ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
Villkoret i artikel 263 fjärde stycket FEUF enligt vilket en fysisk eller juridisk person måste vara direkt berörd av det beslut som är föremål för talan, kan endast anses vara uppfyllt om två kumulativa kriterier är uppfyllda. Dels måste den ifrågasatta rättsakten ha direkt inverkan på den enskildes rättsliga ställning. Dels får akten inte lämna något utrymme för skönsmässig bedömning för dem till vilka den riktar sig, och som ska genomföra den, vilket innebär att genomförandet ska ha en rent automatisk karaktär och endast följa av unionslagstiftningen utan att några mellanliggande regler tillämpas. När en talan riktas mot ett beslut avseende ett internationellt avtal som unionen och dess medlemsstater har ingått med tredje stat ska en bestämmelse i nämnda avtal anses ha direkt effekt om den, med hänsyn till sin ordalydelse samt till avtalets syfte och art, innebär en klar och precis skyldighet, vars fullgörande eller verkningar inte är beroende av någon ytterligare rättsakt.

Vad gäller en talan som riktas mot beslut 2012/497 om ingående av avtalet genom skriftväxling mellan Europeiska unionen och Konungariket Marocko om ömsesidiga liberaliseringsåtgärder angående jordbruksprodukter, bearbetade jordbruksprodukter, fisk och fiskeriprodukter, om ersättande av protokoll nr 1, 2 och 3 och deras bilagor samt om ändring av Europa–Medelhavsavtalet om upprättande av en associering mellan Europeiska gemenskaperna och deras medlemsstater, å ena sidan, och Konungariket Marocko, å andra sidan ska det slås fast att det avtal ingåtts enligt det angripna beslutet innehåller bestämmelser som medför klara och tydliga skyldigheter, vilka för sitt genomförande eller sina verkningar inte är beroende av att rättsakter antas senare. Dessa bestämmelser har rättsverkningar för hela det territorium på vilket avtalet är tillämpligt (och följaktligen för det territorium i Västsahara som kontrolleras av Konungariket Marocko), såtillvida att de bestämmer villkoren för att jordbruksprodukter och fiskeriprodukter ska kunna exporteras från detta territorium till unionen och importeras från unionen till territoriet i fråga.

Dessa verkningar rör emellertid inte endast Konungariket Marocko, utan även Polisario, en befrielserörelse i Sahara, eftersom det ännu inte har fastställts någon definitiv folkrättslig status för detta territorium som ska fastställas inom ramen för ett förhandlingsförfarande under beskydd av FN mellan Konungariket Marocko och just Polisario. Av samma skäl ska Polisario betraktas som personligen berörd av beslut 2012/497. Dessa omständigheter utgör nämligen just en faktisk situation som särskiljer Polisario från alla andra rättssubjekt och ger organisationen en särskild egenskap. Polisario är nämligen den enda samtalspartner som deltar i de förhandlingar som leds under FN:s beskydd mellan Polisario och Konungariket Marocko i syfte att slutgiltigt avgöra Västsaharas folkrättsliga status.

(se punkterna 105, 107–111 och 113)
1)

Kommissionens beslut C(2012) 1959 final av den 28 mars 2012 rörande ett förfarande enligt artikel 101 [FEUF] och artikel 53 i EES-avtalet (ärende COMP/39462 – Spedition) ogiltigförklaras i den del beloppet av de böter som ålagts UTi Worldwide, Inc. överstiger beloppen av de böter som ålagts UTi Nederland BV et à UTI Worldwide (UK) Ltd.
Tribunalens dom (åttonde avdelningen) av den 6 december 2013 – Premiere Polish mot harmoniseringsbyrån – Donau Kanol (ECOFORCE)

(mål T-361/12)

”Gemenskapsvarumärke — Invändningsförfarande — Ansökan om registrering som gemenskapsvarumärke av ordmärket ECOFORCE — Äldre gemenskapsfigurmärke ECO FORTE — Risk för förväxling — Artikel 8.1 b i förordning (EG) nr 207/2009”

1. Gemenskapsvarumärke — Överklagande — Talan vid unionsdomstolen — Tribunalens behörighet — Åläggande som riktas till harmoniseringsbyrån — Omfattas inte (Rådets förordning nr 207/2009, artikel 65.6) (se punkt 17)

