ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
264

Det ska likväl understrykas, såsom bland annat Storhertigdömet Luxemburg har gjort gällande, utan att motsägas av kommissionen på denna punkt, att under den berörda perioden ökade de immateriella tillgångarna mycket i värde tack vare den ständiga innovationen inom den teknik som bland annat de amerikanska enheterna inom Amazon US utvecklade och tack vare utvecklingen av varumärket Amazons renommé och således de immateriella tillgångar som var knutna till marknadsföring i Europa och i världen. Att kommissionen, i skäl 555 i det angripna beslutet, endast lade ihop utvecklingskostnader utan påslag (betalningar enligt kostnadsfördelningsavtalet) till det pris som hade betalats för att erhålla de redan existerande immateriella tillgångarna (teckningsavgiften), innebär att hänsyn inte tagits till att värdet på de redan existerande immateriella tillgångarna i förevarande fall hade ökat under den berörda perioden, eftersom de amerikanska enheterna utvecklade och förbättrade dem allteftersom och ersatte dem delvis. Enbart övervältringen av betalningen enligt teckningsavtalet, som kommissionen har åberopat och som kan godtas som det ursprungliga värdet för de immateriella tillgångarna år 2005, återspeglar således inte de immateriella tillgångarnas saluvärde under hela den berörda perioden.
44

När det gäller de konkurrensbegränsande verkningarna av LG:s beteende ansåg kommissionen, efter en analys i skälen 202–324 i det angripna beslutet, att borttagningen av järnvägsspåret kunde hindra LDZ från att träda in på marknaden eller åtminstone gjorde det mycket svårare för bolaget att träda in på marknaden, trots att LDZ, enligt kommissionen, hade en trovärdig möjlighet att transportera Orlens oljeprodukter, avsedda för sjöexport, från raffinaderiet till de lettiska kustterminalerna via den korta färdvägen till Lettland innan järnvägsspåret togs bort. Genom att järnvägsspåret togs bort blev varje järnvägstransport från raffinaderiet till en lettisk kustterminal tvungen att färdas en mycket längre sträcka inom Litauen. Kommissionen ansåg särskilt att efter det att järnvägsspåret hade tagits bort, var det enda alternativet för LDZ att konkurrera med LG att försöka bedriva verksamhet på färdvägen till Klaipėda eller på den långa färdvägen till Lettland. LDZ hade därmed varit tvungen att bedriva verksamhet långt från sin logistikbas i Lettland och var beroende av de förvaltningstjänster av infrastrukturen som tillhandahölls av dess konkurrent, LG. Under dessa omständigheten ansåg kommissionen att utifrån ett förhandsperspektiv stod LDZ inför stora affärsmässiga risker som bolaget var mindre benäget att ta.
2

År 2012 påbörjades genomförandet av ett forskningsprogram kallat ”Consortium Linking Academic and Regulatory Insights on Bisphenol A Toxicity” (”Konsortium som förenar akademiska och lagstiftningsmässiga kunskaper om bisfenol A:s toxicitet”) (nedan kallat programmet Clarity-BPA) under ledning av National Toxicology Programme (NTP, Nationella toxikologiprogrammet, Förenta staterna), National Center for Toxicological Research (NCTR, Nationellt centrum för toxikologisk forskning, Förenta staterna), U.S. Food and Drug Administration (FDA, Förenta staternas federala myndighet för livsmedel och läkemedel) och National Institute of Environmental Health Sciences (NIEHS, Nationella institutet för miljöhälsovetenskap, Förenta staterna). Programmet startades för att granska de olika slutsatser som en rad toxikologiska studier avseende bisfenol A fram till dess hade kommit fram till. Programmet utformades för att undersöka bland annat de potentiella effekterna på människors hälsa vid exponering av låga nivåer av aktiva hormonstörande ämnen och tar hänsyn till ett stort urval av doser och nya relevanta parametrar som aldrig tidigare har använts. Närmare bestämt kombinerar programmet särskilt en tvåårig perinatal huvudstudie av kronisk toxicitet som överensstämmer med riktlinjer eller rekommendationer och god laboratorised, vilken genomförts i FDA:s lokaler, med parametrar eller ytterligare mekanistiska studier som utförts av universitetsforskare. I sistnämnda avseende har tretton universitetsbaserade forskningsprojekt valts ut av NIEHS.
77

