ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
25

Mot denna bakgrund beslutade Bundesverwaltungsgericht (Federala högsta förvaltningsdomstolen) att vilandeförklara målen och ställa följande frågor, vilka är identiskt formulerade i målen C‑273/20 och C‑355/20, till EU-domstolen: ”1 a) Kan det vid familjeåterförening med en underårig flykting utan medföljande vuxen, i den mening som avses i artikel 10.3 a och artikel 2 f i [direktiv 2003/86], anses utgöra ett ”villkor”, i den mening som avses i artikel 16.1 a i detta direktiv, att flyktingen fortfarande är underårig? Utgör ovannämnda bestämmelser hinder mot nationell lagstiftning som innebär att föräldrar som har återförenats med en underårig flykting utan medföljande vuxen, i den mening som avses i artikel 2 f i direktiv 2003/86, beviljas en (härledd) uppehållsrätt i medlemsstaten endast så länge som flyktingen fortfarande är underårig? b) För det fall att frågorna under 1a) ska besvaras jakande: Ska artikel 16.1 a i direktiv 2003/86, jämförd med artikel 10.3 a och artikel 2 f i samma direktiv, tolkas så, att en medlemsstat vars lagstiftning innebär att föräldrarnas (härledda) uppehållsrätt begränsas till perioden då barnet fortfarande är underårigt får avslå en ansökan om inresa och vistelse för familjeåterförening från föräldrar som fortfarande vistas i tredjeland, om flyktingen har blivit myndig innan det har antagits ett slutligt beslut i ett administrativt eller rättsligt förfarande avseende en ansökan som ingivits inom tre månader efter det att barnets flyktingstatus erkändes? 2) För det fall att fråga 1 ska besvaras så att familjeåterförening inte får nekas: Vilka krav ska ställas på ett fullständigt familjeliv, i den mening som avses i artikel 16.1 b i direktiv 2003/86, när föräldrar återförenas med en flykting som har blivit myndig innan det ha antagits något beslut avseende ansökan om inresa och vistelse i familjeåterföreningssyfte? Särskilt uppkommer följande frågor: a) Är det härvidlag tillräckligt med ett släktskap i rakt uppstigande led av första graden (artikel 10.3 a i direktiv 2003/86) eller krävs det ett fullständigt familjeliv? b) För det fall att det även krävs ett fullständigt familjeliv: Vilken intensitet krävs i så fall? Är det exempelvis tillräckligt med sporadiska eller regelbundna besök, krävs det att fråga är om samlevnad i ett gemensamt hushåll eller krävs det dessutom att familjemedlemmarna stöttar varandra ekonomiskt och är beroende av varandra? c) Krävs det vid en återförening med föräldrar som fortfarande vistas i ett tredjeland och har ingett en ansökan om familjeåterförening med ett barn som har erkänts ha flyktingstatus, men som under tiden har blivit myndigt, att det kan antas att familjelivet kommer att (åter)upptas i medlemsstaten efter inresan på det sätt som krävs enligt fråga 2b?”
90

De uppgifter som, enligt den aktuella nationella lagstiftningen, ska lagras under ett år, omfattar förvisso inte innehållet i den aktuella kommunikationen, men gör det möjligt att få kännedom om med vem en användare av ett telekommunikationsmedel har kommunicerat och vilket kommunikationsmedel som har använts, att fastställa datum, tidpunkt och varaktighet för kommunikationen, samt från vilken plats kommunikationen har ägt rum, och att få kännedom om terminalutrustningens lokalisering, utan att någon kommunikation nödvändigtvis har fullbordats. Dylika uppgifter gör det dessutom möjligt att fastställa hur ofta användaren har kommunicerat med vissa personer under en viss period. Det kan således konstateras att dessa uppgifter, gemensamt betraktade, kan göra det möjligt att dra mycket precisa slutsatser om privatlivet för personer vars uppgifter har lagrats, såsom deras vardagliga vanor, deras stadigvarande och tillfälliga uppehållsorter, deras dagliga förflyttningar och förflyttningar i övrigt, de aktiviteter de utövar, deras sociala relationer och de umgängeskretsar de rör sig i. Dessa uppgifter gör det möjligt att kartlägga de berörda personerna på ett sätt som är lika känsligt ur integritetssynpunkt som själva innehållet i kommunikationerna (se, för ett liknande resonemang, dom av den 5 april 2022, Commissioner of An Garda Síochána m.fl., C‑140/20, EU:C:2022:258, punkt 45 och där angiven rättspraxis).
42

