ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
Beslut meddelat av förstainstansrättens ordförande den 15 december 1999. - Cho Yang Shipping Co. Ltd mot Europeiska kommissionen. - Konkurrens - Betalning av böter - Bankgaranti - Interimistiskt förfarande - Krav på skyndsamhet - Interimistiska åtgärder. - Mål T-191/98 R II.



Rättsfallssamling 1999 s. II-03909



Sammanfattning



Nyckelord

1 Interimistiskt förfarande - Uppskov med verkställigheten - Interimistiska åtgärder - Villkor för bifall - Krav på skyndsamhet - Allvarlig och irreparabel skada som kan vara nära förestående - Begrepp

(Artikel 242 EG och 243 EG; förstainstansrättens rättegångsregler, artikel 104.2)

2 Interimistiskt förfarande - Uppskov med verkställigheten - Uppskov med fullgörandet av skyldigheten att ställa en bankgaranti för att undvika omedelbara indrivningsåtgärder beträffande böter som ålagts för överträdelse av konkurrensreglerna - Avvägning mellan olika förekommande intressen

(Artikel 242 EG; förstainstansrättens rättegångsregler, artikel 104.2)

Sammanfattning

1 För att uppskov med verkställighet eller interimistiska åtgärder skall kunna beviljas krävs att sökanden riskerar att lida en allvarlig och oreparabel skada. Det är därvid inte nödvändigt att fastställa att skadan med absolut visshet är nära förestående. Det är tillräckligt att den ifrågavarande skadan, särskilt då den beror på förekomsten av ett antal faktorer, är förutsägbar med en tillräcklig grad av sannolikhet.

2 När rätten fastställer villkoren för uppskov med fullgörandet av en skyldighet som ålagts ett företag att, till fördel för kommissionen, ställa en bankgaranti för att undvika omedelbara indrivningsåtgärder beträffande böter som ålagts för överträdelse av konkurrensreglerna, skall den göra en avvägning mellan olika förekommande intressen, i synnerhet kommissionens intresse av att kunna indriva böterna i det fall att talan i huvudsaken skulle avslås liksom det allmänna intresset av att bibehålla den avskräckande verkan av de böter som åläggs av kommissionen.
Beslut meddelat av ordföranden på förstainstansrätten den 21 juli 1999. - DSR-Senator Lines GmbH mot Europeiska kommissionen. - Konkurrens - Betalning av böter - Bankgaranti - Interimistiskt förfarande - Uppskov med verkställigheten - Brådska - Föreligger inte. - Mål T-191/98 R.



Rättsfallssamling 1999 s. II-02531



Sammanfattning



Nyckelord

1 Interimistiskt förfarande - Uppskov med verkställigheten - Interimistiska åtgärder - Villkor för bifall - "Fumus boni juris" - Krav på skyndsamhet - Kumulativ karaktär - Avvägning mellan alla intressen i fråga

(EG-fördraget, artiklarna 185 och 186 (nu artiklarna 242 EG och 243 EG); förstainstansrättens rättegångsregler, artikel 104.2)

2 Interimistiskt förfarande - Uppskov med verkställigheten - Uppskov med skyldigheten att ställa en bankgaranti för att undgå omedelbar indrivning av böter - Villkor för bifall - Särskilda omständigheter - Beaktande av situationen för den koncern som företaget tillhör

(EG-fördraget, artiklarna 185 och 186 (nu artiklarna 242 EG och 243 EG); förstainstansrättens rättegångsregler, artikel 104.2)

Sammanfattning

1 I artikel 104.2 i förstainstansrättens rättegångsregler föreskrivs att en ansökan om interimistiska åtgärder skall ange de omständigheter som ställer krav på skyndsamhet och de faktiska och rättsliga grunder på vilka den begärda åtgärden omedelbart framstår som befogad (fumus boni juris). Dessa villkor är kumulativa, vilket innebär att det inte kan förordnas om interimistiska åtgärder när ett av villkoren inte är uppfyllt. Domstolen skall i förekommande fall även göra en avvägning mellan de föreliggande intressena.

