ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
SV Europeiska unionens officiella tidning C 30/6

Domstolens dom (tredje avdelningen) av den 2 december 2010 (begäran om förhandsavgörande från High Court of Justice (Chancery Division), Förenade kungariket) — Everything Everywhere Limited (tidigare T-Mobile UK limited) mot The Commissioners of Her Majesty's Revenue & Customs

(Mål C-276/09) (1)

(Sjätte mervärdesskattedirektivet - Undantag från skatteplikt - Artikel 13 B d leden 1 och 3 - Förhandlingar om krediter - Transaktioner rörande betalningar och överföringar - Huruvida det föreligger två fristående tillhandahållanden av tjänster eller ett enda tillhandahållande - Extraavgifter som tas ut när vissa betalningssätt används för att betala mobiltelefonitjänster)

2011/C 30/09

Rättegångsspråk: engelska

Hänskjutande domstol

High Court of Justice (Chancery Division), Förenade kungariket

Parter i målet vid den nationella domstolen

Klagande: Everything Everywhere Limited (tidigare T-Mobile UK limited)

Motpart: The Commissioners of Her Majesty's Revenue & Customs

Saken

Begäran om förhandsavgörande — High Court of Justice, Chancery Division — Tolkning av artikel 13 B d led 3 i rådets sjätte direktiv 77/388/EEG av den 17 maj 1977 om harmonisering av medlemsstaternas lagstiftning rörande omsättningsskatter — Gemensamt system för mervärdeskatt: enhetlig beräkningsgrund (EGT L 145, s. 1; svensk specialutgåva, område 9, volym 1, s. 28) — Undantag från skatteplikt — Omfattning — Begreppet ”tjänster som har till verkan att överföra medel och medför rättsliga och finansiella förändringar” — Tjänster som innebär att det görs en debitering av ett konto och en motsvarande kreditering av ett annat konto — Tjänster som inte innefattar utförandet av uppgifter innebärande debitering av ett konto och motsvarande kreditering av ett annat konto, men som, när detta leder till en överföring av medel, i efterhand kan anses ha varit orsaken till denna överföring — System för betalning av mobiltelefonsamtal

Domslut

De extraavgifter som en tillhandahållare av telekommunikationstjänster tar ut av sina kunder när dessa inte betalar nämnda tjänster via autogiro eller överföringar via Bankers’ Automated Clearing System, utan via kreditkort, betalkort eller check, eller kontant i kassan i en bank eller i kassan hos ett av tillhandahållarens betalningsombud, utgör i mervärdesskattehänseende inte vederlag för ett tillhandahållande av tjänster som är fristående och självständigt i förhållande till det huvudsakliga tillhandahållandet, vilket består i tillhandahållande av telekommunikationstjänster.

(1) EUT C 267, 7.11.2009.
SV Europeiska unionens officiella tidning C 234/9

Domstolens dom (tredje avdelningen) av den 1 juli 2010 (begäran om förhandsavgörande från Helsigin käräjäoikeus, Finland) — Sanna Maria Parviainen mot Finnair Oyj

(Mål C-471/08) (1)

(Socialpolitik - Direktiv 92/85/EEG - Skydd av säkerhet och hälsa för gravida arbetstagare och arbetstagare som nyligen har fött barn eller som ammar - Artiklarna 5.2 och 11 punkt 1 - Tillfällig förflyttning av en arbetstagare till en annan tjänst under graviditeten - Obligatorisk förflyttning på grund av risk för arbetstagarens och barnets säkerhet och hälsa - Lägre lön i förhållande till den lön som i genomsnitt uppbars före förflyttningen - Den tidigare lönen består av en grundlön och olika tillägg - Beräkning av den lön som en gravid arbetstagare har rätt till under den tillfälliga tjänsten)

2010/C 234/13

Rättegångsspråk: finska

Hänskjutande domstol

Helsigin käräjäoikeus

Parter i målet vid den nationella domstolen

Sökande: Sanna Maria Parviainen

Svarande: Finnair Oyj

Saken

Begäran om förhandsavgörande — Helsingin käräjäoikeus — Tolkning av artikel 11 punkt 1 i rådets direktiv 92/85/EEG av den 19 oktober 1992 om åtgärder för att förbättra säkerhet och hälsa på arbetsplatsen för arbetstagare som är gravida, nyligen har fött eller ammar (EGT L 148, s. 1; svensk specialutgåva, område 6, volym 6, s. 3) — Förflyttning av en gravid kabinchef till marktjänst med lägre lön än tidigare — Bevarande av samma lön som tidigare

