Mål C‑272/15

Swiss International Air Lines AG

mot

The Secretary of State for Energy and Climate Change

och

Environment Agency

(begäran om förhandsavgörande från Court of Appeal (England & Wales) (Civil Division))

”Begäran om förhandsavgörande – Direktiv 2003/87/EG – System för handel med utsläppsrätter för växthusgaser – Skyldighet att överlämna utsläppsrätter avseende flygningar mellan unionens medlemsstater och flertalet tredjeländer – Beslut nr 377/2013/EU – Artikel 1 – Tillfälligt undantag – Flygningar till och från flygplatser i Schweiz omfattas inte av det tillfälliga undantaget – Skillnad i behandling mellan tredjeländer – Den allmänna principen om likabehandling – Ej tillämplig”

Sammanfattning – Domstolens dom (fjärde avdelningen) av den 21 december 2016

Miljö – Luftföroreningar – Direktiv 2003/87 – System för handel med utsläppsrätter för växthusgaser – Skyldighet att överlämna utsläppsrätter avseende flygningar mellan unionens medlemsstater och flertalet tredjeländer – Tillfälligt undantag – Skillnad i behandling mellan tredjeländer – Tillåtet – Principen om likabehandling – Otillämplighet

(Europaparlamentets och rådets direktiv 2003/87, i dess lydelse enligt direktiv 2008/101, artiklarna 12.2a och 16; Europaparlamentets och rådets beslut nr 377/2013, artikel 1)

Vid prövningen av beslut nr 377/2013 om tillfälligt undantag från direktiv 2003/87 om ett system för handel med utsläppsrätter för växthusgaser inom gemenskapen, har det, mot bakgrund av principen om likabehandling, inte framkommit någon omständighet som kan påverka giltigheten av detta beslut, i den del det i artikel 1 i beslutet föreskrivna tillfälliga undantaget från kraven enligt artikel 12.2a och artikel 16 i direktiv 2003/87, i dess lydelse enligt direktiv 2008/101 – i fråga om överlämnandet av utsläppsrätter för växthusgaser avseende flygningar under år 2012 mellan Europeiska unionens medlemsstater och flertalet tredjeländer – inte ska tillämpas på bland annat flygningar till och från flygplatser i Schweiz.

Beslut nr 377/2013 hör nämligen till de åtgärder som unionen vidtar med utövande av sina befogenheter på området för yttre förbindelser. Yttre förbindelser föranleder flera olika slags åtgärder som inte endast vidtas i förhållande till samtliga tredjeländer. Sådana åtgärder kan således också beröra ett tredjeland eller flera tredjeländer.

Unionens institutioner och organ har stora befogenheter när politiska beslut antas på området för yttre förbindelser. Yttre förbindelser innefattar med nödvändighet val av politisk art. Unionen måste följaktligen kunna göra sina politiska val och, på grundval av de mål som unionen eftersträvar, göra en åtskillnad mellan tredjeländer, utan att därvid vara tvungen att behandla alla dessa länder lika. De åtgärder genom vilka unionens institutioner och organ utövar utrikespolitiska befogenheter kan således få till följd att ett tredjeland behandlas på ett annat sätt än andra tredjeländer.

I unionsrätten föreskrivs ingen uttrycklig skyldighet för unionen att behandla samtliga tredjeländer lika. Folkrätten innehåller ingen allmän princip om att tredjeländer ska behandlas lika i förhållande till varandra. En tillämpning av principen om likabehandling på tredjeländer skulle därmed på ett ensidigt sätt begränsa unionens handlingsutrymme på internationell nivå. Unionen kan därför inte anses ha godkänt ett sådant krav när den inte heller har infört uttryckliga bestämmelser om likabehandling av tredjeländer i fördragen.

Det finns således ingen allmän princip i EUF-fördraget som förpliktar unionen att i sina yttre förbindelser behandla olika tredjeländer lika i alla avseenden, och ekonomiska aktörer kan under alla förhållanden inte med fog göra gällande att en sådan princip finns. Av detta följer att den skillnad i behandling mellan tredjeländer i samband med unionens yttre förbindelser som görs i artikel 1 i beslut nr 377/2013 inte omfattas av principen om likabehandling.

(se punkterna 22–26, 35 och 37 samt domslutet)