Förstainstansrättens beslut (tredje avdelningen i utökad sammansättning) av den 14 maj 1998. - Mayr-Melnhof Kartongesellschaft mbH mot Europeiska kommissionen. - Konkurrens - Artikel 85.1 i EG-fördraget - Begreppet avtal - Informationsutbyte - Åläggande - Böter - Fastställande av belopp - Motivering - Förmildrande omständigheter - Rätten till försvar - Samarbete under det administrativa förfarandet - Likabehandlingsprincipen. - Mål T-347/94.



Rättsfallssamling 1998 s. II-01751



Sammanfattning

Parter

Domskäl

Beslut om rättegångskostnader

Domslut



Nyckelord

1 Institutionernas rättsakter - Motivering - Skyldighet - Omfattning

(EG-fördraget, artikel 190)

2 Konkurrens - Konkurrensbegränsande samverkan - Avtal mellan företag - Begrepp - Samförstånd beträffande marknadsbeteendet

(EG-fördraget, artikel 85.1)

3 Konkurrens - Konkurrensbegränsande samverkan - Deltagande i möten mellan företag med konkurrensbegränsande syfte - Omständighet som i frånvaro av ett avståndstagande från fattade beslut gör det möjligt att anse att ett företag deltagit i den påföljande överenskommelsen

(EG-fördraget, artikel 85.1)

4 Konkurrens - Administrativt förfarande - Upphörande av överträdelserna - Förpliktelser som åläggs företagen - Proportionalitet - Kriterier

(Rådets förordning nr 17, artikel 3.1)

5 Konkurrens - Böter - Belopp - Fastställande - Kriterier - Överträdelsernas allvarliga karaktär - Försvårande omständigheter - Döljande av överenskommelsen - Bevis som följer av att det saknas anteckningar avseende mötena mellan de företag som deltog i överenskommelsen

(Rådets förordning nr 17, artikel 15)

6 Konkurrens - Böter - Belopp - Fastställande - Kriterier - Överträdelsernas allvarliga karaktär och varaktighet - Bedömningskriterier - Möjlighet att höja bötesnivån för att förstärka böternas avskräckande verkan

(Rådets förordning nr 17, artikel 15.2)

7 Institutionernas rättsakter - Motivering - Skyldighet - Omfattning - Beslut om att ålägga ett flertal företag böter för en överträdelse av konkurrensreglerna

(EG-fördraget, artikel 190; rådets förordning nr 17, artikel 15)

8 Konkurrens - Böter - Belopp - Fastställande - Kriterier - Företagets förhållningssätt under det administrativa förfarandet - Rättsstridiga reduktioner av de företags böter vilka inte uttryckligen medgett kommissionens påståenden i sak - Omöjligt för ett företag att åberopa likabehandlingsprincipen som grund för att tillerkännas en rättsstridig reduktion

(Rådets förordning nr 17, artikel 15)

9 Gemenskapsrätt - Principer - Grundläggande rättigheter - Iakttagande säkerställt av gemenskapsdomstolarna - Beaktande av den europeiska konventionen om de mänskliga rättigheterna

(Fördraget om Europeiska unionen, artikel F.2)

10 Konkurrens - Administrativt förfarande - Iakttagande av rätten till försvar - Upplysning till ett företag om att det kan få sina böter reducerade, utan att omfattningen av reduktionen preciseras, om det medger kommissionens påståenden i sak - Tillåtet

11 Konkurrens - Böter - Belopp - Fastställande - Kriterier - Överträdelsernas allvarliga karaktär - Förmildrande omständigheter - Skyldighet för kommissionen att följa sin tidigare beslutspraxis - Föreligger inte

(Rådets förordning nr 17, artikel 15)

12 Konkurrens - Böter - Belopp - Fastställande - Kriterier - Företagets tidigare beteende

(Rådets förordning nr 17, artikel 15.2)

13 Konkurrens - Gemenskapsrättsliga regler - Överträdelser - Uppsåtligt genomförande - Begrepp

(Rådets förordning nr 17, artikel 15)

14 Konkurrens - Böter - Belopp - Fastställande - Beaktad omsättning - Referensmarknad - Likabehandling

(Rådets förordning nr 17, artikel 15.2)

15 Konkurrens - Böter - Belopp - Fastställande - Beaktad omsättning - Omsättningen för ett företag som förvärvats av det utpekade företaget under referensåret - Inbegrips om båda företagen har gjort sig skyldiga till överträdelsen men endast det förvärvande företaget bär ansvaret

(Rådets förordning nr 17, artikel 15.2)

Sammanfattning

1 Skyldigheten att motivera ett individuellt beslut har till syfte att göra det möjligt för gemenskapsdomstolarna att pröva beslutets lagenlighet och ge den berörde de upplysningar som är nödvändiga för att denne skall kunna bedöma om beslutet är välgrundat eller om det eventuellt är behäftat med ett sådant fel att det är möjligt att ifrågasätta dess giltighet, med det tillägget att omfattningen av denna skyldighet beror på rättsaktens art och det sammanhang i vilket den har antagits.

Kommissionen är enligt artikel 190 i fördraget skyldig att ange de faktiska och rättsliga omständigheter som utgör den rättsliga grunden för beslutet samt de överväganden som fått kommissionen att fatta sitt beslut. Däremot behöver inte kommissionen behandla samtliga sak- och rättsfrågor som har åberopats under det administrativa förfarandet.

2 Avtal föreligger i den mening som avses i artikel 85.1 i fördraget så snart de aktuella företagen har gett uttryck för sin gemensamma vilja att agera på marknaden på ett bestämt sätt. Under dessa omständigheter är det irrelevant huruvida de aktuella företagen anser sig vara tvungna - juridiskt, faktiskt eller moraliskt - att agera på avtalat sätt.

De företag som har gett uttryck för sin gemensamma vilja att genomföra enhetliga och samtidiga prishöjningar, kontrollera utbudet genom driftstopp och att bibehålla sina marknadsandelar på konstanta nivåer, med möjlighet till vissa ändringar, har deltagit i ett avtal.

3 Den omständigheten att ett företag inte rättar sig efter resultaten av möten som haft ett uppenbart konkurrensbegränsande syfte, i vilka det har deltagit, innebär inte att företagets ansvar på grund av att det har deltagit i överenskommelsen bortfaller, så länge det inte offentligt tagit avstånd från dessa mötens innehåll. Även om det antas att ett sådant företags agerande på marknaden inte överensstämde med det överenskomna agerandet, påverkar inte detta på något sätt företagets ansvar för överträdelsen av artikel 85.1 i fördraget.

4 Tillämpningen av artikel 3.1 i förordning nr 17 kan föranleda ett förbud mot att fortsätta med vissa verksamheter och förfaranden eller att upprätthålla förhållanden, om dessa har konstaterats vara rättsstridiga, men även mot att i framtiden ägna sig åt ett liknande agerande. Eftersom den bestämmelsen dessutom skall tillämpas med beaktande av den konstaterade överträdelsen av konkurrensreglerna, har kommissionen befogenhet att fastställa omfattningen av de berörda företagens förpliktelser i syfte att få nämnda överträdelse att upphöra. Sådana förpliktelser för företagen får emellertid inte överskrida gränserna för vad som är ändamålsenligt och nödvändigt för att uppnå det eftersträvade målet, närmare bestämt att företagen åter skall agera i enlighet med de regler som har överträtts.

Villkoren för tillämpning av artikel 3.1 i förordning nr 17 uppfylls inte av ett förbud som avser att hindra ett utbyte av rent statistiska uppgifter som inte utgör information om ett enskilt företag eller som kan härledas till ett visst företag, såvida det inte framgår av beslutet att kommissionen ansåg att utbytet var en överträdelse i sig av artikel 85.1 i fördraget, och då enbart den omständigheten att ett system för utbyte av statistiska uppgifter kan användas i konkurrensbegränsande syfte inte medför att det strider mot den bestämmelsen, eftersom det under sådana omständigheter först är nödvändigt att fastställa att det faktiskt har haft en konkurrensbegränsande verkan.

5 Den omständigheten att företag som deltog i en prissamverkan organiserade tillkännagivandet av de samordnade prishöjningarna och att de uppmanades att inte föra anteckningar vid mötena om denna fråga bevisar att de var medvetna om att deras agerande var olagligt och att de vidtog åtgärder för att dölja denna samverkan. Kommissionen kan anse sådana åtgärder som försvårande omständigheter vid sin bedömning av hur allvarlig överträdelsen var.

I det avseendet kan bristen på officiella protokoll och den nästan totala avsaknaden av interna anteckningar avseende dessa möten, med hänsyn till antalet möten, deras varaktighet och de ifrågavarande diskussionernas natur, utgöra ett tillräckligt bevis för att deltagarna hade uppmanats att inte föra anteckningar.

6 Böter för en överträdelse av gemenskapens konkurrensregler fastställs utifrån hur allvarlig och långvarig överträdelsen är. I det avseendet skall frågan om hur allvarlig överträdelsen är avgöras med hänsyn till ett stort antal omständigheter, såsom i synnerhet de särskilda omständigheterna i målet, dess kontext och böternas avskräckande verkan, utan att det har fastställts någon tvingande eller uttömmande förteckning över de kriterier som absolut skall tas i beaktande.

Kommissionen kan vid sin bedömning av den allmänna bötesnivån beakta att uppenbara överträdelser av gemenskapens konkurrensregler fortfarande är förhållandevis vanligt förekommande och således har kommissionen rätt att höja bötesnivån när den anser att det är nödvändigt att förstärka böternas avskräckande verkan. Följaktligen kan den omständigheten att kommissionen tidigare har tillämpat en viss bötesnivå för vissa typer av överträdelser inte medföra att kommissionen inte skulle kunna höja denna nivå inom de gränser som föreskrivits i förordning nr 17, om detta visar sig nödvändigt för att gemenskapens konkurrenspolitik skall kunna säkerställas.

Kommissionen kan vidare vid fastställandet av den allmänna bötesnivån bland annat beakta att överträdelsen av artikel 85.1 i fördraget pågick under lång tid och var av uppenbar beskaffenhet samt begicks trots att kommissionens tidigare beslutspraxis borde ha utgjort ett varnande exempel.

7 Omfattningen av skyldigheten att motivera ett beslut om att ålägga ett flertal företag böter för en överträdelse av gemenskapens konkurrensregler, skall fastställas mot bakgrund av att bedömningen av hur allvarliga överträdelserna är skall göras med hänsyn till ett stort antal omständigheter, såsom i synnerhet de särskilda omständigheterna i målet, dess kontext och böternas avskräckande verkan, utan att det har fastställts någon tvingande eller uttömmande förteckning över de kriterier som absolut skall tas i beaktande.

Kommissionen förfogar vid fastställandet av varje bötesbelopp över ett utrymme för skönsmässig bedömning, och den kan av denna anledning inte anses skyldig att tillämpa en exakt matematisk formel.

Slutligen skall motiveringen av ett beslut ingå i själva beslutet och hänsyn kan inte tas till kommissionens efterföljande förklaringar annat än i särskilda fall.

När kommissionen i ett beslut konstaterar att konkurrensreglerna har överträtts och ålägger de företag som har deltagit i överträdelsen böter skall kommissionen, om den systematiskt har beaktat vissa grundläggande omständigheter för att fastställa bötesbeloppen, ange dessa omständigheter i själva beslutet så att mottagarna av detta skall kunna kontrollera om bötesnivån är välgrundad och bedöma om det eventuellt förekommit diskriminering.

8 Vid fastställandet av böterna för en överträdelse av gemenskapens konkurrensregler är det endast befogat att reducera böterna om det berörda företaget till följd av samarbete under administrativa förfarandet har agerat på ett sådant sätt att kommissionen lättare har kunnat fastställa överträdelsen och i förekommande fall få den att upphöra.

Ett företag som uttryckligen uppger att det inte bestrider de faktiska omständigheter på vilka kommissionen stöder sina anmärkningar kan i det avseendet anses bidra till att underlätta kommissionens uppgift att fastställa och beivra överträdelser av gemenskapens konkurrensregler. Kommissionen kan i sina beslut om överträdelse av dessa regler betrakta ett sådant agerande som ett medgivande av de faktiska omständigheterna och således som bevis för att de faktiska omständigheterna är riktiga. Således kan böterna reduceras till följd av ett sådant agerande.

Situationen är dock en annan om ett företag i sitt svar på meddelandet om anmärkningar i huvudsak bestrider kommissionens påståenden i detta meddelande, inte svarar eller endast förklarar att det inte tar ställning till kommissionens påståenden om de faktiska omständigheterna. Genom ett sådant förhållningsätt under det administrativa förfarandet bidrar företaget inte till att underlätta kommissionens uppgift.

