FÖRSTAINSTANSRÄTTENS DOM (fjärde avdelningen)

den 5 mars 1997

Mål T-96/95

Sébastien Rozand-Lambiotte

mot

Europeiska gemenskapernas kommission

”Provanställda tjänstemän — Ingen fast anställning efter provanställningen — Artiklarna 26, 34 och 43 i tjänsteföreskrifterna — Rätt till försvar — Otillräcklig motivering — Omsorgsplikt — Uppenbart felaktig bedömning”

Fullständig text på franska II-97

Saken:

Talan om ogiltigförklaring av kommissionens beslut av den 12 juli 1994 att säga upp sökanden efter dennes provanställnings utgång.

Utgång:

Ogillande.

Resumé av domen

Sökanden utsågs till provanställd tjänsteman vid Europaparlamentet och förflyttades på samma gång till kommissionen, närmare bestämt enhet 5 (Ickestatliga organisationer, social utjämning, humanitärt bistånd, vetenskap och teknologi, hälsa) vid direktorat L (Förbindelser med länderna i Central- och Östeuropa) vid generaldirektorat I (Yttre ekonomiska förbindelser) (GD I) (enhet I.L.5), där han började sin tjänstgöring som provanställd tjänsteman den 16 juni 1993. Han anställdes som handläggare och placerades i kategori A, lönegrad 7.

Enhet 5 (Struktur samt A- och LA-personal - Utplacerade nationella experter) vid direktorat A (Personal) vid generaldirektorat IX (Personal och administration) (GD IX) (enhet IX.A.5) vid kommissionen erinrade, genom meddelande av den 3 september 1993, GD I om att sökanden och fem andra provanställda tjänstemän hade genomfört hälften av sin provanställning den 16 oktober 1993. I detta meddelande angavs följande: ”Om Ni under denna period har funnit att någon har haft anpassningssvårigheter, ombedes Ni att vidta nödvändiga åtgärder för att påtala detta förhållande för tjänstemännen eller eventuellt testa deras kapacitet vid en annan tjänst vid generaldirektoratet, om arbetssituationen medger det. ”

Den 28 september 1993 sände chefen för enhet I.L.5 ett meddelande till assistenten till generaldirektören för GD I angående bedömningen av sökandens arbete och beteende vid enheten fram till mitten av provanställningen. I detta meddelande anförde han följande: ”Även om Sébastien Rozand-Lambiotte har den intellektuella kapacitet som krävs för hans arbetsuppgifter [...], tycks han ha svårt med administrationen och hierarkin. Han har dock gjort stora framsteg bland annat efter flera diskussioner med sin sektionschef. ”

Betygsrapporten från sökandens provanställnings utgång upprättades av direktören för direktorat I.L, efter samråd med chefen för enhet I.L.5, och undertecknades den 18 februari 1994. I denna rapport ansågs sökanden vara ”otillräcklig” vad avser förståelse, anpassningsförmåga och omdöme samt vad avser initiativförmåga, arbetets kvalitet, förmåga att utföra arbetet snabbt, samarbetsförmåga och kontakter med utomstående. Betygssättaren rekommenderade att sökanden skulle sägas upp efter provanställningens utgång.

Denna betygsrapport delgavs sökanden den 1 mars 1994, och denne ingav ett skriftligt yttrande den 4 mars 1994. Genom skrivelse av den 16 mars 1994 informerade generaldirektören för GD IX sökanden om att det, i hans egenskap av tillsättningsmyndighet, ankom på honom att efter att ha inhämtat bedömningskommitténs yttrande, fatta ett formellt beslut avseende sökanden. Han angav att han vid GD I kontrollerat de omständigheter som sökanden klandrats för och angav ett antal handlingar som han bifogade sin skrivelse. Generaldirektören uppmanade sökanden att tillställa honom ett kompletterande yttrande senast den 25 mars 1994 och uppmärksammade honom på omständigheten att han, till dess bedömningskommittén yttrat sig och ett slutgiltigt beslut fattats, skulle kvarstå i tjänst som provanställd tjänsteman. Genom skrivelse av den 18 mars 1994 framställde sökanden ett yttrande till generaldirektören vid GD IX.

