Nyckelord

Sammanfattning



Nyckelord

1. Konkurrens - administrativt förfarande - iakttagande av rätten till försvar - förhör - upprättande av protokoll - krav på fullständighet - gränser

(artikel 9.4 i kommissionens förordning nr 99/63)

2. Konkurrens - dominerande ställning - relevant marknad - avgränsning - kriterier

(artikel 86 i EEG-fördraget)

3. Konkurrens - dominerande ställning - relevant marknad - geografisk avgränsning - kriterier

(artikel 86 i EEG-fördraget)

4. Konkurrens - dominerande ställning - begrepp - bedömningskriterier - marknadsandelarnas storlek

(artikel 86 i EEG-fördraget)

5. Konkurrens - dominerande ställning - ett dominerande företags skyldigheter - beteende på en närliggande marknad till den dominerade marknaden - tillämpning av artikel 86 även om dominerande ställning inte föreligger på den närliggande marknaden - villkor

(artikel 86 i EEG-fördraget)

6. Konkurrens - dominerande ställning - missbruk - exklusiva inköpsavtal - kopplingsförbehåll

(artikel 86 i EEG-fördraget)

7. Konkurrens - dominerande ställning - missbruk - företag som skapar hinder för konkurrenternas verksamhet på marknaden för produkter som är avsedda att användas med en maskin som företaget tillverkar - möjlighet att berättiga detta av tekniska skäl eller med hänsyn till produktansvar eller skydd av hälsan - föreligger inte

(artikel 86 i EEG-fördraget)

8. Konkurrens - dominerande ställning - missbruk - tillämpning av priser som är lägre än kostnaderna i syfte att slå ut en konkurrent

(artikel 86 i EEG-fördraget)

9. Konkurrens - dominerande ställning - missbruk - tillämpning av diskriminerande priser

(artikel 86 i EEG-fördraget)

10. Konkurrens - administrativt förfarande - upphörande med överträdelser - kommissionens befogenhet - ålägganden till företagen - möjliga åtgärder

(artikel 3.1 i rådets förordning nr 17)

11. Konkurrens - administrativt förfarande - upphörande med överträdelser - kommissionens befogenhet - ålägganden till företagen - rekommendationer utfärdade under det administrativa förfarandet - ytterligare åtgärder ålagda genom det slutliga beslutet - åsidosättande av principen om berättigade förväntningar - föreligger inte

(artikel 3.1 och 3.3 i rådets förordning nr 17)

12. Konkurrens - böter - belopp - fastställande - rätten att yttra sig - villkor

(artikel 19 i rådets förordning nr 17, artikel 7 i kommissionens förordning nr 99/63)

13. Konkurrens - böter - belopp - fastställande - kriterier - komplex överträdelse - kommissionens skyldighet att dela upp beloppet mellan överträdelsens olika delar - föreligger inte

(artikel 15.2 i rådets förordning nr 17)

14. Konkurrens - gemenskapsbestämmelser - överträdelser - uppsåt - begrepp

(artikel 15.2 i rådets förordning nr 17)

15. Konkurrens - böter - belopp - fastställande - kriterier

(artikel 15.2 i rådets förordning nr 17)

Sammanfattning

1. Upprättandet av ett utförligt protokoll från förhöret med det företag som anklagats för överträdelse av konkurrensreglerna är ett väsentligt formkrav när det visar sig vara nödvändigt för att den rådgivande kommittén för kartell- och monopolfrågor skall kunna yttra sig och för att kommissionen skall kunna anta sitt beslut med full sakkännedom, dvs. utan att vilseledas på någon viktig punkt på grund av fel eller utelämnanden. Detta kan inte anses vara fallet om protokollet bara har utelämnat vissa av de uttalanden som en företrädare för det berörda företaget har gjort, när dessa uttalanden inte innehåller några viktiga nya omständigheter i förhållande till andra påpekanden som gjorts av företrädare för detta företag under förhöret och som tagits till protokollet. I ett sådant fall är utelämnandet inte till skada för företagets rätt till försvar och kan inte ha någon inverkan på utgången av förhörsförfarandet eller på innehållet i det slutliga beslutet. Det kan därför inte leda till att det administrativa förfarandet i sin helhet blir ogiltigt och att det slutliga beslutets lagenlighet därmed kan ifrågasättas.