2 En ansökan om uppskov med verkställigheten, som syftar till att erhålla undantag från skyldigheten att ställa en bankgaranti som förutsättning för att det bötesbelopp som ålagts ett företag inte skall drivas in omedelbart kan endast bifallas om särskilda omständigheter föreligger.

För att bedöma företagets förmåga att ställa garantin i fråga utan att äventyra dess fortsatta existens skall den koncern som företaget direkt eller indirekt tillhör tas i beaktande, i synnerhet beträffande dennas möjlighet att ställa de säkerheter som bankerna kan kräva för att bevilja nämnda garanti.
Beslut meddelat av förstainstansrättens ordförande den 14 augusti 1998. - Emesa Sugar (Free Zone) NV mot Europeiska kommissionen. - Reglerna om associering av de utomeuropeiska länderna och territorierna - Besluten 91/482/EEG och 97/803/EG - Förordning (EG) nr 2553/97 - Interimistiskt förfarande - Intervention - Krav på skyndsamhet - Föreligger inte. - Mål T-44/98 R.



Rättsfallssamling 1998 s. II-03079



Sammanfattning



Nyckelord

Interimistiskt förfarande - Uppskov med verkställigheten - Villkor för bifall - Krav på skyndsamhet - Allvarlig och irreparabel skada - Bedömning när en gemenskapsinstitution har befogenhet att företa en skönsmässig bedömning - Ekonomisk skada

(EG-fördraget, artikel 185; förstainstansrättens rättegångsregler, artikel 104.2)

Sammanfattning

Frågan om en begäran om interimistiska åtgärder uppfyller kravet på skyndsamhet skall bedömas med hänsyn till behovet av ett interimistiskt beslut för att undvika att en allvarlig och irreparabel skada orsakas den part som har begärt den interimistiska åtgärden. Den part som begär uppskov med verkställigheten av ett beslut som ett klagomål avser skall bevisa att han inte kan invänta att förfarandet rörande huvudsaken avslutas utan att åsamkas en skada som skulle leda till allvarliga och irreparabla konsekvenser.

Med hänsyn till att rådet, genom att anta beslut 97/803 och införa tullkvoter för import av vissa jordbruksprodukter som undantagits från tullar inom ramen för reglerna om associering av de utomeuropeiska länderna och territorierna, har använt sitt utrymme för skönsmässig bedömning vad beträffar den lämpligaste åtgärden för att undvika störningar på gemenskapsmarknaderna för produkterna i fråga, och för att undvika att rätten inkräktar på utrymmet för denna skönsmässiga bedömning genom att bevilja uppskov med verkställigheten av en rättsakt varigenom bestämmelserna som införts genom detta beslut genomförs, skall sökandens ansökan bara bifallas om det obestridligen framstår som brådskande.

En rent ekonomisk skada kan inte anses irreparabel, förutom i undantagsfall, eftersom den senare kan ersättas ekonomiskt. Det kan föreligga ett undantagsfall om det framstår som om den berörda parten skulle riskera att försättas i en situation som - om den begärda åtgärden inte vidtas - innebär att sökandens själva existens äventyras eller att dess marknadsandelar oåterkalleligt förändras.
Förstainstansrättens beslut (tredje avdelningen) den 16 november 1998. - Nederländska Antillerna mot Europeiska unionens råd och Europeiska kommissionen. - Skiljande av mål - Uppskov - Förklaring om att avstå från frotsatt handläggning. - Förenade målen T-163/97 och T-179/97.



Rättsfallssamling 1998 s. II-04123



Nyckelord

Förfarande - Kompetensfördelning mellan domstolen och förstainstansrätten - Talan som en fysisk eller juridisk person har väckt vid förstainstansrätten med stöd av dels artikel 173 fjärde stycket, dels artikel 178 i fördraget, angående skyddsåtgärder mot import som har införts i det första fallet av kommissionen och i det andra fallet av kommissionen och rådet - Ytterligare talan som samma person har väckt vid förstainstansrätten med stöd av artikel 173 fjärde stycket i fördraget, angående dessa skyddsåtgärder som införts av rådet - Förening av dessa båda mål - Talan om ogiltigförklaring av rådets rättsakt som en medlemsstat har väckt vid domstolen - Det är av intresse för en god rättsskipning att domstolen beaktar de argument som framförts av den fysiska eller juridiska personen - Skiljande av de båda mål som är anhängiga vid förstainstansrätten - Förstainstansrätten förklarar sig avstå från fortsatt handläggning i det andra målet - Förstainstansrätten vilandeförklarar det första målet

