Förslag till avgörande av generaladvokat Jacobs föredraget den 27 januari 2000. - Österreichischer Gewerkschaftsbund, Gewerkschaft öffentlicher Dienst mot Republik Österreich. - Begäran om förhandsavgörande: Oberster Gerichtshof - Österrike. - Artikel 177 i EG-fördraget (nu artikel 234 EG) - Begreppet domstol i en medlemsstat - Fri rörlighet för personer - Likabehandling - Tillgodoräknande av tjänstetid - Yrkesverksam tid som delvis tillbringats utomlands. - Mål C-195/98.



Rättsfallssamling 2000 s. I-10497



Generaladvokatens förslag till avgörande

Inledning

1 I sin begäran om förhandsavgörande frågar Oberster Gerichtshof (den österrikiska högsta domstolen) huruvida beräkningssätt för vissa lärarlöner är förenliga med artikel 48 i EG-fördraget (nu artikel 39 EG) och artikel 7 i förordning nr 1612/68(1) då de medför att tidigare anställningstid i någon annan medlemsstat behandlas på annat sätt än anställningstid i Österrike. Eftersom Österrike relativt nyligen blev medlem i Europeiska unionen hänskjuts även en fråga om de tidsmässiga effekterna av ifrågavarande gemenskapsbestämmelser. Med hänsyn till det nationella förfarandets speciella natur ställs inledningsvis frågan om begäran om förhandsavgörande kan tas upp till prövning.

2 I Österrike finns två personalkategorier som arbetar vid statliga myndigheter, den första utgörs av statstjänstemän (Beamte), vilka inte tillsätts genom kontrakt utan genom ett administrativt beslut och vilkas anställning i princip varar livet ut. Deras ställning regleras i särskilda lagar (Beamtendienstrechtsgesetz) och rent allmänt av offentlig rätt. Den andra kategorin, som det föreliggande målet rör, består av kontraktsanställda (Vertragsbedienstete), som anställts på grundval av privaträttsliga anställningskontrakt. Deras ställning regleras i den federala Lag om kontraktsanställda tjänstemän av 1948 (Vertragsbedienstetengesetz 1948, nedan kallad VBG).

3 I Österrike finns ungefär 40 000 lärare anställda på federal nivå och av dem är omkring 13 500 kontraktsanställda (Vertragslehrer). Förbundsregeringen har även omkring 10 000 anställda universitetslärare, av vilka ungefär 1 500 är kontraktsanställda assistenter (Vertragsassistenten). Enligt sökanden i målet vid den nationella domstolen är ytterligare ungefär 75 000 lärare anställda på delstatsnivå i de olika delstaterna (Bundesländer). Deras ställning regleras i delstatslagar vilka liknar förbundslagarna.

4 De regler som gäller lönerna för de kontraktsanställda lärarna och assistenterna på delstatsnivå återfinns i VBG. Den omtvistade bestämmelsen är 26 § VBG som reglerar hur anställningstiden skall beräknas för kontraktsanställda tjänstemän för placering på den relevanta löneskalan. Följande omständigheter är av särskild betydelse. Tidigare anställningstid vid en österrikisk myndighet eller vid vissa österrikiska offentliga eller offentligt godkända privata läroanstalter beaktas automatiskt till fullo. Tidigare anställningstid vid jämförbara institutioner utomlands tillgodoräknas i sin helhet endast om finansministern ger tillstånd med anledning av att anställningstiden är "av särskild betydelse för tjänstgöringen" för den ifrågavarande arbetstagaren. En mera detaljerad redogörelse för de tillämpliga nationella bestämmelserna kommer att ges nedan.

5 Sökanden vid den nationella domstolen, Österreichischer Gewerkschaftsbund, Gewerkschaft öffentlicher Dienst (nedan kallat Gewerkschaftsbund) är ett fackförbund som representerar bland annat anställda inom den offentliga sektorn.

6 Republiken Österrike är motpart i sin egenskap av arbetsgivare för kontraktsanställda lärare och assistenter.

7 Ett antal kontraktsanställda lärare och assistenter har fullgjort anställningstid inom offentlig förvaltning eller som lärare i andra medlemsstater inom den Europeiska unionen eller inom Europeiska ekonomiska samarbetsområdet (EES) innan de anställdes av motparten. I flera fall hade dessa anställningstider fullgjorts innan Österrike blev medlem i EES den 1 januari 1994 och i Europeiska unionen den 1 januari 1995. Den behöriga ministern tycks år 1996 ha avslagit en ansökan av sökanden om att anställningstid som tidigare fullgjorts i en annan medlemsstat skulle behandlas på samma sätt som anställningstid i Österrike.

8 I målet vid den nationella domstolen har Gewerkschaftsbund yrkat att rätten skall fastställa att vissa kategorier av kontraktsanställda lärare och assistenter som är anställda av motparten har rätt att få följande anställningstider beaktade från dagen för placering på den relevanta löneskalan, eller i varje fall från den 1 januari 1994, nämligen de perioder som fullgjorts i stater som nu tillhör Europeiska unionen eller EES genom lärartjänster vid offentliga eller statligt erkända skolor, högskolor eller universitet eller i statlig tjänst eller vid något offentligrättsligt rättssubjekt som kan jämställas med motsvarande österrikiska myndighet. Dessa anställningstider skall tillgodoräknas i enlighet med de principer som framgår av 26 § VBG, som gäller tidigare anställningstider vid österrikiska myndigheter eller lärartjänster i Österrike.

9 Sannolikt på grundval av artikel 48.4 i EG-fördraget och den rättspraxis som rör denna bestämmelse avser Gewerkschaftsbunds fastställelsetalan inte de kontraktsanställda lärare och assistenter vilkas verksamhet undantagsvis delvis innebär direkt eller indirekt deltagande i utövandet av befogenheter som följer av offentlig rätt eller uppgifter som skall skydda statens eller andra offentliga myndigheters allmänna intressen.

10 Gewerkschaftsbund har väckt talan om fastställelse i ett särskilt rättsligt förfarande som regleras i 54 § andra till femte styckena i Arbeits- und Sozialgerichtsgesetz (Lag om arbets- och socialdomstolar, nedan kallad ASGG). Enligt dessa bestämmelser kan vissa arbetsgivar- och arbetstagarorganisationer väcka talan vid Oberster Gerichtshof mot andra arbetsgivar- eller arbetstagarorganisationer om fastställelse av rättigheter eller rättsliga relationer vilka grundar sig på sakomständigheter som inte har anknytning till bestämda namngivna personer. Detta rättsliga förfarande kommer också att diskuteras närmare nedan.

11 Mot denna bakgrund har Oberster Gerichtshof begärt ett förhandsavgörande beträffande följande frågor:

"1. Får en fråga hänskjutas till EG-domstolen enligt artikel 177 i EG-fördraget (nu artikel 234 EG) i ett ärende, i vilket Oberster Gerichtshof såsom första och samtidigt sista instans skall avgöra en parts talan om fastställelse av vissa rättigheter eller rättsliga relationer inom arbetsrätten, vilka grundar sig på av nämnda part angivna sakomständigheter som inte har anknytning till bestämda namngivna personer och vilka enligt denna part är av betydelse för minst tre arbetstagare eller arbetsgivare - varvid Oberster Gerichtshof skall utgå ifrån att nämnda parts sakframställning är riktig?

För det fall den första frågan besvaras jakande:

2. Utgör artikel 48 i EG-fördraget eller någon annan gemenskapsrättslig bestämmelse - i synnerhet artikel 7 i rådets förordning nr 1612/68 - hinder för olika beräkningssätt i fråga om den dag som är avgörande för uppflyttningen på löneskalan för en lärare eller assistent, som är anställd av motparten utan att vara statstjänsteman, om dessa beräkningssätt medför att en tidigare anställning beaktas i sin helhet om tjänsten i fråga innehafts minst på halvtid och vederbörande person varit anställd vid ett österrikiskt offentligrättsligt territoriellt rättssubjekt, ett österrikiskt universitet, en österrikisk statlig skola eller högskola, Konstakademin eller en av staten godkänd privatskola, medan anställningsperioder vid jämförbara institutioner i någon medlemsstat endast tillgodoräknas i sin helhet om finansministern ger tillstånd med anledning av att anställningsperioden är av särskild betydelse för tjänstgöringen, och beräkning i annat fall sker på så sätt att anställningsperiod med början senast den 30 april 1995 - och anställningsperiod som börjar senare i den mån den sammanlagda anställningsperioden inte överstiger tre år - endast tillgodoräknas till hälften?

För det fall även den andra frågan besvaras jakande:

3. Skall anställningsperiod vid jämförbara institutioner i någon medlemsstat tillgodoräknas utan någon tidsbegränsning?"

12 Parterna i målet vid den nationella domstolen har inkommit med skriftliga yttranden, nämligen sökanden Gewerkschaftsbund och Österrike i dess egenskap av svarande i målet vid den nationella domstolen (nedan kallad Österrike i dess egenskap av svarande), kommissionen samt Österrike i dess egenskap av medlemsstat med rätt att inkomma med yttranden (nedan kallad den österrikiska regeringen). Intressant nog är de åsikter som framförts av Österrike i dess egenskap av svarande och av den österrikiska regeringen inte identiska.

13 Ursprungligen begärde kommissionen och den österrikiska regeringen att få lägga fram sina argument muntligen. Senare återkallade båda sin begäran. Under dessa omständigheter beslutade domstolen att inte hålla någon muntlig förhandling.

Den första frågan: upptagande till sakprövning

14 Genom sin första fråga önskar den nationella domstolen få veta om dess begäran om förhandsavgörande kan tas upp till sakprövning. Tvivel har uppstått på grund av det rättsliga förfarandets speciella karaktär.

Förfarandets karaktär

15 Oberster Gerichtshof beskriver förfarandet i den nationella domstolen enligt 54 § andra till femte styckena ASGG på följande sätt.

16 Syftet med förfarandet är att fastställa huruvida rättigheter eller rättsliga relationer, vilka grundar sig på sakomständigheter som inte har anknytning till bestämda namngivna personer, föreligger eller inte. Föremålet för en sådan talan skall vara en sådan materiell fråga som avses i ASGG. Frågan måste ha betydelse för minst tre arbetsgivare eller arbetstagare.