Mot bakgrund av att en reduktion av böterna endast kan anses tillåten i den utsträckning som de berörda företagen uttryckligen har uppgett att de inte bestrider dessa påståenden, kan ett företag som inte har förhållit sig på detta sätt inte göra anspråk på en reduktion av böterna till följd av samarbete under det administrativa förfarandet, för, även om det antas att kommissionen tillämpade ett rättsstridigt kriterium när den reducerade böterna för de företag som inte hade lämnat en uttrycklig förklaring, skall likabehandlingsprincipen tillämpas mot bakgrund av rättssäkerhetsprincipen, enligt vilken ingen till sin egen förmån kan åberopa en rättsstridig åtgärd som gynnat någon annan.

9 Gemenskapsdomstolarna är inte behöriga att bedöma huruvida en undersökning enligt konkurrensrätten är förenlig med bestämmelserna i den europeiska konventionen om de mänskliga rättigheterna, eftersom dessa bestämmelser inte i sig utgör en del av gemenskapsrätten.

De grundläggande rättigheterna utgör emellertid en integrerad del av de allmänna rättsprinciper vilkas iakttagande gemenskapsdomstolarna skall säkerställa. I detta hänseende har domstolen tagit intryck av medlemsstaternas gemensamma konstitutionella traditioner samt den vägledning som ges i de internationella avtal som rör skyddet för de mänskliga rättigheterna och som medlemsstaterna har varit med om att utarbeta eller anslutit sig till. I detta avseende är den europeiska konventionen om de mänskliga rättigheterna av särskild betydelse.

10 Kommissionen kan inte anses ha utövat påtryckningar på ett företag som är föremål för en konkurrensrättslig undersökning bara genom att under det administrativa förfarandet upplysa företaget om att det kan få sina böter reducerade, dock utan att precisera omfattningen av denna reduktion, om företaget i huvudsak medger kommissionens påståenden eller alla påståenden om de faktiska omständigheterna. Genom detta handlingssätt har kommissionen inte åsidosatt rätten till försvar, vilken är en grundläggande princip i gemenskapens rättsordning.

11 Bedömningen av hur allvarlig överträdelserna är skall göras med hänsyn till ett stort antal omständigheter, såsom i synnerhet de särskilda omständigheterna i målet, dess kontext och böternas avskräckande verkan, utan att det har fastställts någon tvingande eller uttömmande förteckning över de kriterier som absolut skall tas i beaktande.

Följaktligen innebär inte enbart det faktum att kommissionen i sin tidigare beslutspraxis har ansett vissa omständigheter utgöra förmildrande omständigheter vid fastställandet av bötesbeloppets storlek att kommissionen är skyldig att göra samma bedömning i ett senare beslut.

12 Vid fastställandet av böterna för en överträdelse av gemenskapens konkurrensregler kan det anses som en försvårande omständighet för ett företag om kommissionen redan vid ett tidigare tillfälle har konstaterat att företaget har överträtt konkurrensreglerna och, i förekommande fall, ålagt det straff. Däremot är det normala att det inte föreligger tidigare överträdelser och kommissionen kan därför inte beakta det förhållandet som en förmildrande omständighet.

13 En överträdelse av gemenskapens konkurrensregler kan anses uppsåtlig utan att företaget behöver ha varit medvetet om att det överträdde förbudet i artikel 85 i fördraget. Det är tillräckligt att företaget inte har kunnat vara okunnigt om att det påtalade uppträdandet hade till syfte eller resultat att begränsa konkurrensen inom den gemensamma marknaden.

14 Enligt likabehandlingsprincipen skall kommissionen vid fastställandet av de individuella böter som skall åläggas ett flertal företag för en överträdelse av gemenskapens konkurrensregler använda de berörda företagens omsättning på samma referensmarknad.

15 När två företag deltar i en överträdelse av gemenskapens konkurrensregler och ett av företagen förvärvar det andra under det referensår som används för att beräkna omsättningen i syfte att fastställa böterna, innebär det att kommissionen kan anse det företaget ansvarigt för det förvärvade företagets beteende under perioden såväl före som efter förvärvet. Kommissionen har därmed rätt att inkludera det förvärvade företagets omsättning under referensåret vid beräkningen av det förvärvande företagets omsättning.

Parter

I mål T-347/94,

Mayr-Melnhof Kartongesellschaft mbH, bolag bildat enligt österrikisk rätt, Wien, inledningsvis företrätt av advokaterna Otfried Lieberknecht, Burkhard Richter, Klaus Benner, Düsseldorf, och advokaten Michel Waelbroeck, Bryssel, därefter av advokaterna Michel Waelbroeck och Denis Waelbroeck, Bryssel, delgivningsadress: advokatbyrån Alex Bonn, 7, Val Sainte-Croix, Luxemburg,

sökande,

mot

Europeiska gemenskapernas kommission, företrädd av Bernd Langeheine och Richard Lyal, rättstjänsten, båda i egenskap av ombud, biträdda av advokaten Dirk Schroeder, Köln, delgivningsadress: rättstjänsten, Carlos Gómez de la Cruz, Centre Wagner, Kirchberg, Luxemburg,

svarande,

angående en talan om ogiltigförklaring av kommissionens beslut 94/601/EG av den 13 juli 1994 om ett förfarande för tillämpning av artikel 85 i EG-fördraget, IV/C/33.833 - kartong (EGT L 243, s. 1),

meddelar

FÖRSTAINSTANSRÄTTEN

(tredje avdelningen i utökad sammansättning)

sammansatt av ordföranden B. Vesterdorf samt domarna C.P. Briët, P. Lindh, A. Potocki och J.D. Cooke,

justitiesekreterare: byrådirektören J. Palacio González,

med hänsyn till det skriftliga förfarandet och efter det muntliga förfarandet som ägde rum mellan den 25 juni och den 8 juli 1997,

följande

Dom

Domskäl

Bakgrund

1 Föreliggande mål gäller kommissionens beslut 94/601/EG av den 13 juli 1994 om ett förfarande för tillämpning av artikel 85 i EG-fördraget, IV/C/33.833 - kartong (EGT L 243, s. 1), ändrat före offentliggörandet genom kommissionens beslut av den 26 juli 1994 (C(94) 2135 slutlig, nedan kallat beslutet). Genom beslutet bötfälldes 19 tillverkare och leverantörer av kartong inom gemenskapen för att ha överträtt artikel 85.1 i fördraget.

2 Den produkt som beslutet gällde är kartong. I beslutet nämns tre slags kartongkvaliteter, "GC", "GD" och "SBS".

3 Kartongkvaliteten GD (nedan kallad GD-kartong) är en kartong med grå insida (returfiber) som normalt används till förpackningar för andra varor än livsmedel.

4 Kartongkvaliteten GC (nedan kallad GC-kartong) är en kartong med vitt ytskikt som normalt används till livsmedelsförpackningar. GC-kartongen är av högre kvalitet än GD-kartongen. Under den period som beslutet gäller fanns det allmänt en prisskillnad mellan dessa två produkter på omkring 30 procent. I mindre utsträckning används GC-kartong av högre kvalitet även för grafiska ändamål.

5 SBS är en förkortning för helt vit kartong (nedan kallad SBS-kartong). Priset för denna kartongkvalitet ligger omkring 20 procent högre än priset för GC-kartong. Denna kartong används till förpackningar för livsmedel, kosmetika, läkemedel och cigaretter men är i huvudsak ämnad för grafiska ändamål.

6 Genom skrivelse av den 22 november 1990 inkom British Printing Industries Federation, en branschorganisation som företräder majoriteten av tillverkarna av tryckta förpackningar i Förenade kungariket (nedan kallad BPIF), med ett informellt klagomål till kommissionen. BPIF gjorde gällande att de kartongtillverkare som levererade till Förenade kungariket hade företagit ett antal samtidiga och enhetliga prishöjningar och begärde att kommissionen skulle undersöka om det eventuellt förelåg en överträdelse av gemenskapens konkurrensregler. För att försäkra sig om att detta initiativ offentliggjordes publicerade BPIF ett pressmeddelande. Innehållet i detta meddelande återgavs i branschtidningar under december 1990.

7 Den 12 december 1990 inkom även Fédération française du cartonnage med ett informellt klagomål till kommissionen, i vilket den redogjorde för sin uppfattning om den franska kartongmarknaden i ordalag som liknade dem BPIF använt i sitt klagomål.

8 Den 23 och 24 april 1991 genomförde kommissionens tjänstemän i enlighet med artikel 14.3 i rådets förordning nr 17 av den 6 februari 1962, Första förordningen om tillämpning av fördragets artiklar 85 och 86 (EGT 13, 1962, s. 204, svensk specialutgåva, område 8, volym 1, s. 8, nedan kallad förordning nr 17) utan förvarning samtidiga undersökningar vid ett flertal företag och branschorganisationer inom kartongbranschen.

9 Efter dessa undersökningar begärde kommissionen med stöd av artikel 11 i förordning nr 17 upplysningar och handlingar av samtliga mottagare av beslutet.

10 De uppgifter som framkom av dessa undersökningar och av begäran om upplysningar och handlingar föranledde kommissionen att dra den slutsatsen att de berörda företagen från halvårsskiftet 1986 till april 1991 (i flertalet fall) hade deltagit i åtminstone en överträdelse av artikel 85.1 fördraget.

11 Kommissionen beslutade följaktligen att inleda ett förfarande för tillämpning av sistnämnda bestämmelse. Genom skrivelse av den 21 december 1992 sände kommissionen ett meddelande om anmärkningar till vart och ett av de berörda företagen. Samtliga dessa företag besvarade meddelandet skriftligen. Nio företag begärde att få yttra sig muntligen. Förhöret med dem ägde rum den 7-9 juni 1993.

12 Efter det att förfarandet hade avslutats fattade kommissionen beslutet, som innehåller följande bestämmelser:

"Artikel 1

Buchmann GmbH, Cascades SA, Enso-Gutzeit Oy, Europa Carton AG, Finnboard - the Finnish Board Mills Association, Fiskeby Board AB, Gruber & Weber GmbH & Co KG, Kartonfabriek De Eendracht NV (som är verksamt under namnet BPB de Eendracht NV), NV Koninklijke KNP BT NV (tidigare Koninklijke Nederlandse Papierfabrieken NV), Laakmann Karton GmbH & Co KG, Mo och Domsjö AB (MoDo), Mayr-Melnhof Gesellschaft mbH, Papeteries de Lancey SA, Rena Kartonfabrik AS, Sarrió SpA, SCA Holding Ltd (tidigare Reed Paper & Board (UK) Ltd), Stora Kopparbergs Bergslags AB, Enso Española SA (tidigare Tampella Española SA) och Moritz J. Weig GmbH & Co KG har överträtt artikel 85.1 i fördraget genom att deltaga,

- vad beträffar Buchmann och Rena från omkring mars 1988 till i vart fall slutet av år 1990,

- vad beträffar Enso Española i vart fall från mars 1988 till i vart fall slutet av april 1991,

- vad beträffar Gruber & Weber från i vart fall år 1988 till slutet av år 1990,

- vad beträffar övriga fall från halvårsskiftet 1986 till i vart fall april år 1991,

i ett avtal och ett samordnat förfarande som inleddes vid halvårsskiftet 1986 och som innebar att kartongleverantörer inom Europeiska gemenskapen

- samlades regelbundet till hemliga och institutionaliserade möten i syfte att diskutera och enas om en gemensam konkurrensbegränsande branschplan,

- enades om regelbundna prishöjningar för varje produktkvalitet i de olika nationella valutorna,

- planlade och genomförde samtidiga och enhetliga prishöjningar inom hela Europeiska gemenskapen,

- enades om att bibehålla de största tillverkarnas marknadsandelar på konstanta nivåer, men med möjlighet till vissa ändringar,

- allt oftare från och med början av år 1990 vidtog samordnade åtgärder för att kontrollera tillförseln till den gemensamma marknaden i syfte att säkerställa genomförandet av de nämnda samordnade prishöjningarna,

- utbytte information om leveranser, priser, driftstopp, orderstock och kapacitetsutnyttjandegrad för att främja ovannämnda åtgärder.

... Artikel 3

Nedanstående företag åläggs följande böter för de överträdelser som har konstaterats i artikel 1:

...

xi) Mayr-Melnhof Karton Gesellschaft mbH, böter på 21 000 000 ecu,

..."

13 Enligt beslutet begicks överträdelsen inom ramen för ett organ kallat "Product Group Paperboard" (nedan kallat PG Paperboard) som var sammansatt av ett flertal grupper eller kommittéer.

14 Vid halvårsskiftet 1986 tillfördes "Presidents Working Group" (nedan kallad PWG) till detta organ, i vilken företrädare på hög nivå från de största kartongleverantörerna i gemenskapen (omkring åtta företag) ingick.

15 PWG:s verksamhet bestod bland annat i diskussioner om och samordning av marknader, marknadsandelar, priser och kapacitet. I synnerhet fattades allmänna beslut om tidsplan för och nivån på de prishöjningar som tillverkarna skulle genomföra.

16 PWG rapporterade till "President Conference" (nedan kallad PC), i vilken nästan samtliga verkställande direktörer för de berörda företagen (mer eller mindre regelbundet) deltog. PC sammanträdde två gånger per år under den aktuella perioden.