Bedömningskommittén beslutade vid ett möte den 2 maj 1994 att höra sökanden och dennes överordnade. Då sökanden inte kunde närvara den 5 maj 1994, hölls förhöret vid ett möte den 17 maj 1994. Den 20 maj 1994 avgav bedömningskommittén sitt yttrande, i vilket den, med en majoritet av tre röster mot en, rekommenderade tillsättningsmyndigheten att ”stödja förslaget från GD I (uppsägning)”.

Den 5 juli 1994 sammanträdde bedömningskommittén med en annan sammansättning, där samtliga ledamöter var i lönegrad A 7 eller högre och inte samtidigt ledamöter av den partssammansatta kommittén. Denna avgav på nytt, med en majoritet av tre röster mot en, ett yttrande som rekommenderade uppsägning.

Genom beslut av den 12 juli 1994 sade tillsättningsmyndigheten upp sökanden, efter yttrande med samma innehåll från medlemmen av kommissionen med ansvar för personalfrågor och administrativa frågor, med verkan från den 16 augusti 1994 (det omtvistade beslutet).

Prövning i sak

Den första grunden: Åsidosättande av rätten till försvar och av artiklarna 26 och 43 i tjänsteföreskrifterna samt otillräcklig motivering

Åsidosättande av artikel 26 i tjänsteföreskrifterna och av rätten till försvar

Artikel 26 i tjänsteföreskrifterna utgör en del av avdelning II i tjänsteföreskrifterna, med titeln ”Tjänstemännens rättigheter och skyldigheter”. Det framgår såväl av syftet med avdelningens bestämmelser som av deras innehåll att de är tillämpliga på samtliga tjänstemän, inbegripet provanställda tjänstemän. Artikel 26 är således tillämplig på provanställda tjänstemän. Förstainstansrätten anmärkte att den redan i sin dom i målet Kupka-Floridi mot ESK, utan att uttryckligen nämna artikel 26, som inte hade åberopats, har grundat sig på den rättspraxis som avser denna artikel för att avgöra huruvida ett beslut att inte utnämna en provanställd tjänsteman var rättsstridigt (punkt 41).

Hänvisning till förstainstansrätten den 1 april 1992, T-26/91, Kupka-Floridi mot ESK, Rec. 1992, s. II-1615, punkt 39

Syftet med artikel 26 i tjänsteföreskrifterna är att säkerställa tjänstemannens rätt till försvar genom att undvika att beslut som fattas av tillsättningsmyndigheten och som påverkar hans administrativa situation och karriär inte grundas på uppgifter om hans beteende som inte finns nämnda i hans personalakt. Av detta följer att ett beslut som grundas på sådana uppgifter står i strid med garantierna i tjänsteföreskrifterna och skall ogiltigförklaras på grund av att det har tillkommit efter ett rättsstridigt förfarande (punkt 42).

Hänvisning till domstolen den 3 februari 1971, 21 /70, Rittweger mot kommissionen. Rec. 1971, s 7, punkt 29-41; domstolen den 28 juni 1972, 88/71, Brasseur mot parlamentet, Rec. 1972, s. 499, punkt 11; domstolen den 12 februari 1987, 233/85, Bonino mot kommissionen, Rec. 1987, s. 739, punkt 11; förstainstansrätten den 5 december 1990, T-82/89, Marcato mot kommissionen. Rec. 1990, s. II-735, punkt 78