Av dessa bestämmelser framgår emellertid inte att det finns någon omständighet som gör det möjligt att skilja mellan funktionen hos en sådan anordning som den programvara som är aktuell i det nationella målet under testfasen för typgodkännandet och under körning vid normal användning av fordonet. Det skulle tvärtom strida mot skyldigheten att säkerställa att utsläpp begränsas effektivt vid normal användning av fordonet om det inrättades en anordning som innebär att de gränsvärden för utsläpp som föreskrivs i förordning nr 715/2007 endast kan iakttas under testfasen för typgodkännandet, trots att normala användningsförhållanden inte kan återskapas under denna fas (dom av den 17 december 2020, CLCV m.fl. (Manipulationsanordning på dieselmotorer), C‑693/18, EU:C:2020:1040, punkterna 97 och 98). Detsamma gäller inrättandet av en anordning som innebär att detta iakttagande endast kan säkerställas i samband med ett temperaturfönster som, även om det omfattar de förhållanden under vilka testfasen för typgodkännandet äger rum, inte motsvarar normala körförhållanden, såsom de definieras i punkt 40 ovan.
14

Vid en kontroll den 15 januari 2019 av ett fordon som framfördes av WE och i vilket även RR, hans sambo och tillika ägaren av fordonet, befann sig, hittades narkotika. Både WE och RR misstänktes men då åklagaren efter förundersökningen bedömde att RR inte hade informerats om förekomsten av narkotika, beslutades att åtal inte skulle väckas mot henne. Fordonet, som enligt förundersökningen ständigt stod till WE:s förfogande, förblev emellertid beslagtaget i egenskap av bevismaterial, med stöd av artikel 111 i straffprocesslagen, inom ramen för förfarandet mot WE.
22

I artikel LO 227–1 i Code électoral (vallagen), som härrör från loi organique no 98–404 du 25 mai 1998 déterminant les conditions d’application de l’article 88‑3 de la Constitution relatif à l’exercice par les citoyens de l’Union européenne résidant en France, autres que les ressortissants français, du droit de vote et d’éligibilité aux élections municipales, et portant transposition de la directive 94/80/CE du 19 décembre 1994 (lag nr 98–404 av den 25 maj 1998 om fastställande av villkoren för tillämpning av artikel 88–3 i konstitutionen gällande möjligheten för andra unionsmedborgare än franska medborgare att utöva rösträtt samt deras valbarhet vid kommunala val och om införlivande av direktiv 94/80/EG av den 19 december 1994) (JORF av den 26 maj 1998, s. 7975), föreskrivs följande: ”Unionsmedborgare som är bosatta i Frankrike men som inte är franska medborgare får delta i val till kommunfullmäktige på samma villkor som franska medborgare, med förbehåll för bestämmelserna i detta avsnitt. De medborgare som avses i det första stycket ska anses vara bosatta i Frankrike om de har sin faktiska hemvist här eller om deras vistelse här är kontinuerlig. …”
20

Mot denna bakgrund beslutade Cour d’appel de Bruxelles (Appellationsdomstolen i Bryssel) att vilandeförklara målet och ställa följande frågor till EU‑domstolen: ”1) Ska principen om [ne] bis in idem, som garanteras i artikel 50 i stadgan, tolkas så, att den inte utgör hinder för den behöriga administrativa myndigheten i en medlemsstat att ålägga böter för överträdelse av unionens konkurrensrätt, i en situation som den i det aktuella fallet, där samma juridiska person redan slutligt har befriats från skyldigheten att erlägga en administrativ sanktionsavgift som den nationella tillsynsmyndigheten för postsektorn meddelade för en påstådd överträdelse av postlagstiftningen mot bakgrund av samma eller liknande faktiska omständigheter, om kriteriet om att det skyddade rättsliga intresset ska vara detsamma inte är uppfyllt på grund av att förevarande mål avser två olika överträdelser av två olika lagstiftningar som omfattas av två separata rättsområden? 2) Ska principen om [ne] bis in idem, som garanteras i artikel 50 i stadgan, tolkas så, att den inte utgör hinder för den behöriga administrativa myndigheten i en medlemsstat att ålägga böter för överträdelse av unionens konkurrensrätt, i en situation som den i det aktuella fallet, där samma juridiska person redan slutligt har befriats från skyldigheten att erlägga en administrativ sanktionsavgift som den nationella tillsynsmyndigheten för postsektorn meddelade för en påstådd överträdelse av postlagstiftningen mot bakgrund av samma eller liknande faktiska omständigheter, med anledning av att det är motiverat att avgränsa principen [ne] bis in idem på grund av att den konkurrensrättsliga lagstiftningen eftersträvar ett kompletterande allmänintresse, nämligen att säkerställa och upprätthålla ett system utan snedvridning av konkurrensen på den inre marknaden och inte går utöver vad som är lämpligt och nödvändigt för att uppnå det legitima syfte som denna lagstiftning eftersträvar och/eller för att skydda näringsidkares rätt att bedriva näringsverksamhet och utöva sin näringsfrihet med stöd av artikel 16 i stadgan?”
10