17 Talan får väckas av sådana arbetsgivar- och arbetstagarorganisationer som har rätt att sluta kollektivavtal. De kan begära sådan fastställelse enbart inom ramen för sin verksamhet. Tänkbara motparter är arbetsgivar- och arbetstagarorganisationer vilka likaledes har rätt att sluta kollektivavtal. Som sägs i begäran om förhandsavgörande kan emellertid, enligt Oberster Gerichtshofs rättspraxis, den anställande offentliga myndigheten vara sökande eller svarande i stället för en arbetsgivarrepresentant, i mål som rör den offentliga sektorn.

18 Oberster Gerichtshof dömer som första och sista instans. Det framgår av begäran om förhandsavgörande och särskilt av det inledande avsnittet att i dessa mål är rätten domför med fem ledamöter, tre permanenta domare i Oberster Gerichtshof och två sakkunniga lekmannaledamöter.

19 Beträffande det rättsliga förfarandet skall Oberster Gerichtshof grunda sin rättsliga prövning på sökandens sakframställning utan närmare prövning. Inte heller sökandens påstående att avgörandet är av betydelse för minst tre arbetsgivare eller arbetstagare får prövas ytterligare. Svaranden får inte göra några invändningar mot sökandens sakframställning och får endast framföra rättsliga argument.

20 Parterna, kommissionen och den österrikiska regeringen har försett domstolen med följande ytterligare information om det ifrågavarande rättsliga förfarandet.

21 Huvudsyftet med antagandet av ASGG år 1985 var att förbättra arbetstagares och arbetsgivares tillgång till rättslig prövning. Enligt förarbetena skulle detta mål uppnås genom ett snabbare och mera koncentrerat rättsligt förfarande och genom införande av kollektiv talerätt. Dessutom var det inte enskilda personer utan arbetsgivar- eller arbetstagarorganisationer som skulle föra upp nödvändiga "testmål" rörande rättsliga frågor av allmänt intresse som uppstått i verkliga situationer.

22 I sin rättspraxis har Oberster Gerichtshof understrukit att i ett rättsligt förfarande som det nu aktuella skall arbetsgivar- och arbetstagarorganisationer föra upp endast riktigt typiska faktiska situationer av allmän betydelse för prövning och att domstolen inte är behörig att fristående besvara rättsfrågor av allmän natur utan samband med tillräckligt konkreta faktiska situationer.

23 Talan handläggs som tvistemål med sökanden och motparten som parter. Tredje man som berörs får inkomma med yttranden. Sökanden avgör om talan skall väckas och parterna bestämmer omfattningen av talan.

24 Det slutliga avgörandet är bindande för parterna. De kan inte ansöka om fastställelse en andra gång beträffande samma faktiska situation och rörande samma rättsfrågor.

25 Trots att avgörandet inte på något sätt är bindande för andra domstolar avses det uppenbarligen ge övertygande vägledning för parallella domstolsförfaranden som rör enskilda arbetsgivare och arbetstagare. Enligt 54 § femte stycket ASGG skall således alla frister för väckande av parallelltalan avseende rättigheter och rättsliga relationer som prövas i ett rättegångsförfarande enligt 54 § andra stycket ASGG avbrytas.

Om upptagande till sakprövning

26 Oberster Gerichtshof har uttalat ovisshet beträffande det aktuella förfarandets rättskipande karaktär och följaktligen beträffande möjligheten att dess begäran om förhandsavgörande kan tas upp till prövning.

27 Sökanden (Gewerkschaftsbund), den österrikiska regeringen och kommissionen anser att de ifrågavarande frågorna kan tas upp och att den första frågan skall besvaras jakande. Rättegången i Oberster Gerichtshof uppfyller enligt deras uppfattning de väsentliga kraven på ett verkligt rättegångsförfarande.

28 Österrike anser i sin egenskap av svarande att domstolen inte är behörig att besvara den första frågan och hävdar med hänvisning till målen Grogan,(2) ERT(3) och kommissionen mot Tyskland(4) att frågan huruvida en nationell domstol skall vara behörig att avgöra mål som första och sista instans ligger utanför området för gemenskapslagstiftningen.

29 Detta argument tycks vara grundat på en missuppfattning av den nationella domstolens fråga. Visserligen kan frågan om lagligheten av nationella processrättsliga regler under vissa omständigheter ligga utanför gemenskapsrättens område.(5) Oberster Gerichtshof frågar emellertid inte huruvida gemenskapsrätten utesluter eller förbjuder bestämmelser enligt vilka tvister sådana som den i målet vid den nationella domstolen avgörs av en enda domstol som första och sista instans. Den frågar endast huruvida artikel 177 i EG-fördraget, med hänsyn till de särskilda omständigheterna i det aktuella förfarandet, tillåter att den begär förhandsavgörande. Frågan är således endast om begäran om förhandsavgörande kan tas upp till prövning samt hur artikel 177, som är en gemenskapsrättslig regel, skall tolkas.

30 En ytterligare källa till förvirring kan möjligen vara den nationella domstolens hänvisning till de två domarna i målen Foglia.(6) Dessa rörde frågan huruvida målet vid den hänskjutande domstolen var av hypotetisk eller konstruerad natur.

31 I föreliggande mål uppstår däremot tvivel rörande frågans upptagande endast på grund av förfarandets natur. Ingen har gjort gällande att den faktiska tvisten mellan sökanden och svaranden skulle vara konstruerad eller att den inte är äkta.

32 Varför är då Oberster Gerichtshof osäker på om den har rätt att i ett förfarande av denna natur hänskjuta frågor för förhandsavgörande?

33 I sin begäran om förhandsavgörande förklarar Oberster Gerichtshof att den tidigare ansett att det rättsliga förfarandet enligt 54 § andra till femte styckena ASGG inte motsvarar den traditionella bilden av rättskipning. Enligt dess uppfattning handlade det snarare om ett rättsligt utlåtande som ges formen av en dom. Den hyste därför betänkligheter mot dessa bestämmelser av konstitutionella skäl och framför allt därför att den inte avgjorde sådana mål som sista instans, utan som första och enda instans. Det har också upplysts att den österrikiska Verfassungsgerichtshof (Författningsdomstolen) avslagit ansökningar från Oberster Gerichtshof om att de regler som styr förfarandet i fråga skall upphävas såsom grundlagsstridiga.

34 Oberster Gerichtshof hänvisar även till domarna i de två målen Foglia(7) samt målen Greis Unterweger,(8) Borker(9) och Job Centre(10) och hävdar att artikel 177 inte uppdrar åt domstolen att uttala sig om allmänna eller hypotetiska frågor utan endast ger den behörighet att besvara frågor som hör samman med ett objektivt behov av ett användbart beslut i en bestämd rättslig tvist. Enligt Oberster Gerichtshof är det således oklart huruvida det begärda avgörandet är nödvändigt för att den skall kunna "döma i saken" enligt artikel 177.

35 Den avgörande frågan är alltså om förfarandet och det slutliga avgörandet enligt 54 § andra till femte styckena ASGG är tillräckligt rättsliga till sin natur i den mening som avses i domstolens rättspraxis.

36 Rättspraxis rörande en viss nationell processordnings eller ett visst avgörandes rättsliga natur kan sägas utgöra en del av en större grupp av avgöranden som rör begreppet domstol i artikel 177. I detta avseende har det klart fastställts att frågan huruvida ett hänskjutande organ omfattas av begreppet är en rent gemenskapsrättslig fråga.(11) För att fastställa om ett visst organ är en "domstol" beaktar domstolen en mängd olika faktorer,(12) såsom huruvida det berörda organet är upprättat enligt lag, om det är av stadigvarande karaktär, om dess jurisdiktion är av tvingande art, om förfarandet är kontradiktoriskt, om organet tillämpar lagregler samt om det har en oberoende ställning.(13)

37 Strukturellt uppfyller Oberster Gerichtshof tydligt alla dessa kriterier. Den är inrättad enligt lag, dess verksamhet är av stadigvarande karaktär och dess oberoende är likaså utom tvivel. Det faktum att två av de fem domarna är sakkunniga lekmannadomare är ett vanligt inslag i arbetsdomstolar och hindrar inte att den dömer som en domstol i en medlemsstat.

38 Jag går därför till den avgörande punkten, nämligen den funktion som Oberster Gerichtshof har i det aktuella förfarandet vid den nationella domstolen. I det avseendet är det fastslaget i rättspraxis att en nationell domstol har befogenhet att framställa en begäran till domstolen endast om en tvist är anhängig vid den och om den skall fälla avgörande inom ramen för ett förfarande som är avsett att leda till ett avgörande av rättskipande karaktär.(14)

39 Flera av beståndsdelarna i den aktuella processen är typiska för rättskipande förfaranden: Oberster Gerichsthofs jurisdiktion enligt 54 § andra till femte styckena ASGG är av tvingande art, eftersom endera parten kan anhängiggöra en talan vid Oberster Gerichtshof oberoende av invändningar från den andra parten, förfarandet regleras i lagstiftning, domstolen tillämpar ett kontradiktoriskt förfarande och parterna bestämmer förfarandets omfattning och i sitt avgörande tillämpar domstolen arbetsrättsliga och socialrättsliga lagregler snarare än billighetsregler.

40 Vilka är då det österrikiska förfarandets speciella särdrag och medför dessa att detta inte är av rättskipande karaktär?

41 Jag tänker ta upp följande tre frågor: vilket slags tvister väcks i Oberster Gerichtshof och av vilket slag är det aktuella förfarandet, vilket slags slutligt beslut skall den nationella domstolen meddela och, slutligen, huruvida svaret på de två första frågorna är beroende av att Oberster Gerichtshof dömer som första och sista instans.

Tvistens natur

42 Den första frågan är således huruvida Oberster Gerichtshof dömer i verkliga tvister, det vill säga rättsliga tvister av rättskipningskaraktär, och om den gör det i ett förfarande av rättskipande karaktär.

43 Tre omständigheter verkar vara relevanta. För det första har vi att göra med ett fastställelseförfarande, för det andra utövas rätten att väcka talan kollektivt av en arbetsgivar- eller arbetstagarorganisation och för det tredje begränsas argumenteringen till rättsfrågor medan de fakta som anförts av sökanden får bemötas endast i begränsad omfattning.