Tribunalen framhåller dessutom att leden 17 och 18 i tillkännagivandet om definition av relevant marknad, som sökanden angett, beskriver tillämpningen av ”SSNIP”-testet (small but significant and non-transitory increase in price), som är avsett att undersöka kundernas reaktion på en prishöjning på den aktuella produkten när alla andra faktorer är oförändrade, således inbegripet priset på den produkt som skulle kunna ingå på samma relevanta marknad. I det nu aktuella fallet har sökanden endast redogjort för en prisskillnad, som dessutom är obestämd, mellan kanalerna Fox Sports och Ziggo Sport Totaal. Denna beståndsdel är, mot bakgrund av leden 17 och 18 i tillkännagivandet om definition av relevant marknad, inte i sig tillräcklig för att ifrågasätta slutsatsen i det angripna beslutet att de två kanalerna är utbytbara.
150

Stephan Fleig kan slutligen inte heller med framgång göra gällande att publiceringen av de aktuella handlingarna skedde genom hans mors försorg eller av personer med anknytning till hans mor. Förutom att det är föga troligt att utomstående personer skulle ha offentliggjort de aktuella handlingarna på Stephan Fleigs egen webbplats, åtminstone utan hans godkännande, utgör vidarebefordran av dessa handlingar till Stephan Fleigs mor ett åsidosättande av villkoren för tillståndet han hade beviljats. Även om en tjänsteman eller en anställd rättsenligt överlämnar en konfidentiell handling till en utomstående med hjälp av ett tillstånd att lämna ut handlingar, ankommer det på sökanden att försäkra sig om att denna person själv kommer att beakta villkoren för detta tillstånd. Även om det antas att den faktiska publiceringen skett utan Stephan Fleigs hjälp, skulle det ändå anses att Stephan Fleig, genom åsidosättandet av gränserna för det tillstånd för utlämnande han beviljats, objektivt skapat risken för denna publicering och är involverad i den (se, för ett liknande resonemang, beslut av den 16 mars 2016, One of Us m.fl./kommissionen, T‑561/14, ej publicerad, EU:T:2016:173 punkterna 58 och 59).
1

Europeiska kommissionen konstaterade genom beslut C(2014) 9295 final av den 10 december 2014, om ett förfarande enligt artikel 101 [FEUF] och artikel 53 i EES-avtalet (AT.39780 – Kuvert) (nedan kallat 2014 års beslut) att bland annat Printeos SA (nedan kallat Printeos) hade överträtt artikel 101 FEUF och artikel 53 i avtalet om Europeiska ekonomiska samarbetsområdet (EES) genom att, under perioden från den 8 oktober 2003 till den 22 april 2008, ha deltagit i en kartell som ingåtts och genomförts på den europeiska marknaden för standardkuvert via katalog och särskilda tryckta kuvert, inbegripet i Danmark, Tyskland, Frankrike, Sverige, Förenade kungariket och Norge. Beslutet antogs inom ramen för ett förlikningsförfarande enligt artikel 10a i kommissionens förordning (EG) nr 773/2004 av den 7 april 2004 om kommissionens förfaranden enligt artiklarna [101 och 102 FEUF] (EUT L 123, 2004, s. 18) och kommissionens tillkännagivande om förlikningsförfaranden i samband med beslut enligt artikel 7 och artikel 23 i rådets förordning (EG) nr 1/2003 i kartellärenden (EUT C 167, 2008, s. 1).
3

Den 11 juli 2014 ingav intervenienten, Haskovo Chamber of Commerce and Industry (HCCI, Haskovos handels- och industrikammare, Bulgarien), en ansökan om ogiltighetsförklaring av det omstridda varumärket med stöd av artikel 52.1 a i förordning nr 207/2009 (nu artikel 59.1 a i förordning 2017/1001), jämförd med artikel 7.1 c, f och g i samma förordning (nu artikel 7.1 c, f och g i förordning 2017/1001).
178

