Förslag till avgörande av generaladvokat Jacobs föredraget den 30 november 1995. - H. J. A. M. van Iersel (konkursförvaltare i konkursen avseende Pluimvee- en wildverwerkende industrie De Venhorst BV) mot Staatssecretaris van Landbouw, Natuurbeheer en Visserij. - Begäran om förhandsavgörande: College van Beroep voor het Bedrijfsleven - Nederländerna. - Hygienundersökningar och kontroller - Förutsättningar under vilka ett företag är skyldigt att betala avgifter i samband med styckning. - Mål C-86/94.



Rättsfallssamling 1996 s. I-05261



Generaladvokatens förslag till avgörande

1 Detta mål har anhängiggjorts vid domstolen genom en begäran om förhandsavgörande från College van Beroep voor het Bedrijfsleven (förvaltningsdomstol för handel och industri) i Haag. Sökanden i målet vid den nationella domstolen är konkursförvaltaren i konkursen avseende Pluimvee- en wildverwerkende industrie De Venhorst BV (nedan kallad De Venhorst), vilket drev ett slakteri och bedrev handel med fjäderfän innan det försattes i konkurs. I slakteriet utfördes en produktionsprocess som inleddes med slakt på levande fjäderfän och som avslutades med att de plockade och urtagna kycklingarna, som hade sorterats efter vikt och förpackats i plast, lagrades. Omkring 95 procent av de kycklingar som slaktades i sökandens slakteri styckades och urbenades inte, utan förvarades hela. De Venhorst styckade och benade ur endast de kycklingar vars vikt understeg en viss gräns och som var av lägre kvalitet. All verksamhet rörande slakten, plockningen, urtagningen, sorteringen, vägningen, styckningen, emballeringen och lagringen av kycklingarna skedde i samma lokaler. Styckningen skedde inte i separata lokaler utan i samma lokal där de kycklingar som var färdiga för konsumtion emballerades hela.

2 De nederländska veterinärmyndigheterna, Rijksdienst voor de keuring van Vee en Vlees (nedan kallad RVV), inspekterade regelbundet De Venhorsts anläggning. De utförde följande tre sorters inspektioner:

(a) undersökning av fjäderfän före och efter slakt,

(b) undersökning av styckning

(c) undersökning av lagerhållning.

3 RVV tog ut en avgift av De Venhorst för de undersökningar de utfört. Avgiften fastställdes genom fyra beslut som RVV fattade år 1991 och 1992 på grundval av Regeling Keuring en Handelsverkeer Vers Vlees Pluimvee (förordning om undersökning av och handel med färskt fjäderfäkött, nedan kallad den nederländska förordningen) som antogs den 20 juni 1985.(1) I artikel 22a i förordningen anges följande:

"1. Den styckningsanläggning som har godkänts i enlighet med artikel 16 skall för hygienundersökningar som företas under arbetstid betala en avgift om 6,97 HFL per ton icke urbenat kött som är avsett för styckning.

2. Avgiften uppgår, såsom undantag från vad som föreskrivs i punkt 1, till 3,50 HFL per ton kött som skall benas ur, då köttet styckas i den lokal där det har erhållits."

Avgiften för De Venhorsts styckning bestämdes till 3,50 HFL per ton kött i enlighet med artikel 22a.2 i den nederländska förordningen.

4 Sökanden ingav ett klagomål till den nederländska jordbruksministern mot de fyra besluten, med motiveringen att det belopp som uttagits var för högt i förhållande till undersökningen av styckningen och att grunden för beräkningen av avgiften var oskälig. Det var inte fråga om de delar av avgifterna som avsåg andra sorters undersökningar. Det framgår av begäran om förhandsavgörande att RVV beräknade den komponent av avgiften som avsåg undersökning av styckningen på grundval av den samlade vikten av de kycklingar som fanns i den lokal där styckningen utfördes. Sökanden ansåg att denna beräkningsgrund var oskälig, eftersom endast 5 procent av de kycklingar som fanns i lokalen i fråga styckades och benades ur medan resterande 95 procent förpackades där utan att styckas eller benas ur. Klagomålet avslogs av ministern. Sökanden överklagade därefter beslutet att avslå klagomålet till College van Beroep voor het Bedrijfsleven. Eftersom de nederländska bestämmelserna om undersökningsavgifter har sin grund i gemenskapsrättsliga bestämmelser, särskilt rådets beslut 88/408/EEG(2) beslutade College van Beroep att begära ett förhandsavgörande från domstolen beträffande följande frågor:

"Skall artikel 3.1 i rådets beslut 88/408/EEG av den 15 juni 1988 tolkas så, att den del av den avgift som avses i denna bestämmelse är exigibel endast beträffande sådant kött som faktiskt har benats ur eller styckats under den del av produktionen som äger rum mellan slakten av djuret och lagringen av köttet, eller skall den tolkas så, att avgiften är exigibel beträffande allt kött som har mottagits vid styckningslokalen, oavsett om det där på något sätt behandlas genom urbening eller styckning?