I skäl 14 i beslut 2013/448 föreskrivs följande: ”När det gäller tillämpningen av riktmärket för smält råjärn i Tjeckiens [nationella genomförandeåtgärder (MNE)] … konstaterar kommissionen att tilldelningen för anläggningen som förtecknas under punkt C med identifieringskod CZ-existing-CZ-52-CZ-0102–05 beaktar processer som omfattas av systemgränserna för riktmärket för smält råjärn. Smält råjärn produceras emellertid inte i anläggningen, utan impor[t]eras. På grund av att inget smält råjärn produceras i anläggningen med identifieringskod CZ-existing-CZ-52-CZ-0102–05, och det således saknas en motsvarande delanläggning med produktriktmärke som skulle göra det möjligt att fastställa en tilldelning i enlighet med artikel 10 i beslut 2011/278/EU, är den föreslagna tilldelningen inte förenlig med reglerna för tilldelning, och kan leda till dubbelräkning. Kommissionen invänder därför mot tilldelningen till de anläggningar som anges i punkt C i bilaga I till detta beslut.”
31

EU-domstolen erinrar under dessa omständigheter om att en ny rättsregel i princip ska tillämpas från och med ikraftträdandet av den rättsakt i vilken den ingår. Även om bestämmelsen inte är tillämplig på rättsliga situationer som har uppkommit och slutligt fullbordats under den äldre lagens giltighetstid, är den tillämplig på framtida verkningar av en situation som uppkommit under den äldre bestämmelsens giltighetstid liksom på nya rättsliga situationer. Med förbehåll för principen om att rättsakter inte har retroaktiv verkan, förhåller det sig annorlunda endast när den nya bestämmelsen åtföljs av specialbestämmelser som reglerar dess tillämpning i tiden (se, för ett liknande resonemang, dom av den 7 november 2013, Gemeinde Altrip m.fl., C‑72/12, EU:C:2013:712, punkt 22 och där angiven rättspraxis, dom av den 17 oktober 2018, Klohn, C‑167/17, EU:C:2018:833, punkterna 38 och 39, och dom av den 15 januari 2019, E.B., C‑258/17, EU:C:2019:17, punkt 50).
13

Under år 2014 ingick Amper Metal ett avtal med bolaget Sziget-Reklám Kft. Avtalet avsåg tillhandahållande av reklamtjänster, vilka bestod i att anbringa reklamklistermärken med Amper Metals logotyp på bilar under en mästerskapstävling i bilsport i Ungern. Sziget-Reklám utfärdade tolv fakturor för dessa tjänster under år 2014, till ett sammanlagt belopp av 48000000 HUF (cirka 133230 euro) jämte mervärdesskatt, fastställd till 27 procent, motsvarande 12960000 HUF (cirka 35970 euro). Amper Metal gjorde avdrag för den mervärdesskatt som bolaget hade betalat för dessa tjänster i sina skattedeklarationer för perioden 1 januari–31 december 2014.
18