2. En prövning av om ett företag eventuellt innehar en dominerande ställning på en viss marknad kan bara göras när det väl är fastställt att marknaden för de berörda produkterna verkligen utgör en särskild marknad i förhållande till andra sektorer av den allmänna marknaden. För detta ändamål skall produktmarknaden avgränsas med hänsyn till hela det ekonomiska sammanhanget, så att man kan bedöma det berörda företagets faktiska ekonomiska styrka. För att bedöma om ett företag har möjlighet att i väsentlig omfattning uppträda oberoende i förhållande till sina konkurrenter, kunder och konsumenter, är det nämligen viktigt att först fastställa vilka produkter som, utan att kunna ersätta andra varor, är tillräckligt utbytbara med företagets produkter - inte bara med hänsyn till dessa produkters objektiva egenskaper - som gör att de är särskilt lämpade att tillgodose konstanta behov, utan även med hänsyn till konkurrensförhållandena och till efterfråge- och utbudsmönstret på marknaden.

3. Enligt systematiken i artikel 86 i fördraget skall den geografiska marknaden avgränsas för att fastställa om det berörda företaget innehar en dominerande ställning inom gemenskapen eller inom en väsentlig del av denna. Avgränsningen av den geografiska marknaden skall därför göras utifrån en ekonomisk bedömning. Denna marknad kan således definieras som det område där konkurrensförhållandena för samtliga ekonomiska aktörer är lika eller tillräckligt enhetliga i fråga om de berörda produkterna, utan att det krävs att dessa förhållanden är fullständigt enhetliga.

4. En marknadsandel på cirka 90 % utgör i sig själv, utom i undantagsfall, ett bevis för att en dominerande ställning föreligger. Det är nämligen uppenbart att sådana marknadsandelar ger det berörda företaget en ställning på marknaden som gör det till en oundgänglig handelspartner för de andra aktörerna och ger företaget en för den dominerande ställningen karaktäristisk handlingsfrihet.

5. I artikel 86 i fördraget åläggs ett företag i dominerande ställning på en viss marknad ett särskilt ansvar att inte genom sitt beteende hindra en effektiv och icke snedvriden konkurrens på den gemensamma marknaden. Detta ansvar skall tolkas så att sådana beteenden är förbjudna vilka medför att hinder läggs i vägen för att den på marknaden ännu existerande konkurrensen upprätthålls eller utvecklas på en marknad där konkurrensen redan är försvagad just till följd av detta företags närvaro.

Ett sådant företags beteende kan därför omfattas av artikel 86 och bli föremål för sanktioner genom tillämpning av denna, även när detta beteende förekommer på en annan marknad än den dominerade marknaden, såvitt företaget, på grund av att denna marknad har ett nära samband med den dominerade marknaden och på grund av att företaget har en ledande ställning på den, kan ge uttryck för handlingsfrihet i förhållande till de andra aktörerna på marknaden, vilket även där, och utan att det behöver fastställas att det innehar en dominerande ställning, ger det ett särskilt ansvar att upprätthålla en effektiv och icke snedvriden konkurrens.

6. Om ett företag som innehar en dominerande ställning på en marknad binder köparna av de maskiner som det saluför genom en skyldighet att köpa råvaror till dessa maskiner enbart hos detta företag eller hos en leverantör som det har utsett, föreligger missbruk av dominerande ställning enligt artikel 86 i fördraget. När ett företag som innehar en dominerande ställning direkt eller indirekt binder sina kunder genom en exklusiv inköpsskyldighet, utgör det nämligen missbruk i den mån företaget fråntar kunden möjligheten att välja inköpskälla och hindrar andra producenter från att komma in på marknaden. Det har mindre betydelse att ett sådant kopplingsförbehåll är förenligt med handelsbruket, eftersom ett bruk som kan godtas under normala omständigheter på en konkurrensutsatt marknad, inte kan godtas när det är fråga om en marknad där konkurrensen redan än begränsad.

