FÖRSTAINSTANSRÄTTENS DOM (andra avdelningen)

den 7 juli 1998

Förenade målen T-l 16/96, T-212/96 och T-215/96

Italo Telchini m.fl.

mot

Europeiska gemenskapernas kommission

”Tjänstemän — Pensioner — Korrigeringskoefficient — Fastställelse — Växelkurs — Retroaktiv anpassning”

Fullständig text på italienska II-947

Saken:

Talan om dels ogiltigförklaring av sökandenas pensionsbesked med retroaktiv verkan för perioden från och med den 1 juli 1995 och den 31 december 1995, såvitt det i dessa tillämpas en korrigeringskoefficient på 81,7, vilken fastställts för Italien genom rådets förordning (EG, Euratom, EKSG) nr 2963/95 av den 18 december 1995 om anpassning av löner och pensioner för tjänstemän och övriga anställda i Europeiska gemenskaperna samt av de korrigeringskoefficienter som tillämpas på dessa löner och pensioner (EGT L 310, s. 1), dels anpassning av de omtvistade pensionsbeskeden samt skadeståndstalan.

Utgång:

Talan ogillas.

Resumé av domen

Sökandena, som är tidigare tjänstemän vid kommissionen med tjänsteplacering i Bryssel, är bosatta i Italien och är alla berättigade till pension, dels avgångspension (Telchini och Gillet), dels invaliditetspension (Palermo). Deras pensioner utbetalas i belgiska franc på deras bankkonton i Belgien, eftersom samtliga sökande valt att i enlighet med artikel 45 i bilaga VIII till tjänsteföreskrifter för tjänstemännen i Europeiska gemenskaperna (nedan kallade tjänsteföreskrifterna) få pensionen utbetalad i det lands valuta där den institution som de har tjänstgjort vid har sitt säte.

Den 18 december 1995 antog rådet förordning (EG, Euratom, EKSG) nr 2963/95 om anpassning av löner och pensioner för tjänstemän och övriga anställda i Europeiska gemenskaperna samt av de korrigeringskoefficienter som tillämpas på dessa löner och pensioner (EGT L 310, nedan kallad förordning nr 2963/95). Denna förordning trädde i kraft den 23 december 1995 och ersatte rådets förordning (EEG, Euratom, EKSG) nr 3161/94 av den 19 december 1994 om anpassning med verkan från och med den 1 juli 1994 av löner och pensioner för tjänstemän och övriga anställda i Europeiska gemenskaperna samt av de korrigeringskoefficienter som tillämpas på dessa löner och pensioner (EGT L 335, s. 1; svensk specialutgåva, område 1, volym 3, s. 218; nedan kallad förordning nr 3161/94), i vilken korrigeringskoefficienten för Italien fastställdes till 94,2.

I artikel 6.1 i förordning nr 2963/95 fastställs den korrigeringskoefficient som gäller för pensioner, enligt artikel 6.3, till 81,7 för Italien med verkan från och med den 1 juli 1995.

I pensionsbeskeden för januari 1996 tillämpade kommissionen denna korrigeringskoefficient på de pensioner som utbetalades till sökandena. Därefter började kommissionen, från februari månad 1996, kräva återbetalning genom avbetalning under sex månader av de belopp som uppburits för mycket av de berörda mellan den 1 juli 1995 och den 31 december 1995.

Sökandena konstaterade att deras respektive pensionsbelopp hade undergått en minskning på grund av tillämpningen av den nya korrigeringskoefficienten och det retroaktiva återkravet av en del av de belopp som uttagits under andra halvåret 1995. Sökandena anförde därför klagomål den 22 februari, den 2 april respektive den 29 maj 1996, i enlighet med artikel 90.2 i tjänsteföreskrifterna. De delgavs beslut om avslag på klagomålen den 22 juli, den 17 september respektive den 21 september 1996.

Yrkandet att det skall beslutas att de omtvistade pensionsbeskeden skall anpassas (mål T-116/96)

Upptagande till sakprövning

Det ankommer inte på gemenskapsdomstolen att inom ramarna för legalitetskontrollen förelägga den institution som har utfärdat den ifrågasatta rättsakten att vidta de åtgärder som domen bör medföra. Den bör begränsa sig till att återförvisa ärendet till den berörda institutionen, eftersom det enligt artikel 176 i EG-fördraget är den institution varifrån den ogiltigförklarade rättsakten härrör som är skyldig att vidta de åtgärder som krävs för att verkställa domen (punkt 25).