X begärde omprövning av detta beslut, men skattemyndigheten fann vid omprövning inte skäl att ändra sitt beslut. X överklagade omprövningsbeslutet till Finanzgericht (Skattedomstolen, Tyskland), som i allt väsentligt biföll överklagandet. Nämnda domstol anförde i domskälen att X visserligen hade tillhandahållit de aktuella tjänsterna under år 2012. Den ansåg emellertid att med undantag för den första delbetalningen av arvodet, som hade inkasserats under år 2013, skulle den avtalade ersättningen anses vara omöjlig att driva in i den mening som avses i 17 § andra stycket punkt 1 och 17 § första stycket punkt 1 första meningen UStG. Såsom framgår av beslutet om hänskjutande grundade Finanzgericht (Skattedomstolen) sin bedömning på antagandet att det med stöd av artikel 90.1 i direktiv 2006/112 är möjligt att minska beskattningsunderlaget för att undvika att den beskattningsbara personen blir tvungen att under flera år ligga ute med den mervärdesskatt som ska betalas för den period då tillhandahållandet av tjänsten ägde rum, trots att vederbörande ännu inte har erhållit full betalning för tillhandahållandet under denna period.
38

När det gäller kvalificeringen av jourtjänstgöringsperioder har domstolen slagit fast att begreppet ”arbetstid”, i den mening som avses i direktiv 2003/88, omfattar samtliga jourperioder, inklusive bakjoursperioder, under vilka de krav som arbetstagaren är skyldig att iaktta är av sådan art att de objektivt och i väsentlig mån påverkar arbetstagarens möjligheter att under dessa perioder fritt förfoga över den tid under vilken hans eller hennes tjänster inte tas i anspråk och att ägna sig åt sina egna intressen (dom av den 9 mars 2021, Stadt Offenbach am Main (Jourtjänstgöringsperiod för en brandman), C‑580/19, EU:C:2021:183, punkt 38).
29

Det ska inledningsvis påpekas att de olika språkversionerna av artikel 392 i mervärdesskattedirektivet skiljer sig åt. Den franska språkversionen av denna bestämmelse hänvisar nämligen endast till att det saknas ”avdragsrätt”, utan att närmare ange huruvida avdragsrätt saknas helt enkelt på grund av att den ursprungliga transaktionen inte var föremål för mervärdesskatt, eller på grund av att transaktionen var föremål för mervärdesskatt utan att detta därefter medförde någon avdragsrätt. Den engelska språkversionen av denna bestämmelse hänvisar dock specifikt till ”mervärdesskatten på inköpet” med närmare angivelse av att mervärdesskatten ”inte kunde dras av” (”the VAT on the purchase was not deductible”) vilket antyder att överlåtelser av sådan mark i princip ska vara föremål för mervärdesskatt.
12

I mars 2011 lanserade P&C Düsseldorf en landsomfattande reklamkampanj i modetidningen Grazia, genom att publicera en tvåsidig artikel i vilken läsarna, under rubriken ”läsarerbjudande”, bjöds in till en försäljningskväll kallad ”Grazia StyleNight by Peek&Cloppenburg”.
55

Changmao har för det första gjort gällande att det uppfyller det andra kriteriet för att beviljas status som företag som är verksamt under marknadsmässiga förhållanden, vilket anges i artikel 2.7 c andra strecksatsen i grundförordningen (nedan kallat det andra kriteriet för beviljande av marknadsmässig status), eftersom det använder en enda uppsättning räkenskaper som tillämpas för alla ändamål och som utarbetats i enlighet med Hongkong Financial Reporting Standards (nedan kallade HKFRS), vilka är likvärdiga med International Financial Reporting Standards (nedan kallade IFRS). Price Waterhouse Cooper (nedan kallat PWC), som har till uppgift att granska bolagets räkenskaper, har bekräftat detta utan förbehåll.
128

Härav följer att den rättsliga kvalificering av de faktiska omständigheterna som görs i meddelandet om invändningar per definition endast kan vara preliminär. Ett senare beslut av kommissionen kan därför inte ogiltigförklaras enbart av det skälet att de definitiva slutsatser som dragits av dessa omständigheter inte exakt motsvarar denna preliminära kvalificering. Kommissionen är nämligen skyldig att höra mottagarna av ett meddelande om invändningar och i förekommande fall ändra sin bedömning för att beakta de synpunkter som lämnats som svar på de framförda anmärkningarna. En sådan ändring görs just i syfte att iaktta mottagarnas rätt till försvar. Det bör således vara tillåtet för kommissionen att i sitt slutliga beslut precisera nämnda kvalificering med beaktande av de uppgifter som framkommit under det administrativa förfarandet för att antingen kunna dra tillbaka anmärkningar som visat sig vara dåligt underbyggda eller ändra och komplettera sina faktiska och rättsliga argument till stöd för de anmärkningar som kvarstår, dock på villkor att kommissionen endast tar upp förhållanden som berörda parter haft tillfälle att yttra sig över och att kommissionen under det administrativa förfarandet har tillhandahållit de uppgifter som de behöver för att tillvarata sina intressen (dom av den 25 mars 2021, Slovak Telekom/kommissionen, C‑165/19 P, EU:C:2021:239, punkt 83 och där angiven rättspraxis).
9