Domslut

Artikel 11 punkt 1 i rådets direktiv 92/85/EEG av den 19 oktober 1992 om åtgärder för att förbättra säkerhet och hälsa på arbetsplatsen för arbetstagare som är gravida, nyligen har fött barn eller ammar (tionde särdirektivet enligt artikel 16.1 i direktiv 89/391/EEG) ska tolkas så, att en gravid arbetstagare som, i enlighet med artikel 5.2 i direktiv 92/85, tillfälligt har förflyttats till en annan tjänst under graviditeten där hon utför andra arbetsuppgifter än hon utförde innan hon förflyttades inte har rätt till den ersättning som hon i genomsnitt erhöll före förflyttningen. Förutom att behålla grundlönen, har en sådan arbetstagare enligt ovannämnda artikel 11 punkt 1 rätt till de delar av lön och tillägg som har samband med hennes yrkesställning, såsom bland annat tillägg i samband med arbetstagarens ställning som överordnad, hennes anställningstid och hennes yrkeskvalifikationer. Artikel 11 punkt 1 i direktiv 92/85 utgör visserligen inte hinder mot att med avseende på den lön som ska utbetalas till en sådan arbetstagare använda en beräkningsmetod som grundar sig på medelvärdet under en viss referensperiod av de tillägg som har samband med arbetsförhållandena för all kabinpersonal som tillhör samma löneklass. Men den omständigheten att de ovannämnda delarna av lönen och de ovannämnda tilläggen inte beaktas måste anses strida mot denna bestämmelse.

(1) EUT C 19 av den 24.1.2009
SV Europeiska unionens officiella tidning C 44/15

Domstolens dom (tredje avdelningen) av den 18 december 2008 (begäran om förhandsavgörande från Verwaltungsgericht Stuttgart (Tyskland)) – Ibrahim Altun mot Stadt Böblingen

(Mål C-337/07) (1)

(Associeringsavtalet EEG-Turkiet - Artikel 7 första stycket första strecksatsen i associeringsrådets beslut nr 1/80 - Uppehållsrätt för barnet till en turkisk arbetstagare - Arbetstagaren tillhör den reguljära arbetsmarknaden - Ofrivillig arbetslöshet - Nämnda avtals tillämplighet på turkiska flyktingar - Villkor för att förlora förvärvade rättigheter)

(2009/C 44/24)

Rättegångsspråk: tyska

Hänskjutande domstol

Verwaltungsgericht Stuttgart (Tyskland)

Parter i målet vid den nationella domstolen

Klagande: Ibrahim Altun

Motpart: Stadt Böblingen

Saken

Tolkningen av artikel 7 första stycket i beslut nr 1/80 av associeringsrådet EEG-Turkiet – Uppehållsrätt för en turkisk medborgare som i egenskap av minderårig tillåtits resa in i medlemsstaten för att återförenas med sin familj – Brottmålsdom – Betydelse för uppehållsrätten – Tillämplighet på turkiska flyktingar – Pappan har beviljats asyl på grundval av oriktiga uppgifter – Återkallande av asyl som villkor för att neka härledd uppehållsrätt – Villkor för härledd rätt att den huvudberättigade tillhört den reguljära arbetsmarknaden i en medlemsstat under en period på tre år under familjegemenskapen med den minderåriga

Domslut

1) Artikel 7 första stycket första strecksatsen i beslut nr 1/80 av den 19 september 1980 om utveckling av associeringen, som antogs av det associeringsråd som inrättades genom avtalet om upprättandet av en associering mellan Europeiska ekonomiska gemenskapen och Turkiet ska tolkas så att ett barn till en turkisk arbetstagare kan komma i åtnjutande av de rättigheter som avses i denna bestämmelse när arbetstagaren, under den treårsperiod som barnet sammanbott med denne, har förvärvsarbetat under två och ett halvt år och därefter varit arbetslös de påföljande sex månaderna.

2) Den omständigheten att en turkisk arbetstagare har fått uppehållstillstånd i en medlemsstat och, följaktligen, tillträde till arbetsmarknaden i denna medlemsstat i egenskap av politisk flykting utgör inte hinder för att en medlem i hans familj kommer i åtnjutande av de rättigheter som föreskrivs i artikel 7 första stycket i beslut nr 1/80.