Hänvisning till förstainstansrätten den 14 december 1995, T-285/94, Pfloeschner mot kommissionen, REGP 1995, s. II-889, punkt 22

Av detta följer att sökandens yrkande om att kommissionen skall åläggas att besluta om anpassning av de omtvistade pensionsbeskeden till de belopp som påstås tillkomma demie skall avvisas (punkt 26).

Yrkandet om ogiltigförklaring

Den första grunden: Metoden för beräkning av korrigeringskoefficienten är uppenbart felaktig

Upptagande till sakprövning av grunden i mål T-116/96

Intervenienten har ifrågasatt om den första grunden i mål T-116/96 kan upptas till sakprövning, eftersom den inte har åberopats av sökanden i dennes klagomål.

Om det inte skall fastslås att talan inte kan prövas på denna grund, måste en grund som åberopas vid gemenskapsdomstolen tidigare ha åberopats under det administrativa förfarandet, så att tillsättningsmyndigheten kunnat få tillräckligt ingående kännedom om den kritik som sökanden har framställt gentemot det ifrågasatta beslutet. Även om yrkandena vid förstainstansrätten måste ha samma föremål som de i klagomålet och enbart kan innehålla invändningar grundade på samma sak som de som har åberopats i klagomålet, kan dessa yrkanden emellertid utvecklas vid gemenskapsdomstolen genom framställning av grunder och argument som inte nödvändigtvis förekommer i klagomålet, men som har nära samband med detta (punkt 32).

Hänvisning till förstainstansrätten den 29 mars 1990, T-57/89, Alexandrakis mot kommissionen, REG 1990, s. II-143, punkterna 8 och 9; förstainstansrätten den 6 juni 1996, T-262/94, Baiwir mot kommissionen, REGP 1996, s. II-739, punkterna 40 och 41

I det förevarande fallet utgör den av sökanden åberopade grunden faktiskt, såsom denne har gjort gällande, en utveckling av en anmärkning som denne har framfört på klagomålsstadiet och avser en felaktig tillämpning av en nedsatt korrigeringskoefficient. Av detta följer att denna grund kan upptas till sakprövning (punkterna 33 och 34).

Prövning i sak

— Den första delgrunden: Åsidosättande av artikel 64 i tjänsteföreskrifterna

För att tillförsäkra alla tjänstemän samma köpkraft, oavsett anställningsort, föreskrivs i artikel 64 första stycket i tjänsteföreskrifterna att en tjänstemans lön i belgiska franc skall korrigeras med en kurs över, under eller lika med 10 procent beroende på levnadskostnaderna på de olika anställningsorterna. Enligt artikel 64 andra stycket och artikel 65 i tjänsteföreskrifterna skall korrigeringskoefficienten vara lika med 100 procent för Bryssel och Luxemburg och för de övriga länderna skall rådet, på förslag av kommissionen, fastställa koefficienten med kvalificerad majoritet (punkt 45).

I artikel 82.1 andra stycket i tjänsteföreskrifterna anges att de pensioner som avses i artikel 77-81 i tjänsteföreskrifterna, däribland avgångspension för tidigare tjänstemän, skall korrigeras med den koefficient som fastställts för det land inom eller utanför gemenskaperna där den pensionsberättigade kan styrka att han är bosatt. Artikel 82 i tjänsteföreskrifterna innehåller visserligen inte någon uttrycklig hänvisning till artikel 64 i tjänsteföreskrifterna, men den hänför sig ändå till den korrigeringskoefficient som fastställts för varje land. Denna koefficient fastställs just på grundval av de kriterier som anges i artikel 64 (punkt 46).

Hänvisning till Pfloeschner mot kommissionen, nämnd ovan, punkt 48

I förevarande mål gjorde sökandena gällande att den korrigeringskoefficient som fastställts för Italien genom förordning nr 2963/95 stred mot artikel 64 i tjänsteföreskrifterna, på grund av att metoden för beräkning av sagda koefficient hade grundats på ett kriterium som inte föreskrevs i denna artikel, nämligen förhållandet mellan ekonomiska pariteter och växelkurser (punkt 47).