I artikel 35, med rubriken ”Åtgärder för att bekämpa bedrägerier och skatteflykt”, i decreto-legge n. 223 – Disposizioni urgenti per il rilancio economico e sociale, per il contenimento e la razionalizzazione della spesa pubblica, nonchè interventi in materia di entrate e di contrasto all’evasione fiscale (lagdekret nr 223 om brådskande bestämmelser för ekonomisk och social återhämtning, begränsning och rationalisering av offentliga utgifter, samt insatser för intäkter och bekämpande av skatteflykt), av den 4 juli 2006 (GURI nr 153, av den 4 juli 2006), i den lydelse som är tillämplig i de nationella målen (nedan kallat lagdekret nr 223/2006), som efter ändringar omvandlats till lag genom legge n. 248 – Conversione in legge, con modificazioni, del decreto-legge 4 luglio 2006, n. 223, recante disposizioni urgenti per il rilancio economico e sociale, per il contenimento e la razionalizzazione della spesa pubblica, nonche interventi in materia di entrate e di contrasto all’evasione fiscale (lag nr 248 om omvandling till lag, med ändringar, av lagdekret nr 223 om brådskande bestämmelser för ekonomisk och social återhämtning, begränsning och rationalisering av offentliga utgifter, samt insatser för intäkter och bekämpande av skatteflykt), av den 4 augusti 2006 (ordinarie tillägg till GURI nr 186 av den 11 augusti 2006) anges följande i punkt 10-ter: ”Vid övergång av ägar- eller nyttjanderätt till fast egendom och registrering av försäljning av materiella anläggningstillgångar i fastighetsregistret för kommersiella ändamål enligt artikel 10 första stycket punkt 8-ter i decreto del presidente della Repubblica n. 633, [istituzione e disciplina dell’imposta sul valore aggiunto (presidentdekret nr 633 om införande och reglering av systemet för mervärdesskatt)], av den 26 oktober 1972 [(ordinarie tillägg till GURI nr 292 av den 11 november 1972)], även mervärdesskattepliktig sådan, avseende sådana slutna fastighetsfonder som regleras i artikel 37 i konsoliderad lag om finansiella förmedlingstjänster, vartill det hänvisas i [lagstiftningsdekret nr 58/1998], i dess ändrade lydelse, och i artikel 14-bis i legge n. 86 – [Istituzione e disciplina dei fondi comuni di investimento immobiliare chiusi (lag nr 86 om inrättande och reglering av slutna investeringsfonder i fast egendom)], av den 25 januari 1994 [(ordinarie tillägg till GURI nr 29 av den 5 februari 1994)], eller finansiella leasingföretag, banker och finansiella mellanhänder … ska hypoteksskatten och avgifterna för inskrivning i fastighetsregistret, såsom dessa ändrats enligt punkt 10-bis i denna artikel, minskas med hälften vid köp eller leasing med köpoption av egendom som är eller ska bli föremål för leasing. Bestämmelsen i föregående mening träder i kraft den 1 oktober 2006.”
80

I förevarande fall framgår det av de uppgifter som ingetts till domstolen att DEHSt har antagit den mall för datainsamling som offentliggjorts av kommissionen, vilken behandlar den korrigerade kvoten i blad E (”EnergyFlows” – ”Data on Energy Input, Measurable Heat and Electricity” (”Energiflöden” – ”Data avseende energi-input, mätbar värme och ström”)) under punkt j i avsnitt II.2 (”Complete balance of measurable heat at the installation” (”Fullständig redovisning av mätbar värme i anläggningen”)).
118