Även om en institution enligt artikel 26 första stycket a i tjänsteföreskrifterna är skyldig att i en tjänstemans personalakt införa alla handlingar om hans administrativa ställning och alla utlåtanden om hans kompetens, prestationer och uppförande, kan inte enbart den omständigheten att vissa handlingar inte har införts i personalakten anses vara av sådant slag att det gör det befogat att ogiltigförklara ett beslut som går tjänstemannen emot, om nämnda handlingar faktiskt har bringats till dennes kännedom. Det framgår nämligen av artikel 26 andra stycket i tjänsteföreskrifterna att de enda handlingar som inte får åberopas emot en tjänsteman är handlingar som rör hans kompetens, prestationer och uppförande som han inte tidigare har fått ta del av. Detta gäller inte handlingar som trots att de har bringats till tjänstemannens kännedom ännu inte har införts i hans personalakt. För det fall institutionen inte har låtit handlingarna ingå i tjänstemannens personalakt har denne fortfarande möjlighet att med stöd av artikel 90.1 i tjänsteföreskrifterna inlämna en begäran härom och i händelse av avslag anföra ett administrativt klagomål. Institutionen kan dock inte under några omständigheter anses förhindrad att fatta ett beslut i tjänstens intresse på grundval av handlingar som redan har meddelats den berörde, endast av det skälet att dessa handlingar inte har införts i hans personalakt (punkt 43).

Hänvisning till domstolenden 12 november 1996, C-294/95 P, Ojha mot kommissionen, REG 1996, s. I-5863, punkt 68

Förstainstansrätten fann att i det aktuella fallet hade det omtvistade beslutet grundats på betygsrapporten från sökandens provanställnings utgång och bedömningskommitténs yttrande samt, indirekt, genom dennas medverkan, på uppgifter som generaldirektoratet lämnat som stöd för bedömningarna i denna betygsrapport och uppgifter som bifogats skrivelsen av den 16 mars 1994. Förstainstansrätten konstaterade att sökanden hade delgivits såväl betygsrapporten från provanställningens utgång som de uppgifter som generaldirektoratet lämnat innan det fattade det omtvistade beslutet. Förstainstansrätten angav att sökanden hade yttrat sig över betygsrapporten från provanställningens utgång i sin skrivelse av den 4 mars 1994 och över nämnda uppgifter både i sin skrivelse av den 18 mars 1994 och inför bedömningskommittén vid förhöret med honom. Det ifrågasattes för övrigt inte att han hade delgivits bedömningskommitténs yttrande (punkt 44).

Sökanden hade enligt förstainstansrätten ingen grund för att påstå att kommissionen hade åsidosatt artikel 26 i tjänsteföreskrifterna och hans rätt till försvar genom att inte delge honom skrivelsen av den 28 september 1993 med en bedömning av hans arbete och beteende efter första hälften av hans provanställning och införa den i hans personalakt. Varken det omtvistade beslutet eller bedömningskommitténs yttrande innehöll någon som helst hänvisning till denna skrivelse. Även om bedömningskommittén hade erhållit en kopia av skrivelsen innan den avgav sitt yttrande, vilket inte har styrkts, har den inte grundat sig på denna skrivelse. Av detta följer enligt förstainstansrätten att det omtvistade beslutet självt inte grundades på nämnda skrivelse. Den kritik som finns i denna skrivelse återfinns hur som helst även i betygsrapporten från provanställningens utgång. Förstainstansrätten fann följaktligen att förhållandet att skrivelsen inte hade delgivits sökanden inte stred mot sökandens rätt att höras innan det omtvistade beslutet antogs (punkt 45).

Hänvisning till Kupka-Floridi mot ESK, nämnd ovan, punkt 39

Åsidosättande av motiveringsskyldigheten

Motiveringsskyldigheten framgår av artikel 25 andra stycket i tjänsteföreskrifterna. Enligt förstainstansrätten skall frågan om vilka krav som skall ställas på motiveringen av det omtvistade beslutet bedömas med beaktande av vad ett beslut om att inte utnämna en provanställd tjänsteman vid provanställningens utgång har för karaktär. I detta avseende underströk förstainstansrätten att det är skillnad mellan ett beslut av denna typ och en uppsägning i egentlig mening av en fast anställd tjänsteman. I det senare fallet är det nödvändigt att göra en minutiös prövning av huruvida det finns skäl att avsluta ett existerande anställningsförhållande, medan beslut angående provanställda tjänstemäns utnämning föregås av en prövning av huruvida det föreligger sådana positiva omständigheter som gör att det förefaller ligga i tjänstens intresse att utnämna den provanställde tjänstemannen (punkt 48).