7. Artikel 86 i fördraget förbjuder ett företag i dominerande ställning som producerar och saluför både maskiner och förbrukningsvaror till dessa att - genom att göra gällande att det är nödvändigt av tekniska skäl, produktansvar eller hänsynstaganden som har att göra med skydd av den allmänna hälsan eller skydd av företagets anseende - själv bestämma att maskinerna och förbrukningsvarorna utgör ett integrerat oupplösligt system och därför måste säljas med kopplingsförbehåll, och därigenom hindra eventuella konkurrenter inom sektorn för dessa förbrukningsvaror att få tillträde till marknaden.

8. Även om det kan accepteras att ett företag i en dominerande ställning under vissa omständigheter säljer med förlust, kan så inte vara fallet när sådan försäljning leder till att konkurrenter slås ut. Gemenskapens konkurrensrätt ger i rimlig utsträckning ett företag i en dominerande ställning rätt att skydda sina affärsintressen, men den ger det inte rätt att handla på ett sätt som syftar just till att förstärka denna dominerande ställning och missbruka den. Artikel 86 i fördraget förbjuder särskilt ett företag i en dominerande ställning att slå ut en konkurrent genom priskonkurrens som inte hör till en konkurrens med prestationer.

Förekomsten av negativa bruttomarginaler eller semibruttomarginaler - som man erhållit genom att från försäljningspriset dra direkta rörliga kostnader eller genomsnittliga rörliga kostnader, dvs. kostnader per producerad enhet - gör att man kan förutsätta att en prispolitik leder till att konkurrenter slås ut. Ett företag i en dominerande ställning har nämligen inget intresse av att tillämpa priser som ligger under de genomsnittliga rörliga kostnaderna (dvs. de kostnader som ändras i förhållande till den producerade mängden), om inte för att slå ut sina konkurrenter för att sedan kunna höja priserna genom att dra fördel av sin monopolsituation, eftersom varje försäljning medför en förlust motsvarande samtliga fasta kostnader (dvs. de kostnader som är konstanta oavsett vilken mängd som produceras) och åtminstone en del av de rörliga kostnaderna per producerad enhet.

Om nettomarginalen är negativ och bruttomarginalen positiv, dvs. om priserna är lägre än de genomsnittliga totala kostnaderna (fasta plus rörliga kostnader), men högre än de genomsnittliga rörliga kostnaderna, måste dessa priser dessutom betraktas som missbruk när de är fastställda inom ramen för en plan som syftar till att slå ut en konkurrent. Varaktigheten av en sådan prispolitik inom ramen för en plan som syftar till att skada en konkurrent är härvid en faktor att ta hänsyn till.

9. Enligt artikel 86 c i fördraget är det förbjudet för ett företag i en dominerande ställning att tillämpa priser som är diskriminerande gentemot köpare i de olika medlemsstaterna. Även om denna bestämmelse inte är till hinder för att ett sådant företag fastställer olika priser i de olika medlemsstaterna, i synnerhet när prisskillnaderna motiveras av skillnader i marknadsföringsvillkoren och intensiteten i konkurrensen, medges det dominerande företaget dock bara i rimlig utsträckning rätt att försvara sina affärsintressen. I synnerhet kan det inte tillämpa artificiella prisskillnader i de olika medlemsstaterna som kan medföra nackdelar för dess kunder och snedvrida konkurrensen som ett led i en konstlad avskärmning av de nationella marknaderna.

10. I och med att ett företag har missbrukat sin dominerande ställning, såväl genom diskriminerande priser eller underpriser som genom trohetsrabatter, handlar kommissionen inom ramen för sin befogenhet - enligt artikel 3.1 i förordning nr 17 - att ålägga berörda företag att upphöra med överträdelserna, när den förbjuder det ifrågavarande företaget att på samtliga marknader där det är underkastat artikel 86 bevilja en del av sina kunder varje form av rabatt eller fördelaktigare villkor utan en objektiv motprestation.