Förordning nr 2963/95 är en verkställighetsförordning till tjänsteföreskrifterna och den är uttryckligen grundad på artikel 63-65a och artikel 82 i tjänsteföreskrifterna samt bilaga XI till dessa, och förordningen får således inte avvika från innehållet i sagda bestämmelser, enligt principen om normhierarki. Det var således lagenligt att i artikel 6.1 i förordningen fastställa den korrigeringskoefficient för Italien som skall tillämpas på pensioner enligt artikel 4 i samma artikel och som skall beräknas på grundval av hur den ekonomiska pariteten mellan Bryssel, som är en referensstad, och huvudstaden i den berörda medlemsstaten förhåller sig till den officiella växelkursen för denna stats valuta, vilken avses i artikel 63 andra stycket i tjänsteföreskrifterna, det vill säga den växelkurs som tillämpades vid genomförandet av Europeiska gemenskapernas allmänna budget den 1 juli ifrågavarande år. Härigenom säkerställdes det nämligen en, vid detta datum, likvärdig köpkraft mellan de pensioner som utbetalades i Bryssel, och som korrigerades med en koefficient på 100 procent, och de pensioner som utbetalas i Italien (punkterna 48 och 49, samt punkt 51-55).

Hänvisning till domstolen den 5 februari 1998, C-30/96 P, Abello m.fl. mot kommissionen, REG 1998, s. I-377; förstainstansrätten den 27 oktober 1994, T-536/93, Benzler mot kommissionen, REGP 1994, s. II-777, punkterna 32 och 33; förstainstansrätten den 7 december 1995, T-544/93 och T-566/93, Abello m.fl. mot kommissionen, REGP 1995, s. II-815, punkt 40

Vad beträffar den invändning om rättsstridighet som gjorts i mål T-212/96 och T-215/96 avseende bestämmelserna i bilaga XI till tjänsteföreskrifterna har sökandena åberopat denna först i sina replikinlagor. Enligt artikel 48.2 första stycket i rättegångsreglerna får nya grander inte åberopas under rättegången, såvida de inte föranleds av rättsliga eller faktiska omständigheter som framkommit först under förfarandet. I det förevarande fallet skall inte bestämmelserna i bilaga XI till tjänsteföreskrifterna betraktas som en omständighet som framkommit under förfarandet, vilket skulle rättfärdiga att invändningen om rättsstridighet görs för sent (punkt 57-59).

Hänvisning till förstainstansrättenden 18 december 1997, T-12/94, Daffix mot kommissionen, REGP 1997, s. II-1197, punkt 116, samt i denna nämnd rättspraxis

Av samtliga dessa omständigheter följer att talan inte kan vinna bifall på den första grundens första del (punkt 61).

— Den första grundens andra del: Åsidosättande av artikel 63 andra stycket i tjänsteföreskrifterna och artikel 82.1 fjärde stycket samt av artikel 45 i bilaga VIII till tjänsteföreskrifterna

Enligt artikel 82.1 fjärde stycket i tjänsteföreskrifterna skall ”[pjensioner uttryckta i belgiska franc ... betalas ut i någon av de valutor som anges i artikel 45 i bilaga VIII på det sätt som anges i artikel 63 andra stycket”. I artikel 45 i bilaga VIII till tjänsteföreskrifterna ger de pensionsberättigade möjlighet att välja att få pensionen utbetalad i det lands valuta där de har sitt ursprung, är bosatta eller där den institution som tjänstemannen tillhörde har sitt säte, i det förevarande fallet i belgiska franc. I artikel 63 andra stycket i tjänsteföreskrifterna föreskrivs följande. ”Lön som betalas ut i annan valuta än belgiska franc skall beräknas på grundval av den växelkurs som tillämpas vid genomförandet av Europeiska gemenskapernas allmänna budget den 1 juli (ifrågavarande år)”. I motsats till vad sökandena har gjort gällande påverkar inte dessa bestämmelser de principer som är tillämpliga på beräkningen av korrigeringskoefficienterna, sådana de definieras i artikel 64-65a och artikel 82 i tjänsteföreskrifterna samt i bilaga XI till dessa.