2. Gemenskapsvarumärke — Definition och förvärv av gemenskapsvarumärke — Relativa registreringshinder — Invändning från innehavaren av ett identiskt eller liknande äldre varumärke som registrerats för varor eller tjänster som är identiska eller av liknande slag — Risk för förväxling med det äldre varumärket — Bedömningskriterier (Rådets förordning nr 207/2009, artikel 8.1 b) (se punkterna 19, 20 och 50)

3. Gemenskapsvarumärke — Definition och förvärv av gemenskapsvarumärke — Relativa registreringshinder — Invändning från innehavaren av ett identiskt eller liknande äldre varumärke som registrerats för varor eller tjänster som är identiska eller av liknande slag — Risk för förväxling med det äldre varumärket — Ordmärket ECOFORCE och figurmärke ECO FORTE (Rådets förordning nr 207/2009, artikel 8.1 b) (se punkterna 21, 30, 36, 41, 47 och 51)

4. Gemenskapsvarumärke — Definition och förvärv av gemenskapsvarumärke — Relativa registreringshinder — Invändning från innehavaren av ett identiskt eller liknande äldre varumärke som registrerats för varor eller tjänster som är identiska eller av liknande slag — Likhet mellan de berörda varumärkena — Bedömningskriterier — Sammansatt varumärke (Rådets förordning nr 207/2009, artikel 8.1 b) (se punkterna 24, 25 och 32)

Saken

Talan mot det beslut som meddelades av harmoniseringsbyråns fjärde överklagandenämnd den 8 juni 2012 (ärende R 851/2011-4) om ett invändningsförfarande mellan Donau Kanol GmbH & Co. KG och Premiere Polish Co. Ltd.

Domslut

1) Talan ogillas.
94

Så var fallet i förevarande mål. Av de tre värderingsmetoder som tas upp i expertutlåtandet har kommissionen endast beaktat den första metoden, det vill säga avkastningsvärdemetoden. I nämnda utlåtande uppställs följande tre värdeintervall beroende på vilka priser som beaktas: 1) historiska genomsnittspriser mellan år 1993 och år 2003, 2) priserna under första halvåret år 2004 och 3) genomsnittspriset under perioden 1993‐2003 samt priset under första halvåret 2004 dividerat med två. Av dessa tre värdeintervall har kommissionen endast hållit sig till det första, det vill säga genomsnittspriserna under perioden 1993‐2003 och således priser som gällde före den omtvistade försäljningen. Dessutom har kommissionen inte beaktat uppgifter i detta utlåtande som rör framtida tillgångar eller teoretiska gruvfyndigheter.
196

Republiken Italien kan under dessa omständigheter inte nå framgång med sitt påstående att kommissionen inte har påvisat någon risk för fonderna såvitt avser kostnaderna för lagring av socker under räkenskapsåret 2006. Det ska erinras om att unionslagstiftaren nämligen har bedömt att den årliga inventeringen, bland annat genom fysisk inspektion av lagren, var nödvändig för att konstatera att alla kvantiteter som införts i lagerbokföringen faktiskt finns i lager och att lagstiftaren i detta syfte har infört skyldigheter för medlemsstaterna, däribland den att kontrollera lagren minst en gång per år genom fysisk inspektion av lagringsplatserna och genom att göra en årlig inventering under varje räkenskapsår. Genom att införa sådana skyldigheter har lagstiftaren underförstått, men med all säkerhet, ansett att en underlåtenhet att iaktta dessa skyldigheter automatiskt medför en risk för fonderna (se, för ett liknande resonemang och analogt, dom av den 17 maj 2013, Grekland/kommissionen, T‑294/11, EU:T:2013:261, punkt 131).
188