Om bestämmelsen skall tolkas på ett annat sätt, vilken är i så fall den korrekta tolkningen?"

De gemenskapsrättsliga bestämmelserna

5 Genom rådets direktiv 71/118/EEG av den 15 februari 1971 om hygienproblem som påverkar handeln med färskt kött av fjäderfä(3) harmoniseras medlemsstaternas bestämmelser om hygienkrav i fråga om fjäderfäkött i slakterier och under transport. Vid tiden för de omständigheter som ligger till grund för detta mål hade det nämnda direktivet ändrats genom rådets direktiv 75/431/EEG av den 10 juli 1975.(4) Direktivet innehåller bestämmelser om slakterier och styckningsanläggningar och däri fastställs också hygienkrav som måste iakttas för att det kött som produceras vid sådana anläggningar skall få avsättas på marknaden.

6 Vad beträffar slakterier och styckningsanläggningar föreskrivs i direktivet att varje medlemsstat skall säkerställa att handel är tillåten endast med färskt fjäderfäkött som producerats vid ett slakteri som medlemsstaten har godkänt och kontrollerat (artikel 3.1 A.a). Godkännande kan endast ges om slakteriet uppfyller de villkor som föreskrivs i artikel 5 och kapitel I och III i bilaga I till direktivet. Styckning får bara ske vid styckningsanläggningar som har godkänts och kontrollerats av medlemsstaten (artikel 3.1 B.a). Godkännande kan endast ges om styckningsanläggningen uppfyller de villkor som föreskrivs i artikel 5 och i kapitel II och III i bilaga I till direktivet.

7 Vad beträffar det kött som produceras vid godkända anläggningar föreskrivs i artikel 3 att detta skall undersökas och bedömas vara lämpligt för handel av en officiell veterinär. Handel med slaktkroppar och slaktbiprodukter får ske endast om de hygienföreskrifter som anges i kapitel V i bilaga I har uppfyllts vid slakten, om fjäderfäet har undersökts före och efter slakt av officiell veterinär (kapitel IV i bilaga I) och har förklarats tjänligt som mänsklig föda i enlighet med kapitel VII i bilaga I. I artikel 3.1 B föreskrivs särskilda krav som skall vara uppfyllda i fråga om slaktkroppar eller urbenat kött. Styckningen och styckningsanläggningen skall uppfylla vad som föreskrivs i kapitel IX i bilaga I. De veterinärundersökningar som föreskrivs i kapitel IX i bilaga I beskrivs i allmänna ordalag i dess punkt 42 enligt följande:

"Den officiella veterinärens kontroll skall bestå av följande:

a) kontroll av förteckningarna över färskt kött som har tagits in på anläggningen och över styckat kött som lämnat denna,

b) hygienkontroll av färskt kött som har tagits in i styckningslokalerna,

c) kontroll av hygienen beträffande lokaler, installationer och redskap samt av personalens hygien,

d) uttagning av alla nödvändiga prover för laboratorieundersökningar avsedda att upptäcka t.ex. förekomst av skadliga mikroorganismer, tillsatser eller andra otillåtna kemiska ämnen. Resultaten av sådana undersökningar skall journalföras,

e) alla andra kontroller som han bedömer kunna bidra till att detta direktiv följs."

8 Direktiv 71/118 har sedermera ändrats ytterligare genom rådets direktiv 92/116/EEG av den 17 december 1992 om ändring av direktiv 71/118 om hygienproblem som påverkar handeln med färskt kött från fjäderfä.(5) Det datum som i detta direktiv fastställts för dess genomförande i Nederländerna är den 1 januari 1994 och direktivet är därför inte tillämpligt i det förevarande målet.