Artikel 45 i bilaga VIII till tjänsteföreskrifterna - som ger de pensionsberättigade möjlighet att välja att få pensionen utbetalad i det lands valuta där de har sitt ursprung, där de är bosatta eller där den institution som de har varit anställda vid har sitt säte, och som det hänvisas till i artikel 82.1 fjärde stycket i tjänsteföreskrifterna - avser endast sättet för pensionsutbetalning. Förstainstansrätten ansåg därför att sökandenas val av valuta för utbetalning av pension inte kunde hindra att den koefficient som i enlighet med artikel 82.1 andra stycket i tjänsteföreskrifterna fastställts för Italien, där de bor, tillämpades på deras pensioner. Sagda koefficient har bestämts på grundval av förhållandet mellan den ekonomiska pariteten för Italien och den officiella växelkursen för italiensk valuta, vilken avses i artikel 63 andra stycket i tjänsteföreskrifterna, det vill säga den växelkurs som användes vid genomförandet av Europeiska gemenskapernas allmänna budget den 1 juli ifrågavarande år (punkterna 70 och 71).

Hänvisning till domstolen den 11 mars 1982, 127/80, Grogan mot kommissionen, REG 1982, s. 869, punkterna 14 och 15

Vad beträffar påståendet av sökanden i mål T-116/96 att det intė hade skett någon ”dubbel omräkning”, är det tillräckligt att konstatera att det i det ifrågasatta pensionsbeskedet, uttryckt i belgiska franc, i kolumnen ”kurs” anges en växelkurs på ”1,0000000”, så att det belopp som faktiskt har utbetalats enbart har beaktat den korrigeringskoefficient som fastställts för Italien (punkt 73).

Av detta följer att talan inte kan vinna bifall på den första grundens andra del (punkt 74).

Den andra grunden: Åsidosättande av principen om berättigade förväntningar och om förvärvade rättigheter

En tjänsteman kan inte åberopa principen om skydd för berättigade förväntningar som grund för att bestrida en ny föreskrifts lagenlighet, särskilt inte på ett område där det fordras ständig anpassning till förändringar i den ekonomiska situationen, såsom fastställelsen av korrigeringskoefficienter för tjänstemännens pensioner om administrationen inte har gjort några exakta utfästelser (punkt 83-85 samt punkt 131).

Hänvisning till domstolen den 14 juni 1988, 33/87, Christianos mot domstolen, REG 1988, s. 2995, punkt 23; förstainstansrättenden 22 juni 1994, T-98/92 och T-99/92, Di Marzio och Lebedef mot kommissionen, REGP 1994, s. II-541, punkt 68; förstainstansrättenden 11 december 1996, T-177/95, Barraux m.fl. mot kommissionen, REGP 1996, s. II-1451, punkt 47

I bestämmelserna i bilaga VIII till tjänsteföreskrifterna görs en klar skillnad mellan fastställelse av ”pensionsrättigheter”, som faller under kapitel 2 i bilagan, och ”utbetalning av förmåner”, som regleras av artiklarna 45 och 46 i bilagan. Även om förändringar i de belopp som faktiskt utbetalas till den pensionerade, vilka enbart beror på inverkan av växelkurser och korrigeringskoefficienter, påverkar utbetalningen av förmåner enligt de sistnämnda artiklarna, äventyrar dessa förändringar inte pensionsrättigheterna såsom de fastställts i kapitel 2 i bilagan och såsom de tjänar som beräkningsgrund för de förmånsbelopp som faktiskt utbetalas (punkterna 89 och 90).

Hänvisning till Grogan mot kommissionen, nämnd ovan, punkterna 14 och 15; domstolen den 11 mars 1982, 164/80, De Pascale mot kommissionen, REG 1982, s. 909, punkterna 16 och 17; domstolen den 11 mars 1982, 167/80, Curtis mot parlamentet, REG 1982, s. 931, punkterna 16 och 17

Mot denna bakgrund fastslog förstainstansrätten att talan inte kunde vinna bifall på den andra grunden (punkt 92).

