ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
32.

När tribunalen övergick till att pröva frågan huruvida rådet i förevarande fall förfogade över ett utrymme för skönsmässig bedömning i den mening som avses i den rättspraxis som återges i punkt 29 ovan, slog dock tribunalen fast att ”de angripna rättsakternas olaglighet beror på att rådet inte förfogade över uppgifter eller bevisning som i tillräcklig utsträckning styrkte att det fanns grund för de restriktiva åtgärderna mot [klagande]företaget och att institutionen följaktligen inte kan förete sådana uppgifter eller sådan bevisning vid tribunalen”. ( 25 ) Med hänvisning till domen Fulmen, angav tribunalen följande: Rådets skyldighet att visa att det finns grund för de antagna restriktiva åtgärderna följer av iakttagandet av de berörda personernas och enheternas grundläggande rättigheter, och särskilt av deras rätt till ett effektivt domstolsskydd. Därefter följer, i punkterna 64–67 i den överklagade domen, en hänvisning till fyra domar från tribunalen – nämligen dom av den 14 oktober 2009, Bank Melli Iran/rådet (T‑390/08, EU:T:2009:401), dom av den 12 december 2006, Organisation des Modjahedines du peuple d’Iran/rådet (T‑228/02, EU:T:2006:384), dom av den 23 oktober 2008, People’s Mojahedin Organization of Iran/rådet (T‑256/07, EU:T:2008:461), och dom av den 4 december 2008, People’s Mojahedin Organization of Iran/rådet (T‑284/08, EU:T:2008:550) – avseende omfattningen av domstolsprövningen av lagenligheten av rättsakter om införande av restriktiva åtgärder. I punkt 68 i den överklagade domen fann tribunalen att ”en normalt försiktig och aktsam administration, under de förevarande omständigheterna och vid tidpunkten för antagandet av den första angripna rättsakten, borde ha förstått att det ankom på den att samla uppgifter eller bevisning till stöd för de restriktiva åtgärder som vidtogs mot [klagande]företaget för att kunna visa, vid ett eventuellt bestridande, att det fanns grund för nämnda åtgärder genom att framlägga nämnda uppgifter eller nämnda bevisning vid unionsdomstolen”. Den regel i förhållande till vilken tribunalen undersökte rådets utrymme för skönsmässig bedömning för att styrka att det förelåg en klar överträdelse tycks, i dessa avsnitt i den överklagade domen, snarare vara klagandeföretagets rätt till ett effektivt domstolsskydd.
59.

Timab m.fl. har i första hand gjort gällande att tribunalen på grundval av en felaktig rättstillämpning fann att kommissionen hade underrättat Timab m.fl. om vilken betydelse det skulle ha för dem att lämna förlikningsförfarandet. De anser att tribunalen gjorde sig skyldig till felaktig rättstillämpning när den i punkt 125 i den överklagade domen ( 82 ) redogjorde för innehållet i de informationsutbyten som ägde rum vid hörandet av den 24 februari 2010, under vilket kommissionen anförde att den vid beräkningen av bötesbeloppet kommer att beakta sökandenas ståndpunkt att de anslutit sig till kartellen först från och med år 1993. Sökandena har gjort gällande att kommissionen, tvärtemot vad det generiska uttrycket samarbete (som används i detta avsnitt av domen) kan antyda ( 83 ), under det ordinarie förfarandet inte uttryckligen har nämnt att nedsättningen på 35 procent för samarbete ”utan förmånlig behandling” skulle återkallas och att uttrycket förmånlig behandling som använts under nämnda hörande enbart hänvisade till den nedsättning på 17 procent som avsågs under förlikningsförfarandet. ( 84 )
4.

Enligt artikel 4.1 i European Communities (Eligibility for Protection) Regulations 2006 (2006 års förordning angående Europeiska gemenskapens (villkor för beviljandet av ett sådant skydd)) ( 9 ) ska den skrivelse genom vilken ministern till följd av beslutet att avslå en asylansökan meddelar sin avsikt att besluta om utvisning ( 10 ) åtföljas av en upplysning riktad till sökanden om att han inom 15 arbetsdagar från mottagandet av meddelandet kan ansöka om alternativt skydd och ett tillfälligt uppehållstillstånd (”application for leave to remain”).
46.

Ett avtalsvillkor kan således anses vara oskäligt under vissa omständigheter och inte anses vara det under andra omständigheter, ( 32 ) utifrån bland annat det pris som konsumenten betalar. ( 33 ) Bedömningen att ett villkor är oskäligt kan även ändras under tidens gång, på grund av en ändring av den lag som är tillämplig på avtalet. ( 34 )
183.