Denna ideella skada, som sökanden i enlighet med rätt och billighet (ex aequo et bono) uppskattat till 25000 euro, följer, för det första, av det val som utredningskommittén och bankens ordförande gjorde att inte genomföra en utredning angående alla de klandervärda handlingar som den nya direktören hade begått och som nämnts av fyra andra anställda vid den berörda avdelningen, för det andra, av att banken underlåtit att vidta åtgärder för att återupprätta sökandens yrkesmässiga rykte och, i synnerhet, av förbudet under såväl det administrativa förfarandet som domstolsförfarandet, mot att internt inom banken avslöja att hon varit utsatt för mobbning, för det tredje av den känsla av orättvisa och obehag som hon utsatts för som en följd av att hon varit tvungen att inleda dessa förfaranden inklusive förlikningsförfarandet för att få sina rättigheter erkända, och, för det fjärde, till följd av att den nya direktören bad om ursäkt för sent. Hon har även anfört att banken inte hade för avsikt att lösa tvisten i godo, eftersom den inte hade samtyckt till att erbjuda henne en tjänst som enhetschef på en annan avdelning eller en ersättning.
302

När det gäller den skada som klagandens hållning har medfört ska till att börja med det argument underkännas som klaganden anförde i punkterna 120–123 i ansökan och som grundades på den omständigheten att hyreskontraktet inte kunde sägas upp det första året utan att ändå betala hyra för detta år, vilket utesluter att skada uppkom för unionen under hyreskontraktets första år, från september 2008 till augusti 2009. Skadan för unionen förelåg dock under hela den period som klaganden enligt det omtvistade beslutet gjorde fel, det vill säga från januari 2009 till augusti 2010, och således även från januari till augusti 2009, eftersom unionen under denna tid betalade för en familjebostad för en tjänsteman som använde den ensam och endast delvis under veckan, eftersom han förfogade över en annan familjebostad i närheten där hans familj bodde och där han själv delvis bodde. Skadan orsakades dessutom av klaganden, som efter att ha ansökt om en sådan tjänstebostad inte satte stopp för ovannämnda situation genom att erbjuda sig att återlämna lägenheten efter några månader. Som det har påpekats i punkt 296 ovan borde klaganden, om det faktiskt var omöjligt för familjen att flytta in i tjänstebostaden på grund av ett varaktigt problem med felaktig lackering av parketten, vilket i så fall omfattades av ägarens ansvar, redan från början ha vägrat att bosätta sig där eller ha vidtagit någon åtgärd vid delegationen, så att den snabbt och med bestämdhet kunde ha krävt att ägaren skulle fullgöra sitt ansvar. Det har således visats att skadan förelåg ända fram till hyreskontraktets slut, eftersom klaganden genom att inte ställa sin tjänstebostad till delegationens förfogande hindrade kommissionen från att använda denna egendom trots att den betalade hyra för den och särskilt hindrade den från att använda lägenheten på annat sätt, såsom personaldomstolen påpekade i punkt 159 i den angripna domen, eller åtminstone från att säga upp hyreskontraktet utan straffavgifter från och med september 2009, vilket kunde ha minskat den faktiska skada som unionen lidit. Den omständigheten att det i hyreskontraktet föreskrevs att hyresgästen inte kunde säga upp kontraktet under det första året utan att ändå betala hyra för denna period, innebär inte, i motsats till vad klaganden har hävdat, att det kan anses att ingen skada orsakades under denna period. Under denna period betalade delegationen för en tjänstebostad dimensionerad för en familj, till följd av en ansökan från klaganden, utan att detta var motiverat och utan att kunna dra någon nytta av den.
149