44 Avgöranden i mål om fastställelsetalan är en viktig del av ett utvecklat processuellt system. De kan på ett tidigt stadium förhindra eventuellt dyrbara överträdelser av kontrakt eller lagar när parternas rättigheter och skyldigheter är oklara. De risker som är förknippade med fastställelsetalan begränsas vanligen genom regler som är utformade för att förhindra att domstolarna ger förhandsavgöranden i hypotetiska mål och för att undvika onödig process.

45 Domstolen har därför aldrig vägrat att ta upp en begäran endast därför att frågorna avsett fastställesetalan.(15) I ett gränsfall anförde domstolen: "Även om de [fall av] talan som förs vid den nationella domstolen är fastställelsetalan, och de i och med att de avser att avvärja ett brott mot en allvarligt hotad rättighet nödvändigtvis grundas på osäkra antaganden, är de likväl - enligt den hänskjutande domstolens tolkning - tillåtna enligt den nationella rätten. Under dessa omständigheter svarar de frågor som denna domstol ställt mot ett objektivt behov för lösning av de tvister som är anhängiga vid den nationella domstolen enligt de nationella reglerna".(16)

46 Beträffande det förfarande som nu är under prövning anför Gewerkschaftsbund och kommissionen att en ansökan kan avvisas om sökanden inte åberopat ett särskilt rättsligt intresse av fastställelse (Feststellungsinteresse). Något sådant intresse finns till exempel inte när motparten aldrig bestridit den aktuella rättigheten.

47 Kollektiv talerätt är en lika vanlig företeelse inom moderna rättssystem. Den är vanligast inom områden som konsumentskydd, arbetsrätt, lagstiftning mot illojal konkurrens eller miljöskydd. Lagarna medger sammanslutningar eller andra företrädarorgan rätt att väcka talan antingen för de personers räkning som de representerar eller i allmänhetens intresse. Detta främjar privat hävdande av regler som antagits för det allmännas bästa och stöder enskilda klagande som ofta är illa rustade för att möta välorganiserade och ekonomiskt starkare motparter. Risken för missbruk av en sådan kollektiv talerätt avvärjs normalt genom nationella rättegångsbestämmelser. Följaktligen har domstolen aldrig ifrågasatt nationella bestämmelser om sådan kollektiv talerätt och behandlar i praktiken ofta frågor som hänskjutits av berörda sammanslutningar.(17)

48 Således kan varken rättsmedlets egenskap av fastställelsetalan eller det kollektiva utövandet av talerätt ifrågasätta tvistens och förfarandets rättskipande karaktär.

49 Det verkligt originella draget i det föreliggande förfarandet är följaktligen den grupp av regler som behandlar sambandet mellan rättsliga frågor och sakfrågor. Som redan nämnts behöver de rättigheter eller rättsliga relationer beträffande vilka fastställelsetalan begärs inte ha anknytning till någon bestämd namngiven person. Den materiella frågan måste dock ha betydelse för minst tre arbetsgivare eller arbetstagare.

50 Oberster Gerichtshof avgör således inte tvister som rör konkreta fall mellan tydligt identifierade personer. Den skall avgöra tvister som rör minst tre faktiska situationer som aktualiserar samma rättsliga fråga. Avsikten är att ur denna grupp av faktiska situationer utvinna "typiska" men abstrakta fakta.

51 Dock kan - vilket bekräftas av samtliga yttranden som avgivits - Oberster Gerichtshof inte anlitas för att avgöra teoretiska rättsfrågor helt utan anknytning till verkliga fakta.

52 Är då de tvister som skall avgöras av Oberster Gerichtshof av rättskipande karaktär?

53 Enligt min uppfattning föreligger det en grundläggande skillnad mellan en domstol som ställs inför å ena sidan en abstrakt rättsfråga som helt saknar anknytning till verkliga fakta och å andra sidan en rättsfråga med anknytning till abstrakta men typiska fakta.

54 I den första situationen avvisas målet normalt av domstolar. Sålunda sade en skotsk domare: "Våra domstolar har alltid arbetat enligt den uppfattningen att det är deras sak att inom ramen för normal tvistemålshantering besluta endast i verkliga, praktiska frågor och inte befatta sig med hypotetiska, ofullgångna eller akademiska frågor, och de finns heller inte till för att ge råd åt processande parter om hur de skall föra sin talan. Domstolar är varken diskussionsklubbar eller rådgivningsbyråer."(18)

55 Skälen till denna inställning, som antagligen är allmänt omfattad, är lätta att förstå. För det första finns risken att domstolen kan fatta ett ovederhäftigt och därmed felaktigt beslut. En rättsfråga besvaras bäst i det faktiska sammanhang där lagen verkligen skall tillämpas. Parternas argument blir kraftfullare och mer exakta om de kan anknytas till bestämda fakta. För det andra är domstolar ovilliga att döma när deras avgörande inte har någon praktisk betydelse för åtminstone en av parterna. De vill inte fungera som "moot court" [fingerad rättegång]. Det anses att domstolsväsendets resurser används illa då en hypotetisk situation kanske aldrig inträffar. Slutligen befarar man att en fråga som i praktiken endast kommer att uppstå i framtiden, om ens någonsin, kan förhandsavgöras på fel grunder. Detta skulle i sin tur väsentligt försvaga det domstolsrättsliga beslutsfattandets auktoritet. Domstolen har därför beträffande sin egen verksamhet ansett att dess uppgift enligt artikel 177 i fördraget inte är att avge rådgivande yttranden om allmänna eller hypotetiska frågor utan att bistå vid rättskipningen i medlemsstaterna.(19)

56 I ett pilotmål som det förevarande, nämligen där en domstol ställs inför typiska men abstrakta fakta, är dock många av invändningarna mot hypotetiska fall inte relevanta eller i varje fall svagare. Det faktum att målet än ett koncentrat av flera situationer kan till och med vara till hjälp för domstolen, eftersom undantagssituationer lättare kan urskiljas och isoleras som sådana. Det ligger ingen fara i att rättsfrågan kanske inte blir relevant eftersom den redan är relevant i alla de verkliga mål som representeras av det "typiska" målet. Avgörandet kommer att få praktiska följder inte bara för ett utan för flera mål. Det enda hotet mot domens auktoritet är att de domstolar som handlägger de "riktiga" målen kan komma till olika slutsats beroende på sakförhållandena. Jag är därför övertygad om att ett pilotmål som det föreliggande, baserat på typiska men abstrakta fakta, i princip är av rättskipande karaktär.

57 Denna slutsats påverkas inte av de obestridligen ovanliga bevisreglerna, det faktum att Oberster Gerichtshof utan närmare prövning skall grunda sin rättsliga bedömning på de typiska fakta som anförts av sökanden, att sökandens påstående beträffande avgörandets betydelse för minst tre arbetsgivare eller arbetstagare inte heller får prövas och att motparten således är begränsad till att anföra rättsliga argument.

58 Visserligen skapar dessa regler en teoretisk risk för missbruk då de förefaller tillåta sökanden att ändra det rättsliga förfarandets karaktär och tvinga Oberster Gerichtshof att avgöra hypotetiska rättsfrågor utan anknytning till någon föreliggande faktisk situation. Sådant missbruk är dock osannolikt med hänsyn till begränsningen avseende vilka som har tillgång till förfarandet. Gewerkschaftsbund och kommissionen har dessutom påpekat att Oberster Gerichtshof har byggt upp en samling avgöranden som särskilt tar sikte på att förhindra sådant missbruk. Det finns i det föreliggande målet inget som antyder att frågan skulle vara rent hypotetisk. Själva möjligheten av enstaka missbruk av ett rättsligt förfarande bör inte ha något inflytande på den större frågan huruvida hänskjutanden som sker inom ramen för detta förfarande som sådana kan tas upp till prövning.

59 Jag anser därför beträffande denna fråga att det rättsliga förfarande som är under prövning och de mål som avgörs därigenom i princip är av rättskipande karaktär.

Avgörandets natur

60 Är även det slutliga avgörande som Oberster Gerichtshof skall avkunna av rättskipande karaktär?

61 Det är klart fastställt att hänskjutande i förfaranden som avslutas med ett icke bindande juridiskt utlåtande i princip inte är tillåtet.(20) Som redan nämnts är det verkliga syftet med det aktuella förfarandet att ge starkt övertygande auktoritet för parallella förfaranden som rör enskilda arbetsgivare och arbetstagare. I det avseendet har flera av dem som ingivit skriftliga yttranden understrukit den Leitungsfunktion (vägledande funktion) som Oberster Gerichtshofs avgöranden har. Det är därför som tidsfristerna för att föra sådana parallella förfaranden avbryts.

62 Oberster Gerichtshofs beslut har således de typiska dragen hos en pilotmålsdom, det vill säga avgörandet är viktigt, inte så mycket på grund av de direkta rättsliga konsekvenserna utan för dess indirekta betydelse i andra mål.

63 Jag anser inte att domar med sådan verkan kan behandlas som icke bindande rådgivande utlåtanden i samband med artikel 177 i fördraget. För det första är de i varje fall bindande för parterna i förfarandet. Vidare har domstolen aldrig tvekat att svara på frågor som hänskjutits av en nationell domstol för förhandsavgörande i fall där ett ordinärt nationellt rättegångsförfarande har anlitats av en av parterna för att föra upp ett pilotmål.(21) Jag tror inte att domstolens inställning kan bli en annan när det nationella rättsliga förfarandet har inrättats just för att befrämja mål som till sin karaktär liknar pilotmål. Sådana förfaranden kan tvärtom vara ytterst önskvärda ur processekonomisk synvinkel.

64 En jämförelse med verkan av förhandsavgöranden enligt artikel 177 i fördraget kan också vara på sin plats. Det främsta syftet med förfarandet för förhandsavgörande är att åstadkomma en enhetlig tolkning och tillämpning av gemenskapslagstiftningen i alla mål som tar upp identiska frågor. Någon tvekan beträffande dess rättskipande karaktär kan dock inte uppstå, eftersom sådana avgöranden är bindande, i varje fall för den hänskjutande domstolen.