17 Vid slutet av år 1987 bildades "Joint Marketing Committee" (nedan kallad JMC). Dess huvudsakliga uppgift var dels att besluta om och, i förekommande fall, hur prishöjningar skulle kunna genomföras, dels att ange hur de prisinitiativ som tagits av PWG skulle kunna genomföras i varje land och i förhållande till de viktigaste kunderna för att åstadkomma ett system med likvärdiga priser inom Europa.

18 Slutligen diskuterade den ekonomiska kommittén (nedan kallad COE) bland annat prisvariationerna på de nationella marknaderna och orderstocken samt rapporterade sina slutsatser till JMC eller, fram till slutet av år 1987, till Marketing Committee som var JMC:s föregångare. COE bestod av försäljningsdirektörer från flertalet av de berörda företagen och sammanträdde vid flera tillfällen varje år.

19 Det framgår vidare av beslutet att kommissionen ansåg att PG Paperboards verksamhet främjades av ett informationsutbyte som möjliggjordes genom förvaltningsbolaget Fides med säte i Zürich (Schweiz). Enligt beslutet lämnade flertalet av medlemmarna av PG Paperboard regelbundna rapporter till Fides om order, produktion, försäljning och kapacitetsutnyttjande. Dessa rapporter bearbetades inom ramen för Fides-systemet, och de sammanställda uppgifterna översändes till deltagarna.

20 Sökanden Mayr-Melnhof Kartongesellschaft mbH (nedan kallad Mayr-Melnhof) deltog enligt beslutet i möten inom fyra av PG Paperboards organ, nämligen PWG, PC, JMC och COE.

21 Under hela den period som avses i beslutet var förvaltnings- och försäljningsverksamheten i Mayr-Melnhof och FS-Karton, kartongproducent i Tyskland som Mayr-Melnhof förvärvade år 1984, helt integrerade. Mayr-Melnhof ansågs därför vara ansvarig för att FS-Karton deltog i överenskommelsen (punkt 150 i övervägandena i beslutet).

22 Mayr-Melnhof ansågs även vara ansvarig för hela den period som dotterbolaget Deisswil deltog i överträdelsen. Mayr-Melnhof äger 66 procent av detta bolag som är etablerat i Schweiz (samma punkt i övervägandena). Mayr-Melnhof ansågs slutligen vara ansvarig för att Mayr-Melnhof Eerbeek BV (nedan kallat Eerbeek) deltog i överträdelsen. Detta bolag är etablerat i Nederländerna och förvärvades av Mayr-Melnhof i september 1990. Mayr-Melnhof ansågs vara ansvarig för Eerbeeks agerande från och med den 1 januari 1990, vilken var det datum förvärvet började gälla.

Förfarande

23 Sökanden har väckt föreliggande talan genom ansökan som inkom till förstainstansrättens kansli den 18 oktober 1994.

24 Sexton av de andra arton företag som anses ansvariga för överträdelsen har också väckt talan mot beslutet (mål T-295/94, T-301/94, T-304/94, T-308/94, T-309/94, T-310/94, T-311/94, T-317/94, T-319/94, T-327/94, T-334/94, T-337/94, T-338/94, T-348/94, T-352/94 et T-354/94).

25 Sökanden i mål T-301/94, Laakmann Karton GmbH, återkallade sin talan genom skrivelse som inkom till förstainstansrättens kansli den 10 juni 1996, och målet avskrevs genom beslut av den 18 juli 1996 i mål T-301/94, Laakmann Karton mot kommissionen (inte publicerat i rättsfallssamlingen).

26 Fyra finska företag, som är medlemmar av branschorganisationen Finnboard och som i denna egenskap anses solidariskt ansvariga för betalningen av de böter som ålagts Finnboard, har också väckt talan mot beslutet (förenade målen T-339/94, T-340/94, T-341/94 och T-342/94).

27 Slutligen väcktes talan av sammanslutningen CEPI-Cartonboard, till vilken beslutet inte var riktat, som återkallade sin talan genom skrivelse som inkom till förstainstansrättens kansli den 8 januari 1997, och målet avskrevs genom beslut av den 6 mars 1997 i mål T-312/94, CEPI-Cartonboard mot kommissionen (inte publicerat i rättsfallssamlingen).

28 Förstainstansrätten kallade parterna i en skrivelse av den 5 februari 1997 till ett informellt möte, bland annat för att höra deras uppfattning om en eventuell förening av målen T-295/94, T-304/94, T-308/94, T-309/94, T-310/94, T-311/94, T-317/94, T-319/94, T-327/94, T-334/94, T-337/94, T-338/94, T-347/94, T-348/94, T-352/94 och T-354/94 vad gäller det muntliga förfarandet. Vid detta möte, som ägde rum den 29 april 1997, godtog parterna en sådan förening.

29 Ordföranden för förstainstansrättens tredje avdelning i utökad sammansättning beslutade den 4 juni 1997 att förena de ovannämnda målen vad gäller det muntliga förfarandet på grund av sambandet dem emellan i enlighet med artikel 50 i rättegångsreglerna och biföll den begäran om konfidentiell behandling som sökanden inkommit med i mål T-334/94.

30 Genom beslut av den 20 juni 1997 bifölls en begäran från sökanden i målet T-337/94 om konfidentiell behandling av en handling som inlämnats som svar på en skriftlig fråga från förstainstansrätten.

31 Förstainstansrätten (tredje avdelningen i utökad sammansättning) beslutade på grundval av referentens rapport att inleda det muntliga förfarandet och vidtog åtgärder för processledning genom att anmoda parterna att besvara vissa skriftliga frågor samt att inkomma med vissa handlingar. Parterna rättade sig efter denna anmodan.

32 Parterna i målen som nämns i punkt 28 ovan utvecklade sin talan och besvarade förstainstansrättens frågor vid sammanträdet som ägde rum mellan den 25 juni och den 8 juli 1997.

Parternas yrkanden

33 Sökanden har yrkat att förstainstansrätten skall

- ogiltigförklara artikel 1 i beslutet,

- ogiltigförklara artikel 2 i beslutet,

- ogiltigförklara artikel 3 i beslutet eller nedsätta det bötesbelopp som fastställs i denna bestämmelse,

- förplikta kommissionen att ersätta rättegångskostnaderna.

34 Kommissionen har yrkat att förstainstansrätten skall

- ogilla talan,

- förplikta sökanden att ersätta rättegångskostnaderna.

Yrkandet om ogiltigförklaring av artikel 1 i beslutet

A - Huruvida väsentliga formföreskrifter har åsidosatts

Huruvida artikel 190 i fördraget har åsidosatts

Parternas argument

35 Sökanden har påpekat att motiveringsskyldigheten har till syfte att skydda enskilda och göra det möjligt för gemenskapsdomstolarna att utöva sin kontroll (domstolens dom av den 20 mars 1959 i mål 18/57, Nold mot Höga myndigheten, REG 1959, s. 89). Kommissionen är särskilt skyldig att nämna de faktiska och rättsliga omständigheter som medförde att den fattade och som utgör den rättsliga grunden för den vidtagna åtgärden.

36 Vidare kan kommissionen inte underlåta att bemöta de argument, framförda av beslutets mottagare, som kommissionen bedömer vara ogrundade (förstainstansrättens dom av den 10 mars 1992 i mål T-15/89, Chemie Linz mot kommissionen, REG 1992, s. II-1275, punkt 328). I förevarande fall har kommissionen åsidosatt denna skyldighet, eftersom den underlät att bemöta flera av sökandens huvudargument.

37 Kommissionen har i huvudsak inte beaktat sökandens argument att de påstådda avtalen eller samordnade förfarandena inte påverkade marknaden i märkbar omfattning. Detta argument baserade sig på en detaljerad studie, den så kallade London Economics-rapporten (nedan kallad LE-rapporten). Slutsatserna i denna rapport bemöts inte på något sätt i beslutet (punkt 115 i övervägandena).

38 Vidare har kommissionen underlåtit att undersöka marknadens särdrag vilka sökanden redogjorde för både i sitt svar på meddelandet om anmärkningar och vid kommissionens förhör. De regelbundna taxehöjningarna som är brukliga inom denna sektor anses i beslutet bara utgöra en faktiskt omständighet som bidrog till att bevisa den påstådda överenskommelsens existens (punkt 18-20 i övervägandena). Genom detta tillvägagångssätt har kommissionen i strid med artikel 190 i fördraget underlåtit att ta ställning till sökandens förklaringar.

39 Slutligen har kommissionen definierat vinsten på ett felaktigt sätt.

40 Svaranden har betonat att ett beslut är tillräckligt motiverat när det innehåller de faktiska och rättsliga omständigheter som utgör den rättsliga grunden för den vidtagna åtgärden samt de överväganden som medförde att den fattade sitt beslut (förstainstansrättens dom av den 24 oktober 1991 i mål T-3/89, Atochem mot kommissionen, REG 1991, s. II-1177, punkt 222). Dessa krav är helt och hållet uppfyllda i förevarande fall.

41 Kommissionen har påstått att den inte bara har tagit ställning till LE-rapporten i punkt 115 i övervägandena i beslutet, utan även i punkterna 16, 21 och 101 i övervägandena. Beslutet innehåller även en detaljerad beskrivning av kartongmarknaden (punkt 6-21 i övervägandena). I synnerhet har kommissionen undersökt både behovet av investeringar på marknaden (punkt 13 i övervägandena) och bruket inom sektorn att samtidigt höja priserna vid vissa tillfällen under året (punkt 18 i övervägandena).

Förstainstansrättens bedömning

42 Enligt fast rättspraxis har skyldigheten att motivera ett individuellt beslut till syfte att göra det möjligt för gemenskapsdomstolarna att pröva beslutets lagenlighet och att ge den berörde de upplysningar som är nödvändiga för att denne skall kunna bedöma om beslutet är välgrundat eller om det eventuellt är behäftat med ett sådant fel att det är möjligt att ifrågasätta dess giltighet, med det tillägget att omfattningen av denna skyldighet beror på rättsaktens art och det sammanhang i vilket den har antagits (se bland annat förstainstansrättens dom av den 11 december 1996 i mål T-49/95, Van Megen Sports mot kommissionen, REG 1996, s. II-1799, punkt 51). Kommissionen är enligt artikel 190 i fördraget skyldig att nämna de faktiska och rättsliga omständigheter som utgör den rättsliga grunden för beslutet samt de överväganden som fått kommissionen att fatta sitt beslut. Däremot behöver inte kommissionen behandla samtliga faktiska och rättsliga frågor som har åberopats under det administrativa förfarandet (se bland annat domstolens dom av den 29 oktober 1980 i de förenade målen 209/78-215/78 och 218/78, Van Landewyck m.fl. mot kommissionen, REG 1980, s. 3125, punkt 66, svensk specialutgåva, häfte 5).

43 I förevarande fall innehåller beslutet en detaljerad redogörelse för varför kommissionen inte ansåg att det fanns skäl att godta vissa företags argument, bland annat sökandens, om att den fastslagna överträdelsen inte hade någon inverkan på marknaden (se särskilt punkterna 101, 102 och 115 i övervägandena i beslutet). Vidare har marknadens alla särdrag som sökanden har hänvisat till beaktats i beslutet (se bland annat punkterna 13 och 18 i övervägandena).

44 Eftersom sökandens argument att kommissionens inte har gjort en korrekt bedömning av vilken vinst producenterna inom denna sektor gjorde (se ovan punkt 39) avser frågan om beslutet är välgrundat, saknar detta argument relevans i detta sammanhang.

45 Talan kan således inte bifallas på denna grund.

Huruvida gemenskapsrättens beviskrav har åsidosatts

46 Sökanden har gjort gällande att kommissionen har åsidosatt gemenskapsrättens beviskrav, eftersom kommissionen enbart har stött sig på antaganden och gissningar samt på inbillade empiriska teorier. Kommissionen har i synnerhet överskattat bevisvärdet av Storas förklaringar i och med att detta företag, enligt kommissionens egna påståenden, bar huvudansvaret för de påstådda överträdelserna (punkt 46 i övervägandena i beslutet).

47 Sökanden har i själva verket genom detta påstående bestritt kommissionens bevisprövning i beslutet. Eftersom detta argument avser frågan huruvida beslutet är välgrundat, kan talan inte bifallas på denna grund.

B - Huruvida materiella rättsregler har åsidosatts

Huruvida det förelåg prisavtal

Parternas argument

48 Sökanden har inledningsvis redogjort för vissa av kartongmarknadens särdrag som är viktiga att känna till för att förstå hur transaktionstaxor och transaktionspriser sätts. För att kunna övervältra eventuella prishöjningar på kartong på kunderna, har bearbetningsföretagen alltid krävt att kartongproducenterna fastställer priserna varje kvartal och att producenterna skall meddela bearbetningsföretagen minst två månader i förväg när de har för avsikt att höja priserna. Bearbetningsföretagen har krävt att eventuella prishöjningar på kartong skulle vara på minst 5 procent.