För det andra har klagandena gjort gällande att motiveringen i det omtvistade beslutet har ersatts vad gäller identifieringen av syftet med referenssystemet. De har gjort gällande att syftet att ”säkerställa en viss konsekvens mellan den skattemässiga och den redovisningsmässiga behandlingen av mervärdet”, som nämns i punkt 122 i den överklagade domen, varken nämns i det omtvistade beslutet eller i de yttranden som Konungariket Spanien gav in under det administrativa förfarandet. Santander och Santusa har vidare hävdat att påståendet att skattebestämmelserna om mervärde har ett sådant syfte under alla omständigheter är godtyckligt och ogrundat.
118

För det andra har klagandena gjort gällande att motiveringen i det omtvistade beslutet har ersatts vad gäller identifieringen av syftet med referenssystemet. De har gjort gällande att syftet att ”säkerställa en viss konsekvens mellan den skattemässiga och den redovisningsmässiga behandlingen av mervärdet”, som nämns i punkt 121 i den överklagade domen, varken nämns i det omtvistade beslutet eller i de yttranden som Konungariket Spanien gav in under det administrativa förfarandet. WDFG har vidare hävdat att påståendet att skattebestämmelserna om mervärde har ett sådant syfte under alla omständigheter är godtyckligt och ogrundat.
23

Mot denna bakgrund beslutade Naczelny Sąd Administracyjny (Högsta förvaltningsdomstolen) att vilandeförklara målet och ställa följande tolkningsfrågor till EU-domstolen: ”1) Utgör artikel 110 [FEUF] och artikel 273 i [mervärdesskattedirektivet] hinder mot en sådan bestämmelse som artikel 103 § 5 a i [mervärdesskattelagen], som innebär att vid ett gemenskapsinternt förvärv av bränsle är en beskattningsbar person skyldig att – utan uppmaning från direktören för tullmyndigheten – beräkna och betala in mervärdesskatten till den tullmyndighet som är behörig att uppbära betalning av punktskatt, a) fem dagar från den dag då dessa varor ankom till den i tillståndet angivna orten för mottagande av de punktskattebelagda varorna, när varorna har förvärvats gemenskapsinternt i den mening som avses i [lagen av den 6 december 2008 om punktskatt] av en mottagare som är registrerad i enlighet med uppskovsförfarandet enligt bestämmelserna om punktskatt, b) fem dagar från den dag då varorna importerades från en annan medlemsstat till ett skatteupplag, c) vid den tidpunkt då varorna fördes in i landet, när varorna införts utan ett uppskovsförfarande enligt bestämmelserna om punktskatt? 2) Utgör artikel 69 i [mervärdesskattedirektivet] hinder mot en sådan bestämmelse som artikel 103 § 5 a i mervärdesskattelagen, som innebär att vid ett gemenskapsinternt förvärv av bränsle är en beskattningsbar person skyldig att – utan uppmaning från direktören för tullmyndigheten – beräkna och betala in mervärdesskatten till den tullmyndighet som är behörig att uppbära betalning av punktskatt, a) fem dagar från den dag då dessa varor ankom till den i tillståndet angivna orten för mottagande av de punktskattebelagda varorna, när varorna har förvärvats gemenskapsinternt i den mening som avses i [lagen av den 6 december 2008 om punktskatt] av en mottagare som är registrerad i enlighet med uppskovsförfarandet enligt bestämmelserna om punktskatt, b) fem dagar från den dag då varorna importerades från en annan medlemsstat till ett skatteupplag, c) vid den tidpunkt då varorna fördes in i landet, när varorna införts utan ett uppskovsförfarande enligt bestämmelserna om punktskatt, när den tolkas så, att det aktuella beloppet inte utgör en preliminär betalning av mervärdesskatt i den mening som avses i artikel 206 i [mervärdesskattedirektivet]? 3) Förlorar preliminär betalning av mervärdesskatt, i den mening som avses i artikel 206 i [mervärdesskattedirektivet], som inte har betalats i tid, sin rättsliga existens när den beskattningsperiod under vilken denna preliminära betalning ska ske har löpt ut?”
19

Under alla omständigheter uppkommer frågan huruvida dessa transaktioner kan kvalificeras som finansiella transaktioner i den mening som avses i artikel 174.2 b och c jämförd med artikel 135.1 b och c i mervärdesskattedirektivet. Den hänskjutande domstolen anser att en gemensam tolkning av dessa bestämmelser visar att de belopp som hänför sig till försäkringstransaktioner inte är undantagna från beräkningen av den avdragsgilla andelen.