65 Följaktligen är Oberster Gerichtshofs slutliga beslut också av rättskipande karaktär.

En domstol som är första och sista instans

66 Den sista omständighet som skall beaktas är att Oberster Gerichtshof dömer som första och sista instans. Argumenten för att ta upp en begäran från Oberster Gerichtshof skulle snarast vara starkare än beträffande ordinära mål. När frågor hänskjuts från det enda organ som är behörigt att pröva en viss typ av mål bör domstolen ta upp begäran för att främja en enhetlig tillämpning av gemenskapslagstiftningen. Att nationell rättspraxis skapas inom ett visst område utan möjlighet eller skyldighet för de beslutande organen att hänskjuta frågor för förhandsavgörande är naturligtvis inte önskvärt. En sådan utveckling skulle hota enhetligheten inom gemenskapens rättsordning och det effektiva skydd för individens rättigheter som följer av gemenskapsrätten. Hänsynen till effektiviteten hos artikel 177 i fördraget har alltid varit en grund för domstolen att ta upp begäran om förhandsavgöranden från organ vilkas rättskipande karaktär har varit ifrågasatt.(22) Särskilt med hänsyn till omständigheterna i det föreliggande ärendet måste dessutom artikel 177.3 i fördraget beaktas. Denna föreskrift ålägger nationella domstolar, mot vars avgöranden det inte finns något rättsmedel, att föra frågan vidare till domstolen, och den har ett syfte som är mycket likt det som framhävs i den nyss citerade rättspraxisen.

67 Följaktligen kan begäran om förhandsavgörande tas upp till prövning.

Den andra frågan: förenlighet med EG-rätt

68 Frågan gäller huruvida en föreskrift som 26 § VBG strider mot artikel 48 i EG-fördraget eller artikel 7 i förordning nr 1612/68 genom att tidigare anställningstid som fullgjorts i Österrike betraktas på annat sätt än anställningstid som fullgjorts i andra medlemsstater.

69 Enligt innehållet i dess 1 § första stycket är VBG tillämplig på alla som har ett privaträttsligt reglerat anställningsförhållande med delstaten. Del I i VBG innehåller bland annat i 8a-26 §§ allmänna bestämmelser om lön. Enligt 37 § VBG är kontraktsanställda lärare att betrakta som kontraktsanställda tjänstemän, på vilka många av de allmänna bestämmelserna om lön är tillämpliga. Enligt 51 § första stycket VBG gäller detsamma beträffande kontraktsanställda assistenter.

70 Den månadslön som tillkommer en kontraktsanställd tjänsteman som befinner sig på en viss löneskala och är placerad i en viss löneklass på denna löneskala varierar beroende på lönesteg. När en kontraktsanställd lärare eller assistent placerats i en löneklass uppflyttas han eller hon vartannat år till nästa lönesteg som gäller för honom eller henne. Om inte annat överenskommits bestäms denna uppflyttning utifrån dagen för placering på den relevanta löneskalan, vilken i sin tur fastställs enligt den omtvistade föreskriften i 26 § VBG.

71 Tillämpningen av 26 § VBG leder till följande resultat.

72 Enligt 26 § första och andra styckena VBG skall tidigare anställningstid vid en österrikisk myndighet eller vid bestämda österrikiska offentliga eller offentligt godkända privata läroanstalter i sin helhet automatiskt anses fullgjord före den dag då personen i fråga fick sin kontraktsanställning.

73 Andra tidigare anställningstider, nämligen sådana som fullgjorts utomlands eller i Österrike vid en institution som inte omfattas av innehållet i 26 § andra stycket VBG (till exempel en privat bank), beaktas i sin helhet endast när det finns ett allmänt intresse av att så sker och med medgivande av finansministern i delstaten. Sådant medgivande ges endast om en sådan anställningstid är "av särskild betydelse för tjänstgöringen" för den ifrågavarande arbetstagaren (26 § första och tredje styckena VBG). När anställningstiderna i fråga inte uppfyller dessa villkor, beaktas de till hälften om tjänsten som österrikisk kontraktsanställd tog sin början senast den 30 april 1995 (enligt den tidigare lydelsen av 26 § tredje stycket VBG). De beaktas till hälften om anställningstiderna inte överstiger sammanlagt tre år om tjänsten tog sin början efter detta datum (enligt den nuvarande lydelsen av 26 § tredje stycket VBG).

74 Enligt den österrikiska rättspraxis som sökanden åberopar är myndighetsbesluten om tillgodoräknande av de andra anställningstiderna föremål för överprövning. Besluten skall fattas inom ramen för ett ordinärt administrativt förfarande. Av denna rättspraxis framgår att det allmänintresse som avses i 26 § tredje stycket VBG ligger i det faktum att österrikiska offentliga organ drar nytta av kvalificerade nya anställda som redan från början är kompetenta och för vilka det inte uppkommer kostnader för utbildning och praktik.

75 Det framgår vidare att med hänsyn till kriteriet "av särskild betydelse för tjänstgöringen" måste myndigheterna fastställa vilka arbetsuppgifter eller studier som faktiskt fullgjorts, hur länge de pågått och vilka kunskaper och färdigheter som förvärvats. De måste vidare fastställa vilka uppgifter som faktiskt måste utföras av sökanden under de första sex månaderna av hans eller hennes nya anställning i Österrike, i vilken utsträckning han eller hon var framgångsrikare i sitt nya arbete än andra arbetstagare utan liknande tidigare erfarenhet och huruvida det förelåg ett samband mellan erfarenheten och framgången. Om alla dessa faktorer talar till den berörda personens fördel och om han eller hon skulle ha varit betydligt mindre framgångsrik i sin nya anställning utan sin tidigare erfarenhet, är de tidigare erfarenheterna av "särskild betydelse" för hans eller hennes nya anställning, i den mening som avses i VBG. Österrikiska domstolar har också ansett att myndigheternas uppdelning av tidigare anställningar eller studier i tider som i sin helhet eller endast delvis beaktas, är laglig då en bestämd tid var tillräcklig för att förvärva de kunskaper och den erfarenhet som krävs för en framgångsrik anställning.

76 Enligt parterna förefaller den omtvistade lagstiftningen höra samman med 21 § fjärde stycket i den österrikiska grundlagen, vilken garanterar anställningsrörlighet mellan federal, regional och lokal offentlig tjänst. I detta sammanhang fastslås den så kallade Homogenitätsprinzip (homogenitetsprincipen) i 21 § första stycket andra meningen i den österrikiska grundlagen, enligt vilken regionala bestämmelser om offentlig tjänst inte får avvika från de motsvarande federala lagarna eller bestämmelserna i en omfattning som allvarligt skulle hindra den rörlighet inom offentlig tjänst som garanteras i ovannämnda 21 § fjärde stycket.

77 Är de omtvistade reglerna förenliga med principen om fri rörlighet för arbetstagare?

78 Enligt artikel 48.1 i EG-fördraget skall fri rörlighet för arbetstagare säkerställas senast vid utgången av övergångsperioden. Enligt artikel 48.2 innebär sådan fri rörlighet att all diskriminering av arbetstagare från medlemsstaterna på grund av nationalitet skall avskaffas vad gäller anställning, lön och övriga arbets- och anställningsvillkor. Enligt artikel 48.4 skall bestämmelserna inte tillämpas på anställning i offentlig tjänst.

79 Enligt artikel 7.1 i förordning nr 1612/68 får en arbetstagare som är medborgare i en medlemsstat inte på grund av sin nationalitet behandlas annorlunda inom en annan medlemsstats territorium än det landets egna arbetstagare i fråga om anställnings- och arbetsvillkor, speciellt inte när det gäller lön, avskedande och, om han eller hon skulle bli arbetslös, återinsättande i arbete eller återanställning.

80 Gewerkschaftsbund och kommissionen finner att den ifrågavarande regeln strider mot fördraget. Båda anför att 26 § VBG medför indirekt diskriminering på grund av nationalitet av arbetstagare från andra medlemsstater. Enligt deras uppfattning kan varken olikheterna mellan nationella regler om lön och lärarkompetens eller förekomsten av grundlagsföreskrifter som underlättar rörlighet vid anställning inom den österrikiska offentliga sektorn rättfärdiga skillnaden i behandling av de anställningstider som skall beaktas.

81 Kommissionen tillägger att förutom att den indirekt diskriminerar arbetstagare från andra medlemsstater avskräcker regeln även österrikiska medborgare från att utnyttja sina grundläggande friheter enligt fördraget att arbeta i andra medlemsstater.

82 Österrike, i sin egenskap av motpart, och den österrikiska regeringen anser att regleringen inte strider mot fördraget. Emellertid har två olika typer av argument anförts.

83 Österrike hävdar i sin egenskap av motpart för det första att kontraktsanställda lärare och assistenter omfattas av begreppet anställning i offentlig tjänst enligt artikel 48.4 i fördraget och ifrågasätter för det andra relevansen av de avgöranden av domstolen som sökanden åberopar,(23) eftersom de rörde andra faktiska omständigheter och andra rättsfrågor. För det tredje understryker Österrike i sin egenskap av motpart att offentliga arbetsgivare lyder under den grundlagsfästa homogenitetsprincipen. Det hävdas att faktorn för belöning av lojalitet därför spelar en större roll än den skulle göra om principen inte fanns.

84 Den österrikiska regeringen medger att undantaget i artikel 48.4 inte är tillämpligt och att det föreligger en prima facie begränsning i arbetstagares fria rörlighet. Enligt dess uppfattning är dock en sådan begränsning motiverad. Regeringen åberopar även den grundlagsfästa homogenitetsprincipen.

85 Två preliminära frågor kan snabbt besvaras.

86 För det första är kontraktsanställda lärare och assistenter arbetstagare i den mening som avses i artiklarna 48-51 i fördraget och artikel 7 i förordning nr 1612/68. De utför under bestämd tid tjänster i form av undervisning, för och under ledning av en skola eller ett universitet, för vilket de erhåller lön. Anställningsförhållandets rättsliga natur och särskilt huruvida det regleras av offentlig rätt eller privaträtt är inte relevant.(24)

87 För det andra är undantaget i artikel 48.4 i fördraget inte tillämpligt på föreliggande fall.

88 Av domen i målet kommissionen mot Grekland(25) sluter sig Österrike i dess egenskap av motpart till att kontraktsanställda lärare och assistenter omfattas av begreppet "offentlig tjänst" i den betydelse som avses i artikel 48.4. Detsamma sägs följa av den österrikiska beteckningen av deras aktiviteter såsom Hoheitsverwaltung (myndighetsutövning).

