Förslag till avgörande av generaladvokat Fennelly föredraget den 28 oktober 1999. - Europeiska kommissionen mot Republiken Grekland. - Fördragsbrott - Underlåtenhet att införliva direktiv 96/43/EG. - Mål C-137/99.



Rättsfallssamling 1999 s. I-09009



Generaladvokatens förslag till avgörande

Tillämpliga bestämmelser och faktiska omständigheter

1 I förevarande talan enligt artikel 169 i EG-fördraget (nu artikel 226 EG) har kommissionen yrkat att domstolen skall fastställa att Republiken Grekland har underlåtit att införliva rådets direktiv 96/43/EG av den 26 juni 1996 om ändring och kodifiering av direktiv 85/73/EEG om finansieringen av veterinära besiktningar och kontroller av levande djur och vissa animaliska produkter och om ändring av direktiv 90/675/EEG och 91/496/EEG(1) (nedan kallat direktivet).

2 Enligt bestämmelserna i direktivet skall medlemsstaterna, i enlighet med de detaljerade bestämmelser som föreskrivs för olika sektorer och verksamheter, se till att ta ut en gemenskapsavgift för att täcka de kostnader som orsakas av veterinära besiktningar och kontroller av de berörda produkterna. De tillåtna avgiftsbeloppen skall fastställas på ett detaljerat sätt. Medlemsstaterna har dock fortfarande rätt att ändra beloppen i enlighet med vissa metoder, under förutsättning att avgifterna inte överstiger de faktiska kostnaderna för besiktningen. Direktivet föreskriver även ett informationsutbyte mellan medlemsstaterna och kommissionen. Vad beträffar tidsfristerna för att införliva direktivet, föreskriver artikel 4.1 följande:

"1. Medlemsstaterna skall sätta i kraft de bestämmelser i lagar och andra författningar som är nödvändiga för att följa

i) bestämmelserna i artikel 7 och kapitel I punkt 1 e i bilaga A, den 1 januari 1996,

ii) bestämmelserna i kapitel II och kapitel III avsnitt II i bilaga A samt kapitel II i bilaga C, den 1 juli 1997,

iii) andra ändringar, den 1 juli 1997.

Medlemsstaterna förfogar över en förlängd tidsfrist som kan löpa fram till den 1 juli 1999 för att rätta sig efter bestämmelserna i kapitel III, avsnitt I i bilaga A."

3 Eftersom kommissionen inte hade fått något meddelande om åtgärder för införlivande av direktivet, sände kommissionen den 5 november 1997 en formell underrättelse till Republiken Grekland och uppmanade den att inkomma med ett yttrande inom två månader. Denna underrättelse skall uppenbarligen tolkas så att den avser de skyldigheter som framgår av artikel 4.1 i, ii och iii i direktivet och inte de skyldigheter för vilka tidsfristen för införlivande hade förlängts till den 1 juli 1999. Eftersom kommissionen inte ansåg att svaret från Republiken Grekland, enligt vilket den stod i begrepp att vidta de nödvändiga åtgärderna, var tillräckligt, riktade kommissionen den 29 juli 1998 ett motiverat yttrande till Republiken Grekland, enligt vilket denna stat hade underlåtit att uppfylla sina skyldigheter enligt direktivet. I avsaknad av svar väckte kommissionen den 19 april 1999 förevarande talan. Denna talan grundar sig på artikel 4 i direktivet, artikel 5 i EG-fördraget (nu artikel 10 EG) och artikel 189 tredje stycket i EG-fördraget (nu artikel 249 tredje stycket EG). Kommissionen har yrkat att domstolen skall fastställa att Republiken Grekland har underlåtit att uppfylla sina skyldigheter enligt EG-fördraget och direktivet genom att inte anta de lagar och andra författningar som är nödvändiga för att följa direktivet samt förplikta Republiken Grekland att ersätta rättegångskostnaderna.

4 Det framgår klart av den sammanfattning av artikel 4.1 som kommissionen inledningsvis har gjort i sin ansökan, att kommissionen inte har yrkat - vilket den inte kunde göra - att domstolen skall uttala sig om de skyldigheter som framgår av kapitel III avsnitt I i bilaga A, beträffande vilka medlemsstaterna förfogar över en förlängd tidsfrist för införlivande som kan löpa fram till den 1 juli 1999. Även om ansökan har formulerats i allmänna ordalag, är det uppenbart att denna fråga har uteslutits från föremålet för talan.(2)

5 Den grekiska regeringen har i sin svarsinlaga yrkat att talan skall ogillas. Den har angett att en bestämmelse har införts i ett lagförslag som redan har undertecknats och som tillåter finans- och jordbruksministrarna att anta gemensamma förordningar, med eller utan tillämpning av gemenskapsinstitutionernas rättsakter, om uttag av avgifter för veterinära besiktningar och kontroller, fastställelse av avgiftsbeloppen, identifiering av de avgiftspliktiga personerna och de myndigheter som ansvarar för att ta ut avgifterna, fastställelse av ändamålet med avgifterna och reglering av underordnade frågor.

6 Detta argument är enligt min mening inte relevant för att domstolen skall ogilla kommissionens talan. Den grekiska regeringen har inte angett att bestämmelsen i fråga har trätt i kraft eller att den hade trätt i kraft vid den tidpunkt då någon av de tidsfrister för införlivande som anges för olika delar av direktivet eller det datum som fastställdes i det motiverade yttrandet hade löpt ut. Det förhållandet att bestämmelsen beskrivs som ett "lagförslag" tyder uppenbarligen på motsatsen.

7 Eftersom kommissionen enligt min mening har bevisat att Republiken Grekland har åsidosatt sin skyldighet att införliva direktivet, med undantag för kapitel III avsnitt I i bilaga A till direktivet, skall Republiken Grekland förpliktas att ersätta rättegångskostnaderna i enlighet med artikel 69.2 i domstolens rättegångsregler.

Förslag till avgörande

8 Mot bakgrund av det ovan anförda föreslår jag att domstolen skall

1) fastställa att Republiken Grekland har underlåtit att uppfylla sina skyldigheter enligt fördraget genom att inte anta de lagar och andra författningar som är nödvändiga för att följa de bestämmelser som avses i artikel 4.1 i, ii och iii i rådets direktiv 96/43/EG av den 26 juni 1996 om ändring och kodifiering av direktiv 85/73/EEG om finansieringen av veterinära besiktningar och kontroller av levande djur och vissa animaliska produkter och om ändring av direktiv 90/675/EEG och 91/496/EEG,

2) förplikta Republiken Grekland att ersätta rättegångskostnaderna.

(1) - EGT L 162, s. 1.

(2) - Se dom av den 17 februari 1970 i mål 31/69, kommissionen mot Italien (REG 1970, s. 25), punkterna 11-14.