Republiken Österrike har hävdat att förutom en analogisk tillämpning av riktlinjerna, var det tänkbart att göra en sådan tolkning av artikel 25 i förordning nr 800/2008. Den har anfört, med hänvisning till den tyska, den engelska och den franska språkversionen av förordningen, att artikel 25 i förordningen har en vidare formulering än riktlinjerna, såtillvida att tvärtemot punkt 152 i riktlinjerna, som anger att nedsättningar av miljöskatter förutsätter att det rör sig om ”harmoniserade” energiskatter, framgår det av 25 i förordning nr 800/2008 att de nämnda nedsättningarna undantas från anmälningsskyldigheten när de uppfyller de villkor som fastställs i direktivet om energibeskattning. Republiken Österrike har även gjort gällande att det framgår av handlingen med titeln ”Joint paper on the revision of the Community guidelines on State aid for environmental protection and Energy Tax Directive (Gemensamt dokument angående revidering av gemenskapens riktlinjer för statligt stöd till miljöskydd och direktiv om energibeskattning)” av den 7 december 2006 att medlemsstaterna i unionen behövde flexibilitet för att kunna genomföra en ändamålsenlig differentiering. Befrielser eller differentierade nivåer ansågs också höra till miljöskatternas och miljöavgifternas karaktär och logik. Således borde systemet för kompensation ha tillåtits även enligt den ovannämnda förordningen.
5

Genom artikel 1 första stycket i 2004 års dekret utökade Autorità per l’energia elettrica e il gas (italienska el- och gasenergimyndigheten, nedan kallad AEEG) ”den [förmåns]behandling som avses i artikel 2 i 1995 års dekret. Sistnämnda dekret innehåller fem punkter, varav de två första är av intresse i detta mål. I punkt 1 i dekretet anges att ”elektricitetstaxan för primäraluminiumproduktion i tabell A-9 i bilagan till beslut nr 15 av den 14 december 1993 upphävs från och med den 1 januari 1996” och att”i utbyte ska taxorna per timdel enligt tabell A-6 tillämpas”. I punkt 2 i 1995 års dekret anges att ”regelverket med övertaxor enligt CIP-åtgärd nr 13 av den 24 juli 1992 jämte senare ändringar, vilka tillämpas på all produktion av primäraluminium inom de gränser som fanns den dag då dekretet träder i kraft, upphävs per den 31 december 2005”.
131

Tribunalen gör i denna del följande bedömning. Det är allmänt känt att när det gäller eventuell ytbehandling med konserveringsmedel eller andra kemiska ämnen, kan frukt och grönsaker delas in i två större kategorier. Den första kategorin omfattar frukt och grönsaker som har så tunt skal att ett ämne på ytan kan tränga in i frukten eller grönsaken. Dessa frukter och grönsaker konsumeras för övrigt ofta, eller till och med alltid, med skal. Den andra kategorin omfattar frukt och grönsaker som har så tjockt skal att ett ämne på ytan inte kan tränga in i frukten eller grönsaken och som skalas innan de konsumeras, vilket innebär att skalet inte konsumeras utan slängs.
34

I förevarande fall bedömde personaldomstolen att talan i första instans inte hade väckts inom en skälig tidsfrist. Talan skulle därför avvisas, då ansökan hade lämnats in för sent. Detta endast på grund av att talan väcktes några sekunder eller bråkdelar ar av en sekund efter det att tidsfristen om tre månader (förlängd med tio dagar med hänsyn till avstånd, i enlighet med artikel 100.3 i personaldomstolens rättegångsregler), vilken analogt motsvarar den tidsfrist för väckande av talan som föreskrivs i artikel 91.3 i tjänsteföreskrifterna, hade löpt ut. Personaldomstolen gjorde sig skyldig till felaktig rättstillämpning i det överklagade beslutet genom att tolka begreppet skälig tidsfrist – tillämpat i samband med att anställda vid Europeiska investeringsbanken (EIB) väcker talan om ogiltigförklaring av en rättsakt som EIB utfärdat och som går dem emot – såsom en tremånadersfrist som är sådan att talan som väcks efter utgången av densamma per automatik ska anses ha väckts för sent och således ska avvisas, utan att, såsom den är skyldig att göra enligt lag, beakta omständigheterna i det enskilda fallet och bland annat den betydelse som målet har för den berörde, huruvida det är fråga om ett komplicerat mål samt EIB och sökandenas uppträdande (se, för ett liknande resonemang, och analogt, domen i det ovannämnda målet omprövning av målet Arango Jaramillo m.fl. mot EIB, punkterna 22, 27, 28, 46 och 54).
173