9 Tidigare tog medlemsstaterna ut en avgift som de själva fastställde för undersökningar och kontroller som vidtagits av deras myndigheter, men skillnaderna i storlek på dessa avgifter var sådana att de kunde föranleda att konkurrensen snedvreds. Av detta skäl antog rådet direktiv 85/73/EEG av den 29 januari 1985 om finansiering av hygienundersökningar och kontroller av färskt kött och fjäderfäkött.(6) I artikel 1 föreskrivs att medlemsstaterna skall ta ut avgifter för att täcka kostnaderna för hygienundersökningar och kontroller. Artikel 1 innehåller också ett förbud mot varje form av direkt eller indirekt återbetalning av avgifter. Avgifternas storlek fastställs inte i direktivet som sådant, men i artikel 2 föreskrivs att rådet skall fatta beslut om standardnivån eller nivåerna på dessa avgifter.

10 Rådet antog således beslut 88/408/EEG av den 15 juni 1988(7) om storleken på de avgifter som skall tas ut för hygienundersökningar och kontroller av färskt kött enligt direktiv 85/73/EEG (nedan kallat beslutet [vid översättningen fanns ingen svensk version att tillgå]). Enligt beslutet skall en enda avgift tas ut, vilken inbegriper ett flertal komponenter. Medlemsstatens myndigheter tar ut ett belopp för undersökningar av fjäderfäslakten (artikel 2.3), för administrativa kostnader och undersökning av förekomsten av restsubstanser (artikel 2.4), för undersökning av själva styckningen (artikel 3) och för de verkliga kostnaderna för kontroll vid ut- och införsel samt undersökningar av lagrat kött (artikel 4). De belopp som skall tas ut för undersökningar i samband med slakt anges i artikel 2.3 som ett belopp i ECU per djur. De belopp som avser administrativa kostnader och kostnader för undersökning av förekomsten av restsubstanser beräknas på grundval av ett belopp i ECU per ton.

11 Beslutet avser såväl det fall då slakteriet och styckningsanläggningen är skilda verksamheter som det fall då de utgör delar av en och samma verksamhet. Angående det förstnämnda fallet föreskrivs i femte övervägandet i ingressen till direktivet följande:

"I vissa fall är det möjligt att slakt, styckning och lagerhantering kan komma att ske vid skilda anläggningar och följaktligen kommer inte alla hygienundersökningar och kontroller som skall täckas av avgifterna [i direktiv 71/118/EEG] att ske i slakteriet. I dessa särskilda fall skall enligt artikel 2.1 i direktiv 85/73/EEG avgifterna beräknas i förhållande till de olika hygienundersökningar och kontroller som utförts."

För att båda dessa fall skall omfattas av artikel 3 föreskrivs däri följande:

"1. Den del av avgiften som täcker kontrollerna och undersökningarna i samband med den styckning som avses i artikel 3.1 B i direktiv 64/433/EEG och i artikel 3.1 B b i direktiv 71/118/EEG, skall fastställas till ett schablonbelopp om 3 ecu per ton icke benfritt kött som skall benas ur och som är avsett för styckning.

2. Det belopp som anges i punkt 1 skall läggas till de belopp som avses i artikel 2.1.

3. Bestämmelserna i artikel 2.1 och 2.5 gäller i tillämpliga delar.

4. I de fall då styckningen utförs i den anläggning där köttet erhålls, skall de belopp som föreskrivs i punkt 1 nedsättas med upp till 50 procent."

12 Det förefaller som om RVV använde den möjlighet som ges i artikel 3.4 i beslutet att nedsätta det belopp som tagits ut med upp till 50 procent, då den bestämde storleken på den avgift som skulle tas ut för undersökningen av den styckning som utfördes vid De Venhorsts anläggning till 3,50 HFL.

13 I artikel 6 i beslutet föreskrivs följande:

"1. Avgifter skall erläggas av den fysiska eller juridiska person som låter utföra slakten, styckningen eller lagringen.

2. Hela avgiften, inklusive de belopp som föreskrivs i artiklarna 2 och 3, skall i princip tas ut vid slakteriet. För det fall att de villkor som föreskrivs i artiklarna 3.4 och 4 emellertid inte skulle vara uppfyllda, skall de belopp som föreskrivs i artiklarna 2 och 3 i förekommande fall tas ut vid slakteriet, styckningsanläggningen eller kylhuset, allteftersom det är lämpligt."

14 Slutligen skall det noteras att det i artikel 2.2 i beslutet och i bilagan anges vissa omständigheter för att medlemsstaterna skall kunna frångå standardnivån för avgifterna och höja eller sänka de belopp som uttas av vissa anläggningar.