89 Enligt fast rättspraxis omfattas emellertid varken lärare eller assistenter normalt av gemenskapsbegreppet "anställning i offentlig tjänst" i den betydelse som avses i artikel 48.4.(26) I det avseendet tycks motpartens åberopande av målet kommissionen mot Grekland(27) inte vara relevant, eftersom domstolen i punkt 34 i den domen uttryckligen slog fast att flertalet anställningar inom undervisningsområdet saknar samband med den specifika verksamhet som utövas i offentlig tjänst enligt artikel 48.4. Svarandens andra argument, som grundar sig på indelningen av lärares aktiviteter enligt österrikisk förvaltningslag, kan inte heller godtas. För att fördragets bestämmelser om fri rörlighet för arbetstagare skall kunna förverkligas krävs en enhetlig tolkning och tillämpning av begreppet offentlig tjänst, en tolkning som därför inte kan överlåtas åt medlemsstaternas gottfinnande.(28)

90 Det föreliggande målet handlar inte heller om behörighet eller tillträde till "anställning i offentlig tjänst" utan endast om fastställande av tjänsteår för fastställande av lön. Det har klart fastställts att när en medlemsstat väl har anställt arbetstagare från andra medlemsstater i offentlig tjänst kan artikel 48.4 inte rättfärdiga diskriminerande åtgärder mot dem beträffande lön eller andra anställnings- och arbetsvillkor.(29) Jag instämmer därför med den hänskjutande domstolen att det är svårt att förstå varför sökanden, Gewerkschaftsbund, i sin ansökan i förfarandet i den nationella domstolen undantog kontraktsanställda lärare som utövar skollednings- eller tillsynsfunktioner.

91 Föreligger brott mot artikel 48 i fördraget eller artikel 7.1 i förordningen? Jag skall först behandla huvudfrågan huruvida det föreligger brott mot principen om icke-diskriminering på grund av nationalitet med avseende på arbetstagare från andra medlemsstater. Den andra frågan huruvida det även föreligger ett förbjudet hinder för österrikiska arbetstagare som vill arbeta i en annan medlemsstat kommer att kort beröras i slutet av bedömningen.

92 I materiellt hänseende förbjuder artikel 48.2 i fördraget diskriminering "vad gäller anställning, lön och övriga arbets- och anställningsvillkor". Artikel 7.1 i förordning nr 1612/68 förbjuder diskriminering "i fråga om anställnings- och arbetsvillkor, speciellt vad avser lön, avskedande och, om han eller hon skulle bli arbetslös, återinsättande i arbete eller återanställning".

93 Föreliggande mål rör en regel om beaktande av tidigare anställningstider vid bestämmande av kvalifikationsdag för befordran av kontraktsanställda tjänstemän. Den dagen är bestämmande för uträkning av tjänsteår. Tjänsteåren i sin tur är av betydelse då varje kontraktsanställd tjänsteman som tillhör en bestämd lönegrupp inom en viss löneskala flyttas upp till nästa lönesteg efter två år.

94 Även om den aktuella bestämmelsen således inte direkt hänför sig till lön, har den en automatisk och betydelsefull återverkan på lönerna för kontraktsanställda tjänstemän. Vidare har ingen hävdat att fastställande av kvalifikationsdagen för befordringssyften påverkar andra frågor som inte direkt har samband med anställningsförhållandet, såsom sociala trygghetsförmåner eller beskattningsfrågor. Den förefaller således ha betydelse endast vad gäller lönen, som är ett ämne som uttryckligen nämns i artikel 48.2 i fördraget och artikel 7.1 i förordning nr 1612/68.

95 Domstolen har konsekvent tillämpat dessa föreskrifter på regler om uträkning av tjänsteår för att fastställa lön som skall betalas och därvid bekräftat, uttryckligen(30) eller underförstått,(31) att sådana regler omfattas av uttrycket anställnings- och arbetsvillkor i den mening som avses i dessa bestämmelser.

96 Läget påverkas inte av kommissionens nyligen framlagda förslag till en förordning om ändring av förordning nr 1612/68(32) vari föreslås införande av en ny artikel 7.5 med följande lydelse:

"5. Om fastställande av arbetsvillkor, befordringsgång eller beviljande av vissa förmåner för arbetstagare i en medlemsstat är beroende av vissa omständigheter eller händelser, skall samma verkan uppnås eller samma förmåner beviljas på grundval av jämförbara omständigheter eller händelser från en annan medlemsstat."

97 Det kan inte påstås att de föreslagna nya bestämmelserna är nödvändiga av det skälet att de existerande bestämmelserna inte behandlar ämnet. I själva förslaget klargörs att det därigenom avser att lagfästa domstolens rättspraxis. (33)Om den nya regeln antas, kan den ändå inte inskränka tillämpningsområdet för artikel 7.1 i förordningen så som den har tolkats i domstolens rättspraxis.

98 De bestämmelser som är föremål för granskning omfattas därför av det materiella tillämpningsområdet (ratione materiae) för artikel 48.2 i fördraget och artikel 7.1 i förordning nr 1612/68.

99 Föreligger brott mot förbudet mot diskriminering avseende lön på grund av nationalitet?

100 Uppenbarligen föreligger ingen direkt diskriminering på grund av nationalitet. Bestämmelsen skiljer inte mellan arbetstagare av skilda nationaliteter utan mellan anställningstider som fullgjorts vid vissa österrikiska institutioner och andra anställningstider. Tiderna vid dessa österrikiska institutioner kan även ha fullgjorts av arbetstagare från andra medlemsstater, eftersom enligt österrikisk lag - vilket har understrukits av den österrikiska regeringen - utländska lärare garanteras lika rätt till anställning och det finns bestämmelser om erkännande av utländska examensbevis.

101 Det är emellertid klart fastställt att artikel 48.2 i fördraget och 7.1 i förordning nr 1612/68 även förbjuder varje form av dold diskriminering, som genom tillämpning av andra kriterier än nationalitet faktiskt leder till samma resultat.(34)

102 En nationell bestämmelse måste betraktas som indirekt diskriminerande om den, för det första, i sig själv riskerar att påverka utländska arbetstagare mer än inhemska arbetstagare med risk för att den innebär en särskild nackdel för de förra och, för det andra, om den inte grundar sig på objektiva överväganden oberoende av nationalitet eller inte står i proportion till sitt avsedda lagliga syfte.(35)

103 Målet gäller en bestämmelse som skiljer mellan olika anställningstider som fullgjorts vid vissa institutioner i Österrike och andra tidigare anställningstider. Det kriterium som används omfattar både en institutionell och en territoriell komponent.

104 När en person har arbetat till exempel inom industri eller handel och inte hos någon av de arbetsgivarkategorier som räknas upp i 26 § andra stycket VBG, tillämpas den mindre fördelaktiga regleringen oberoende av om dessa anställningstider fullgjorts i Österrike eller utomlands. Den institutionella följden har inte bestridits vid den nationella domstolen, den har inte hänskjutits för förhandsavgörande och den förefaller i vilket fall som helst falla utanför gemenskapsrättens område. Jag kommer därför inte att ta upp den.

105 När tidigare anställningstider har fullgjorts vid en av de arbetsgivarkategorier som räknas upp i 26 § andra stycket VBG beror det tillämpliga systemet på i vilken medlemsstat dessa anställningstider har fullgjorts.

106 Sådan territoriell differentiering har tidigare förts inför domstolen vid många tillfällen. Tillgodoräknande av anställningstid eller försäkring som fullgjorts i andra medlemsstater är ofta av betydelse för rätt till sociala förmåner.(36) I följande tre mål, som åberopas i alla ingivna yttranden, påverkades själva anställningsförhållandet av om tidigare anställningstider i offentlig tjänst beaktades eller ej.

107 I målet Scholz(37) beaktade en offentlig institution i Italien de sökandes tidigare anställningstider i offentlig tjänst när de anställde personal. Den gjorde det endast med hänsyn till anställningstid som fullgjorts vid italienska offentliga institutioner men inte med hänsyn till anställningstider som fullgjorts vid offentliga institutioner i ett annat medlemsland.

108 I målet Schöning-Kougebetopoulou(38) var en läkares placering i en viss löneklass beroende av huruvida tidigare anställningstider hade fullgjorts hos arbetsgivare som omfattades av kollektivavtal för den offentliga sektorn.

109 I målet Kommissionen mot Grekland(39) var beviljande av ålderstillägg och placering på en viss plats på en gradskala inom offentlig tjänst beroende av huruvida tidigare anställningstider hade fullgjorts i offentlig tjänst i Grekland eller i någon annan medlemsstat.

110 I samtliga tre mål fann domstolen att det faktum att de ifrågavarande nationella reglerna uteslöt beaktande av tidigare anställningstider som fullgjorts i offentlig tjänst i en annan medlemsstat utgjorde otillåten indirekt diskriminering och innebar ett brott mot artikel 48.2 i EG-fördraget.

111 I målet Scholz, som gällde tillträde till anställning, anfördes samtidigt brott mot artiklarna 1 och 3 i förordning nr 1612/68. Domstolen vägrade att tillämpa de senare bestämmelserna och fann att de inte hade någon självständig giltighet, eftersom de endast förtydligade och gav eftertryck åt de rättigheter som redan omfattades av fördraget.

112 I de två andra fallen däremot, vilka rörde lön, tillämpade domstolen artikel 48.2 i EG-fördraget och artikel 7.1 i förordning nr 1612/68 tillsammans. Jag kommer att följa den senare metoden.

113 Det föreliggande målet - och här instämmer jag åter med den österrikiska regeringen - är i ett avseende nytt. De nationella reglerna i de tidigare nämnda tre målen uteslöt endast möjligheten att tillgodoräkna anställningstider som fullgjorts i andra medlemsstater, vilket inte är fallet med de österrikiska reglerna som nu prövas. Sådana anställningstider får tas i beaktande i sin helhet om de uppfyller vissa lagligt fastställda förutsättningar. Om de inte gör det får i varje fall en del av anställningstiden beaktas.

114 Jag skall kort upprepa dessa villkor. Formellt krävs medgivande av delstatens finansminister. I sak beaktas dessa anställningstider endast om de har allmänintresse och särskild betydelse för framgångsrik tjänstgöring av den kontraktsanställde tjänstemannen.

115 En första svår fråga tycks således uppstå: Finns det någon gemenskapsrättslig förpliktelse att automatiskt tillgodoräkna anställningstider i offentlig tjänst i andra medlemsstater eller får en medlemsstat undersöka om de ifrågavarande anställningstiderna är jämförbara?