49 Mötena mellan kartongproducenterna hade följaktligen inte den betydelse som kommissionen ansåg. Producenternas uppfattning om storleken på varje prishöjning berodde på de kostnadsökningar som drabbat samtliga producenter i ungefär samma utsträckning. Samtliga prishöjningar var absolut nödvändiga på grund av ökade produktionskostnader.

50 Vidare var producenterna inte tvungna att följa en enskild producents beslut att höja priserna med ett visst belopp. Det är emellertid vanligt på en sådan typ av marknad med mer eller mindre homogena massproducerade varor att försäljningen sker enligt enhetliga taxor, vilket innebär att den verkliga konkurrensen sker i de enskilda förhandlingarna med kunderna.

51 Insyn i prisinitiativen tillförsäkrades genom marknaden, eftersom producenterna, så snart skrivelserna om tillkännagivande av prishöjningarna hade skickats iväg, kunde få kännedom om andra producenters initiativ under den föregående tidsfrist som bearbetningsföretagen begärt, samt om köparnas reaktioner innan de själva fattade beslut om att ansluta sig till prisinitiativet eller inte. Sökanden har tillagt att kommissionen inte har gjort gällande att det förelåg konkurrensbegränsningar som påverkade de enskilda prisförhandlingarna med köparna.

52 Kommissionen beaktade inte den omständigheten att efterfrågan på kartong helt och hållet beror på efterfrågan på varor som skall förpackas. Följaktligen kunde en viss producent inte ens vara säker på att vinna marknadsandelar genom att sänka priserna, eftersom bearbetningsföretagen ofta hade anpassat sig till kartongkvaliteten från deras vanliga leverantör och eftersom de kunde förmå denne att också sänka sina priser utan större svårigheter.

53 Slutligen har kommissionen inte i vederbörlig ordning beaktat att det fanns ett stort investeringsbehov inom kartongsektorn.

54 Enligt sökanden framgår det av rättspraxis att det endast är fråga om avtal i den mening som avses i artikel 85 i fördraget då de aktuella företagen har gett uttryck för sin gemensamma vilja att agera på marknaden på ett bestämt sätt (domen i ovannämnda målet Chemie Linz mot kommissionen, punkt 301). För att ett avtal i denna bemärkelse följaktligen skall föreligga måste det i sig föreligga en skyldighet som består i att avtalsparterna har en verklig vilja att förbinda sig. Denna skyldighet behöver dock inte vara juridiskt bindande. För att avtal skall föreligga krävs åtminstone att avtalsparterna accepterar en moralisk skyldighet att agera enhetligt på det sätt som överenskommits. Kommissionen har dock i beslutet inte ens påstått att företagen faktiskt åtog sig att agera på ett visst sätt i syfte att begränsa konkurrensen.

55 Sökanden har medgett att den deltog i ett informationsutbyte om planerade taxehöjningar och att detta informationsutbyte kan anses utgöra ett samordnat förfarande som begränsar konkurrensen. Emellertid har kommissionen inte med hjälp av den bevisning som anges i punkt 74 och följande punkter i övervägandena i beslutet visat att det förelåg avtal. I synnerhet innehåller Storas andra förklaring (bilaga 39 till meddelandet om anmärkningar), på vilket kommissionen stödde sig, inga uppgifter som talar för att det förelåg sådana avtal. För övrigt har Storas förklaringar inget bevisvärde.

56 Vidare utgör det faktum att producenterna höjde priserna ungefär lika mycket och vid nästan samma tillfälle inte bevis för att det förelåg tvingande prisavtal. Dessa uppgifter återspeglar bara den aktuella marknadens särdrag.

57 Sökanden har slutligen bestritt att det föreligger kausalitet mellan diskussionerna om att höja taxorna och de höjningar av transaktionspriserna som observerades på marknaden. Sökanden har därför bestritt att de verkliga prishöjningarna kan anses utgöra bevis för att det förelåg prisavtal.

58 Kommissionen har gjort gällande att det framgår av rättspraxis att det är fråga om avtal i den mening som avses i artikel 85 i fördraget så snart de aktuella företagen har gett uttryck för sin gemensamma vilja att agera på marknaden på ett bestämt sätt (se förstainstansrättens dom av den 17 december 1991 i mål T-7/89, Hercules Chemicals mot kommissionen, REG 1991, s. II-1711, punkt 256; svensk specialutgåva, häfte 11).

59 Kommissionen har betonat att den i punkt 72-90 i övervägandena i beslutet redogör i detalj för bevisningen om den aktuella överträdelsens natur. Enligt denna bevisning kom kartongtillverkarna, inom ramen för PWG, i förväg överens om hur mycket priserna skulle höjas varje gång och kom överens om vem av dem som först skulle tillkännage var och en av dessa höjningar, när de skulle tillkännages och när de övriga tillverkarna skulle följa efter genom att skicka ut egna skrivelser om tillkännagivande av prishöjningarna (punkt 73 i övervägandena i beslutet).

60 Under dessa omständigheter innebär inte sökandens argument att de regelbundet återkommande tillkännagivandena om prishöjningarna och arten av dem förklaras av kundernas önskemål att det inte föreligger ett avtal. Sökandens argument om insyn på marknaden till följd av tillkännagivandena om prishöjningarna och till följd av marknadens särdrag är inte heller relevant, eftersom det har fastslagits att företagen i förväg avtalade om att höja priserna.

61 Kommissionen har även gjort gällande att prissamverkan utgjorde en del av en global plan. När det är fråga om ett sådant invecklat avtalssystem skall de olika åtgärderna bedömas i ett sammanhang med utgångspunkt i överenskommelsens övergripande syfte (punkt 128 i övervägandena i beslutet). Med beaktande av de alltmer konkretiserade avtalen, av den gemensamma planeringen och det gemensamma genomförandet av prisinitiativ och av avtalet om marknadsandelar och volymkontroll, har kommissionen vidhållit sina påståenden i punkt 131-132 i övervägandena om att överträdelsen skall anses utgöra ett samordnat förfarande från och med mitten av år 1986 och att överträdelsen från och med slutet av år 1987 på alla sätt framstår som ett verkligt avtal i den mening som avses i artikel 85 i fördraget.

62 Kommissionen har slutligen gjort gällande att prishöjningarna inverkade på de faktiskt tillämpade priserna.

Förstainstansrättens bedömning

63 Sökanden har medgett att den deltog i en samordning av de planerade prishöjningarna.

64 Enligt beslutet fastställde de företag som nämns i artikel 1 "genom avtal regelbundna prishöjningar som skulle genomföras på varje nationell marknad" (punkt 130 andra stycket tredje strecksatsen i övervägandena). Som kommissionen har påpekat (se ovan punkt 61) gjorde kommissionen bedömningen att avtalet existerade från och med slutet av år 1987.

65 Det framgår av fast rättspraxis att det är fråga om avtal i den mening som avses i artikel 85.1 i fördraget så snart de aktuella företagen har gett uttryck för sin gemensamma vilja att agera på marknaden på ett bestämt sätt (se domstolens dom av den 15 juli 1970 i mål 41/69, ACF Chemiefarma mot kommissionen, REG 1970, s. 661, punkt 112, svensk specialutgåva häfte 1, domen i ovannämnda målet Van Landewyck m.fl mot kommissionen, punkt 86, och domen i ovannämnda målet Hercules Chemicals mot kommissionen, punkt 256). Under dessa omständigheter är det i motsats till vad sökanden har påstått irrelevant huruvida de aktuella företagen ansåg sig vara tvungna - juridiskt, faktiskt eller moraliskt - att agera på avtalat sätt.

66 Det skall således undersökas om kommissionen har bevisat att beslutets mottagare hade gett uttryck för sin gemensamma vilja att vid prissättningen agera på marknaden på ett bestämt sätt.

67 Vad beträffar prisinitiativen förklarade Stora bland annat följande (bilaga 39 till meddelandet om anmärkningar, punkterna 27, 28 och 30):

"... år 1987 rådde i princip jämvikt mellan produktionskapacitet och konsumtion. Under detta år var produktionskapaciteten 5 procent högre än konsumtionen. Tack vare denna skillnad (som var mycket mindre än vad industrin hade uppnått fram till dess) gavs PWG möjlighet att nå fram till ett avtal om prishöjningar från och med år 1987 med nästan total visshet om att dessa höjningar skulle genomföras med framgång. När denna möjlighet gavs var tillverkarna angelägna om att kompensera de föregående årens förluster.

PWG ansåg det vara lämpligt att genomföra en första höjning med 10 procent år 1988. Detta medförde till exempel att priserna ökade med 50 FF för 100 kilo av GC-kvalitet och med 35 FF för 100 kilo av GD-kvalitet på den franska marknaden. Liknande höjningar genomfördes i andra länder. Sedan godtogs höjningarna enligt liknande taxor i absoluta tal, vilket följaktligen minskade andelen av höjningen.

...

PWG diskuterade och enades om vilken tillverkare som först skulle gå ut med en prishöjning och vid vilka tidpunkter de andra stora tillverkarna skulle tillkännage sina höjningar. Det var inte samma ordningsföljd vid varje tillfälle."

68 Stora tillade (punkterna 13 och 14 i bilaga 39 till meddelandet om anmärkningar):

"... JWC hade bland annat till syfte att fastställa jämförbara taxor för vissa storkunder och att för varje land fastställa hur PWG:s prisbeslut i fråga om GC-kvalitet och GD-kvalitet skulle genomföras.

JMC diskuterade marknad för marknad hur PWG:s prisbeslut skulle genomföras i detalj och redovisade resultatet för den sistnämnda".

69 Enligt Stora uttryckte följaktligen de företag som träffades inom ramen för PWG och JMC sin gemensamma vilja att genomföra identiska och samtidiga prishöjningar på de olika nationella marknaderna.

70 Storas förklaringar stöds på denna punkt av ett flertal bevishandlingar som kommissionen hänvisar till i punkt 74 och följande punkter i övervägandena i beslutet.

71 Det är i detta hänseende tillräckligt att hänvisa till de tre prislistor som nämns i punkterna 79, 80 och 83 i övervägandena i beslutet. Dessa listor, som kommissionen erhöll av Rena (bilaga 110 och 111 till meddelandet om anmärkningar) och av Finnboard (UK) Ltd, innehåller för flera typer av kartonger och för flera medlemsstater exakta uppgifter om när och med hur mycket de aktuella företagen höjde priserna i april 1989, i september/oktober 1989 och i april 1990. Uppgifterna i de tre prislistorna överensstämmer, i fråga om storleken på dessa prishöjningar och datum för deras genomförande, med det sätt på vilket det konstaterats att de aktuella företagen verkligen agerade på marknaden (se tabellerna D, E och F fogade till beslutet).

72 Vidare erhöll kommissionen anteckningar från Rena avseende JMC:s möte den 6 september 1990 (bilaga 118 till meddelandet om anmärkningar). I dessa anges bland annat följande:

"En prishöjning kommer att meddelas nästa vecka för september.

Frankrike 40 FF Nederländerna 14 HFL Tyskland 12 DM Italien 80 LIT Belgien 2,50 BFR Schweiz 9 FS Förenade kungariket 40 UKL Irland 45 IRL

Samtliga kvaliteter kommer att omfattas av samma höjning, GD, UD, GT, GC m.fl.

En enda prishöjning per år. För leveranser från och med den 7 januari. Senast den 31 januari. Skrivelse av den 14 september om prishöjning (Mayr-Melnhof). Den 19 september, Feldmühle sänder sin skrivelse. Cascades före slutet av september. Samtliga skall ha sänt sina skrivelser före den 8 oktober."

73 Sökanden har varken bestritt att ovannämnda tre prislistor avser prissamverkan eller att bilaga 118 till meddelandet om anmärkningar avser JMC:s möte den 6 september 1990.

74 Utan att det är nödvändigt pröva den övriga bevisningen anser förstainstansrätten följaktligen det vara bevisat att de företag som deltog i PWG:s och JMC:s möten gav uttryck för sin gemensamma vilja att genomföra enhetliga och samtidiga prishöjningar. Kommissionen har således rätteligen kunnat klassificera sökandens och andra kartongproducenters samförstånd i prisfrågor från och med slutet av år 1987 som ett avtal.

75 Under dessa omständigheter är sökandens argument om kartongmarknadens påstådda särdrag och avsaknaden av kausalitet mellan taxehöjningarna och höjningarna av transaktionspriserna utan relevans. Även om sökandens faktiska påståenden i detta avseende vore riktiga, inverkar nämligen inte dessa omständigheter på bedömningen att den överträdelse som sökanden gjorde sig skyldig till i fråga om priser från och med slutet av år 1987 skall klassificeras som ett avtal.

76 Talan kan således inte bifallas på denna grund.

Huruvida det fanns ett avtal eller samordnat förfarande om den påstådda politiken inriktad på "pris framför kvantitet"

Parternas argument

77 Sökandens argument kan delas in i tre kategorier.

78 För det första har sökanden gjort gällande att det inte fanns något avtal eller samordnat förfarande om att bibehålla marknadsandelarna på en fast nivå.