Hänvisning till domstolenden 17 november 1983, 290/82, Tréfois mot domstolen, Rec. 1983, s. 3751, punkt25; domstolenden 15 maj 1985, 3/84, Patrinos mot ESK, Rec. 1985, s. 1421, punkt 13

I det omtvistade beslutet hänvisas till betygsrapporten från sökandens provanställnings utgång och bedömningskommitténs yttrande samt, indirekt, genom dennas medverkan, på uppgifter som generaldirektoratet lämnat som stöd för bedömningarna i denna betygsrapport. Beslutet innehåller således enligt förstainstansrätten en utförlig motivering, vilken gjorde det möjligt för sökanden att helt och fullt förstå varför kommissionen inte utnämnt honom (punkt 49).

Åsidosättande av artikel 43 i tjänsteföreskrifterna och av betygshandboken

För att en grund som anförs vid gemenskapens domstolar skall kunna upptas till sakprövning, måste den först ha åberopats inom ramen för det administrativa förfarandet, för att tillsättningsmyndigheten med tillräcklig precision skall kunna ta del av den kritik som den berörde har formulerat mot det omtvistade beslutet. En tjänsteman kan vid talan vid gemenskapens domstolar utveckla de invändningar han anfört i klagomålet genom att anföra grunder och argument som inte nödvändigtvis även förekommer i klagomålet, men som har nära anknytning till detsamma. Förstainstansrätten fann dock i det aktuella fallet att sökandens argumentation inom ramen för den aktuella delen av grunden inte hade någon anknytning till någon av invändningarna i hans klagomål. Kommissionen hade således ingen möjlighet att skönja denna argumentation, ens genom en ansträngning att tolka klagomålet med ett öppet sinnelag (punkt 51).

Hänvisning till förstainstansrätten den 6 juni 1996, T-262/94, Baiwir mot kommissionen, REGP 1996, s. II-739, punkterna 40 och 41

Den andra grunden: Åsidosättande av artikel 34 i tjänsteföreskrifterna

Enligt artikel 34.3 i tjänsteföreskrifterna skall betygsrapporten från provanställningens utgång upprättas senast en månad före provanställningsperiodens utgång. Förstainstansrätten fann att i det aktuella fallet hade betygsrapporten från provanställningens utgång undertecknats den 18 februari 1994 av direktören och chefen för sökandens enhet och att den således hade upprättats samma dag. Av detta följde att den hade upprättats med tre dagars försening. Den delgavs dessutom sökanden först elva dagar senare (punkt 67).

Hänvisning till Kupka-Floridi mot ESK, nämnd ovan, punkt 19

Förhållandet att en betygsrapport från provanställningens utgång upprättas för sent strider mot de uttryckliga kraven i tjänsteföreskrifterna. Även om en sådan försening är beklaglig utgör den inte anledning att ifrågasätta en betygsrapports giltighet. Enligt förstainstansrätten hade sökanden dessutom givits tillfälle att uttrycka sina synpunkter på betygsrapporten under regelmässiga förhållanden, varför det omtvistade beslutet hur som helst inte kunde anses vara ogiltigt endast av den anledningen att det delgivits för sent (punkt 68).