I det angripna beslutet betraktas det som fastställt att möten som syftade till att utbyta uppgifter, fastställa priser och fördela kvoter fortgick under övergångsperioden, och i bilaga 2 till beslutet hänvisas till elva möten under vilka det ska ha utbytts uppgifter och slutits avtal om priser och kvoter. Sökandena har inte anfört något som helst konkret argument vad gäller dessa möten. Efter att i sitt svar på meddelandet om invändningar ha angett att vissa andra deltagare i Zürich-klubben, bland andra DWK och Tréfileurope France, hade fortsatt med sitt konkurrensbegränsande agerande under övergångsperioden, har sökandena endast gjort gällande att den bevisning som kommissionen lagt fram inte räcker för att styrka att överträdelsen fortgick under övergångsperioden.
105

Fapricela har även framfört ett flertal argument som specifikt avser mötet den 17 maj 2001. Bolaget har angett att det inte har något minne av att Tréfileurope var närvarande vid detta möte och poängterat att deltagandet inte framgår av de anteckningar som fördes vid mötet (s. 30044 i den administrativa akten). Av dessa anteckningar framgår dessutom endast att det fördes en bilateral diskussion mellan Emesa och Tréfileurope i vilken Fapricela inte var inblandad. Tréfileuropes deltagande skulle vidare på sin höjd kunna betraktas som ett försök till inträde i Spanien-klubben och innebär inte att något annat än det iberiska avtalet diskuterades med detta företag. Det finns inte heller någon bevisning, inbegripet dokumentet på sidan 34552 i akten, som styrker att Italien-klubben diskuterades under detta möte. Sökanden menar vidare att även om det skulle ha förekommit ett utbyte av upplysningar härvidlag är detta inte något relevant bevis för att Fapricela kände till kartellens utom-iberiska dimension. Sökanden anser även att bevisningen på sidorna 30044, 30045, 20008–20011, 20063, 11690, 11691, 11697, 11698 och 34612 i akten saknar relevans. Vidare har Fapricela gjort gällande att det under alla omständigheter inte delgavs dessa dokument under det administrativa förfarandet, vilket utgör ett åsidosättande av bolagets rätt till försvar och av den kontradiktoriska principen. Bolaget har dessutom bestritt att dess marknadsandelar i unionen diskuterades under detta möte och har i synnerhet ifrågasatt kommissionens tolkning av bevisningen på sidan 30666 i akten.
133

En samlad läsning av Akcrospromemorian visar dock under alla omständigheter att de konkurrensbegränsande beteenden som sökanden läggs till last i det angripna beslutet har ägt rum. Härav framgår nämligen, för övrigt både vad gäller marknaden för tennstabilisatorer som för ESBO/estrar, att ett företag som deltagit i AC-Treuhand-mötena har funnit att syftet med dessa möten var konkurrensbegränsande och att detta företag funnit för gott att inte längre delta i nämnda möten i mars 2000 och att offentligt och vid två tillfällen ta avstånd från detta syfte, något som skedde under första kvartalet 2000, det vill säga under en period då sökanden inte har bestritt att det förekom AC-Treuhand-möten.
32

I svaret på den skriftliga fråga som tribunalen hade ställt till sökanden före förhandlingen hänvisade sökanden till 15 § i Markengesetz, men utan någon som helst precisering av något eventuellt argument och innebörden av det. Såsom sökandebolaget också medgav under förhandlingen hade det inte åberopat denna bestämmelse vare sig under förfarandet vid harmoniseringsbyrån eller tidigare under det aktuella målet. Under förhandlingen medgav sökanden att frågan om denna bestämmelses tillämpning inte ingick i det aktuella målet, vilket noterades av tribunalen. Målet handlar således enbart om huruvida 5 § i Markengesetz har tolkats och tillämpas på ett riktigt sätt, vilket är stridigt mellan parterna.
32

