnkraftskvalitet.

196 Med stöd av kommissionens beslutspraxis har PEM och Chambre syndicale gjort gällande att det för bedömningen av om två produkter är likadana är tillräckligt att gemenskapsprodukter och produkter från tredje land har samma grundläggande fysiska och tekniska egenskaper samt att de har samma funktion och huvudsakliga användningssätt och således är i stort sett utbytbara, även om skillnader i egenskaper, utseende eller kvalitet minskar graden av utbytbarhet.

197 I förevarande fall skulle gemenskapens kalciummetall och kalciummetall med ursprung i Kina eller i Ryssland vara likadana produkter.

198 Trots en liten variation i renhetsgraden och, i samband därmed, en variation i syrehalten som beror på vilken framställningsprocess som används, skulle gemenskapens kalciummetall och kalciummetall med ursprung i Kina eller Ryssland ha fysiska och kemiska egenskaper som är tillräckligt likvärdiga för att det skall kunna anses att det rör sig om likadana produkter.

199 De båda produkterna skulle även ha samma slutanvändare.

200 Slutligen skulle de båda framställningsprocesserna göra det möjligt att erhålla ett primärt kalcium "av standardkvalitet", som används huvudsakligen i massiv form i bly- och ferrolegeringsindustrin eller i granulerad form.

201 För användningen av kalcium i massiv form (motsvarande 40 procent av behovet) skulle gemenskapens kalciummetall och kalciummetall med ursprung i Kina eller i Ryssland vara fullständigt utbytbara. För användningen av kalcium i granulerad form i produktion med högtemperaturbehandling av kalcium skulle det vara nödvändigt att använda kalcium av högre renhetsgrad. Den kalciummetallen skulle emellertid kunna komma såväl från producenter i Kina eller i Ryssland, vilka länders producenter använder sig av en elektrolytisk process, som från producenter som använder sig av en aluminiumtermisk process, däribland PEM. Även sistnämnda process skulle nämligen göra det möjligt att