Vad gäller de restriktiva åtgärder som vidtagits mot Iran, som till exempel att frysa tillgångarna för enheter som tillhandahåller stöd till Irans regering, innebär det rekvisit som avser tillhandahållande av stöd till nämnda regering inte att det ska visas att det föreligger ett orsakssamband mellan tillhandahållande av vad som kan betraktas som stöd till den iranska regeringen och bedrivande av spridningskänslig kärnteknisk verksamhet.

Detta rekvisit omfattar förvisso inte all form av stöd till den iranska regeringen, utan enbart sådana former av stöd som genom dess kvantitativa eller kvalitativa betydelse bidrar till att Irans kärntekniska verksamhet kan drivas vidare. När rekvisitet tolkas, under unionsdomstolens kontroll, i förening med syftet att utöva påtryckning på den iranska regeringen för att få den att upphöra med verksamhet som innebär en risk för spridning av kärnmaterial, definierar rekvisitet om stöd till regeringen således på ett objektivt sätt en avgränsad kategori av personer och enheter som kan få sina tillgångar frysta.

Mot bakgrund av syftet med åtgärder för frysning av penningmedel framgår det utan tvetydighet av ovannämnda rekvisit att detta på ett riktat och selektivt sätt avser verksamhet som bedrivs av just den berörda personen eller enheten och som – även om de inte har någon direkt eller indirekt koppling till spridningskänslig kärnteknisk verksamhet – ändå kan främja sådan verksamhet genom att tillhandahålla den iranska regeringen resurser eller medel av i synnerhet materiell, ekonomisk eller logistisk art som möjliggör för nämnda regering att fortsätta sådan spridningskänslig verksamhet.

Uttrycket ”stöd till Irans regering” medför emellertid inte att det ska vara styrkt att det föreligger en koppling mellan detta stöd och den kärntekniska verksamhet som Islamiska republiken Iran bedriver. I detta avseende ska man inte blanda ihop det rekvisit som avser tillhandahållande av stöd till den iranska regeringen och som stadgas i artikel 20.1 c i beslut 2010/413, om restriktiva åtgärder mot Iran, och artikel 23.2 d i förordning nr 267/2012, om restriktiva åtgärder mot Iran, – vilket är det enda rekvisit som är relevant i förevarande fall – och det rekvisit som avser ”stöd till Irans spridningskänsliga kärntekniska verksamhet eller till Irans utveckling av system för kärnvapenbärare”, vilket föreskrivs i artikel 20.1 b i nämnda beslut respektive i artikel 23.2 a i nämnda förordning. För att det första rekvisitet ska vara tillämpligt krävs det emellertid inte att det föreligger en viss grad av koppling, om än indirekt, mellan till Irans kärntekniska verksamhet, vilket är ett krav för att det andra ovan nämnda rekvisitet, som avser tillhandahållande av stöd till Irans kärntekniska verksamhet, ska vara tillämpligt.

Vad gäller det rekvisit som gäller tillhandahållande av stöd till den iranska regeringen framgår det uttryckligen av skäl 13 i beslut 2012/35, om ändring av beslut 2010/413 – varigenom det infördes i artikel 20.1 c i beslut 2010/413 – att rådet ansåg att tillhandahållande av stöd till den iranska regeringen kunde underlätta bedrivandet av spridningskänslig kärnteknisk verksamhet eller utvecklingen av system för kärnvapenbärare, och rådet avsåg därför att utvidga kriterierna för att uppföra ett namn på förteckningarna genom att utvidga antagandet av åtgärder för frysning av penningmedel till att omfatta personer eller enheter som tillhandahåller stöd till denna regering utan att samtidigt kräva att stödet direkt eller indirekt kan hänföras till sådan verksamhet.

Kravet på att det ska föreligga en koppling mellan tillhandahållande av stöd till den iranska regeringen och bedrivande av spridningskänslig kärnteknisk verksamhet är således klart fastställt i de tillämpliga bestämmelserna. Under dessa omständigheter ska det rekvisit som gäller tillhandahållande av stöd till den iranska regeringen förstås så, att det avser allt stöd som, även om det inte har någon direkt eller indirekt koppling till utvecklandet av spridningskänslig kärnteknisk verksamhet men ändock, på grund av sin kvantitativa eller kvalitativa betydelse, kan främja sådan utveckling genom att tillhandahålla den iranska regeringen resurser eller medel av i synnerhet materiell, ekonomisk eller logistisk art. Det ankommer således inte på rådet att fastställa att det föreligger en koppling mellan agerande som kan betecknas som ”stöd” och underlättande av spridningskänslig kärnteknisk verksamhet då en sådan koppling har fastställts i de allmänna tillämpliga reglerna.

(se punkterna 49–54)