116 Det är uppenbart att beträffande lön i offentlig tjänst tillämpar medlemsstaterna olika politik, vilket i sin tur leder till olika system. Vidare finns det stora skillnader också beträffande de belopp som betalas. I avsaknad av gemenskapslagstiftning står det medlemsstaterna fritt att ha sådana olika lagstiftningar.

117 Det är också fastslaget att gemenskapsförbuden mot diskriminering på grund av nationalitet i princip inte berörs av några olikheter i behandling som kan uppstå mellan medlemsstater bara på grund av avvikelser mellan lagarna i de olika medlemsstaterna.(40)

118 Det kan vara skälet till att domstolen i målet kommissionen mot Grekland tycks ha godtagit att en sådan jämförelse av anställningstider i princip kan vara tillåten. Bevisbördan tycks emellertid ligga på den mottagande medlemsstaten. Domstolen fann att "det [således] ankommer ... på Republiken Grekland att, även när särskilda gemenskapsbestämmelser för detta ändamål inte finns, på den berördes begäran avgöra om den tjänst som denne har innehaft i en annan medlemsstat motsvarar en sådan tjänst inom förvaltningen i Grekland som beaktas vid placering på löneskalan och vid beviljande av tjänstetidstillägg. Att den berörda medlemsstaten anser att det i praktiken är svårt att göra denna jämförelse kan inte i något fall rättfärdiga dess vägran att göra det."(41)

119 I det föreliggande målet kan principfrågan huruvida, och i så fall under vilka förutsättningar, en medlemsstat kan företa en jämförelse mellan anställningstider som fullgjorts inom förvaltningen i en annan medlemsstat emellertid lämnas öppen. Det beror på att även om en sådan jämförelse skulle vara tillåten måste de sakliga förutsättningarna för tillgodoräknande av anställningstider som fullgjorts utomlands grundas på icke-diskriminerande och objektiva kriterier.(42)

120 Enligt den omtvistade bestämmelsen måste varje anställningstid vid någon av de uppräknade österrikiska institutionerna beaktas till fullo. Sökanden har, utan att motsägas, anfört att detta är fallet oberoende av den föregående aktivitetens jämförbarhet med eller användbarhet i den nya anställningen. Det sägs att således förefaller anställningstider som lågstadielärare eller kommunalarbetare att tillgodoräknas i sin helhet vid fastställande av kvalificeringsdagen för befordringsändamål avseende en nyligen anställd gymnasielärare.

121 Beträffande anställningstider som fullgjorts i andra medlemsstater vid institutioner som motsvarar dem som uppräknas i 26 § andra stycket VBG måste den berörda personen bevisa två saker, nämligen att det ligger i det allmännas intresse att dessa anställningstider beaktas och att de har särskild betydelse för den kontraktsanställde tjänstemannens framgång i anställningen. Dessutom framgår det av den nationella rättspraxis som åberopats att det är en tung börda att fullgöra.

122 Den grundläggande skillnaden är således att de anställningstider som fullgjorts utomlands undersöks med hänsyn till sin särskilda användbarhet för den nya tjänsten medan detta inte sker med anställningstider som fullgjorts i Österrike. En sådan bestämmelse ställer strängare krav på anställningstider som fullgjorts utomlands och riskerar därmed att beröra utländska arbetstagare från andra medlemsstater mer än inhemska arbetstagare, eftersom de förstnämnda med större sannolikhet har tillbringat delar av sitt yrkesverksamma liv i andra medlemsstater. Följaktligen finns det risk för att detta blir särskilt ofördelaktigt för dessa utländska arbetstagare.

123 När den första delen av undersökningen avseende indirekt diskriminering har fullgjorts är nästa fråga huruvida den omtvistade bestämmelsen baseras på objektiva överväganden utan hänsyn till de berörda arbetstagarnas nationalitet och huruvida den är proportionerlig i förhållande till sitt lagliga syfte.

124 Det huvudargument som åberopas av den österrikiska regeringen är den grundläggande skillnaden mellan situationen på gemenskapsnivå där olikhet råder mellan lagar avseeende offentliga tjänster och situationen i Österrike där den grundlagsfästa homogenitetsprincipen garanterar överensstämmande lönesystem och rörlighet inom den offentliga sektorn.

125 Låt mig först peka på en motsägelse i det argumentet när det rör lärare som tidigare var anställda vid österrikiska privatskolor. De tycks inte omfattas av den grundlagsfästa garantin om rörlighet inom arbetslivet och deras arbetsgivare är inte tvingade att iaktta homogenitetsprincipen. Trots detta förefaller de ha ett fördelaktigare system.

126 Emellertid kan sådana skillnader mellan det nationella och det gemenskapsrättsliga läget möjligen åberopas för att rättfärdiga en medlemsstats princip att jämföra anställningstider som fullgjorts utomlands med anställningstider som fullgjorts inom en "enhetlig" nationell struktur, snarare än att automatiskt beakta dem. De rättfärdigar inte en skillnad i sakliga villkor. De förklarar inte varför anställningstider som fullgjorts utomlands måste vara av "särskild betydelse" medan detta inte krävs av anställningstider som fullgjorts i Österrike. Även då en medlemsstat har rätt att bedöma jämförbarheten mellan fakta eller händelser som inträffat i en annan medlemsstat är det förbjudet att använda dubbla eller med andra ord diskriminerande normer.

127 Den österrikiska regeringens andra argument är att till skillnad från situationen i målet Schöning-Kougebetopoulou spelar målet att belöna lojalitet en större roll i Österrike där arbetstagarna är bundna av homogenitetsprincipen.

128 Det argumentet förefaller i flera avseenden vara felaktigt. För det första tycks argumentet utgå från att det på grund av homogenitetsprincipen föreligger större enhetlighet beträffande arbetsförhållanden i det österrikiska sammanhanget än i målet Schöning-Kougebetopoulou. Det förefaller emellertid som om det förhåller sig precis tvärtom. I det senare fallet var arbetsförhållandena inte endast löst harmoniserade utan de hade åtminstone delvis gjorts enhetliga genom kollektivavtal mellan arbetsgivare och arbetstagare.

129 För det andra förefaller det, som redan nämnts, motsägelsefullt att åberopa homogenitetsprincipen när privatskolor med offentligrättsliga egenskaper inte tycks lyda under den och när lärare som arbetar vid dessa skolor inte gagnas av den grundlagsfästa rätten till rörlighet inom den offentliga sektorn.

130 För det tredje, och detta är det viktigaste, kan syftet med regeln - med tanke på den mångfald av arbetsgivare som kan komma att beröras, Österrikiska förbundsstaten, delstaterna, kommunerna och till och med privatskolor med offentligrättsliga egenskaper - inte vara en önskan att belöna arbetstagarlojalitet gentemot en bestämd arbetstagare.(43) Tvärtom framgår det tydligt av de österrikiska grundlagsreglerna att beträffande anställningstider som fullgjorts i Österrike är systemet utformat så att det tillåter största möjliga rörlighet inom en grupp av rättsligt skilda arbetsgivare.

131 Utan att ifrågasätta om ett sådant syfte är rättmätigt kan jag ändå inte finna att en diskriminerande begränsning av rörligheten för arbetstagare inom gemenskapen är nödvändig eller ens lämpad för att främja ökad rörlighet inom österrikisk förvaltning. Enligt min uppfattning utesluter den österrikiska grundlagens mål om rörlighet på den offentliga arbetsmarknaden inte fördragets mål om rörlighet för arbetstagare och de står inte heller i strid med varandra utan kan obehindrat fungera sida vid sida.

132 Ingen av parterna har åberopat att det verkliga syftet med den österrikiska regleringen skulle vara att belöna och uppmuntra lojalitet med den offentliga förvaltningen som sådan eller någon särskild offentlig förvaltningsanda. Ett sådant argument skulle enligt min uppfattning inte heller ha haft framgång, eftersom det inte objektivt kan rättfärdiga att anställningstider inom allmän tjänst i andra medlemsstater inte beaktas.(44)

133 Det sista argument som framförts av den österrikiska regeringen rör följderna av en förpliktelse att automatiskt tillgodoräkna anställningstider som fullgjorts utomlands. En sådan förpliktelse, sägs det, skulle innebära en ensidig belastning för de stater vilkas lönesättningssystem beaktar tidigare anställningstider inom offentlig tjänst. Enligt regeringens uppfattning skulle ytterligare en belastning kunna uppstå när kontraktsanställda tjänstemän senare i sin karriär blir statstjänstemän som tillsatts genom ett administrativt beslut (Beamte), eftersom det för närvarande saknas regler, när det gäller uppdelning på de offentligrättsliga arbetsgivarna i de olika medlemsstaterna, för skyldigheten att betala ut pensioner.

134 Jag vill inledningsvis poängtera att den avgörande frågan i det föreliggande målet inte är plikten att automatiskt beakta anställningstider som fullgjorts utomlands utan gemenskapsrättens förbud mot att åberopa diskriminerande sakliga förutsättningar härför. För det första förefaller Österrike under alla förhållanden vara en av många medlemsstater som när det gäller den offentliga förvaltningen förlitar sig på ett lönesättningssystem som beaktar tidigare anställningstider inom offentlig förvaltning.(45) För det andra är betungande ekonomiska följder för en medlemsstat, som dessutom inte har styrkts, aldrig ett giltigt försvar för brott mot en grundläggande frihet.(46) För det tredje gäller det föreliggande målet inte tjänstemäns pensionsrätt. Den bestämmelse som är under bedömning gäller kontraktsanställda lärare och assistenter som senare kan bli (men inte nödvändigtvis blir) statstjänstemän som anställs genom ett administrativt beslut. Indelningen görs endast med tanke på lönesättning, inte för pensionsändamål. Under tiden har emellertid rådet antagit förordning (EG) nr 1606/98 om ändring av förordning (EEG) nr 1408/71 och nr 574/72 i syfte att utvidga dem till att omfatta särskilda system för offentligt anställda.(47)

135 Det finns följaktligen inget som antyder att 26 § VBG grundas på objektiva och berättigade överväganden, oberoende av den aktuella utländska arbetstagarens nationalitet, när den gör åtskillnad mellan anställningstider som fullgjorts vid vissa österrikiska institutioner och anställningstider vid liknande institutioner i andra medlemsstater. Således måste den aktuella bestämmelsen anses bryta mot förbudet mot indirekt diskriminering på grund av nationalitet när det gäller villkoren för arbete eller anställning i artikel 48.2 i EG-fördraget och artikel 7.1 i förordning nr 1612/68.