79 Sökanden har gjort gällande att kommissionens påståenden om den påstådda samordning som syftade till att "frysa" de stora kartongproducenternas marknadsandelar enbart grundas på Storas förklaringar och på den konfidentiella skrivelsen av den 28 december 1988 som hittats hos FS-Karton (bilaga 73 till meddelandet om anmärkningar). Dessa handlingar innehåller dock inga uppgifter som styrker att det existerade ett avtal eller ett samordnat förfarande som hade till syfte att "frysa" marknadsandelarna.

80 Bilaga 73 till meddelandet om anmärkningar är bara en rapport över den allmänna situationen som upprättats av försäljningschefen vid FS-Karton och som hade till syfte att förklara för koncernledningen varför FS-Kartons omsättning hade stagnerat. Det framgår av denna skrivelse att försäljningschefen hade ifrågasatt koncernens nya försäljningspolitik som bestod i att dotterbolagen skulle tvingas tillämpa en strikt prispolitik, även om försäljningsvolymen skulle minska till följd av detta. Det framgår av skrivelsen att koncernledningen hade fattat ett sådant beslut och att den gett FS-kartons försäljningschef i uppdrag att följa beslutet. Den sistnämnde kände för övrigt inte närmare till vad som hade diskuterats inom PG Paperboard.

81 Vad beträffar Storas förklaringar har det inte framkommit några uppgifter som visar att det förelåg ett grundavtal om en politik inriktad på "pris framför kvantitet". Storas andra förklaring avsåg endast "discussions" om marknadsandelar (bilaga 39 till meddelandet om anmärkningar, s. 4 och 11). Vidare hänvisas i Storas tredje förklaring (bilaga 43 till meddelandet om anmärkningar) till "discussions" och till "understandings" (s. 1 och 2). Vidare var det inte fråga om ett grundavtal utan om flera oberoende avtal som baserade sig på föregående års siffror. Dt finns för övrigt inga uppgifter om dessa avtal i några andra handlingar. Stora använde sig inte av begreppet "avtal" i den mening som avses i artikel 85 i fördraget (se ovan punkt 54 och följande punkter), eftersom Stora uppgav att de "avtal" som ingicks av producenterna inte var bindande och de följdes bara om avtalen uppfyllde deras egna intressen (bilaga 39 till meddelandet om anmärkningar, s. 4, och punkt 59 i övervägandena i beslutet).

82 Vidare kan trovärdigheten av Storas förklaringar ifrågasättas i och med att detta företag samarbetade med kommissionen i syfte att bötesbeloppets storlek skulle reduceras som motprestation.

83 Slutligen var avsikten med de handskrivna anteckningarna av den 11 januari 1990 som hittades hos FS-Kartons försäljningsdirektör (bilaga 113 till meddelandet om anmärkningar, punkt 84-86 i övervägandena i beslutet) förbereda en intern rapport avsedd för ledningen för Mayr-Melnhof. Upplysningarna i dessa anteckningar är grundade på direktörens egna antaganden och på information som erhållits vid diskussioner med kollegor och kunder. Påståendena i dessa stöds inte av de övriga dokument som kommissionen har hänvisat till.

84 För det andra har sökanden hänvisat till utvecklingen av sina marknadsandelar. Sökanden har i detta hänseende påstått att det framgår av FS-Kartons kapacitetsökning med 200 000 ton/år år 1990 att avsikten var att öka dess marknadsandelar inom det område där den i huvudsak avsatte sina produkter, det vill säga gemenskapsmarknaden. Det faktum att sökanden exporterade till marknader utanför gemenskapen hade ingenting att göra med en effektiv kontroll av utbudet utan överensstämde med de grundläggande reglerna för ett beteende i enlighet med förutsättningarna på marknaden. Den politik inriktad på "pris framför kvantitet" som den hade fört grundade sig på ett självständigt beslut i syfte att inte åstadkomma ett allmänt prisras på gemenskapsmarknaden.

85 Vidare utvecklades även andra producenters marknadsandelar, däribland sökandens. Sökanden har bestritt kommissionens bedömning att de varierade marknadsandelarna berodde på att marknadsandelarna inte var statiska utan föremål för regelbundna justeringar och omförhandlingar och att diskussionerna om marknadsandelarna varje år utgick från en ny utgångspunkt. Det finns varken någon bevisning för dessa påståenden eller kommissionens påstående att de producenter som ökade sina marknadsandelar blev tillrättavisade.

86 För det tredje har sökanden utvecklat en argumentering om driftstopp och om utvecklingen av produktionsvolymen.

87 Inledningsvis har kommissionen inte i tillräcklig utsträckning beaktat det faktum att den europeiska kartongmarknaden är köparens marknad. Sökanden har i detta sammanhang hänvisat till vad som är kännetecknande för relationerna mellan producenterna och deras kunder.

88 Vidare har sökanden påstått att kommissionen inte har framfört någon som helst bevisning till stöd för att det förekom uppgörelser om driftstopp mellan de stora tillverkarna. Dessa påståenden grundar sig endast på några vaga insinuationer i Storas andra förklaring. Vidare har kommissionen aldrig bemött sökandens påstående att den alltid har använt sig av sin maximala produktionskapacitet trots att detta påstående stöds av en tabell över sökandens kapacitetsutnyttjande som är fogad till ansökan. Vid de tillfällen då maskinerna i Mayr-Melnhofs fabriker verkligen stoppades under år 1990, berodde detta på att nya maskiner skulle installeras, på underhållsarbeten, tester och bearbetningsarbeten.

89 Som svar på sökandens argumentering har kommissionen i huvudsak hänvisat till vad som konstaterats i beslutet om politiken inriktad på "pris framför kvantitet" (punkt 51-60 i övervägandena i beslutet). Kommissionen har även hänvisat till Storas andra förklaring (bilaga 39 till meddelandet om anmärkningar, i synnerhet s. 3, 12, 14 och 15).

90 Vad särskilt beträffar "frysningen" av de största tillverkarnas existerande marknadsandelar har kommissionen gjort gällande att det var fråga om en nödvändig del av politiken inriktad på "pris framför kvantitet" som avsåg att kontrollera den kvantitetspolitik som i själva verket fördes av överenskommelsens medlemmar. Att det förelåg en samordning i syfte att "frysa" marknadsandelarna bevisas bland annat av den konfidentiella skrivelse som hittades hos FS-Karton (bilaga 73 till meddelandet om anmärkningar). I övrigt har kommissionen påpekat att det i beslutet anges en rad andra bevisuppgifter som Mayr-Melnhof inte har kommenterat och som helt och hållet stöder uppgifterna i Storas andra förklaring och i FS-Kartons konfidentiella skrivelse (se punkterna 84, 87, 94 och 95 i övervägandena i beslutet samt de handlingar som diskuteras i dessa punkter).

91 Vad beträffar Storas förklaringar har kommissionen upprepat att ett samförstånd som syftar till ett framtida beteende på marknaden utgör en överträdelse av artikel 85 i fördraget. Dessa förklaringar stöds i alla huvudsakliga delar av andra handlingar och deras trovärdighet kan inte ifrågasättas. Kommissionen har för övrigt bestritt att den ingick avtal med Stora angående bötesbeloppets storlek och den reduktion som Stora kunde räkna med till följd av sitt samarbete.

92 Vad beträffar ökningen av sökandens produktionskapacitet har kommissionen betonat att användningen av kartong ökade med 18,6 procent i Västeuropa mellan åren 1987 och 1990, vilket innebär att en viss kapacitetsökning var nödvändig inom denna sektor för att tillfredsställa den ökade efterfrågan. Denna kapacitetsutveckling, som bland annat berodde på att FS-Karton började använda sig av en ny maskin, medförde dock inte nödvändigtvis att marknadsandelarna ändrades.

93 Det finns inga uppgifter som styrker att produktionen till följd av FS-Kartons ökade produktionskapacitet avsattes på gemenskapsmarknaden. Enligt de handlingar som sökanden har tillhandahållit skulle dels sökandens marknadsandelar mellan åren 1986 och 1991 endast ha ökat med 0,6 procent för GD-kvalitet och med 0,3 procent för GC-kvalitet, dels skulle FS-Kartons ökade produktionskapacitet inte ha medfört att dess marknadsandel ökade. Kommissionen har påpekat att sökanden, vilket denna har medgett, exporterade sina produkter till tredje land för att undvika prisfall på gemenskapsmarknaden, vilket helt och hållet motsvarade syftena med politiken inriktad på "pris framför kvantitet".

94 Även om sökandens marknadsandelar ökade utgör detta för övrigt ingen ursäkt för sökanden att delta i diskussioner under vilka de största kartongproducenternas marknadsandelar fastställdes varje år (punkt 60 i övervägandena i beslutet).

95 Vad slutligen beträffar driftstoppen har kommissionen gjort gällande att det framgår av de dokument som sökanden har inkommit med under domstolsförfarandet att vissa fabrikers kapacitetsutnyttjandegrad minskade väsentligt, bland annat under år 1990, jämfört med de föregående åren, och att även kapacitetsutnyttjandegraden för fabriken i Hirschwang år 1991 minskade väsentligt jämfört med de föregående åren.

96 I varje fall saknar det betydelse om sökanden verkligen utnyttjade sin maximala produktionskapacitet. Eftersom det var fråga om ett komplicerat avtalssystem som bland annat avsåg kontroll av utbudet och uppdelning av marknaderna inom gemenskapen och eftersom sökanden hade deltagit i PWG:s möten under vilka den aktuella politiken fastslogs, var sökanden ansvarig för hela den överträdelse som tillverkarna gjorde sig skyldiga till (förstainstansrättens dom av den 10 mars 1992 i mål T-13/89, ICI mot kommissionen, REG 1992, s. II-1021, punkterna 256-261 och 305, svensk specialutgåva, häfte 12, och domen i ovannämnda målet Hercules Chemicals mot kommissionen, punkt 272).

Förstainstansrättens bedömning

1. Förekomsten av en samordning som syftade till att frysa marknadsandelarna och av en samordning som syftade till att kontrollera utbudet

97 Enligt artikel 1 i beslutet har de företag som avses i denna bestämmelse överträtt artikel 85.1 i fördraget genom att under referensperioden delta i ett avtal och samordnat förfarande som innebar att kartongleverantörerna inom gemenskapen "enades om att bibehålla de största tillverkarnas marknadsandelar på konstanta nivåer, men med möjlighet till vissa ändringar" och "allt oftare från och med början av år 1990 vidtog samordnade åtgärder för att kontrollera tillförseln till den gemensamma marknaden i syfte att säkerställa genomförandet av de nämnda samordnade prishöjningarna".

98 Enligt kommissionen inleddes dessa två slag av samverkan, vilka i beslutet sammanförts under rubriken "reglering av kvantiteterna", av deltagarna i PWG:s möten under den aktuella perioden. Det framgår av punkt 37 tredje stycket i övervägandena i beslutet att PWG:s verkliga uppgift, såsom den beskrivits av Stora, "bland annat bestod i 'diskussion om och samordning av marknader, marknadsandelar, priser samt prishöjningar och kapacitet'".

99 Vad beträffar PWG:s betydelse för samverkan i fråga om marknadsandelarna, framgår följande av beslutet (punkt 37 femte stycket, i övervägandena): "I samband med åtgärderna för prishöjningar diskuterades ingående inom PWG de nationella företagssammanslutningarnas och de enskilda tillverkarkoncernernas marknadsandelar i Västeuropa. Dessa diskussioner resulterade i att deltagarna träffade vissa 'uppgörelser' avseende sina respektive marknadsandelar i syfte att säkerställa att de samordnade prisinitiativen inte omintetgjordes av att utbudet översteg efterfrågan. De stora tillverkarkoncernerna beslutade att de skulle vidmakthålla sina marknadsandelar på en nivå som motsvarade de årliga slutgiltiga försäljnings- och produktionssiffror som sammanställdes och offentliggjordes av Fides i mars påföljande år. Utvecklingen av marknadsandelarna analyserades vid varje tillfälle då PWG möttes på grundval av månadsresultaten från Fides, och i händelse av betydande variationer avkrävdes det förmodat ansvariga företaget förklaringar."

100 Enligt punkt 52 i övervägandena syftade "avtalet som träffades inom PWG år 1987 [...] till att 'frysa' de största tillverkarnas andelar av den västeuropeiska marknaden på den aktuella nivån samt till att tillverkarna skulle avstå från att värva nya kunder eller förbättra sin aktuella marknadsställning genom en aggressiv prispolitik".

101 I punkt 56 första stycket i övervägandena understryks följande: "Det grundläggande avtalet mellan de största tillverkarna om att vidmakthålla sina respektive marknadsandelar fortsatte att tillämpas under hela den period som omfattas av föreliggande beslut." Enligt punkt 57 "analyserades 'utvecklingen av marknadsandelarna' vid varje möte inom PWG på grundval av preliminär statistik". Slutligen framhålls i punkt 56 sista stycket att "[d]e företag som deltog i diskussionerna om marknadsandelar var medlemmarna av PWG, närmare bestämt: Cascades, Finnboard, KNP (fram till år 1988), [Mayr-Melnhof], MoDo, Sarrió, de två tillverkarna som ingår i Stora-koncernen, CBC och Feldmühle, samt (från och med år 1988) Weig".