3) Artikel 7 första stycket i beslut nr 1/80 ska tolkas så att när en turkisk arbetstagare har erhållit flyktingstatus på grundval av oriktiga uppgifter kan de rättigheter som en medlem i hans familj åtnjuter enligt denna bestämmelse inte ifrågasättas om familjemedlemmen uppfyller villkoren i denna bestämmelse vid den tidpunkt då arbetstagarens uppehållstillstånd återkallas.

(1) EUT C 269, 10.11.2007.
2)

Ska artikel 2.1 b i Reach-förordningen tolkas så, att även ämnen som lagras i ett tullager (genom att de hänförts till förfarandet J – 71 00 i fält 37 i det sammanfattande dokumentet) ska undantas från tillämpningsområdet för Reach-förordningen till dess att ämnet i ett senare skede hänförs till ett annat tullförfarande (till exempel övergång till fri omsättning)? Om så är fallet, ska artiklarna 6.1, 3 led 10 och 3 led 11 i Reach-förordningen tolkas så, att registreringsplikten under sådana omständigheter åvilar den person som har köpt ämnet direkt utanför unionen och deklarerar detta (utan att först fysiskt ha fört in ämnet i unionens tullområde), även om ämnet redan har registrerats av det företag utanför unionen som tidigare fysiskt förde in ämnet i unionens tullområde?
C 482/12

Begäran om förhandsavgörande framställd av Lietuvos vyriausiasis administracinis teismas (Litauen) den 20 oktober 2022 – Bruc Bond UAB mot Lietuvos bankas

(Mål C-661/22)

(2022/C 482/17)

Rättegångsspråk: litauiska

Hänskjutande domstol

Lietuvos vyriausiasis administracinis teismas

Parter i det nationella målet

Klagande: Bruc Bond UAB

Motpart: Lietuvos bankas

Tolkningsfråga

Ska ett betalningsinstituts åtgärder, under sådana omständigheter som de i det nationella målet, där betalningsinstitutet tar emot medel utan någon specifik betalningsorder för att överföra dem under samma eller påföljande bankdag och medlen finns kvar på betalningsinstitutets konto som är avsett för att genomföra betalningstransaktioner under längre tidsfrister än dem som fastställs i lagstiftningen för att genomföra betaltjänsten, betraktas som

a) en del av en betaltjänst eller en betalningstransaktion, enligt definitionen i artikel 4.3 och 4.5 i Europaparlamentets och rådets direktiv (EU) 2015/2366 (1) av den 25 november 2015 om betaltjänster på den inre marknaden, om ändring av direktiven 2002/65/EG, 2009/110/EG och 2013/36/EU samt förordning (EU) nr 1093/2010 och om upphävande av direktiv 2007/64/EG, som genomförs av betalningsinstitutet, eller som

b) utgivning av elektroniska pengar enligt definitionen i artikel 2.2 i Europaparlamentets och rådets direktiv 2009/110/EG (2) av den 16 september 2009 om rätten att starta och driva affärsverksamhet i institut för elektroniska pengar samt om tillsyn av sådan verksamhet, om ändring av direktiven 2005/60/EG och 2006/48/EG och om upphävande av direktiv 2000/46/EG?

(1) Europaparlamentets och rådets direktiv (EU) 2015/2366 av den 25 november 2015 om betaltjänster på den inre marknaden, om ändring av direktiven 2002/65/EG, 2009/110/EG och 2013/36/EU samt förordning (EU) nr 1093/2010 och om upphävande av direktiv 2007/64/EG (EUT L 337, 2015, s. 35).

(2) Europaparlamentets och rådets direktiv 2009/110/EG av den 16 september 2009 om rätten att starta och driva affärsverksamhet i institut för elektroniska pengar samt om tillsyn av sådan verksamhet, om ändring av direktiven 2005/60/EG och 2006/48/EG och om upphävande av direktiv 2000/46/EG (EUT L 267, 2009, s. 7).
3)