Hänvisning till domstolen den 25 mars 1982, 98/81, Munk mot kommissionen, Rec. 1982, s. 1155, punkt 8 ; Kupka-Floridi mot ESK, nämnd ovan, punkt 20

Vad angår frågan om vilken dag bedömningskommittén avgav sitt yttrande anmärkte förstainstansrätten att det framgår av handlingarna i målet att denna kommitté fått sitt uppdrag den 21 april 1994. Bedömningskommittén borde i enlighet med artikel 34.3 i tjänsteföreskrifterna ha avgett sitt yttrande inom tre veckor, det vill säga senast den 12 maj 1994. Den avgav dock sitt yttrande först den 5 juli 1994. Denna försening skadade dock inte sökanden. Syftet med artikel 34.3 i tjänsteföreskrifterna är att säkerställa att beslutet om utnämning kan fattas före provanställningens utgång. I sökandens fall fattades beslutet att icke utnämna honom den 12 juli 1994, med verkan från den 16 augusti 1994. Han led ingen skada av detta, eftersom han fortsatte att arbeta med lön som provanställd tjänsteman under denna period (punkterna 70 och 71).

Hänvisning till Tréfois mot domstolen, nämnd ovan, punkt 16

Vad avser bedömningskommitténs sammansättning anmärkte förstainstansrätten att de medlemmar som var närvarande när det slutgiltiga yttrandet avgavs den 5 juli 1994 samtliga var högre tjänstemän vid kommissionen, såsom krävs i artikel 10 i bilaga II till tjänsteföreskrifterna (punkt 75).

Förstainstansrätten fann att varken förhållandet att en medlem av den partssammansatta kommittén var närvarande vid förhöret eller att en medlem ersatts under tiden mellan yttrandet av den 20 maj 1994 och yttrandet av den 5 juli 1994 hade påverkat bedömningskommitténs yttrandes innehåll. Dessa omständigheter utgjorde således ingen grund för att anse kommitténs förfarande ogiltigt (punkt 78).

Vad avser omständigheten att två av medlemmarna av bedömningskommittén som var närvarande när yttrandet av den 5 juli 1994 antogs inte hade varit närvarande vid förhöret, anmärkte förstainstansrätten att - även om det i enlighet med regeln om god förvaltning är önskvärt att de medlemmar i kommittén som var närvarande när yttrandet avgavs även är närvarande vid förhöret - förhållandet att denna regel inte har iakttagits emellertid inte medför att ett beslut skall ogiltigförklaras annat än om det styrks att detta förhållande kunde ha haft avgörande betydelse för det omtvistade beslutet, eftersom ingen bestämmelse i tjänsteföreskrifterna kräver att bedömningskommittén skall ha samma sammansättning under hela förfarandet (punkt 79).

Den tredje grunden: Åsidosättande av omsorgsplikten

Provanställningen har till syfte att göra det möjligt att bedöma en provanställds prestationsförmåga och uppförande i tjänsten. Även om provanställningen inte kan jämställas med en utbildningsperiod, är det ändå nödvändigt att den berörde ges möjlighet att under denna period ge prov på sina kvaliteter. Detta villkor är en nödvändig del av begreppet provanställning och framgår implicit av artikel 34.3 i tjänsteföreskrifterna. Detta villkor svarar dessutom mot kraven i de allmänna principerna om god förvaltning och likabehandling samt omsorgsplikten, vilken avspeglar den balans mellan ömsesidiga rättigheter och skyldigheter som genom tjänsteföreskrifterna har skapats för relationerna mellan institutionerna och deras anställda. Villkoret betyder i praktiken att en provanställd tjänsteman inte bara skall erhålla adekvata materiella villkor, utan även lämpliga instruktioner och råd, med beaktande av tjänstemannens arbetsuppgifter, för att han därigenom skall kunna anpassa sig till sin tjänsts särskilda behov (punkt 95).

Hänvisning till domstolen den 12 december 1956, 10/55, Mirossevich mot Höga myndigheten, Rec. 1956, s. 365, s. 387 och följande; Patrinos mot ESK, nämnd ovan, punktema20 och 21; Kupka-Floridi mot ESK, nämnd ovan, punkt 44; förstainstansrätten den 30 november 1994, T-568/93, Correia mot kommissionen, RecFP 1994, s. II-857, punkt 34

Förstainstansrätten fann att provanställningen i det aktuella fallet hade genomförts under normala förhållanden och att sökanden hade åtnjutit villkor som var anpassade till de krav som var knutna till de arbetsuppgifter som han anförtrotts (punkt 96).