102 Det finns anledning anse att kommissionen vederbörligen har styrkt förekomsten av en samverkan kring marknadsandelar mellan deltagarna i PWG:s möten.

103 Kommissionens analys grundas i huvudsak på Storas förklaringar (bilagorna 39 och 43 till meddelandet om anmärkningar) och bekräftas av bilaga 73 till meddelandet om anmärkningar.

104 I bilaga 39 till meddelandet om anmärkningar förklarar Stora: "PWG samlades till möten från och med år 1986 i syfte att reglera marknaden. ... Bland andra (lagliga) verksamheter bestod PWG:s uppgift i diskussion om och samordning av marknader, marknadsandelar, priser samt prishöjningar, efterfrågan och kapacitet. PWG:s roll var bland annat att göra exakta uppskattningar av utbud och efterfrågan på marknaden samt föreslå nödvändiga åtgärder för att reglera denna samt presentera denna uppskattning för President Conference."

105 Vad särskilt beträffar samverkan kring marknadsandelar påpekar Stora att "de marknadsandelar som förvärvats av nationella företagssammanslutningar i Europeiska gemenskapen, Efta och andra länder till vilka medlemmarna av PG Paperboard levererar analyserades inom PWG" och PWG "diskuterade möjligheten av att vidmakthålla marknadsandelarna på samma nivå som under föregående år" (bilaga 39 till meddelandet om anmärkningar, punkt 19). Av meddelandet (samma handling, punkt 6) framgår att "diskussioner om tillverkarnas marknadsandelar i Europa ägde rum även under denna period, eftersom den första referensperioden gällde nivåerna år 1987".

106 I sitt svar på en begäran från kommissionen av den 23 december 1991, sänt den 14 februari 1992 (bilaga 43 till meddelandet om anmärkningar), preciserar Stora vidare att "[ö]verenskommelserna om marknadsandelarnas nivå som ingåtts mellan medlemmarna av PWG gällde Europa i dess helhet. Dessa överenskommelser grundades på sammanlagda årliga sifferuppgifter för föregående år, vilka normalt förelåg i slutgiltig sammanställning från och med mars påföljande år" (punkt 1.1).

107 Detta påstående bekräftas i samma handling enligt följande: "... diskussionerna utmynnade i överenskommelser som normalt ingicks i mars varje år mellan medlemmarna av PWG, och syftade till att medlemmarnas marknadsandelar skulle kunna vidmakthållas på samma nivå som föregående år" (punkt 1.4). Stora påpekar att "ingen åtgärd vidtogs för att säkerställa att dessa överenskommelser iakttogs" och att deltagarna i PWG:s möten "var medvetna om att för det fall de vidtog avvikande åtgärder på vissa marknader till vilka andra deltagare levererade, skulle dessa leverantörer göra samma sak på andra marknader" (samma punkt).

108 Slutligen förklarar Stora att Mayr-Melnhof deltog i diskussionerna om marknadsandelarna (punkt 1.2).

109 Storas påståenden om en samverkan kring marknadsandelar får stöd i bilaga 73 till meddelandet om anmärkningar. Denna handling, som påträffades hos FS-Karton, är en konfidentiell skrivelse av den 28 december 1988 från försäljningschefen för Mayr-Melnhof/FS-Karton-koncernen i Tyskland (Katzner), till verkställande direktören för Mayr-Melnhof i Österrike (Gröller), angående marknadsläget.

110 Enligt denna skrivelse, som citeras i punkt 53-55 i övervägandena i beslutet, gav det mycket nära samarbetet inom ramen för "VD-kretsen" ("Präsidentenkreis"), som inrättades år 1987, upphov till såväl "vinnare" som "förlorare". Skrivelsens upphovsman har placerat sökanden bland förlorarna och detta av olika skäl, bland annat följande:

"2) Ett avtal har endast kunnat träffas genom att vi påförs ett 'straff' - man har krävt att vi skall göra 'uppoffringar' .

3) 1987 års marknadsandelar skulle 'frysas', befintliga kontakter skulle vidmakthållas och ingen ny verksamhet eller kvalitet får tas i bruk genom att tillämpa lockpriser (resultatet kommer att visa sig i januari 1989 - om alla deltagare är lojala)."

111 Dessa meningar skall läsas mot bakgrund av skrivelsens mer allmänna innehåll.

112 I detta avseende har skrivelsens upphovsman som inledning erinrat om det nära samarbete avseende Europa som bedrevs inom "VD-kretsen". Detta uttryck har tolkats av sökanden så att det avser såväl PWG som PC i mer allmän bemärkelse, det vill säga utan hänvisning till en händelse eller särskilt möte (bilaga 75 till meddelandet om anmärkningar, punkt 2.a).

113 Upphovsmannen har vidare påpekat att detta samarbete har skapat en "prisdisciplin" som gett upphov till såväl "vinnare" som "förlorare".

114 Det är således mot bakgrund av den prisdisciplin som beslutats av "VD-kretsen" som uttalandet om att marknadsandelarna skulle frysas på 1987 års nivå skall tolkas.

115 Vidare överensstämmer hänvisningen till år 1987 som referensår med Storas andra förklaring (bilaga 39 till meddelandet om anmärkningar; se punkt 105 ovan).

116 Vad gäller PWG:s roll i samverkan kring kontrollen av tillförseln - som karaktäriserades av en undersökning av driftstopp - framgår av beslutet att PWG spelade en avgörande roll för införandet av driftstopp, då det från år 1990 uppkom problem med överkapacitet och sjunkande efterfrågan. "I början av år 1990 bedömde de största tillverkarna att det var lämpligt att inom ramen för PWG enas om nödvändigheten av driftstopp. De stora tillverkarna medgav att de inte kunde öka efterfrågan genom att sänka priserna, och att priserna skulle komma att sjunka om de behöll full produktionskapacitet. Det var teoretiskt möjligt att på grundval av kapacitetsrapporterna beräkna hur länge driftstoppen skulle pågå för att jämvikt skulle uppnås mellan utbud och efterfrågan" (punkt 70 i övervägandena i beslutet).

117 Av beslutet framgår vidare följande: "PWG angav dock inte något formellt driftstopp som varje tillverkare skulle iaktta. Enligt Stora var det praktiskt svårt att upprätta en koordinerad plan över driftstopp som täckte samtliga tillverkare. Stora har påpekat att detta var skälet till att det endast fanns ett 'informellt system för uppmuntran'" (punkt 71 i övervägandena i beslutet).

118 Det finns anledning anse att kommissionen i tillräcklig grad har styrkt förekomsten av en samverkan kring driftstopp mellan deltagarna i PWG:s möten.

119 De handlingar som kommissionen har åberopat stöder dess bedömning.

120 I sin andra förklaring (bilaga 39 till meddelandet om anmärkningar, punkt 24) förklarar Stora följande: "Genom att PWG bestämde sig för en politik inriktad på pris framför kvantitet och gradvis införde ett system för likvärdiga priser från och med år 1988 medgav medlemmarna av PWG samtidigt att det var nödvändigt att driftstoppen respekterades för att dessa priser skulle kunna bibehållas trots sjunkande efterfrågan. Om tillverkarna inte genomförde driftstopp, skulle det bli omöjligt att bibehålla den överenskomna prisnivån med hänsyn till den stigande överkapaciteten."

121 I följande punkt i sin förklaring tillägger Stora att "[u]nder åren 1988 och 1989 kunde industrin utnyttja nästan full kapacitet. Andra driftstopp än de normala för reparationer och semestrar blev nödvändiga från och med år 1990. ... Det visade sig senare nödvändigt med driftstopp då orderingången avtog för att vidmakthålla politiken inriktad på pris framför kvantitet. Driftstoppen som tillverkarna skulle respektera (för att säkerställa jämvikten mellan produktion och konsumtion) kunde beräknas på grundval av kapacitetsrapporter. PWG angav dock inte något formellt driftstopp som varje tillverkare skulle iaktta, även om det fanns ett informellt system för uppmuntran ...".

122 Vad beträffar bilaga 73 till meddelandet om anmärkningar utgör upphovsmannens skäl till varför han ansåg sökanden som "förlorare" vid tillfället då skrivelsen utarbetades viktiga bevis för förekomsten av en samverkan mellan deltagarna i PWG:s möten kring driftstoppen.

123 Upphovsmannen till skrivelsen konstaterar nämligen:

"4) Det är på denna punkt som de berörda parternas uppfattning om det eftersträvade målet börjar skilja sig åt.

...

c) Samtliga försäljningsavdelningar och europeiska agenter har befriats från sina budgetvolymer och en strikt prispolitik iakttas så gott som utan undantag (våra medarbetare har ofta inte förstått denna ändrade attityd till marknaden - tidigare har det endast ställts krav på kvantitet, medan nu enbart prisdisciplinen beaktas samt risken för driftstopp)."

124 Sökanden hävdar i bilaga 75 till meddelandet om anmärkningar och i sina skrivelser till förstainstansrätten (punkt 80 ovan) att skrivelsen, och följaktligen ovannämnda passus, syftar på företagets interna situation. Om emellertid detta utdrag analyseras mot bakgrund av skrivelsens mer allmänna innehåll, kan det tolkas som ett genomförande av en strikt politik inom försäljningsavdelningarna, som lagts fast av "VD-kretsen". Skrivelsen skall således tolkas på så sätt att deltagarna i det närmare samarbetet som beslutades år 1987, det vill säga åtminstone deltagarna i PWG:s möten, tveklöst hade tagit ställning till följderna av den fastlagda politiken under förutsättning att den tillämpades strikt.

125 Den omständigheten att diskussioner om driftstoppen ägde rum mellan tillverkarna i samband med förberedelserna för prishöjningarna styrks bland annat av en skrivelse från Rena av den 6 september 1990 (bilaga 118 till meddelandet om anmärkningar), i vilken nämns med vilka belopp priserna skulle höjas i ett flertal länder, tidpunkterna för de framtida tillkännagivandena av dessa höjningar samt orderstocken uttryckt i arbetsdagar för ett flertal tillverkare.

126 Upphovsmannen till denna skrivelse påpekar att vissa tillverkare förberedde driftstopp, vilket han uttrycker- på exempelvis följande sätt:

"Kopparfors 5-15 days 5/9 will stop for five days".

127 Sökanden, som deltog i JMC:s möte som avses i skrivelsen (tabell 4 fogad till beslutet), nämns i denna skrivelse vid flera tillfällen. Bland annat nämns det datum då sökanden skulle sända tillkännagivandena om prishöjningarna. I övrigt omnämns sökanden enligt följande:

"Deisswil 5 days (GC) 2.5 week för GD plan to stop within 2 weeks step (?)".

128 Av vad som ovan anförts kan konstateras att kommissionen i tillräcklig grad har bevisat att det förekommit en samverkan kring marknadsandelarna mellan deltagarna i PWG:s möten samt en samverkan kring driftstoppen mellan samma företag. Eftersom det inte har bestritts att sökanden har deltagit i PWG:s möten och då detta företag uttryckligen omnämns i de viktigaste bevisen (Storas förklaringar och bilaga 73 till meddelandet om anmärkningar), var det riktigt av kommissionen att anse att sökanden deltagit i dessa två fall av samverkan.

129 Sökandens kritik mot Storas förklaringar som avsåg att ifrågasätta dessas bevisvärde är inte av sådant slag att detta konstaterande försvagas.

130 Det står nämligen klart att Storas förklaringar härrör från ett av de företag som förmodas ha deltagit i den påstådda överträdelsen och att de innehåller en detaljerad beskrivning av vilken typ av diskussioner som fördes inom PG Paperboards organ, det mål som eftersträvades av de företag som samlats inom ramen för denna grupp samt dessa företags deltagande i de olika organens möten. Eftersom detta centrala bevis bekräftas av andra handlingar i målet, utgör det ett relevant stöd för kommissionens påståenden.

131 Eftersom kommissionen har styrkt förekomsten av de två ifrågavarande fallen av samverkan, är det inte nödvändigt att undersöka den kritik som sökanden riktat mot bilaga 113 till meddelandet om anmärkningar.

2. Sökandens verkliga uppträdande

132 Sökandens argument att dess verkliga uppträdande inte låter sig förenas med kommissionens påstående om förekomsten av de två bestridda fallen av samverkan kan inte heller godtas.

133 För det första skall förekomsten av en samverkan mellan medlemmarna av PWG kring de två aspekterna av "politiken inriktad på pris framför kvantitet" inte blandas samman med genomförandet av denna politik. De bevis som kommissionen har förebringat har ett sådant bevisvärde att upplysningar om sökandens verkliga agerande på marknaden inte kan inverka på kommissionens slutsatser om själva förekomsten av en samverkan kring de två aspekterna av den omtvistade politiken. På sin höjd skulle sökandens påståenden kunna syfta till att visa att dess agerande inte överensstämde med det som överenskommits mellan de företag som träffats inom ramen för PWG.