11. Kommissionen åsidosätter inte principen om berättigade förväntningar när den i det slutliga beslutet för att få överträdelsen att upphöra föreskriver vissa ytterligare åtgärder utöver de åtgärder som den redan har rekommenderat under det administrativa förfarandet. Artikel 3.3 i förordning nr 17 ger nämligen bara kommissionen befogenhet att rikta rekommendationer till företagen i syfte att få dem att upphöra med missbruket, innan den med stöd av samma artikel antar ett beslut där överträdelse konstateras. Att det berörda företaget följer sådana rekommendationer kan inte i något fall medföra att den befogenhet begränsas som kommissionen enligt punkt 1 i samma artikel har att i ett beslut föreskriva alla åtgärder som den anser nödvändiga för att få det konstaterade missbruket att upphöra.

12. Det föreskrivs uttryckligen i artikel 19.1 i förordning nr 17 och artikel 7.1 i förordning nr 99/63 att de berörda företagen skall ha tillfälle att yttra sig över kommissionens anmärkningar när den avser att ålägga dem böter. Det är således genom sina synpunkter på hur länge överträdelsen pågått, hur allvarlig den är och förutsebarheten av överträdelsens konkurrensbegränsande verkan som de berörda företagen garanteras rätt till försvar gentemot kommissionen vad gäller fastställandet av bötesbeloppet.

13. Kommissionen är inte skyldig att dela upp bötesbeloppet mellan de olika formerna av missbruket för att de berörda företagen skall kunna bedöma om det utdömda bötesbeloppet är skäligt för missbruk av en dominerande ställning och framlägga sitt försvar, och för att gemenskapsdomstolen skall kunna utöva sin prövningsrätt. En sådan uppdelning visar sig omöjlig särskilt när samtliga konstaterade överträdelser ingår i en samlad strategi och därför skall bedömas i sin helhet både vad gäller tillämpningen av artikel 86 i fördraget och fastställandet av bötesbeloppet. Det är tillräckligt att kommissionen anger kriterierna för fastställandet av den totala bötesnivån. Den är inte skyldig att precisera på vilket sätt den har tagit hänsyn till de enskilda faktorer som ingår i dessa kriterier och som har lett till fastställandet av den totala bötesnivån.

14. För att en överträdelse av konkurrensreglerna i fördraget skall kunna anses ha begåtts uppsåtligen räcker det att det ifrågavarande företaget inte kan ha varit ovetande om att dess beteende var konkurrensbegränsande, oavsett om det var medvetet om att det överträdde konkurrensreglerna i fördraget.

15. Vid bedömningen av hur allvarliga de överträdelser av gemenskapens konkurrensregler är som läggs ett företag till last i syfte att fastställa ett rimligt bötesbelopp kan kommissionen ta hänsyn till om vissa överträdelser har pågått särskilt länge, om det har varit fråga om många och olikartade överträdelser som har berört alla eller nästan alla det ifrågavarande företagets produkter och av vilka en del har påverkat alla medlemsstaterna, om överträdelserna har varit särskilt allvarliga och ingått i en uppsåtlig samlad strategi som - genom olika metoder att slå ut konkurrenterna och genom att binda kunderna till sig - har syftat till att på ett konstlat sätt upprätthålla eller förstärka företagets dominerande ställning på marknader där konkurrensen redan var begränsad, om missbrukets inverkan på konkurrensen har varit särskilt skadlig samt vilken fördel som

företaget har haft av sina överträdelser.

Ett bötesbelopp som motsvarar ungefär 2,2 % av den totala omsättningen under ett visst år är därför inte orimligt. Det är nämligen inom ramen för de gränser som fastställs i artikel 15.2 i förordning nr 17 enligt vilka bötesbeloppet får uppgå till 10 % av det berörda företagets omsättning under föregående räkenskapsår.