Saken

15 Tvistefrågans föremål är huruvida det belopp om 3,50 HFL per ton som RVV tagit ut för undersökning av styckningsanläggningen skulle ha baserats på den kvantitet av fjäderfäkött som verkligen styckades och benades ur av De Venhorst, det vill säga på mindre än 5 procent av dess samlade produktion, eller om RVV haft rätt att ta ut ett belopp som baseras på allt kött som fanns i den lokal där styckningen utfördes.

16 Sökanden har gjort gällande att undersökningsavgiften borde ha tagits ut på de kvantiteter fjäderfäkött som faktiskt styckades och benades ur och har angivit ett antal skäl till varför det skulle vara så. I huvudsak anser sökanden att beslutet, genom att det däri hänvisas till "styckning" i artikel 3.1, inte är avsett att grunda rätten att ta ut avgifter enbart på att köttet återfinns i de lokaler där styckningen sker. Uttrycken "intended for cutting" i den engelska versionen och "destinées à la découpe" i den franska versionen är hänförliga till styckningen av köttet. RVV har, enligt sökanden, ingen grund för sitt påstående att det nederländska uttrycket "uitsnijderij" skulle hänvisa till styckningsanläggningen snarare än till själva styckningen.

17 Den nederländska regeringen och kommissionen har å sin sida gjort gällande att storleken på de avgifter som är hänförliga till styckningen skall beräknas på grundval av allt kött som finns i styckningslokalen oavsett om det faktiskt styckas och benas ur. De har båda hävdat att de undersökningar som utförs av styckningen föreskrivs i kapitel IX i bilaga I till direktiv 71/118. Undersökningarna är inte begränsade till att avse enbart styckningen, och det huvudsakliga föremålet för undersökningen är inte i första hand varje djur. Undersökningen omfattar alla aspekter på styckningslokalen och den verksamhet som sker där. Den enda sorts undersökning som avser varje köttbit är den som föreskrivs i punkt 42 b i kapitel IX i bilaga I till direktivet. Den nederländska regeringen har i svar på en skriftlig fråga från domstolen om vilka undersökningar som utförs vid styckningsanläggningar uppgivit att undersökning av sådan verksamhet inbegriper fyra faktorer. För det första kontrollerar inspektörerna kvalitet, temperatur, förpackning och märkning av köttet då detta anländer till styckningsanläggningen. De undersöker även hur rena transportmedlen och de lokaler där köttet förvaras är. Dokumentationen avseende köttet granskas. För det andra undersöker inspektorerna hanteringen av köttet för att säkerställa att denna sker snabbt och på ett hygieniskt sätt och att de lådor som används för transport är rena. Lokalernas skick undersöks. För det tredje kontrollerar inspektorerna under vilka förhållanden köttet transporteras efter att det behandlats och hur rena utrymmena för transport och transportmedlen är. De kontrollerar de närvarande arbetstagarnas renlighet och hur rena deras sanitära utrymmen är. För det fjärde genomgås ett antal administrativa formaliteter i samband med de ovannämnda kontrollerna.

18 Den nederländska regeringen har särskilt betonat behovet av att få täckning för de kostnader som orsakats av kontrollerna. Den har påpekat att det enligt artikel 2.2 i beslutet är tillåtet för medlemsstaterna att höja de belopp som tas ut utöver dem som föreskrivits i beslutet, om en sådan höjning är nödvändig för att ge täckning för kostnaderna för kontrollerna. Den har vidare gjort gällande att allt kött som finns i styckningslokalen ger upphov till kostnader för undersökningarna. Det följer, enligt den nederländska regeringen, av detta att om underlaget för beräkning av avgifterna begränsas till att avse den mängd kött som faktiskt styckas, skulle det leda till att täckning för alla kostnader inte med säkerhet skulle kunna uppnås.

19 Kommissionen har vidare gjort gällande att det enligt artikel 3.1 i beslutet inte krävs att det styckade eller urbenade köttet vägs eller kvantifieras. I praktiken är det således vid den tidpunkt då avgiften skall betalas inte känt exakt hur mycket kött som styckats och benats ur. Den enda skyldighet som enligt artikel 3.1 åligger den som driver styckningsanläggningen är att väga det kött som anländer till anläggningen. Om avgifterna beräknades på något annat sätt skulle det utgöra en ytterligare skyldighet i fråga om vägning som inte framgår av beslutets lydelse.