Vad gäller den omständigheten att möten hölls, har sökanden bestritt kommissionens påstående i skäl 111 i det angripna beslutet, att kontakterna, ”[u]nder perioden efter inrättandet av den enhetliga modellen för en ’skrotavgift’ under hösten 2003, och fram till översynen av ’skrotavgiften’ under sommaren 2007, har varit mindre intensiva” och gjort gällande att kommissionen har angett att den endast deltog i 2 av de 27 möten som ägde rum under den aktuella perioden.
40

På grundval av systematiken i och ändamålet med de föreskrifter i vilka regel 50.1 i förordning nr 2868/95 ingår och i synnerhet artikel 76.2 i förordning nr 207/2009, som utgör den rättsliga grunden för bestämmelsen, har domstolen slagit fast att i de fall där det över huvud taget inte har ingetts någon bevisning för användningen av det berörda varumärket inom den frist som EUIPO har fastställt, ska denna myndighet avslå invändningen ex officio. När det däremot har getts in bevisning inom den frist som EUIPO har fastställt, är det även efter utgången av nämnda frist möjligt att ge in kompletterande bevisning (se dom av den 21 juli 2016, EUIPO/Grau Ferrer, C‑597/14 P, EU:C:2016:579, punkterna 24–26 och där angiven rättspraxis).
94

För det första, under rubrik 5 i ansökan angående sökandens erfarenhet inom internmedicin, angav uttagningskommittén att ”samma yrkeserfarenhet inte kan redovisas två gånger”. För det andra, under rubrik 10 i samma handling angående sökandens erfarenhet av att handlägga administrativa ärenden och förfaranden i medicinsk miljö, preciserade uttagningskommittén att ”det inte fanns tillräckliga indikationer för att dra slutsatsen att det rörde sig om en särskild yrkesverksamhet som sökanden bedrev under den berörda perioden”. För det tredje, under rubrik 11 i denna handling anförde uttagningskommittén att ”upplysningarna inte var tillräckligt detaljerade”. För det fjärde slutligen, angående rubrik 12 i ansökan slog den fast att ”den omständigheten att sökanden har arbetat i en miljö med ett enda språk (tyska), … inte [har] betraktats som en relevant erfarenhet”.
33

Det ska vidare framhållas att det framgår av handlingarna i målet och de förklaringar som sökanden tillhandahöll vid förhandlingen att skillnaden på 5062,26 euro mellan, å ena sidan, det överförbara beloppet på de pensionsrättigheter som hade förvärvats inom det tyska systemet per den 27 maj 2010, vilket DRV delgav kommissionen den 5 maj 2015, och å andra sidan, det belopp som faktiskt överfördes till kommissionen den 11 september 2015 vilket motsvarar värdeökningen av kapitalet mellan dagen för ansökan och dagen för den faktiska överföringen, följer av tillämpningen av ett avtal om genomförande av artikel 11 i bilaga VIII till tjänsteföreskrifterna, vilket undertecknades av Förbundsrepubliken Tyskland och kommissionen år 1994. Enligt detta avtal är det behöriga tyska pensionsorganet skyldigt att tillämpa ett tillägg på 3,5 procent per helår som förflutit på det belopp som retroaktivt ställts till dess förfogande av de nationella myndigheterna, för perioden från den dag då detta organ förde över beloppet i fråga till unionens pensionssystem. Beloppet 5062,26 euro i det aktuella fallet härrör således från en tillämpning av 3,5 procent per helår som förflutit på det belopp som DRV ställde till förfogande i två omgångar, det vill säga den 13 maj och den 30 juli 2014, och sedan förde över till kommissionen den 11 september 2015.
64