(EG-stadgan för domstolen, artikel 47 tredje stycket; förstainstansrättens rättegångsregler, artikel 50)
Förstainstansrättens beslut (tredje avdelningen i utökad sammansättning) av den 25 maj 1998. - Broome & Wellington mot Europeiska kommissionen. - Talan om ogiltigförklaring - Tillkännagivande om inledande av antidumpningsförfaranden - Avvisning. - Mål T-267/97.



Rättsfallssamling 1998 s. II-02191



Sammanfattning



Nyckelord

Talan om ogiltigförklaring - Rättsakter mot vilka talan kan väckas - Begrepp - Rättsakter som har tvingande rättsverkningar - Beslut av kommissionen att inleda ett antidumpningsförfarande - Förberedande åtgärd

(EG-fördraget, artikel 173; rådets förordning nr 384/96)

Sammanfattning

Rättsakter som medför bindande rättsverkningar som kan påverka sökandens intressen genom att väsentligt förändra dennes rättsliga ställning är sådana rättsakter som kan bli föremål för en talan om ogiltigförklaring i den mening som avses i artikel 173 i fördraget. När det handlar om rättsakter som utarbetas i flera steg, är det i princip endast rättsakter genom vilka institutionen slutgiltigt tar ställning vid förfarandets slut som kan bli föremål för talan, och inte mellanliggande åtgärder som syftar till att förbereda det slutliga beslutet, vars rättsstridighet på ett ändamålsenligt sätt skulle kunna åberopas i en talan mot det slutliga beslutet. För övrigt är det endast rättsakter som omedelbart och oåterkalleligen påverkar de berörda företagens rättsliga ställning som kan göra det befogat att ta upp en talan om ogiltigförklaring till sakprövning redan innan ett administrativt förfarande har avslutats.

Ett beslut av kommissionen att inleda ett antidumpningsförfarande kan i detta avseende inte anses vara en rättsakt mot vilken talan kan väckas, eftersom det handlar om en rent förberedande åtgärd. Det framgår nämligen av bestämmelserna i antidumpningsförordning nr 384/96 att kommissionen ansvarar för undersökningarna och på grundval av dessa skall besluta om att avsluta förfarandet eller fortsätta det antingen genom att vidta preliminära åtgärder eller genom att föreslå rådet att vidta slutgiltiga åtgärder.

Denna slutsats kan inte ifrågasättas av den omständigheten att kommissionens språkrör redan innan klagomålet ingavs hade förklarat att kommissionen skulle inleda ett nytt förfarande om ett klagomål ingavs. Detta är nämligen en omständighet som skall bedömas vid en sakprövning av lagenligheten av tillkännagivandet om inledande av antidumpningsförfaranden. Slutsatsen kan inte heller ifrågasättas av med vilken grad av säkerhet som antidumpningstullar kommer att införas, eftersom inledandet av ett antidumpningsförfarande inte rättsligt behöver leda till att sådana tullar införs. Tillkännagivandet om inledandet av ett antidumpningsförfarande har för övrigt inte sådana rättsverkningar att de berörda företagen är tvungna att ändra sitt handelsbruk eller att medverka i det förfarande som har inletts.
Förstainstansrättens beslut (fjärde avdelningen) den 17 september 1997. - Antillean Rice Mills NV mot Europeiska kommissionen. - Talan om ogiltigförklaring - Upphävande av den omtvistade rättsakten med retroaktiv verkan - Anledning saknas att döma i saken. - Mål T-26/97.