20 Jag är inte övertygad om att den tolkning som förfäktats av den nederländska regeringen och kommissionen står i överensstämmelse med beslutets systematik eller med dess syfte såsom det anges i ingressen. Det framgår tydligt av ingressen att en enda avgift i princip skall täcka alla undersökningar och kontroller, även om det framgår av ingressen att föreskrifter måste finnas för de fall då styckning sker vid en separat anläggning. Då styckningen i förevarande fall sker i själva slakteriet torde avgiften inte kunna grundas på den samlade mängden kött i slakteriet.

21 För att återvända till formuleringarna i beslutet skall det först sägas att avfattningen av beslutet inte är helt lyckad och att lydelsen av artikel 3 skulle kunna ge stöd åt såväl den tolkning som framförts av sökanden som den som framförts av den nederländska regeringen och kommissionen. Uttrycket "kött som skall benas ur och som är avsett för styckning", som används i artikel 3.1, skulle kunna tolkas som om det omfattade mer än exempelvis "kött som faktiskt har styckats". Å andra sidan skulle hänvisningen till "kontroller och undersökningar i samband med styckningen" kunna leda till slutsatsen att grunden för beräkningen är själva styckningsförfarandet.

22 Jag anser att om en föreskrift genom vilken en avgift åläggs en individ är tvetydig, skall tvetydigheten tolkas till fördel för den person som ålagts avgiften. Detta överensstämmer med den princip som domstolen genomgående har vidmakthållit, att företräde skall ges den tolkning enligt vilken den aktuella föreskriften överensstämmer med fördraget och de allmänna principerna i gemenskapsrätten.(8) Vad beträffar bestämmelser som har ekonomiska konsekvenser har domstolen upprepade gånger fastslagit att dessa måste vara formulerade på ett klart och otvetydigt sätt. Domstolen fastslog i domen i målet Irland mot kommissionen(9) särskilt följande:

"Gemenskapsrätten måste vara otvetydig och dess tillämpning möjlig att förutse för dem som är föremål för den. Detta rättssäkerhetskrav måste iakttas i än högre grad i de fall då föreskrifter kan få ekonomiska följder, så att de som berörs skall kunna veta den exakta omfattningen av de skyldigheter som de åläggs."

23 I de fall domstolen har haft att tolka en tvetydig föreskrift som påverkat den ekonomiska ställningen för den person som är föremål för föreskriften, har domstolen föredragit den tolkning som medförde minsta möjliga ekonomiska åliggande för den personen(10).

24 Det skulle dessutom vara ologiskt och inte överensstämma med proportionalitetsprincipen att beräkna den del av avgiften som avser undersökning av styckningsanläggningen på grundval av allt kött som finns i styckningslokalerna då dessa är en del av samma anläggning som slakteriet. Alla fjäderfän som finns i styckningslokalerna skall ha varit föremål för kontroll före och efter slakt i enlighet med kapitel IV i bilaga I till direktiv 71/118 och skall ha förklarats tjänligt som människoföda i enlighet med kapitel VII i bilaga I. Efter det att köttet lämnat styckningslokalen, där fjäderfäna sorterats antingen för att styckas eller för att förpackas hela, placeras köttet i lager, vilket ger upphov till ytterligare undersökningar, för vilka en avgift tas ut i enlighet med artikel 4 i beslutet. I de fall där styckningslokalerna utgör en del av samma anläggning som slakteriet utförs alla undersökningar vid samma anläggning, och alla slaktade fjäderfän utgör grundvalen för beräkningen av storleken på avgifterna i enlighet med artiklarna 2.3 och 4 i beslutet. Att ta ut ett belopp av slakteriet för undersökning av styckningsförfarandena på grundval av allt kött som finns i styckningslokalerna då endast en del av köttet faktiskt kommer att styckas vore, som jag har påstått, ologiskt och skulle strida emot proportionalitetsprincipen.

25 Den tolkning som den nederländska regeringen och kommissionen har förespråkat skulle därtill få orimliga följder. Om över huvud taget ingen styckning skulle utföras, funnes ingen verksamhet att kontrollera och undersöka i enlighet med kapitel IX i bilaga I till direktiv 71/118. Då inga undersökningar är nödvändiga kan ingen avgift tas ut på grundval av artikel 3 i beslutet. Om å andra sidan endast en liten andel av fjäderfäna styckas skulle, enligt den tolkning som förespråkas av den nederländska regeringen och kommissionen, en avgift tas ut på grundval av alla fjäderfän som slaktats och som under något skede finns i styckningslokalerna. En sådan följd förefaller orimlig då den ställs mot det fall då ingen styckning sker. En avgift på grundval av den mängd kött som faktiskt styckats och benats ur är mer logisk.