I tredje hand (det vill säga endast om unionsrätten anses föreskriva en selektiv underlåtenhet att tillämpa artikel 485 som därmed betraktas som en ”mer fördelaktig” bestämmelse) ställs även följande fråga: Innebär nämnda klausul 4 att tidsbegränsad tjänstgöring som har fullgjorts under ett färre antal timmar än vad som föreskrivs för tillsvidareanställningar ska tillmätas samma betydelse i fråga om tjänstetid så snart läraren har fått sin tjänst omvandlad till fast anställning eller kan EU-domstolen, om så inte är fallet, klargöra över vilket lägsta antal timmar (till exempel deltid på obestämd tid) ett sådant tillgodoräknande ska föreskrivas i nationell rätt enligt nämnda klausul 4? Ur ett annat, teoretiskt perspektiv ombeds EU-domstolen således klargöra, huruvida det är förenligt med nämnda klausul 4 att i en nationell lagstiftning föreskriva att tjänstgöring som har fullgjorts på timbasis under färre timmar än det lägsta antal deltidstimmar per vecka som en jämförbar lärare kan tillgodoräkna sig inte ska inräknas i tjänstetiden före den fasta anställningen för en lärare som har fått sin tjänst omvandlad till en fast tjänst. I andra hand i förhållande till den sistnämnda delfrågan ombeds EU-domstolen klargöra huruvida det är förenligt med nämnda klausul 4 att det i en nationell lagstiftning föreskrivs att, vid beaktandet av tjänstetiden före den fasta anställningen för en lärare som har fått sin tjänst omvandlad till en fast tjänst, tjänstgöring som har fullgjorts på timbasis under färre timmar än det lägsta antal deltidstimmar per vecka som en jämförbar lärare kan tillgodoräkna sig ska beaktas tidsproportionellt.
4)

a) Vilket tillvägagångssätt ska väljas om den information som ska tillhandahållas enligt artikel 15.1 h i dataskyddsförordningen även uppfyller rekvisiten för företagshemlighet enligt artikel 2.1 i direktiv 2016/943 (2) (know-how-direktivet)? Kan spänningsförhållandet mellan den rätt till information som garanteras i artikel 15.1 h i den allmänna dataskyddsförordningen och rätten att inte röja en företagshemlighet som skyddas av direktiv (EU) 2016/943, lösas upp genom att företagshemligheten i den mening som avses i artikel 2.1 i detta direktiv endast lämnas ut till myndigheten eller domstolen, så att denna instans självständigt måste kontrollera om det kan antas föreligga en företagshemlighet i den mening som avses i artikel 2.1 i detta direktiv, och om den information som den personuppgiftsansvarige har lämnat i den mening som avses i artikel 15.1 i dataskyddsförordningen överensstämmer med de faktiska omständigheterna? b) För det fall att denna fråga ska besvaras jakande: Vilka rättigheter ska den person som har rätt till information i den mening som avses i artikel 15.1 h i den allmänna dataskyddsförordningen (GDPR) beviljas om det är nödvändigt att säkerställa skyddet av tredje parts rättigheter i den mening som avses i artikel 15.4 i samma förordning genom att under alla omständigheter upprätta en sådan Black-Box som avses i punkt 4a? Om det (även) i detta fall föreligger en diskrepans mellan den information som ska offentliggöras för myndigheten eller domstolen och den information som ska lämnas ut till den person som har rätt till information i den mening som avses i artikel 15.1 h i den allmänna dataskyddsförordningen, eftersom det rör sig om profileringsärenden, ska då information enbart lämnas ut till den person som har rätt till information i den mening som avses i artikel 15.1 h i samma förordning om den specifika behandlingen som rör honom eller henne, för att han eller hon fullt ut ska kunna säkerställa sina rättigheter enligt artikel 22.3 i samma förordning: a) överföring av all eventuell pseudoanonymiserad information, särskilt om hur den registrerades uppgifter har behandlats, så att det kan kontrolleras att den allmänna dataskyddsförordningen har efterlevts, b) tillhandahållande av de indata som använts för profilering, c) parametrar och ingångsvariabler som använts vid bedömningen, d) parametrarnas och ingångsvariablernas påverkan på den framräknade bedömningen, e) information om hur parametrarna och ingångsvariablerna har tillkommit behöver inte lämnas, f) förklaring till varför den person som har rätt till information enligt artikel 15.1 h i den allmänna dataskyddsförordningen har fått ett visst bedömningsresultat samt redogörelse för vilket utlåtande som är kopplat till denna bedömning, g) uppräkning av profilkategorier och förklaring till vilket bedömningsutlåtande som är kopplat till var och en av dessa profilkategorier?
C 191/6

Begäran om förhandsavgörande framställd av Curtea de Apel Alba Iulia (Rumänien) den 11 oktober 2021 – S.H. mot Administrația Județeană a Finanțelor Publice Sibiu, Direcția Generală Regională a Finanțelor Publice Brașov

(Mål C-627/21)

(2022/C 191/08)