Rättsfallssamling 1997 s. II-01347



Sammanfattning



Nyckelord

1 Talan om ogiltigförklaring - Talan mot en förordning om införande av skyddsåtgärder - Förordning som har upphävts med retroaktiv verkan under förfarandet genom en annan förordning - Den institution som har utfärdat den förordning som har upphävts medger att den inte längre ingår i gemenskapernas rättsordning - Talan har inte längre något föremål - Det saknas anledning att döma i saken

(EG-fördraget, artikel 173)

2 Förfarande - Rättegångskostnader - Anledning saknas att döma i saken - Förevarande fall

(Förstainstansrättens rättegångsregler, artikel 87.6)

Sammanfattning

3 En talan mot en förordning utfärdad av kommissionen om införande av skyddsåtgärder saknar föremål, på så sätt att det inte längre finns någon anledning för förstainstansrätten att döma i saken, då omnämnda förordning upphävs med retroaktiv verkan under förfarandet genom en förordning utfärdad av rådet och då kommissionen genom att den har gjort gällande att det saknas anledning att döma i saken medger att den omtvistade förordningen inte längre ingår i gemenskapernas rättsordning, på så sätt att kommissionen inte längre kan göra gällande att förordningen är tillämplig och åberopa denna gentemot sökanden för det fall rådets förordning skulle ogiltigförklaras.

4 Då det saknas anledning att avgöra ett mål i vilket talan förs mot en förordning om införande av skyddsåtgärder som har utfärdats av kommissionen inom ramen för beslut 91/482 om associering av de utomeuropeiska länderna och territorierna med anledning av att den omtvistade rättsakten har upphävts genom en förordning som rådet utfärdade i enlighet med det förfarande som föreskrivs i ovannämnda beslut och då detta varken förklaras av ett misstag från kommissionens sida eller av att de grunder som sökanden åberopade i sin talan har ansetts vara väl underbyggda, utan är följden av att rådet har utnyttjat den behörighet att fatta beslut som det har tilldelats, skall varje part bära sina rättegångskostnader.
Förstainstansrättens beslut (andra avdelningen) den 20 mars 1998. - CAS Succhi di Frutta SpA mot Europeiska kommissionen. - Intervention. - Mål T-191/96.



Rättsfallssamling 1998 s. II-00573



Sammanfattning



Nyckelord

Förfarande - Intervention - Berörda personer - Gemenskapsdomstolarnas bedömning av intresset att intervenera

((EG-)stadgan för domstolen, artikel 37 andra stycket; förstainstansrättens rättegångsregler, artikel 115)

Sammanfattning

Interventionssökandenas intressen i den mening som avses i artikel 37 andra stycket i domstolens stadga skall fastställas mot bakgrund av själva tvisteföremålet. För att gemenskapsdomstolarna skall tillåta en intervention kontrollerar den, när det är fråga om en talan om ogiltigförklaring, således att intervenienterna är direkt berörda av det omtvistade beslutet och att de har ett berättigat intresse av utgången av tvisten. Det krävs också att intervenienten styrker att det föreligger ett direkt och faktiskt intresse av att själva yrkandena bifalls och inte ett intresse av de åberopade grunderna. Det intresse som fordras i detta hänseende skall inte röra enbart abstrakta rättsliga argument, utan skall röra själva de yrkanden som en part anfört i sin talan.

Det skall särskilt göras skillnad mellan interventionssökande som har ett direkt intresse av utgången av den tvist som rör enbart den rättsakt av vilken ogiltigförklaring yrkats, och dem som endast har ett indirekt intresse av utgången av tvisten med anledning av att det finns likheter mellan deras situation och någon av parternas situation. Den enda omständigheten att en ekonomisk aktör befinner sig i en situation som är jämförbar med den situation som sökanden befinner sig i, bland annat då den anser sig ha orsakats en skada som har uppkommit på grund av samma rättsakt utfärdad inom gemenskapen, samt att den dom som kommer att meddelas skulle kunna påverka det sätt på vilket svarandeinstitutionen hanterar situationen, inte i sig är tillräcklig för att det skall föreligga ett intresse av att intervenera i den mening som avses i ovannämnda bestämmelse.
Förstainstansrättens beslut (tredje avdelningen) den 10 december 1996. - Söktas Pamuk Ve Tarim Ürünlerini Degerlendirme Ticaret Ve Sanayii AS (Söktas) mot Europeiska kommissionen. - Talan om ogiltigförklaring - Skadeståndstalan - Meddelande om inledande av ett antidumpningsförfarande - Avvisning. - Mål T-75/96.