26 Jag är inte övertygad om att den nederländska regeringens påstående att avgifter som är proportionella skulle hindra medlemsstaterna från att få täckning för kostnaderna för undersökningarna i fråga är riktigt. Inledningsvis följer det inte av karaktären av de undersökningar som föreskrivs i punkt 42 i kapitel IX i bilaga I till direktiv 71/118 att de helt saknar samband med omfattningen av verksamheten och att blotta förekomsten av fjäderfän i styckningsanläggningen utgör en lämplig grundval för beräkning av avgiftens storlek. Därtill kommer vissa administrativa formaliteter att utföras två gånger, eftersom de redan tidigare utförts på andra ställen i anläggningen och därmed omfattats av den avgift som tagits ut i enlighet med artikel 2.4 i beslutet. Om medlemsstaterna inte får täckning för kostnaderna för undersökningarna kan de alltid göra bruk av möjligheten till justering av avgifternas nivå i enlighet med artikel 2.2 i beslutet, vilket även är tillämpligt i fråga om artikel 3.

27 Slutligen har kommissionen gjort gällande att den tolkning som framförts av sökanden ger upphov till praktiska svårigheter och i synnerhet att den medför att slakterierna åläggs ännu en skyldighet att väga de styckade kycklingar som lämnar anläggningen. Enligt kommissionen avses med skyldigheten att väga köttet endast den mängd kött som kommer in till styckningsanläggningen. Jag är inte övertygad om att detta är ett starkt argument. Det finns ingen anledning att tolka punkt 42 a i kapitel IX i bilaga I till direktiv 71/118 så, att det däri föreskrivs att det kött som kommer in till anläggningen skall vägas, men inte det kött som lämnar den. Det krävs enligt artikeln faktiskt att båda delar görs. Det förefaller praktiskt för slakteriet att föra korrekta noteringar om de mängder kött som faktiskt styckas vid styckningsanläggningen i anslutning till slakteriet. Vidare styckades, i De Venhorsts fall, endast de kycklingar vars vikt understeg en viss gräns. Detta tyder klart på att De Venhorst kunde ha vetskap om de ifrågavarande fjäderfänas vikt. I vart fall förefaller skyldigheten att väga dem inte vara särskilt betungande.

Förslag till avgörande

28 Med anledning av det ovanstående anser jag att den fråga som hänskjutits till domstolen av College van Beroep skall besvaras enligt följande:

Artikel 3.1 i rådets beslut 88/408/EEG av den 15 juni 1988 om storleken på de avgifter som skall tas ut för hygienundersökningar och kontroller av färskt kött enligt direktiv 85/73/EEG skall tolkas så, att den innebär att den del av avgiften som avses i denna bestämmelse skall beräknas på grundval av vikten av det kött som styckas och benas ur.

(1) - Nederlandse Staatscourant 1985, 120, i dess ändrade lydelse enligt förordning av den 13 december 1990, Staatscourant 1990, 247.

(2) - EGT nr L 194, s. 24.

(3) - EGT nr L 55, s. 23.

(4) - EGT nr L 192, s. 6.

(5) - EGT nr L 62, s. 1 [vid översättningen fanns ingen svensk version att tillgå].

(6) - EGT nr L 32, s. 14.

(7) - Fotnot 2.

(8) - Se särskilt dom av den 21 mars 1991, Rauh (C-314/89, Rec. s. I-1647, punkt 17) och dom av den 25 november 1986, Klensch m.fl. (201/85 och 202/85, Rec. s. 3477, punkt 21).

(9) - Dom av den 15 december 1987 (325/85, Rec. s. 5041, punkt 18).

(10) - Se särskilt dom av den 9 juli 1981, Gondrand Frères och Garancini (169/80, Rec. s. 1931), dom av den 22 februari 1984, Kloppenburg (70/83, Rec. s. 1075), domen i målet Irland mot kommissionen, som nämnts i fotnot 9, och dom av den 15 december 1987, Nederländerna mot kommissionen (326/85, Rec. s. 5091).