Rättegångsspråk: rumänska

Hänskjutande domstol

Curtea de Apel Alba Iulia

Parter i det nationella målet

Klagande: S.H

Motparter: Administraţia Judeţeană a Finanţelor Publice Sibiu, Direcţia Generală Regională a Finanţelor Publice Braşov

Tolkningsfrågor

Kan principen om mervärdesskattens neutralitet (och skäl 30) samt artiklarna 16, 184, 186–188 och 192 i direktiv 2006/112/EG (1) tolkas på så sätt att de inte utgör hinder för en nationell lagstiftning om justering av den avdragsgilla skatten för investeringsvaror (särskilt artikel 305.4 a i Legea nr. 227/2015 privind Codul fiscal (lag nr 207/2015 om skatter och avgifter), punkt 79.14 b i Normele metodologice de aplicare a Legii nr. 227/2015 privind Codul fiscal (tillämpningsföreskrifter för lag nr 227/2015 om skatter och avgifter), som godkändes genom H.G. nr 1/2016 (regeringsdekret nr 1/2016), om tillämpning av bestämmelserna i artikel 305.4 a i lag nr 207/2015 om skatter och avgifter jämförd med artikel 316.11 e i lag nr 227/2015 om skatter och avgifter) och den praxis vid skattemyndigheten som påverkar den ursprungliga rätten att göra avdrag för den mervärdesskatt som har betalats vid förvärv av investeringsvaror på så sätt att den beskattningsbara personen är skyldig att göra en negativ justering av den avdragsgilla mervärdesskatten, eftersom skattemyndigheten ex officio har avregistrerat personen från mervärdesskatt för en viss period på grund av att vederbörande inte har bedrivit någon ekonomisk verksamhet vad gäller den tidsperiod då investeringsvarorna inte har varit föremål för tillhandahållande av tjänster eller leverans av varor under perioden mellan avregistreringen ex officio och den förnyade registreringen till mervärdesskatt?

(1) Rådets direktiv 2006/112/EG av den 28 november 2006 om ett gemensamt system för mervärdesskatt (EUT L 347, 2006, s. 1).
3.

Med utgångspunkt i att det i artikel 7.3 i vattendirektivet – till skillnad från i bilaga V till artikel 4 i samma direktiv – inte fastställs några egna referensnivåer för prövningen av förbudet mot försämringar: a. Under vilka förutsättningar ska det anses föreligga en försämring av vattenförekomsten och därmed en ökning av den nivå av vattenrening som krävs för framställning av dricksvatten? b. Skulle den relevanta referenspunkten för en ökning av nivån av vattenrening och därmed för förbudet mot försämringar i artikel 7.3 i vattendirektivet kunna utgöras av referensvärdena i bilaga I till direktiv 98/83/EG (4) – nedan kallat dricksvattendirektivet – vilket artikel 7.2 sista ledet i vattendirektivet ger skäl att anta? c. Om fråga b besvaras jakande: Kan det röra sig om en överträdelse av förbudet mot försämringar i artikel 7.3 i vattendirektivet, om det enda avsevärda värdet inte utgör ett gränsvärde enligt del A eller B i bilaga I, utan en så kallad indikatorparameter enligt del C i bilaga I?
b)

eller sker under sådana omständigheter där det inte längre finns något avtal mellan parterna som ska prövas i tvisten rörande ett oskäligt avtalsvillkor – på grund av att avtalet har löpt ut eller på grund av att borgenären har hävt det tidigare på grund av utebliven avbetalning eller på grund av att borgenären har ansett att det betalda beloppet var för lågt eller, under alla förhållanden, på grund av att den faktiska situationen är sådan att ingen av parterna anser att avtalet är giltigt eller på grund av att frågan om avtalets ogiltighet som en följd av ett domstolsavgörande inte längre kan tas upp – det vill säga under sådana omständigheter där ett fastställande av avtalets giltighet med retroaktiv verkan inte syftar till att avtalet ska bibehållas i konsumenternas intresse, utan till att avveckla de ömsesidiga förpliktelserna och avsluta rättsförhållandet genom att korrigera det eller de villkor som har förklarats vara oskäliga?
Överklagande ingett den 3 juni 2021 av Foundation for the Protection of the Traditional Cheese of Cyprus named Halloumi av den dom som tribunalen (andra avdelningen) meddelade den 24 mars 2021 i mål T-282/19, Foundation for the Protection of the Traditional Cheese of Cyprus named Halloumi mot Europeiska unionens immaterialrättsmyndighet