Rättsfallssamling 1996 s. II-01689



Sammanfattning



Nyckelord

1 Talan om ogiltigförklaring - Rättsakter mot vilka talan kan föras - Begrepp - Rättsakter som har bindande rättsverkningar - Kommissionens beslut att inleda ett antidumpningsförfarande - Förberedande åtgärd - Förekomsten av ett förfarande för att behandla problem med dumpning inom ramen för associeringsavtalet mellan EEG och Turkiet - Saknar betydelse

(EG-fördraget, artikel 173; associeringsavtalet EEG-Turkiet, tilläggsprotokollet, artikel 47; rådets förordning nr 3283/94)

2 Skadeståndstalan - Talan har väckts mot kommissionen på grund av en rättsakt som saknar all rättsverkan - Avvisning

(EG-fördraget, artiklarna 178 och 215 andra stycket)

Sammanfattning

3 Rättsakter som medför bindande rättsverkningar som påverkar sökandens intressen genom att väsentligt förändra dennes rättsliga ställning är sådana rättsakter som kan bli föremål för en talan om ogiltigförklaring enligt artikel 173 i fördraget. När det handlar om rättsakter som utarbetas i flera steg, är det i princip endast rättsakter genom vilka institutionen vid förfarandets slut slutligen tar ställning som kan bli föremål för talan, och inte mellanliggande åtgärder som syftar till att förbereda det slutliga beslutet och vars rättsstridighet på ett ändamålsenligt sätt kan åberopas inom ramen för en talan mot det slutliga beslutet.

Ett beslut från kommissionen att inleda ett antidumpningsförfarande kan, på grund av dess beskaffenhet och verkningar, i detta avseende inte anses som en sådan rättsakt som det kan föras talan mot. Av bestämmelserna i den grundläggande antidumpningsförordningen nr 3283/94 framgår nämligen att kommissionen har till uppgift att göra undersökningar och att på grundval av dessa besluta att avsluta förfarandet eller tvärtom fullfölja det genom att antingen vidta provisoriska åtgärder eller föreslå rådet att vidta slutliga åtgärder. Följaktligen skall den rättsakt genom vilken kommissionen inleder ett antidumpningsförfarande anses som en rent förberedande åtgärd som inte omedelbart och oåterkalleligen kan påverka sökandens rättsliga situation.

Den förberedande karaktären ifrågasätts inte alls av att det finns ett förfarande för associeringsrådet att behandla problem med dumpning inom ramen för associeringsavtalet mellan Europeiska ekonomiska gemenskapen och Turkiet. Detta förfarande, som fastställs i artikel 47 i tilläggsprotokollet vilket har bifogats nämnda avtal, utesluter inte tillämpningen av gemenskapens handelsskyddsåtgärder och lamslås inte om gemenskapen inleder ett antidumpningsförfarande.

4 En skadeståndstalan om ersättning för skada till följd av en institutions påstått rättsstridiga rättsakt kan inte tas upp till sakprövning, när denna rättsakt saknar rättsverkningar.
Förstainstansrättens beslut (första avdelningen) den 4 oktober 1996. - Sveriges Betodlares Centralförening och Sven Åke Henrikson mot Europeiska kommissionen. - Gemensam jordbrukspolitik - Sockerbetor - Förordning (EG) nr 1734/95 - Särskild jordbruksomräkningskurs - Omräkningskurs för Sverige saknas - Talan om ogiltigförklaring - Avvisning. - Mål T-5/96.