136 Kommissionen hävdar, som redan nämnts, att de österrikiska reglerna även medför restriktioner i den fria rörligheten för österrikiska arbetstagare.

137 Det är klart fastslaget att fördragets bestämmelser om fri rörlighet för personer inte bara förbjuder en medlemsstat att diskriminera medborgare i andra medlemsstater, de förbjuder även nationell lagstiftning som kan missgynna medborgare i gemenskapens medlemsstater som vill bedriva yrkesverksamhet inom en annan medlemsstats territorium.(48) När det gäller arbetstagare återfinns grunden för detta påstående inte så mycket i artikel 48.2 eller artikel 7.1 i förordning nr 1612/68 utan snarare i den mera allmänna regeln i artikel 48.1, som skyddar fri rörlighet för arbetstagare som sådana.(49) I såväl domen i målet Scholz som i målet kommissionen mot Grekland(50) ansåg generaladvokaten att ovillkorlig vägran att tillgodoräkna anställningstider som fullgjorts utomlands utgjorde ett hinder för fri rörlighet, eftersom det avskräcker personer från att ta anställning i andra medlemsstater. Enligt min uppfattning gäller detta även beträffande de österrikiska regler som nu är föremål för prövning och som ställer högre krav för tillgodoräknande av anställningstider som fullgjorts i andra medlemsstater än för anställningstider som fullgjorts i Österrike. Varken i domen i målet Scholz eller i domen i målet kommissionen mot Grekland har domstolen emellertid ansett det nödvändigt att ta upp ämnet, eftersom reglerna under alla förhållanden bröt mot förbudet mot indirekt diskriminering på grund av nationalitet. Då detta gäller även i föreliggande mål kommer jag inte att gå närmare in på den frågan.

138 Följaktligen anser jag att en medlemsstats regler om beaktande av tidigare anställningstider för bestämmande av kontraktsanställda lärares och assistenters lön bryter mot artikel 48 i EG-fördraget och artikel 7.1 i förordning nr 1612/68, där mer betungande krav ställs när det gäller anställningstider som fullgjorts i andra medlemsstater än när det är fråga om anställningstider som fullgjorts vid jämförbara institutioner i den medlemsstaten.

Den tredje frågan: tidsbegränsning

139 Frågan gäller huruvida dessa anställningstider måste beaktas utan tidsbegränsning när en medlemsstat skall beakta anställningstider som fullgjorts vid vissa institutioner i en annan medlemsstat.

140 Både Gewerkschaftsbund och kommissionen hävdar att tidigare anställningstider måste beaktas oberoende av om de fullgjorts före eller efter Österrikes anslutning.

141 Artikel 2 i Akt om villkoren för Konungariket Norges, Republiken Österrikes, Republiken Finlands och Konungariket Sveriges anslutning till de fördrag som ligger till grund för Europeiska unionen och om anpassning av fördragen(51) (nedan kallad anslutningsakten) föreskriver att från dagen för anslutningen är bestämmelserna i de grundläggande fördragen och i rättsakter som har antagits av institutionerna före anslutningen bindande för de nya medlemsstaterna och skall tillämpas i dessa på de villkor som fördragen och anslutningsakten anger.

142 Eftersom det i anslutningsakten inte föreskrivs några särskilda övergångsbestämmelser i fråga om tillämpningen av artikel 48 i EG-fördraget eller artikel 7.1 i förordning nr 1612/68 skall dessa föreskrifter anses vara omedelbart tillämpliga och bindande för Österrike från dagen för dess anslutning, det vill säga den 1 januari 1995.(52)

143 Varje åtgärd eller underlåtenhet från Österrikes sida som ägt rum efter anslutningsdagen faller alltså inom det tidsmässiga tillämpningsområdet (ratione temporis) för förbudet om direkt eller indirekt diskriminering av arbetskraft på grund av nationalitet med hänsyn till arbetsvillkor eller anställning.

144 Frågan är sålunda huruvida den mottagande medlemsstaten, när den fattar beslut om jämförbarhet, måste beakta alla anställningstider oberoende av om de har fullgjorts före anslutningen. Svaret förefaller klart. Diskriminering av medborgare i andra medlemsstater är, i brist på övergångsbestämmelser, förbjuden med omedelbar effekt från dagen för anslutningen till Europiska unionen. Tidigare anställningstider måste med nödvändighet ha fullgjorts före anslutningen. I brist på övergångsbestämmelser måste därför dessa anställningstider ovillkorligen beaktas.

145 En jämförelse kan göras med principen om lika lön för kvinnor och män för likvärdigt arbete. Om - för att ta ett extremt exempel - män i en viss medlemsstat erhöll ett årligt lönetillägg som beaktade deras erfarenhet och tjänsteålder medan kvinnor inte erhöll något sådant lönetillägg, skulle (i brist på övergångsbestämmelser) kvinnorna uppenbarligen ha rätt att tillgodoräkna sig anställningstid som fullgjorts före anslutningen när denna medlemsstat vid anslutningen till Europeiska unionen tvingades tillämpa principen om lika lön. Man skulle rimligen inte kunna föreslå att när en man hade tjänstgjort tio år längre måste kvinnor vänta ytterligare tio år innan de uppnår likställighet (varvid männen skulle ha uppnått ytterligare tio års tjänstetid). Resultatet skulle bli att diskrimineringen skulle bestå för alltid. Just detta argument gäller för det föreliggande målet när det gäller diskriminering på grund av nationalitet beträffande anställningstider som fullgjorts i andra medlemsstater.

146 Det finns även paralleller att dra till frågan om erkännande av examensbevis. Varken domstolens rättspraxis(53) eller gemenskapslagstiftningen(54) har någonsin gjort värdmedlemsstatens förpliktelse beträffande erkännande beroende av huruvida examensbevisen erhållits efter den examensbevisutfärdande medlemsstatens anslutning eller efter gemenskapsfördragens ikraftträdande.

147 En annan uppfattning skulle innebära en ologisk nackdel för de arbetstagare som vill arbeta i en "ny" medlemsstat eller lämna den staten för att arbeta i en "gammal" medlemsstat, jämfört med arbetstagare som flyttar inom ett område som består av "gamla" medlemsstater.

148 Det resultatet berörs inte av domar såsom de i målen Andersson(55) eller Tsiotras.(56) I målet Andersson åberopade två tidigare anställda vid ett svenskt företag, som befunnits insolvent före Sveriges anslutning till Europeiska unionen, rådets direktiv 80/987/EEG av den 20 oktober 1980 om tillnärmning av medlemsstaternas lagstiftning om skydd för arbetstagarna vid arbetsgivarens insolvens i förening med de principer som fastställts i målet Francovich.(57) En grekisk medborgare, som före Greklands anslutning hade arbetat i Tyskland, som vid dagen för anslutningen var arbetslös, som därefter förblev arbetslös och för vilken det var objektivt omöjligt att få anställning, åberopade i målet Tsiotras den fria rörligheten för arbetstagare gentemot Tyskland. I båda fallen vägrade domstolen att dra några rättsliga slutsater utifrån omständigheter som hade inträffat före respektive medlemsstats anslutning.

149 I båda domarna var emellertid skälet att gemenskapsrättsliga rättigheter inte kan förvärvas före anslutningen och till följd därav kan de inte beaktas efter anslutningen när förutsättningarna för deras förvärvande och existens inte längre föreligger. Det föreliggande målet är annorlunda eftersom det inte rör erkännande av gemenskapsrättsliga rättigheter som påstås ha förvärvats före anslutningen utan diskriminerande behandling av utländska arbetstagare beträffande deras aktuella situation som beror på tidigare händelser som regleras av lagarna i deras egna respektive medlemsstater.

150 Härav följer att när österrikiska myndigheter fattar beslut om att tillgodoräkna tidigare anställningstider skall samtliga anställningstider beaktas, även de som fullgjorts före anslutningsdagen.

151 Jag anser inte att något annat resultat kan uppnås beträffande österrikiska arbetstagare som har fullgjort relevanta anställningstider i andra medlemsstater. När en sådan arbetstagare återvänder till sitt hemland och begär att efter dagen för Österrikes anslutning få tillgodoräkna sig tidigare anställningstider som fullgjorts i andra medlemsstater, måste han behandlas på samma sätt som vilken annan person som helst som åtnjuter de rättigheter och friheter som garanteras i EG-fördraget.(58)

152 Följaktligen finner jag att anställningstider som fullgjorts vid institutioner i andra medlemsstater som är jämförbara med de österrikiska institutioner som uppräknas i 26 § andra stycket VBG måste beaktas utan någon tidsbegränsning. De anställningstider som skall beaktas omfattar alltså varje anställningstid som fullgjorts före Österrikes anslutning till den Europeiska unionen.

Förslag till avgörande

153 De sakfrågor som hänskjutits av Oberster Gerichtshof i Österrike skall enligt min mening besvaras på följande sätt:

1) En medlemsstats regler om beaktande av tidigare anställningstider för bestämmande av lön för kontraktsanställda lärare och assistenter strider mot artikel 48 i EG-fördraget (nu artikel 39 EG) och artikel 7.1 i förordning nr 1612/68 när mera betungande krav åläggs beträffande anställningstider som fullgjorts i andra medlemsstater än beträffande anställningstider som fullgjorts vid jämförbara institutioner i den medlemsstaten.

2) När en medlemsstat är skyldig att beakta anställningstider som fullgjorts vid vissa institutioner i andra medlemsstater måste dessa anställningstider beaktas utan tidsbegränsning. De anställningstider som skall beaktas omfattar således alla anställningstider som fullgjorts före en medlemsstats anslutning till den Europiska unionen.

(1) - Rådets förordning av den 15 oktober 1968 om arbetskraftens fria rörlighet inom gemenskapen (EGT L 257, s. 2; svensk specialutgåva, område 5, volym 1, s. 33).

(2) - Dom av den 4 oktober 1991 i mål C-159/90, Grogan (REG 1991, s. I-4685).

(3) - Dom av den 18 juni 1991 i mål C-260/89, ERT (REG 1991, s. I-2925; svensk specialutgåva, volym 11, s. 209).