Den fjärde grunden: Åsidosättande av principen om likabehandling

De tillämpliga korrigeringskoefficienterna skall säkerställa att principen om likabehandling iakttas med avseende på pensionsberättigade, på så vis att alla tidigare tjänstemän tillförsäkras pensioner som ger samma köpkraft, oavsett deras bostadsort. I detta syfte föreskrivs i artikel 82.1 andra stycket i tjänsteföreskrifterna att pensionerna skall korrigeras med den koefficient som fastställts för det land där den pensionsberättigade kan styrka att han är bosatt. Utan att det påverkar tillämpningen av bestämmelserna om fastställelse av särskilda korrigeringskoefficienter för vissa bestämda orter, skall samma korrigeringskoefficient tillämpas på de pensioner som betalas ut till mottagare som är bosatta i samma land, oberoende av det val dessa personer har gjort i enlighet med artikel 45 i bilaga VIII till tjänsteföreskrifterna vad beträffar den valuta som dessa pensioner utbetalas i. Att använda valet av bosättningsland som ett referenskriterium vid bedömningen av de pensionsberättigades levnadskostnader och köpkraft är motiverat av det faktum att begreppet bosättning, i den mening som avses i artikel 82 i tjänsteföreskrifterna, skall förstås som den plats dit den tidigare tjänstemannen faktiskt har centrerat sina intressen, vilket därmed är den plats där han kan förväntas ha omkostnader. Pensionsbeloppet kan visserligen teoretiskt sett representera en annan köpkraft beroende på i vilket land den pensionerade tjänstemannen har valt att förbruka sin pension, men denna omständighet kan inte anses strida mot principen om likabehandling, som artikel 82 just har till uppgift att säkerställa (punkt 101-109).

Hänvisning till domstolen den 14 juli 1988, 284/87, Schäflein mot kommissionen. REG 1988, punkt 9; Pfloeschner mot kommissionen, nämnd ovan, punkt 47

Vad för övrigt gällde påståendet om att det inte skulle ha tagits hänsyn till graden av inflation i Italien vid beräkningen av den omtvistade korrigeringskoefficienten, eftersom en högre koefficient hade fastställts för andra medlemsstater med en stark valuta, ansåg förstainstansrätten det vara tillräckligt att erinra om att sökandena hade bortsett från de precisa metoder för beräkning av korrigeringskoefficienten som fastställts i artikel 3.5 i bilaga XI till tjänsteföreskrifterna och som grundats på förhållandet mellan ekonomiska pariteter och växelkurser (punkt 110).

Förstainstansrätten fann således att talan inte kunde bifallas på den andra grunden (punkt 111).

Den tredje grunden: Den retroaktiva återkravet är av rättsstridig karaktär

Även om principen om rättssäkerhet i allmänhet utgör hinder för att en gemenskapsrättsakt får tillämpas innan den har offentliggjorts, kan detta ändå inträffa i exceptionella fall när det eftersträvade målet så kräver och när vederbörliga hänsyn tas till de berördas berättigade förväntningar. Detta är fallet vad beträffar förordning nr 2963/95. Det eftersträvade målet med den nämnda förordningen, nämligen iakttagandet av principen om likvärdig köpkraft, kräver att förordningen ges retroaktiv verkan, eftersom det inte är möjligt att konstatera en utveckling av levnadskostnaderna förrän efter att denna utveckling har ägt mm (punkterna 129 och 130).

Hänvisning till domstolen den 11 juni 1991, C-368/89, Crispoltoni REG 1991, s. I-3695, punkt 17; domstolen den 23 januari 1992, C-301/90, kommissionen mot rådet, REG 1992, s. I-221; Barraux ni.fl. mot kommissionen, nämnd ovan, punkterna45 och 46

Sökandena har med all nödvändig omsorg underrättats om möjligheten till retroaktivt återkrav av de belopp som utbetalats från och med den 1 juli 1995. Den omständigheten att de inte hade kännedom om det exakta belopp som skulle återkrävas saknar relevans, eftersom ett sådant belopp inte kan bestämmas annat än i efterhand, efter att rådet vid slutet av året har antagit nya korrigeringskoefficienter, i enlighet med artikel 3.1 i bilaga XI till tjänsteföreskrifterna (punkt 136).

Inte heller anmärkningen om ett åsidosättande av principen om likabehandling har någon saklig grund (punkt 138).

Argumentet att det ifrågasatta återkravet borde ha fördelats på en tolvmånadersperiod skall underkännas. Även sökandens argument i mål T-212/96 avseende risken att hans invaliditetspension minskas skall underkännas (punkterna 142 och 143).

Med hänsyn till samtliga dessa omständigheter fann förstainstansrätten att talan inte kunde bifallas på den tredje grunden.

Domslut:

Talan ogillas.