Rättsfallssamling 1996 s. II-01299



Sammanfattning



Nyckelord

Talan om ogiltigförklaring - Rättsakter mot vilka talan kan föras - Begrepp - Rättsakter som har tvingande rättsverkningar - Kommissionens skrivelse enligt vilken den nekar ändring av en förordning genom att fastställa en särskild jordbruksomräkningskurs för en medlemsstat - Omfattas inte

(EG-fördraget, artikel 173; kommissionens förordning nr 1734/95)

Sammanfattning

Talan om ogiltigförklaring som har väckts av en förening för betodlare i en medlemsstat mot en kommissionsskrivelse genom vilken den nekar att bifalla dess begäran som i huvudsak avser ändring av förordning nr 1734/95, i vilken det fastställs en särskild jordbruksomräkningskurs för minimipriser på sockerbetor samt produktionsavgifter och tilläggsavgifter inom sockersektorn för regleringsåret 1994/95, men i vilken det inte fastställs någon omräkningskurs som är tillämplig i den ifrågavarande medlemsstaten, skall avvisas.

Endast åtgärder som har bindande rättsverkningar som kan påverka sökandenas intressen genom att väsentligt förändra deras rättsliga ställning utgör sådana rättsakter eller beslut som kan vara föremål för talan om ogiltigförklaring, på det sätt som avses i artikel 173 i fördraget. Detta är inte fallet vad avser en informativ skrivelse vilken är begränsad till att på ett kortfattat sätt för adressaterna förklara bakgrunden till varför det tidigare normativa beslutet i förordningen fattades. En talan som har väckts av en fysisk eller juridisk person i anledning av att kommissionen nekar till att retroaktivt ändra en rättsakt, kan inte prövas då den ändring som har begärts borde ha utfärdats i form av en förordning med allmän räckvidd, eftersom det följer av den hierarki som gäller för gemenskapernas rättsakter, att en rättsakt med allmän giltighet inte implicit kan ändras genom ett enskilt beslut.
Förstainstansrättens beslut (första avdelningen) den 26 november 1996. - Hedwig Kuchlenz-Winter mot Europaparlamentet. - Passivitetstalan - Tidigare tjänstemän - Social trygghet - Upptagande till sakprövning. - Mål T-164/95.



Rättsfallssamling 1996 s. II-01593



Sammanfattning



Nyckelord

Passivitetstalan - Passivitet föreligger inte längre vid talans väckande - Avvisning

(EG-fördraget, artikel 175)

Sammanfattning

Villkoren för en passivitetstalans upptagande till sakprövning, såsom de har bestämts i artikel 175 i fördraget, har inte uppfyllts om svarandeinstitutionen har tagit ställning till följd av en uppmaning efter att den tidsfrist om två månader som föreskrivs i fördraget har gått ut, men innan talan väcktes.

Omständigheten att institutionens ställningstagande inte tillfredsställde sökanden saknar betydelse i detta avseende, eftersom artikel 175 i fördraget avser passivitet genom underlåtenhet att fatta beslut eller ta ställning och inte omfattar den omständigheten att institutionen har antagit en annan rättsakt än den som de berörda hade önskat eller ansett nödvändig.
67

För det fall artikel 3.1 skall tolkas som ett absolut förbud, bör det först prövas vilka verkningar ett uppskov med verkställigheten av bestämmelsen skulle få, för att närmare kunna definiera vilka rättsliga förutsättningar som gäller för att detta skall kunna beviljas. Det synes som att det begärda uppskovet, under den tid som beslutet om interimistiska åtgärder gällde, ohjälpligt skulle sätta det omtvistade förbudet ur spel, allt under det att de i förordning nr 3254/91 angivna varorna i praktiken fritt skulle omsättas inom gemenskapen av sökanden eller någon annan importör. Härav följer att ett sådant uppskov endast kan beviljas under sådana särskilda omständigheter som trots dessa verkningar leder till slutsatsen att det inte vore proportionerligt att avslå den berörda partens ansökan. Med bortseende av om under förevarande omständigheter endast sökandens enskilda fall skulle kunna föranleda en sådan slutsats, konstaterar rätten att de uppgifter som framgår av handlingarna i vart fall inte motiverar en sådan slutsats. Detta gäller såväl för vad sökanden anfört i syfte att visa att ansökan om interimistiska åtgärder ställer krav på skyndsamhet, som i fråga om fumus boni juris av talan i sak.