(4) - Dom av den 8 april 1992 i mål C-62/90, kommissionen mot Tyskland (REG 1992, s. I-2575; svensk specialutgåva, volym 12, s. 29).

(5) - Dom av den 1 februari 1996 i mål C-177/94, Perfili (REG 1996, s. I-161).

(6) - Dom av den 11 mars 1980 i mål 104/79, Foglia (REG 1980, s. 745; svensk specialutgåva, volym 5, s. 73), och av den 16 december 1981 i mål 244/80, Foglia (REG 1981, s. 3045; svensk specialutgåva, volym 6, s. 243).

(7) - De ovan i fotnot 6 nämnda domarna.

(8) - Beslut av den 5 mars 1986 i mål 318/85, Greis Unterweger (REG 1986, s. 955).

(9) - Beslut av den 18 juni 1980 i mål 138/80, Borker (REG 1980, s. 1975; svensk specialutgåva, volym 5, s. 237).

(10) - Dom av den 19 oktober 1995 i mål C-111/94, Job Centre (REG 1995, s. I-3361).

(11) - Dom av den 30 juni 1966 i mål 61/65, Vaassen-Göbbels (REG 1966, s. 377; svensk specialutgåva, volym 1, s. 263).

(12) - Se till exempel dom av den 17 september 1997 i mål C-54/96, Dorsch Consult (REG 1997, s. I-4961), punkt 23.

(13) - Se till exempel dom av den 2 mars 1999 i mål C-416/96, Eddline El-Yassini (REG 1999, s. I-1209), punkt 17.

(14) - Se beslut i mål 318/85, Greis Unterweger (ovan fotnot 8), punkt 4, och dom av den 12 november 1998 i mål C-134/97, Victoria Film (REG 1998, s. I-7023), punkt 14, och av den 29 juni 1999 i mål C-256/97, DM Transport (REG 1999, s. I-3913), punkt 9.

(15) - Se till exempel dom av den 9 februari 1995 i mål C-412/93, Leclerc-Siplec (REG 1995, s. I-179), punkt 14.

(16) - Dom av den 15 december 1995 i mål C-415/93, Bosman (REG 1995, s. I-4921), punkt 65.

(17) - Se till exempel dom av den 6 juli 1995 i mål C-470/93, Mars (REG 1995, s. I-1923).

(18) - Macnaughton mot Macnaughton's Trustees 1953 S.C. 387 Lord Thomson (Lord Justice Clerk), s. 392.

(19) - Mål 244/80, Foglia (ovan fotnot 6), punkt 18.

(20) - Beslut i mål 318/85, Greis Unterweger (ovan fotnot 8). För en mindre sträng uppfattning se dock generaladvokaten Mayras förslag till avgörande i mål 36/73, Nederlandse Spoorwegen (dom av den 27 november 1973) (REG 1973, s. 1299, s. 1317), och dom av den 16 oktober 1997 i de förenade målen C-69/96-C-79/96, Garofalo m.fl. (REG 1997, s. I-5603), punkterna 18-27.

(21) - Dom av den 5 maj 1981 i mål 112/80, Dürbeck (REG 1981, s. 1095) (generaladvokaten Reischls förslag till avgörande, s. 1127), och av den 3 mars 1994 i de förenade målen C-332/92, C-333/92 och C-335/92, Eurico Italia m.fl. (REG 1994, s. I-711), punkterna 16 och 17.

(22) - Dom av den 6 oktober 1981 i mål 246/80, Broekmeulen (REG 1981, s. 2311; svensk specialutgåva, volym 6, s. 199), punkt 16. Se implicit exempelvis i beslutet i mål 318/85, Greis Unterweger (ovan fotnot 8), punkt 3, och i mål C-134/97, Victoria Film (ovan fotnot 14), punkt 18.

(23) - Dom av den 31 mars 1993 i mål C-19/92, Kraus (REG 1993, s. I-1663; svensk specialutgåva, volym 14, s. 167), av den 23 februari 1994 i mål C-419/92, Scholz (REG 1994, s. I-505), av den 15 januari 1998 i mål C-15/96, Schöning-Kougebetopoulou (REG 1998, s. I-47), och av den 12 mars 1998 i mål C-187/96, kommissionen mot Grekland (REG 1998, s. I-1095).

(24) - Dom av den 3 juli 1986 i mål 66/85, Lawrie-Blum (REG 1986, s. 2121; svensk specialutgåva, volym 8, s. 661), punkt 17 och punkterna 20-22, och generaladvokaten Lenz förslag till avgörande i mål C-4/91, Bleis (REG 1991, s. I-5627), punkt 10.

(25) - Dom av den 2 juli 1996 i mål C-290/94, kommissionen mot Grekland (REG 1996, s. I-3285).

(26) - Dom av den 2 juli 1996 i mål C-473/93, kommissionen mot Luxemburg (REG 1996, s. I-3207), punkt 7 med hänvisningar.

(27) - Den i fotnot 25 ovan nämnda domen av den 2 juli 1996.

(28) - Se till exempel dom av den 12 februari 1974 i mål 152/73, Sotgiu (REG 1974, s. 153; svensk specialutgåva, volym 2, s. 219), punkt 5, och i målet kommissionen mot Luxemburg (ovan fotnot 26), punkterna 26 och 27.

(29) - Se till exempel domen i mål 152/73, Sotgiu (ovan fotnot 28), punkt 4, och domen i mål C-187/96, kommissionen mot Grekland (ovan fotnot 25), punkt 17.

(30) - Dom av den 15 oktober 1969 i mål 15/69, Südmilch (REG 1969, s. 363; svensk specialutgåva, volym 1, s. 415), punkt 5.

(31) - Domen i mål C-15/96, Schöning-Kougebetopoulou, och av den 12 mars 1998 i mål C-187/96, kommissionen mot Grekland (ovan fotnot 23).

(32) - Förslag till Europaparlamentets och rådets förordning om ändring av rådets förordning (EG) nr 1612/68 för fri rörlighet inom gemenskapen för arbetstagare, framlagt av kommissionen den 14 oktober 1998 (EGT C 344, s. 9).

(33) - Ingressen, fjärde övervägandet.

(34) - Dom i mål 152/73, Sotgiu (ovan fotnot 28), punkt 11, och av den 24 september 1998 i mål C-35/97, kommissionen mot Frankrike (REG 1998, s. I-5325), punkt 37 samt, indirekt, redan i domen i mål 15/69, Südmilch (ovan fotnot 30), punkt 6.

(35) - Se dom av den 23 maj 1996 i mål C-237/94, O'Flynn (REG 1996, s. I-2617), punkt 20, och av den 27 november 1997 i mål C-57/96, Meints (REG 1997, s. I-6689), punkt 45, samt i mål C-15/96, Schöning-Kougebetopolou (ovan fotnot 23), punkt 21, och i mål C-35/97, kommissionen mot Frankrike (ovan fotnot 34), punkt 38.

(36) - Se till exempel dom av den 22 november 1995 i mål C-443/93, Vougioukas (REG 1995, s. I-4033), och senare dom av den 20 april 1999 i mål C-360/97, Nijhuis (REG 1999, s. I-1919).

(37) - Ovan fotnot 23.

(38) - Ovan fotnot 23.

(39) - Dom av den 12 mars 1998 i mål C-187/96, kommissionen mot Grekland (ovan fotnot 23).

(40) - Dom av den 28 juni 1978 i mål 1/78, Kenny (REG 1978, s. 1489; svensk specialutgåva, volym 4, s. 137), punkt 18.

(41) - Domen i mål C-187/96, kommissionen mot Grekland (ovan fotnot 23), punkt 22.

(42) - Domen i mål 1/78, Kenny (ovan fotnot 40), punkt 18.

(43) - Domen i mål C-15/96, Schöning-Kougebetopoulou (ovan fotnot 23), punkt 27.

(44) - Se mitt förslag till avgörande i mål C-419/92, Scholz (ovan fotnot 23), punkt 27.

(45) - Se mitt förslag till avgörande i mål C-15/96, Schöning-Kougebetopoulou (ovan fotnot 23), punkt 24.

(46) - Se till exempel dom av den 7 februari 1984 i mål 238/82, Duphar m.fl. (REG 1984, s. 523; svensk specialutgåva, volym 7, s. 505), punkt 23.

(47) - Rådets förordning av den 29 juni 1998 (EGT L 209, s. 1).

(48) - Dom av den 7 juli 1988 i mål 143/87, Stanton (REG 1988, s. 3877; svensk specialutgåva, volym 9, s. 527), punkt 13, av den 7 juli 1988 i de förenade målen 154/87 och 155/87, Wolf m.fl. (REG 1988, s. 3897), punkt 13, och av den 7 juli 1992 i mål C-370/90, Singh (REG 1992, s. I-4265; svensk specialutgåva, volym 13, s. 19), punkterna 16 och 23.

(49) - Se mitt förslag till avgörande i mål C-419/92, Scholz (ovan fotnot 23), punkt 22.

(50) - Se ovan fotnot 23.

(51) - EGT C 241, 1994, s. 21 och EGT L 1, 1995, s. 1.

(52) - Dom av den 2 oktober 1997 i mål C-122/96, Saldanha och MTS (REG 1997, s. I-5325), punkt 14.

(53) - Underförstått till exempel i dom av den 7 maj 1991 i mål C-340/89, Vlassopoulou (REG 1991, s. I-2357; svensk specialutgåva, volym 11, s. 189).

(54) - Se till exempel rådets direktiv 89/48/EEG av den 21 december 1988 om en generell ordning för erkännande av examensbevis över behörighetsgivande högre utbildning som omfattar minst tre års studier (EGT L 19, s. 16; svensk specialutgåva, område 6, volym 2, s. 192).

(55) - Dom av den 15 juni 1999 i mål C-321/97 (REG 1999, s. I-3551).

(56) - Dom av den 26 maj 1993 i mål C-171/91 (REG 1993, s. I-2925).

(57) - Dom av den 19 november 1991 i de förenade målen C-6/90 och C-9/90 (REG 1991, s. I-5357; svensk specialutgåva, volym 11, s. 435).

(58) - Dom av den 27 juni 1996 i mål C-107/94, Asscher (REG 1996, s. I-3089; svensk specialutgåva, häfte 6), punkt 32.