Ansökan om registrering av det omstridda varumärket gavs för övrigt in den 12 februari 2007, vilket innebär att en eventuell omvandling av märket till ett italienskt nationellt varumärke med tillämpning av artikel 112 i förordning nr 207/2009 i vart fall gjordes efter avtalet. Härav följer att det nationella varumärke som uppkommer genom en sådan omvandling i vart fall inte kan samexistera med ”särskiljande kännetecken som fram till nu registrerats och/eller använts [av parterna] för varor i klass 29” (punkt 2 i avtalet), eftersom det – då avtalet undertecknades den 4 maj 2000 – inte fanns. Hänvisningen till klagandens italienska, tillika identiska, varumärke, som registrerats i Italien under nr 1205683, saknar verkan. Det är nämligen även i det fallet fråga om ett varumärke som tillkommit efter avtalet, beträffande vilket ansökan gavs in den 22 november 2006 och som registrerades den 1 juli 2009, och som därmed inte ingår bland de ”särskiljande kännetecken som fram till nu registrerats och/eller använts [av parterna] för varor i klass 29”.
Tillsättningsmyndighetens beslut, att i förekommande fall klassificera sökandena i grundtjänsterna ”handläggare under en övergångsperiod” eller ”handläggare”, såsom dessa infördes i förordning nr 1023/2013, om ändring av tjänsteföreskrifterna för tjänstemän i Europeiska unionen och anställningsvillkoren för övriga anställda i Europeiska unionen, och som förverkligades genom att det infördes en hänvisning till sökandenas klassificering i dessa grundtjänster i deras respektive personalakter i det personaladministrativa datasystemet kallat SysPer 2, går dem emot, eftersom sökandena på grundval av dessa beslut med verkan från den 1 januari 2014 inte längre kan komma i fråga för befordran till nästa lönegrad.

Likabehandlingsprincipen, som utgör en allmän princip i unionsrätten vilken stadgas i artiklarna 20 och 21 i Europeiska unionens stadga om de grundläggande rättigheterna och som är tillämplig på Europeiska unionens personalmål, ska anses ha åsidosatts endast om två kategorier av personer, vars situation inte påtagligt skiljer sig åt i vare sig faktiskt eller rättsligt hänseende, behandlas olika när de klassificeras och när det inte föreligger sakliga skäl för en sådan skillnad i behandling. När denna princip tillämpas ska bedömningen av de situationer som ska jämföras ske mot bakgrund av samtliga omständigheter som kännetecknar dem. Likabehandlingsprincipen innebär emellertid att alla tjänstemän som befordrats till samma lönegrad, vid lika meriter, ska ha samma möjligheter till befordran till nästa lönegrad.

När det gäller tjänstemän i kategorin handläggare i lönegraderna AD 5 till AD 11, är det uppenbart att de objektivt sett inte befinner sig i samma situation som tjänstemän i lönegraderna AD 12 eller AD 13, eftersom de, till skillnad från de senare, ännu inte har nått den högsta möjliga lönegraden för den typ av tjänst som de har rätt att befordras till.

Vad gäller enhetscheferna och med tanke på att de uppgifter som dessa åläggs är avsevärt mer betydande än de uppgifter som åläggs handläggarna som arbetar under enhetschefernas ledning, kan sökandena, när dessa har klassificerats i yrkeskategorierna ”handläggare under en övergångsperiod” eller ”handläggare”, inte hävda att de befinner sig i en situation som är jämförbar med situationen för enhetscheferna. Vad gäller ”rådgivare eller motsvarande” framgår det av rättspraxis att de, i likhet med ”enhetschefer eller motsvarande” eller de tjänstemän som kommer att rekryteras under beteckningen ”avancerad expert” som används specifikt av kommissionen, måste utföra andra eller kompletterande uppgifter till handläggaruppgifter, till och med ledningsansvar, som ska ge upphov till ”betydande ansvar” eller eventuellt viktigare ansvar än tidigare, som enligt tjänsteföreskrifterna, i deras lydelse enligt förordning nr 1023/2013, kan motivera att ”juridiska rådgivare” och ”avancerade experter” innehar tjänster i tjänstekategorin ”rådgivare eller motsvarande” i lönegrad AD 13 och kan befordras till lönegrad AD 14, vilket inte är fallet för ”handläggare” i lönegraderna AD 12 eller AD 13.

(se punkterna 62, 64, 65, 67 och 68)
8.