Mot bakgrund av det ovan anförda föreslår jag att domstolen ska besvara Hanseatisches Oberlandesgericht in Bremens (högsta regionala domstolen i Bremen) tolkningsfrågor enligt följande: Artikel 1.3 i rådets rambeslut 2002/584/RIF av den 13 juni 2002 om en europeisk arresteringsorder och överlämnande mellan medlemsstaterna i ändrad lydelse enligt rådets rambeslut 2009/299/RIF av den 26 februari 2009, ska tolkas så att den inte utgör ett skäl för att vägra verkställa en europeisk arresteringsorder som har utfärdats för straffrättslig lagföring eller för verkställighet av ett straff eller en frihetsberövande åtgärd, grundad på risken för ett åsidosättande, i den utfärdande medlemsstaten, av den överlämnade personens grundläggande rättigheter. Det ankommer på de utfärdande rättsliga myndigheterna att göra en proportionalitetskontroll för att anpassa behovet av att utfärda en europeisk arresteringsorder mot bakgrund av överträdelsens natur och de konkreta villkoren för verkställigheten av straffet. Under sådana omständigheter som dem som är aktuella i förevarande fall och som karaktäriseras av en systematisk brist när det gäller förhållandena under frihetsberövandet i den utfärdande medlemsstaten, har den verkställande rättsliga myndigheten legitima skäl att av den utfärdande rättsliga myndigheten, vid behov genom de behöriga nationella myndigheterna, begära alla användbara upplysningar som gör det möjligt för den att, mot bakgrund av de konkreta omständigheterna i varje enskilt fall, bedöma huruvida överlämnandet av den eftersökta personen kan utsätta vederbörande för oproportionerliga förhållanden under frihetsberövandet. Det ankommer vidare på den utfärdande medlemsstaten att, i enlighet med de skyldigheter som följer av artikel 6 FEU och de skyldigheter som den har enligt principerna om ömsesidigt förtroende och lojalt samarbete, vidta alla nödvändiga åtgärder, inbegripet de reformer som är nödvändiga avseende straffrättspolitiken, för att se till att den överlämnade personen kommer att avtjäna sitt straff under förhållanden som är acceptabla i förhållande till vederbörandes grundläggande rättigheter och kommer att kunna använda alla tillgängliga rättsmedel för att försvara sina individuella friheter.
31.

Just på grund av att pensionärer som är bosatta i Luxemburg och vars inkomster beskattas där inte får tillgång till skattekrediten är den omtvistade bestämmelsen enligt kommissionen inte lämplig för att uppnå det mål av allmänintresse som eftersträvas. Kommissionen har påpekat att skattekrediten beviljas oberoende av pensionens storlek, med undantag av de fall då pensionen understiger 300 euro per år eller 25 euro per månad, vilket innebär att skattekrediten inte är särskilt avsedd för de i ekonomiskt och socialt hänseende svagaste grupperna i befolkningen. Därför är skattskyldiga som är bosatta i Luxemburg och som uppbär pension från en annan medlemsstat, men som beskattas i Luxemburg, även om det rör sig om ett mindre belopp, inte berättigade till skattekredit, eftersom de inte är föremål för källskatt i det landet. Det innebär att det kriterium som knyter förmånen (skattekrediten) till ursprungsplatsen för de pensioner som beskattas i Luxemburg, inte ens är lämpligt för det mål som eftersträvas med den nationella lagstiftningen.
59.

Med avseende på ”råtobak” hänvisar de förklarande anmärkningarna för KN-nummer 2401 till punkt 1 i de förklarande anmärkningarna till HS-nummer 2401. Dessa innehåller i de bindande franska och engelska lydelserna följande förklarande anmärkningar för klassificering avseende begreppet ”råtobak”: ”Le tabac à l’état naturel sous forme de plantes entières ou de feuilles et les feuilles séchées ou fermentées, ces feuilles pouvant être entières ou écôtées, rognées ou non, brisées ou découpées même sous une forme régulière, mais à la condition qu’il ne s’agisse pas d’un produit prêt à être fumé”. ( 22 ) ”Unmanufactured tobacco in the form of whole plants or leaves in the natural state or as cured or fermented leaves, whole or stemmed/stripped, trimmed or untrimmed, broken or cut (including pieces cut to shape, but not tobacco ready for smoking)”. ( 23 )
45.

Vad avser fastställandet av huruvida en tjänst tillhandahållits mot ersättning i den mening som avses i artikel 2.1 c i mervärdesskattedirektivet, så har domstolen faktiskt i domen i målet Hotel Scandic Gåsabäck otvetydigt klargjort att en tjänst eller leverans av en vara ”mot ersättning” i den mening som avses i artikel 2.1 i mervärdesskattedirektivet föreligger även om det faktiska priset är under självkostnadspris. ( 24 ) Det finns inte heller någon anledning till att försäljningar under självkostnadspris som under vissa omständigheter är nödvändiga och rationella i näringslivet inte skulle vara föremål för mervärdesskatt. Lika lite kan en prissättning som på ett eller annat sätt hänför sig till kundens inkomst eller förmögenhet, till exempel vid student- eller pensionärsrabatter, utgöra grund för undantag från mervärdesskatt.
58.