Tribunalen erinrar härvid om att när ett beslut eller en förordning som direkt och personligen berör en enskild under förfarandets gång ersätts med en annan rättsakt med samma föremål, ska detta betraktas som en ny omständighet som ger sökanden möjlighet att anpassa sina yrkanden och grunder. Det skulle nämligen strida mot god rättskipning och processekonomiska krav att tvinga sökanden att väcka en ny talan. Det skulle dessutom vara oskäligt om institutionen i fråga ‐ för att undslippa den kritik mot en rättsakt som framförts i en ansökan som getts in till unionsdomstolen ‐ skulle kunna ändra rättsakten eller byta ut den mot en annan och under förfarandet åberopa denna ändring eller detta byte för att frånta motparten möjligheten att utvidga sina ursprungliga yrkanden och grunder till att avse den senare rättsakten, eller att anföra ytterligare yrkanden och grunder gentemot denna (se, analogt, förstainstansrättens dom av den 23 oktober 2008 i mål T-256/07, People’s Mojahedin Organization of Iran mot rådet, REG 2008, s. II-3019, punkt 46 och där angiven rättspraxis).
247

Sökanden hade i sitt svar på det andra meddelandet om invändningar begärt en ytterligare nedsättning av böterna med tillämpning av punkt D.2 i meddelandet om samarbete. Sökanden hade nämligen, med tanke på att det var omöjligt att försvara sig på denna punkt, beslutat sig för att avstå från att bestrida Copigraphs deltagande i kartellen under hela den av kommissionen fastställda överträdelseperioden, det vill säga från januari 1992 till september 1995. Härigenom hade sökanden erkänt att Copigraph hade deltagit i överträdelsen under en ytterligare period av 25 månader, medan Copigraph hade erkänt att företaget hade deltagit endast under 21 månader. Sökandeföretaget har emellertid anmärkt att på grund av att det hade avstått från att bestrida faktiska omständigheter som avsåg en ännu längre period, hade kommissionen beviljat företaget en nedsättning av böterna som var 75 procent mindre än den nedsättning av böterna som redan hade beviljats.
Talan om ogiltigförklaring av det beslut som fattades av första överklagandenämnden vid harmoniseringsbyrån den 20 maj 2010 (ärende R 1237/2008-1) i ett ogiltighetsförfarande mellan Pi-Design AG, Bodum France och Bodum Logistics A/S och Yoshida Metal Indusrey Co. Ltd.
Vad beträffar beräkningen av de böter som påförs för brott mot artikel 101 FEUF är syftet med den i artikel 23.2 i förordning nr 1/2003 fastställda övre gränsen på 10 procent av omsättningen för varje företag som deltagit i överträdelsen att undvika att åläggande av böter som överstiger denna gräns går utöver nämnda företags betalningsförmåga vid den tidpunkt då det av kommissionen hålls ansvarigt för överträdelsen och en ekonomisk påföljd påförs. Tillämpningen av detta tak förutsätter dels att kommissionen har uppgift på vilken omsättning företaget hade det räkenskapsår som föregick den dag då beslutet antogs, dels att denna uppgift motsvarar ett helt räkenskapsår med normal ekonomisk verksamhet under en tolvmånadersperiod.

När omsättningen under det räkenskapsår som föregick kommissionens beslut att ålägga böter, på grund av exceptionella omständigheter, inte uppfyller dessa kriterier och därför inte ger användbara uppgifter om det berörda företagets faktiska ekonomiska situation, är kommissionen vid beräkningen av den övre gränsen för böterna skyldig att hänföra sig till det senaste hela räkenskapsår under vilket företaget har bedrivit normal ekonomisk verksamhet. Hänvisningen till ”ett helt räkenskapsår med normal ekonomisk verksamhet” syftar till att se till att kommissionen inte beaktar ett räkenskapsår under vilket det berörda företagets verksamhet på marknaden inte motsvarade en ekonomisk verksamhet under normala villkor. Det faktum att omsättningen eller vinsten under ett visst räkenskapsår är klart lägre, eller högre, än tidigare räkenskapsår innebär däremot inte i sig att räkenskapsåret i fråga inte utgör ett helt räkenskapsår med normal ekonomisk verksamhet.

Det faktum att en konkurrent har återupptagit sin verksamhet eller att omsättningen har ökat utgör följaktligen inga exceptionella omständigheter som skulle kunna motivera att kommissionen beaktar omsättningen från ett tidigare räkenskapsår. Det är närmare bestämt inte nödvändigt att den beaktade omsättningen återspeglar det berörda företagets verkliga ekonomiska situation under överträdelseperioden.