(Mål C-345/21 P)

(2022/C 24/14)

Rättegångsspråk: engelska

Parter

Klagande: Foundation for the Protection of the Traditional Cheese of Cyprus named Halloumi (ombud: S. Malynicz, BL, S. Baran, Barrister, V. Marsland, Solicitor)

Övrig part i målet: Europeiska unionens immaterialrättsmyndighet

Europeiska unionens domstol (prövningstillståndsavdelningen) har den 23 november 2021 beslutat att inte meddela prövningstillstånd och att Foundation for the Protection of the Traditional Cheese of Cyprus named Halloumi ska bära sina egna rättegångskostnader.
C 462/30

Överklagande ingett den 17 september 2021 av Irish Wind Farmers’ Association Clg, Carrons Windfarm Ltd, Foyle Windfarm Ltd, Greenoge Windfarm Ltd av den dom som tribunalen (första avdelningen) meddelade den 7 juli 2021 i mål T-680/19, Irish Wind Farmers' Association m.fl. mot kommissionen

(Mål C-578/21 P)

(2021/C 462/35)

Rättegångsspråk: engelska

Parter

Klagande: Irish Wind Farmers' Association Clg, Carrons Windfarm Ltd, Foyle Windfarm Ltd, Greenoge Windfarm Ltd (ombud: M. Segura Catalán, abogada, och M. Clayton, avocate)

Övrig part i målet: Europeiska kommissionen

Klagandenas yrkanden

Klagandena yrkar att domstolen ska

— upphäva den överklagade domen, och

— förplikta kommissionen att ersätta rättegångskostnaderna för förfarandet i första instans och för överklagandet.

Grunder och huvudargument

Till stöd för sitt överklagande åberopar klagandena två grunder.

Klagandena gör genom den första grunden gällande att tribunalen tolkade artikel 108 FEUF och artikel 4 i förordning 2015/1589 (1) felaktigt när den fann att det aktuella stödet inte krävde att kommissionen inledde det formella granskningsförfarandet, eftersom det inte fanns några stora svårigheter i fråga om dess klassificering som statligt stöd och dess förenlighet med den inre marknaden.

Den första grunden består av 6 delgrunder.

Den första delgrunden: Tribunalen gjorde en felaktig rättstillämpning vad gäller omfattningen av kommissionens skyldighet att undersöka omständigheter och rättsfrågor när det rör sig om olagligt stöd.

Den andra delgrunden: Tribunalen gjorde en felaktig rättstillämpning när den fastställde att uppgifter som lämnats in av medlemsstater respektive klagande skulle behandlas på olika sätt.

Den tredje delgrunden: Tribunalen gjorde en felaktig rättstillämpning när den bedömde varaktigheten av den preliminära granskningen.

Den fjärde delgrunden: Tribunalen gjorde en felaktig rättstillämpning när den fastställde att klagandena hade bevisbördan.

Den femte delgrunden: Tribunalen gjorde en felaktig rättstillämpning när den fann att systemet i Förenade kungariket inte var relevant i det aktuella fallet.

Den sjätte delgrunden: Tribunalen drog en felaktig slutsats på grund av att metoden för att bedöma NAV avseende elproduktion från fossila bränslen är teknisk.

Klagandena gör genom den andra grunden gällande att tribunalen missuppfattade den bevisning som klagandena inkommit med.

(1) Rådets förordning (EU) 2015/1589 av den 13 juli 2015 om tillämpningsföreskrifter för artikel 108 i fördraget om Europeiska unionens funktionssätt (EUT L 248, 2015, s. 9).
1.

Innebär regulation 9(3)(c)(i) i The Universal Credit Regulations (Northern Ireland) 2016 (UCRNI 2016), vilken infördes i UCRNI 2016 genom The Social Security (Income-related Benefits) (Updating and Amendment) (EU Exit) Regulations (Northern Ireland) 2019 och enligt vilken EU-medborgare med nationell uppehållsrätt (Limited Leave to Remain) – i förevarande fall status som ännu ej stadigvarande bosatt (pre-settled status) enligt Appendix EU till Förenade kungarikets Immigration Rules – ej har rätt till sociala trygghetsförmåner, olaglig (direkt eller indirekt) diskriminering enligt artikel 18 i fördraget om Europeiska unionens funktionssätt som är oförenlig med Förenade kungarikets skyldigheter enligt artikel 18 i European Communities Act 1972?