134 För det andra vederläggs kommissionens slutsatser inte av sökandens uppgifter. Det kan framhållas att kommissionen uttryckligen medger att samverkan kring marknadsandelarna "inte innefattade ett officiellt system för sanktioner eller kompensation ... för att stärka avtalet om marknadsandelarna" och att vissa stora tillverkares marknadsandelar ökade svagt från år till år (se bland annat punkterna 59 och 60 i övervägandena i beslutet). Kommissionen har vidare påpekat att industrin utnyttjade full kapacitet ända fram till början av år 1990 och att driftstopp praktiskt taget inte ansågs nödvändiga fram till denna tidpunkt (punkt 70 i övervägandena i beslutet).

135 För det tredje framgår det av fast rättspraxis att den omständigheten, att ett företag inte rättar sig efter resultaten av möten som haft ett uppenbart konkurrensbegränsande syfte, inte innebär att företagets ansvar på grund av att det har deltagit i överenskommelsen bortfaller, så länge det inte offentligt tagit avstånd från dessa mötens innehåll (se till exempel förstainstansrättens dom av den 6 april 1995 i mål T-141/89, Tréfileurope mot kommissionen, REG 1995, s. II-791, punkt 85). Även om det antas att sökandens uppträdande på marknaden inte överensstämde med det överenskomna agerandet - bland annat om, vilket sökanden har gjort gällande, den utnyttjade sin produktionskapacitet fullt ut under år 1990 - påverkar inte detta på något sätt företagets ansvar för överträdelsen av artikel 85.1 i fördraget.

3. Den rättsliga klassificeringen av den samordning som syftade till att frysa marknadsandelarna och av den samordning som syftade till att kontrollera utbudet

136 Frågan om hur den samordning som syftade till att frysa marknadsandelarna och den samordning som syftade till att kontrollera utbudet skall klassificeras rättsligt skall besvaras i samband med förstainstansrättens bedömning av huruvida det förelåg en gemensam branschplan i syfte att begränsa konkurrensen (nedan punkt 137 och följande punkter).

Huruvida det förelåg en gemensam branschplan i syfte att begränsa konkurrensen

Parternas argument

137 Sökanden anser inte att kommissionen har lyckats bevisa att det förelåg ett avtal om en gemensam branchplan i syfte att begränsa konkurrensen. Sökanden har i huvudsak stött sig på samma argument som den har åberopat inom ramen för de två föregående grunderna.

138 Vidare är det inte klarlagt varför en sådan plan skulle strida mot artikel 85.1 i fördraget. Enligt sökandena ingicks aldrig något bindande avtal som tvingade parterna att följa en gemensam branschplan i syfte att begränsa konkurrensen (se beträffande begreppet avtal ovan punkt 54 och följande punkter).

139 Kommissionen har bemött denna grund genom att hänvisa till sin argumentation om huruvida det förelåg ett avtal om priser (se ovan punkt 58 och följande punkter).

Förstainstansrättens bedömning

140 Det har fastställts att de företag som träffades i PWG deltog i en samverkan kring marknadsandelar, en samverkan kring driftstopp och en prissamverkan.

141 Enligt artikel 1 i beslutet har de företag som avses i den bestämmelsen överträtt artikel 85.1 i fördraget genom att under den relevanta tidsperioden deltaga i ett avtal och samordnat förfarande som inleddes vid halvårsskiftet år 1986 och som innebar att kartongleverantörer inom Europeiska gemenskapen bland annat "samlades regelbundet till hemliga och institutionaliserade möten i syfte att diskutera och enas om en gemensam branschplan i syfte att begränsa konkurrensen".

142 Av beslutets motivering framgår följande: "från och med slutet av år 1987, då den tilltagande samverkan mellan de producenter som anslöt sig till politiken inriktad på 'pris framför kvantitet' konkretiserades, hade överträdelsen alla de särdrag som krävs för att den skall utgöra ett avtal i den mening som avses i artikel 85" (punkt 131 första stycket i övervägandena).

143 Det finns anledning att anse att kommissionen gjorde en korrekt bedömning när den ansåg att det ökade samarbetet mellan deltagarna i PWG:s möten från och med slutet av år 1987 utgjorde ett avtal i den mening som avses i artikel 85 i fördraget. Dessa företag gav nämligen uttryck för sin gemensamma vilja att agera på marknaden på ett bestämt sätt (se bland annat de domar till vilka det hänvisas i punkt 65 ovan). Mot bakgrund av det ovan anförda skall det fastställas att dessa företag gav uttryck för sin gemensamma vilja att genomföra samtidiga och enhetliga prishöjningar, att kontrollera utbudet genom driftstopp och att bibehålla sina marknadsandelar på konstanta nivåer, med möjlighet till vissa ändringar.

144 Vad beträffar perioden mellan mitten av år 1986 och slutet av år 1987 anger kommissionen följande i beslutet (punkt 132 i övervägandena): "Även om samverkan mellan producenterna troligen inte konkretiserades genom ett avtal om 'pris framför kvantitet' förrän ungefär vid utgången av år 1987, innebär dock inte detta att producenternas agerande under de föregående arton månaderna inte faller in under artikel 85". Eftersom samverkan kring driftstopp och samverkan kring marknadsandelar skall anses ha inletts i slutet av år 1987, kan kommissionens påstående i detta hänseende endast avse prissamverkan.

145 Sökanden har emellertid inte bestritt att den deltog i ett samordnat förfarande i fråga om priser (ovan punkt 55), vilket innebär att det inte behöver undersökas huruvida kommissionens bedömning i detta hänseende är riktig.

146 Eftersom inte något av sökandens argument kan godtas, kan talan inte bifallas på denna grund.

Huruvida Fides system för informationsutbyte var lagligt

Parternas argument

147 Sökanden har gjort gällande att kommissionens bedömning att Fides system för informationsutbyte utgjorde en viktig del i genomförandet av de påstådda kvot- och kvantitetsavtalen är felaktig. De uppgifter som lämnades till Fides inom ramen för systemet för informationsutbyte sammanställdes i varje land och med hjälp av dessa uppgifter var det således inte möjligt att kontrollera ett avtal eller ett samordnat förfarande.

148 Genom informationsutbytet om orderstock, vilket sköttes av Fides, fick producenterna endast en överblick över det totala marknadsläget. Vad beträffar de sammanställda uppgifterna, som endast avsåg redan gjorda beställningar, begränsades inte konkurrensen genom att de utbyttes. Dessa uppgifter användes i stället som hjälp för producenternas egna beslut (driftstopp, försäljning till tredje land och så vidare).

149 Vad beträffar de av Fides utdelade kapacitetsrapporterna innehöll de i huvudsak bara uppgifter som redan var kända på marknaden och som återgavs i manualer vilka var tillgängliga för alla.

150 Kommissionen har gjort gällande att den information som utbyttes användes för att planera ett samordnat förfarande i fråga om priser och kvantiteter inom hela sektorn (punkt 134 i övervägandena i beslutet).

151 Med hjälp av informationen om produktionskapacitet jämförd med informationen om orderstock kunde kartongtillverkarna vidare få uppgift om sektorns kapacitetsutnyttjandegrad. Informationen om orderstock var dock inte tillgänglig för kunderna och det förelåg således ingen allmän insyn på marknaden. För att förstå vikten av kapacitetsrapporterna måste det tas hänsyn till all information som utbyttes.

152 Kommissionen har gjort gällande att ett informationsutbyte som syftar till samordning som sådant faller in under artikel 85 i fördraget. Följaktligen saknar frågan om orderstatistiken innehöll särskiljbara uppgifter relevans.

Förstainstansrättens bedömning

153 Enligt artikel 1 i beslutet har de företag som avses i denna bestämmelse överträtt artikel 85.1 i fördraget genom att delta i ett avtal och ett samordnat förfarande som innebar att företagen bland annat "utbytte information om leveranser, priser, driftstopp, orderstock och kapacitetsutnyttjandegrad för att främja ovannämnda åtgärder", det vill säga en samverkan kring priser, en samverkan kring marknadsandelar och en samverkan kring driftstopp.

154 Vad beträffar Fides system för informationsutbyte skall beslutet, mot bakgrund av artiklarna i detta och punkt 134 tredje stycket i övervägandena, tolkas på så sätt att kommissionen ansåg att systemet stred mot artikel 85.1 i fördraget genom att det utgjorde ett stöd för den konstaterade överenskommelsen.

155 I punkt 134 tredje stycket i övervägandena i beslutet preciseras att Fides system för informationsutbyte "var ett väsentligt hjälpmedel för att:

- övervaka utvecklingen av marknadsandelarna,

- övervaka utbuds- och efterfrågesituationen för att vidmakthålla fullt kapacitetsutnyttjande,

- avgöra om samordnade prishöjningar skulle kunna genomföras,

- fastställa nödvändiga driftstopp".

156 Det framgår i övrigt av beslutet att Fides statistik analyserades och diskuterades inom ramen för PWG. I punkt 57 första stycket i övervägandena, vilken även hänvisar till punkt 63 i övervägandena, anges följande: "'Utvecklingen av marknadsandelarna' analyserades vid samtliga PWG:s möten på grundval av preliminär statistik." Vidare preciseras följande i punkt 69 första stycket: "Genom att jämföra orderläget veckovis ('Weekly Order Backlog') med tillgänglig kapacitet kunde PWG utvärdera hela efterfrågeläget inom kartongindustrin."

157 Det finns anledning anse att kommissionens påståenden i detta avseende är styrkta.

158 För det första har sökanden inte bestritt att statistiken från Fides diskuterades inom PWG.

159 För det andra har kommissionen med fog ansett att statistiken från Fides användes inom detta organ dels för att "övervaka utvecklingen av marknadsandelarna" (punkt 134 tredje stycket första strecksatsen), dels för att "övervaka utbuds- och efterfrågesituationen för att vidmakthålla fullt kapacitetsutnyttjande" samt för att "fastställa nödvändiga driftstopp" (punkt 134 tredje stycket andra och fjärde strecksatserna).

160 Vad beträffar användningen av statistiken från Fides för att "övervaka utvecklingen av marknadsandelarna" har Stora medgett att "om det framgick av analysen av statistiken att skillnaderna mellan de olika nationella företagssammanslutningarnas försäljningsvolym var för stora, uppmanade medlemmarna av PWG varandra att åta sig att minska variationerna på de nationella marknaderna" (bilaga 39 till meddelandet om anmärkningar, punkt 19).

161 I bilaga 43 till meddelandet om anmärkningar (punkt 1.1) anges i likhet härmed följande:

"Variationerna i utbudet på de nationella marknaderna analyserades och diskuterades vid samtliga PWG:s möten (det vill säga varannan eller var tredje månad) på grundval av preliminär statistik från Fides ... Statistiken sammanställdes på månatlig basis. Den sammanlagda årsstatistiken beräknades emellertid på grundval av kalenderårs och inte på verksamhetsåret. Variationerna som framgick av denna statistik gav inte nödvändigtvis en exakt bild av det slutliga läget vid årets slut, vilket gjorde det omöjligt att med säkerhet förlita sig på uppgifterna om variationerna. Det hade varit absurt om de stora tillverkarna, som var företrädda inom PWG, förde detaljerade diskussioner om marknadsandelar på nationell basis, när tillverkarna inte kunde avgöra vart deras leveranser slutligen gick.

...

Överenskommelserna om storleken på marknadsandelarna som träffades av medlemmarna av PWG gällde Europa i dess helhet. Dessa överenskommelser grundades på de sammanlagda omsättningarna för föregående år, vilka normalt fanns tillgängliga i slutgiltigt skick från och med mars månad påföljande år."

162 Vad beträffar användningen av statistiken från Fides för att "övervaka utbuds- och efterfrågesituationen för att vidmakthålla fullt kapacitetsutnyttjande" finns det anledning att hänvisa till Storas förklaring (bilaga 39 till meddelandet om anmärkningar, punkt 5):

"Kopplad till prisinitiativet år 1987 var nödvändigheten av att vidmakthålla en nära nog fullständig jämvikt mellan produktion och konsumtion (politiken inriktad på pris framför kvantitet). Under åren 1988 och 1989 utnyttjade tillverkarna full eller nästan full kapacitet. År 1990 medförde en ökad kapacitet samtidigt som ökningen av efterfrågan avtog att tillverkarna började införa driftstopp i syfte att vidmakthålla jämvikten mellan produktion och konsumtion ... Tillverkarna kunde med hjälp av årskapacitetsrapporter beräkna hur länge det var nödvändigt att stoppa driften samt uppmanade varandra att stoppa driften tillräckligt länge för att det skulle vara möjligt att vidmakthålla jämvikten mellan produktion och efterfrågan ... sådana driftstopp genomfördes inte av samtliga tillverkare, med den följden att vissa, vanligen de största, drabbades av proportionellt sett större förluster vad gäller kvantitet till följd av sina försök att vidmakthålla prisnivån" (se med samma innebörd punkt 25 i samma handling).