(se punkterna 92, 94, 95, 97, 102 och 104)
2

Efter ett upphandlingsförfarande inom det sjunde ramprogrammet för forskning och teknisk utveckling inbjöd kommissionen sökanden, i en skrivelse av den 18 april 2008, till förhandlingar om fastställelse av de definitiva villkoren i en bidragsöverenskommelse angående dess erbjudande om att ta på sig rollen som koordinator för ett konsortium för projektet ”Advancing knowledge – intensive entrepreneurship and innovation for growth and social well-being in Europe”. I kommissionens skrivelse angavs att ett eventuellt bidrag från kommissionen högst kunde uppgå till 3 300 000 euro och att förhandlingarna måste avslutas före den 30 juni 2008.
31

Kommissionen har först och främst i fråga om beräkningen av böterna fastställt värdet på den försäljning av bilglas som varje deltagande företag genomfört inom EES direkt eller indirekt i samband med överträdelsen. Kommissionen skilde här mellan flera olika perioder. I fråga om den första perioden, vilken började i mars 1998 och slutade den 30 juni 2000 och betecknades som en period av uppgång, ansåg sig kommissionen endast förfoga över bevis för överträdelsen avseende en del av de europeiska biltillverkarna. Kommissionen beaktade därför under denna period endast den försäljning av bilglas till biltillverkare för vilken den förfogade över direkta bevis för kartellen. Vad angår perioden mellan den 1 juli 2000 och den 3 september 2002, noterade kommissionen att de konton som varit föremål för kartellen rörde minst 90 procent av försäljningen inom EES. Den drog därför slutsatsen att den sammanlagda försäljningen av bilglas under denna period inom EES av de företag till vilka det angripna beslutet riktar sig måste beaktas. I slutet av överträdelseperioden, det vill säga mellan den 3 september 2002 och mars 2003, hade kartellens verksamhet bromsat in efter det att Pilkington lämnat marknaden. Kommissionen beslutade följaktligen att under den perioden endast ta fasta på försäljning till biltillverkare angående vilken den förfogade över direkta bevis för att den ingick i kartellens verksamhet. Ett viktat årligt genomsnitt av dessa försäljningssiffror beräknades sedan för varje berörd leverantör av bilglas, genom att värdet på ovannämnda försäljning dividerades med antalet månader under vilka var och en av leverantörerna hade deltagit i överträdelsen och genom att resultatet av denna division multiplicerades med tolv.
17

Artikeldelen i det första angripna beslutet har följande lydelse: ”Artikel 1 Slovak Telekom a.s. ska senast den 22 september 2009 lämna de upplysningar som anges i bilaga I till detta beslut. Bilaga I utgör en del av detta beslut. Artikel 2 Om Slovak Telekom inte på ett korrekt och fullständigt sätt lämnar de begärda upplysningarna inom den tidsfrist som anges i artikel 1, åläggs bolaget ett vite på 1 procent av dess dagsomsättning under föregående räkenskapsår, vilket motsvarar 28114 euro …, per dags dröjsmål, räknat från den dag som anges i detta beslut. Artikel 3 Detta beslut är riktat till Slovak Telekom a.s., med säte på Karadžičova 10, 825 13 Bratislava, Slovakien, samt till samtliga företag som det kontrollerar direkt eller indirekt, ensamt eller gemensamt med andra.”
2)

Shanghai Biaowu High-Tensile Fastener Co. Ltd och Shanghai Prime Machinery Co. Ltd ska förutom att bära sina egna rättegångskostnader även ersätta dem som Europeiska unionens råd och European Industrial Fasteners Institute AISBL har haft.
874

Det måste understrykas att kommissionen slog fast att den totala volym bananer som importerades till hela gemenskapen under ett givet kvartal under den berörda perioden var bestämd i förväg till följd av systemet med kvoter, med förbehåll för en viss begränsad flexibilitet mellan kvartalen, eftersom viktiga faktorer uppmuntrade licensinnehavarna att garantera att licenserna skulle utnyttjas under det berörda kvartalet (skäl 134 i det angripna beslutet). Kommissionen kompletterade och förtydligade emellertid sin ståndpunkt genom att med rätta betona importörernas utrymme för skönsmässig bedömning vad gällde tillgängliga kvantiteter på marknaden under en given vecka och det faktum att den sekundära marknaden för licenser ledde till en viss flexibilitet (skälen 131 och 132 i det angripna beslutet).