EU-varumärke-Definition och förvärv av EU-varumärke-Absoluta registreringshinder-Separat prövning av de olika registreringshindren-Överlappning av tillämpningsområdet för de registreringshinder som anges under b, c och d i artikel 7.1 i förordning nr 207/2009 (Rådets förordning nr 207/2009, artikel 7.1 b, c och d) (se punkterna 74 och 75)
60

Vid förhandlingen lämnade sökanden in en skrivelse daterad den 8 juli 2015 i vilken kommissionen hade beviljat Efsas begäran av den 29 juni 2015 om en förlängd frist för att, inom ramen för översynsförfarandet, lägga fram sina slutsatser med avseende på bedömningen av riskerna med det verksamma ämnet diflubenzuron. Under förhandlingen togs denna skrivelse in i akten i målet och Efsa och kommissionen ombads ange huruvida de ansåg att skrivelsen fick åberopas och var riktig i sak. Efsa angav vid förhandlingen att kommissionens skrivelse av den 8 juli 2015 skulle avvisas på grund av att den hade getts in för sent och att den under alla omständigheter saknade relevans. Kommissionen yttrade sig inte i detta avseende.
4

Ball Europe hade, i den del av det officiella ansökningsformuläret som är avsett för beskrivningen av den formgivning som avses med registreringsansökan, skrivit följande text på engelska: ”Group of cans for drink, all having a sleek but high appearance with reduced neck, preferably made of thin sheet metal, especially for filling volumes of 250 ml, 300 ml or 330 ml, respectively.” (Grupp av dryckesburkar, samtliga med ett långsmalt utseende, med reducerad topp, företrädesvis gjorda av tunn plåt, särskilt avsedda för fyllvolymer på 250 ml, 300 ml respektive 330 ml.)
–

1991, Brooker e.a., ” The Effect of Glyphosate on Pregnancy of the Rabbit (Incorporates Preliminary Investigations) ”, Huntingdon Research Centre, date: 1991–10–14, Reference TOX95552393,
26

Den 9 oktober 2008 beviljade High Court of Justice (England & Wales), Chancery Division (patents court) (Överdomstolen (England & Wales), Finansavdelningen, underavdelningen för patenträtt) skadestånd till ett belopp på 17,5 miljoner brittiska pund, på grund av den minskning i omsättningen som skett under genomförandet av föreläggandet. Den 29 mars 2011 anmodade High Court of Justice (England & Wales), Chancery Division (patents court) (Överdomstolen (England & Wales), Finansavdelningen, underavdelningen för patenträtt) emellertid Apotex att återbetala detta belopp till Servier på grundval av principen ex turpi causa (principen om att man inte ska kunna dra fördel av sin egen ogärning), eftersom ett giltigt kanadensiskt patent skyddade perindoprilmolekylen till 2018 och Apotex tillverkade och sålde sitt läkemedel i Kanada. Court of Appeal (England & Wales) (Civil division) (Appellationsdomstolen (England och Wales) (avdelningen för tvistemål och förvaltningsmål)), ogiltigförklarade emellertid denna dom genom dom av den 3 maj 2012. Den 29 oktober 2014 avslog Supreme Court of the United Kingdom (Högsta domstolen, Förenade kungariket) emellertid det överklagande som ingetts av Servier mot domen från Court of Appeal (England & Wales) (Civil division) (Appellationsdomstolen (England och Wales) (avdelningen för tvistemål och förvaltningsmål)).
7

Den 30 juni 2011 inledde kommissionen ett förfarande och antog ett meddelande om invändningar som riktade sig till följande rättssubjekt: Nexans France, Nexans, Pirelli, Goldman Sachs, Sumitomo Electric Industries, Hitachi Cable, J‑Power Systems, Furukawa Electric Co. Ltd, Fujikura Ltd, Viscas Corp., SWCC Showa Holdings Co. Ltd, Mitsubishi Cable Industries Ltd, Exsym Corp., ABB, ABB Ltd, Brugg Kabel AG, Kabelwerke Brugg AG Holding, nkt cables GmbH, NKT Holding A/S, Silec Cable SAS, Grupo General Cable Sistemas, SA, Safran SA, General Cable Corp., LS Cable & System Ltd, Taihan Electric Wire Co. Ltd och sökandena.