FORTS. AV DOMSKÄL UNDER DOK.NR: 694A0347.1

163 Storas förklaringar får indirekt stöd i bilagorna 73 och 75 till meddelandet om anmärkningar. Det framgår nämligen av bilaga 73 (se ovan punkt 109 och följande punkter) att försäljningschefen för Mayr-Melnhof/FS Karton-koncernen i Tyskland (Katzner) föreslog verkställande direktören för sökanden i Österrike en förändring av Fides då gällande system för informationsutbyte (s. 5 punkt 5, under rubriken "Kontrolle"). Såsom framgår av bilaga 75 (s. 11) - ett svar från sökanden på en begäran om upplysningar - "ändrades Fides regler senare mer eller mindre i överensstämmelse med förslagen" som nämns i bilaga 73 (se även punkt 63 andra stycket i övervägandena i beslutet). Med hänsyn till den allmänna tonen i bilaga 73, skall den begäran om förändring av Fides system för informationsutbyte som framställdes av Katzner tolkas som att systemet inte möjliggjorde en tillfredsställande kontroll av utvecklingen av marknadsandelarna och/eller en analys av driftstopp, och att systemet följaktligen borde förbättras för att en bättre kontroll skulle kunna säkerställas.

164 Mot bakgrund av dessa bevis och med hänsyn till att kommissionen med fog har ansett att sökanden deltog i en samverkan kring driftstopp och en samverkan kring marknadsandelar inom ramen för PWG, kan talan inte vinna bifall på denna grund.

Yrkandet om ogiltigförklaring av artikel 2 i beslutet

Parternas argument

165 I fråga om förbudet mot allt framtida informationsutbyte har sökanden i första hand gjort gällande att artikel 2 i beslutet är formulerad på ett alltför otydligt och generellt sätt för att det skall gå att bedöma vilka uppgifter som lagligen får utbytas i framtiden. Det förefaller nämligen som om nästan alla former av informationsutbyte faller in under detta förbud.

166 Vidare saknar artikel 2 syfte, eftersom den avser åtgärder som har övergetts till följd av omorganisationen av systemet för informationsutbyte och till följd av upprättandet av sammanslutningen CEPI-Cartonboard (se punkt 106 i övervägandena i beslutet).

167 Sökanden har i andra hand gjort gällande att artikel 2 i beslutet skall ogiltigförklaras, eftersom den medför ett förbud mot all form av informationsutbyte, även bearbetad information, om inkommande order och orderstock, det vill säga rent statistiska uppgifter (se kommissionens tillkännagivande om avtal, beslut och samordnade förfaranden rörande samarbete mellan företag, EGT C 75, 1968, s. 3, rättad i EGT C 84, 1968, s. 14, och VII:e rapporten om konkurrenspolitiken, punkt 7).

168 Utbyte av sådan information strider dock inte mot principen att varje ekonomisk aktör självständigt skall bestämma vilken politik den vill föra på marknaden (förstainstansrättens dom av den 17 december 1991 i mål T-4/89, BASF mot kommissionen, REG 1991, s. II-1523, punkt 240). Det strider nämligen bara mot fördraget att utbyta rent historiska uppgifter som inte kan härledas till ett visst företag då det är fråga om ett mera långt utvecklat samarbete mellan företagen.

169 Slutligen har sökanden gjort gällande att kommissionen i artikel 2 i beslutet gör en förhastad bedömning av sammanslutningen CEPI-Cartonboards anmälan till kommissionen om systemet för informationsutbyte. Kommissionen är till följd av en sådan anmälan skyldig att undersöka om villkoren för undantag är uppfyllda. Det system för informationsutbyte som CEPI-Cartonboard anmälde avsåg dock just historiska uppgifter om inkommande order och om orderstock.

170 Kommissionen har bestritt att förbudet mot framtida informationsutbyte är alltför otydligt formulerat. Det är nämligen tillräckligt att det framgår av beslutet och av beslutsskälen vilket konkurrensbegränsande beteende som skall upphöra (domstolens dom av den 16 december 1975 i de förenade målen 40/73-48/73, 50/73, 54/73, 55/73, 56/73, 111/73, 113/73 och 114/73, Suiker Unie m.fl. mot kommissionen, REG 1975, s. 1663, punkt 122-124). I förevarande fall innehåller artikel 2 första stycket a, b och c i beslutet redan en detaljerad beskrivning av vilket informationsutbyte som inte är tillåtet. Vidare är de faktiska uppgifterna om den information som utbyttes noga angivna i punkterna 61-68, 105 och 106 i övervägandena i beslutet. I övrigt innehåller beslutet en detaljerad beskrivning av hur informationsutbytet begränsade konkurrensen (punkterna 134 och 166 i övervägandena). Följaktligen framgår förbudets räckvidd tydligt av artikel 2 i beslutet jämförd med beslutsskälen.

171 I artikel 2 andra och tredje styckena i beslutet förklaras endast vilken form av informationsutbyte som kan tänkas vara tillåten.

172 Kommissionen har även bestritt att förbudet har en alltför omfattande räckvidd. Systemet för informationsutbyte var oförenligt med artikel 85 i fördraget trots de ändringar som antogs av PWG den 27 november 1991 (punkterna 105 och 106 i övervägandena i beslutet). För att kunna göra en bedömning av informationsutbytet är det viktigt att beakta att sektorn i hög grad är koncentrerad och att de olika företagen i väldigt hög grad kände till de olika företagens struktur och politik till följd av det tidigare samarbetet inom PG Paperboard. På koncentrerade marknader beror den resterande konkurrensen i huvudsak på den osäkerhet och sekretess som råder mellan de största säljarna i fråga om marknadens villkor. Ofta förekommande informationsutbyte om orderstock medför att det blir sådan konstlad insyn på marknaden att den resterande konkurrensen till slut inte längre kan fungera.

173 Vidare är det med hjälp av ett veckovis statistikutbyte om inkommande order tillsammans med kapacitetsrapporterna möjligt att utläsa kapacitetsutnyttjandegraden inom denna sektor och planera driftstopp inom den sektorn. Tillverkarna kan således bibehålla en jämvikt mellan utbudet och efterfrågan och förhindra en prissänkning om efterfrågan skulle minska. För att kontrollera om ett sådant resultat föreligger är det inte relevant att härleda uppgifterna till ett visst företag och det är inte heller relevant att uppgifterna avser redan gjorda beställningar. Kommissionen har således med rätta dragit slutsatsen att ett informationsutbyte om inkommande order och om orderstock, även i sammanställd form, strider mot artikel 85.1 i fördraget. Denna slutsats stöds av de uppgifter som har erhållits under handläggningen av ärendet.

174 Vad slutligen beträffar det system för informationsutbyte som anmäldes av sammanslutningen CEPI-Cartonboard, har kommissionen betonat att det informationsutbytet skiljer sig från det informationsutbyte som var föremål för beslutet. CEPI-Cartonboard hade bland annat gjort vissa ändringar i sitt system för att beakta kommissionens invändningar. Följaktligen behövde kommissionen inte ta ställning till om den skulle bevilja ett undantag i detta förfarande.

Förstainstansrättens bedömning

175 Det finns anledning erinra om att artikel 2 i beslutet lyder enligt följande:

"De i artikel 1 uppräknade företagen skall omedelbart upphöra med ovannämnda överträdelser om detta inte redan har skett. De skall i framtiden inom ramen för sin verksamhet inom kartongbranschen avhålla sig från avtal eller samordnade förfaranden som kan ha samma eller liknande syfte eller resultat, inklusive varje form av utbyte av information om företagens verksamhet

a) genom vilket deltagarna informeras direkt eller indirekt om andra enskilda tillverkares produktion, försäljning, orderstock, kapacitetsutnyttjandegrad, försäljningspriser, omkostnader eller marknadsföringsplaner, eller

b) genom vilket ett gemensamt förhållningssätt inom branschen till priser eller kontroll av produktionen främjas, underlättas eller uppmuntras, även om inga individuella uppgifter lämnas, eller

c) som gör det möjligt för de berörda företagen att fullgöra eller iaktta varje uttryckligt eller tyst avtal om pris eller marknadsuppdelning inom gemenskapen.

Varje system för utbyte av allmänna uppgifter till vilket de är anslutna, såsom Fides-systemet eller dess efterföljare, skall vara utformat på ett sådant sätt att det utesluter inte bara alla uppgifter som kan göra det möjligt att identifiera enskilda tillverkares agerande, utan även alla uppgifter om inkommande order och orderstock, förväntad utnyttjandegrad av produktionskapaciteterna (i båda fallen, även om det rör sig om sammanställda uppgifter) eller enskilda maskiners produktionskapacitet.

Varje system för informationsutbyte av detta slag skall inskränkas till insamling och tillhandahållande av produktions- och försäljningsstatistik i sammanställd form som inte skall kunna användas för att främja eller underlätta ett gemensamt branschagerande.

Företagen skall även avhålla sig från varje form av informationsutbyte som är av betydelse för konkurrensen, utöver det tillåtna utbytet, samt från möten eller kontakter i syfte att diskutera betydelsen av den information som har utbytts eller branschens eller de enskilda tillverkarnas möjliga eller sannolika reaktion på denna information.

De nödvändiga ändringarna av varje eventuellt system för informationsutbyte skall vara genomförda inom tre månader från delgivningen av detta beslut."

176 Såsom framgår av punkt 165 i övervägandena har artikel 2 i beslutet antagits med stöd av artikel 3.1 i förordning nr 17. Enligt denna bestämmelse kan kommissionen, när den konstaterar en överträdelse av bestämmelserna i fördragets artikel 85, ålägga de berörda företagen att upphöra med överträdelsen.

177 Det följer av fast rättspraxis att tillämpningen av artikel 3.1 i förordning nr 17 kan föranleda ett förbud mot att fortsätta med vissa verksamheter och förfaranden eller att upprätthålla förhållanden, om dessa har konstaterats vara rättsstridiga (domstolens dom av den 6 mars 1974 i de förenade målen 6/73 och 7/73, Istituto Chemioterapico Italiano och Commercial Solvents mot kommissionen, REG 1974, s. 223, punkt 45, svensk specialutgåva, häfte 2, och av den 6 april 1995 i de förenade målen C-241/91 P och C-242/91 P, RTE och ITP mot kommissionen, REG 1995, s. I-743, punkt 90), men även mot att i framtiden ägna sig åt ett liknande agerande (förstainstansrättens dom av den 6 oktober 1994 i mål T-83/91, Tetra Pak mot kommissionen, REG 1994, s. II-755, punkt 220; svensk specialutgåva, häfte 16).

178 Eftersom artikel 3.1 i förordning nr 17 dessutom skall tillämpas med beaktande av den konstaterade överträdelsen har kommissionen befogenhet att fastställa omfattningen av de berörda företagens förpliktelser i syfte att få nämnda överträdelse att upphöra. Sådana förpliktelser för företagen får emellertid inte överskrida gränserna för vad som är ändamålsenligt och nödvändigt för att uppnå det eftersträvade målet, närmare bestämt att företagen åter skall agera i enlighet med de regler som har överträtts (se domen i det ovannämnda målet RTE och ITP mot kommissionen, punkt 93, samt med samma innebörd förstainstansrättens domar av den 8 juni 1995 i mål T-7/93, Langnese-Iglo mot kommissionen, REG 1995, s. II-1533, punkt 209, och i mål T-9/93, Schöller mot kommissionen, REG 1995, s. II-1611, punkt 163).

179 Vad för det första beträffar sökandens argument att kommissionen skulle ha gjort sig skyldig till felaktig rättstillämpning när den antog artikel 2 i beslutet utan att ha tagit ställning till om det system för informationsutbyte som anmälts av CEPI-Cartonboard var förenligt med artikel 85, kan det påpekas att den anmälan som gjordes av sammanslutningen den 6 december 1993 gällde ett nytt system för informationsutbyte, helt åtskilt från det system som kommissionen undersökte i beslutet. När kommissionen antog artikel 2 i det omtvistade beslutet kunde den följaktligen inte inom ramen för det beslutet bedöma huruvida det nya systemet var lagenligt. Kommissionen hade således fog för att inskränka sin undersökning till det tidigare systemet för informationsutbyte och för att ta ställning till detta genom att anta artikel 2 i beslutet.

180 Vidare saknas skäl att godta sökandens argument att kommissionen inte kan rikta ålägganden till företag med stöd av artikel 3.1 i förordning nr 17, eftersom dessa ålägganden avser delar av systemet för informationsutbyte som övergavs innan beslutet antogs. Det är i detta hänseende tillräckligt att påpeka att sökanden har bestritt den materiella räckvidden av åläggandena i artikel 2 i beslutet vilket visar att kommissionen hade ett berättigat intresse av att precisera omfattningen av företagens skyldigheter, däribland sökandens (se i detta hänseende dom av den 2 mars 1983 i mål 7/82, GVL mot kommissionen, REG 1983, s. 483, punkt 26-28, svensk specialutgåva, häfte 7)

181 För att vidare kontrollera om åläggandet i artikel 2 i beslutet, som sökanden har påstått, är för omfattande kommer räckvidden av de olika för