Även om en provanställd tjänsteman skall få lämpliga instruktioner och råd från sina överordnade, måste varje tjänsteman och provanställd tjänsteman, särskilt om han tillhör kategori A, i tveksamma fall fråga sina överordnade och/eller kolleger om hur han skall gå till väga, underställa sitt arbete deras granskning innan det avslutas, och så vidare (punkt 100).

Administrationen har ingen som helst skyldighet att, vid något tillfälle, varna en provanställd tjänsteman för att den inte är nöjd med hans prestationer. Förstainstansrätten anmärkte att sökanden i vilket fall som helst vid flera tillfällen hade informerats om brister i sitt arbete. Förstainstansrätten erinrade i detta avseende om att en provanställd tjänstemans rätt att genomgå sin provanställning under regelmässiga villkor ges tillräckliga garantier om tjänstemannen ges en muntlig varning, så att han kan anpassa sig och förbättra sina prestationer enligt tjänstens krav (punkt 102).

Hänvisning till Patrinos mot ESK, nämnd ovan, punkt 19; domstolen den 13 december 1989, C-17/88, Patrinos mot ESK, Rec. 1989, s. 4249, sammanfattningen, punkt 32; Kupka-Floridi mot ESK, nämnd ovan, punkt 48

Den fiärde grunden: Uppenbart felaktig bedömning

Enligt tjänsteföreskrifternas principer för rekrytering och provanställning har administrationen ett stort utrymme för egen bedömning av en provanställd tjänstemans lämplighet och prestationer beroende på tjänstens intresse. Det ankommer således inte på förstainstansrätten att ersätta institutionernas bedömning med en egen bedömning vad avser resultatet av en provanställning och deras bedömning av lämpligheten av att erbjuda en tjänsteman en fast anställning i gemenskapernas tjänst, förutom i fall av uppenbart oriktig bedömning eller maktmissbruk (punkt 112).

Hänvisning till Munk mot kommissionen, nämnd ovan, punkt 16; Tréfois mot domstolen, nämndovan, punkt 29; domstolen den 5 april 1984, 347/82, Alvarez mot parlamentet, Rec. 1984, s. 1847, punkt 16; domstolen den 15 maj 1985, Patrinos mot ESK, nämnd ovan, punkt 25; domstolenden 13 december 1989, Patrinos mot ESK, nämnd ovan, punkt 33; Kupka-Floridi mot ESK, nämnd ovan, punkt 52

Förstainstansrätten erinrade om skillnaden mellan ett beslut om att inte ge en provanställd tjänsteman fast anställning och uppsägning i egentlig mening av en fast anställd tjänsteman. I det senare fallet är det nödvändigt att göra en minutiös prövning av huruvida det finns skäl att avsluta ett existerande anställningsförhållande, medan beslut angående provanställda tjänstemäns utnämning föregås av en prövning av huruvida det föreligger sådan positiva omständigheter som gör att det förefaller ligga i tjänstens intresse att utnämna den provanställde tjänstemannen (punkt 113).

Hänvisning till Tréfois mot domstolen, nämnd ovan, punkt 25

Förstainstansrätten fann inte att sökanden i det aktuella fallet hade visat att det omtvistade beslutet innehöll en uppenbart oriktig bedömning (punkt 119).

Vad avser det påstådda åsidosättandet av den biståndsskyldighet som åligger kommissionen enligt artikel 24 i tjänsteföreskrifterna, förklarade förstainstansrätten att denna avser institutionens skyldighet att skydda tjänstemännen mot utomståendes handlingar och inte mot rättsakter som institutionen själv har utfärdat, vilka skall prövas enligt andra bestämmelser i tjänsteföreskrifterna (punkt 120).

Hänvisning till Munk mot kommissionen, nämnd ovan, punkt 21; förstainstansrätten den 23 november 1995, T-64/94, Benecos mot kommissionen, REGP 1995, s. II-769, punkt 65

Domslut:

Talan ogillas.