Mot bakgrund av det ovan anförda föreslår jag att domstolen ska besvara den tolkningsfråga som har ställts av Juzgado de lo Social no 1 de Córdoba på följande sätt: Artikel 18 i Europaparlamentets och rådets direktiv 2006/54/EG av den 5 juli 2006 om genomförandet av principen om lika möjligheter och likabehandling av kvinnor och män i arbetslivet ska tolkas så, att det står medlemsstaterna fritt att välja vilja medel som ska användas för att säkerställa att den gottgörelse eller kompensation som inom direktivets tillämpningsområde erbjuds personer som har utsatts för könsdiskriminering är avskräckande, under förutsättning att uppnåendet av det syfte som eftersträvas med direktivet garanteras. Utan att artikeln motsätter sig det, kräver den inte heller att medlemsstaterna ska föreskriva betalning av straffskadestånd till den skadelidande. Under alla omständigheter kan den inte ge den hänskjutande domstolen befogenhet att utdöma sådant skadestånd i avsaknad av en bestämmelse avseende detta i den nationella rätten. När medlemsstaterna väljer en ekonomisk gottgörelse måste denna gottgörelse, för att uppfylla kraven på avskräckande verkan, vara adekvat, det vill säga vara fullständig och beakta alla delar av den orsakade skadan samt allvarsnivån på åsidosättandet av principen om likabehandling av kvinnor och män. Det ankommer på den nationella domstolen att avgöra om så är fallet.
5.

I artikel 17.1–3 i direktivet föreskrivs följande: ”1. Medlemsstaterna skall vidta de åtgärder som behövs för att se till att handelsagenten efter det att agenturavtalet upphört att gälla får ersättning i överensstämmelse med punkt 2 eller får skadestånd i överensstämmelse med punkt 3. a) Handelsagenten skall ha rätt till gottgörelse, om och i den mån som — han har skaffat huvudmannen nya kunder eller i betydande omfattning har ökat affärsvolymen med befintliga kunder och affärerna med dessa kunder fortsätter att ge huvudmannen ansenliga fördelar, och — betalningen av denna gottgörelse är rimlig med hänsyn till samtliga omständigheter och då särskilt handelsagentens förlust av provision på affärer med dessa kunder. … b) Gottgörelsens storlek får inte överskrida ett belopp motsvarande en årlig ersättning beräknad med utgångspunkt från handelsagentens genomsnittliga årsersättning under de senaste fem åren. Om avtalet ingåtts inom de senaste fem åren, beräknas gottgörelsen med utgångspunkt från genomsnittsersättningen under perioden i fråga. c) Beviljandet av sådan gottgörelse skall inte hindra handelsagenten från att kräva skadestånd. 3. Handelsagenten skall ha rätt till ersättning för den skada han tillfogas som en följd av att hans affärsförbindelser med huvudmannen upphört. Sådan skada skall anses ha uppstått i synnerhet när affärsförbindelserna upphör — under omständigheter som berövar handelsagenten den provision som han skulle ha uppburit enligt agenturavtalet samtidigt som huvudmannen dragit stora fördelar av handelsagentens insatser, och/eller — under omständigheter som inte tillåtit handelsagenten att avskriva de kostnader och utgifter som han åsamkats vid fullgörandet av agenturavtalet på huvudmannens inrådan.”
61.

Det är visserligen riktigt, såsom även den belgiska regeringen underströk, att i domen kommissionen/Belgien (137/80, EU:C:1981:237) preciserade domstolen att ovannämnda bestämmelse i bilaga VIII till tjänsteföreskrifterna, genom att till tjänstemännens fördel införa ett system för överföring av pensionsrättigheter, ”syftar till att underlätta övergången mellan offentliga eller privata nationella anställningar och anställning inom gemenskapsadministrationen och på så sätt säkerställa största valmöjlighet för gemenskaperna i fråga om kvalificerad personal som redan har en adekvat yrkeserfarenhet”. ( 38 ) Utövandet av en sådan möjlighet gör det dock endast möjligt att omräkna de perioder som avgifter inbetalats till det nationella systemet, till tjänsteår i unionens pensionssystem. Det följer av detta att för en tjänsteman, såsom klaganden i det nationella målet, som under ett avsevärt antal år har betalat in avgifter till det nationella pensionssystemet innan han eller hon fullgör en hel yrkeskarriär inom en unionsinstitution, är förvisso fördelen med en sådan överföring att tjänstemannen tidigare kan uppnå den högsta nivån för avgångspensionen från unionen, men tjänstemannen fråntas möjligheten att utöver denna pension erhålla en pension från det nationella systemet på grundval av de inbetalningar av avgifter som den berörda personen har gjort till detta system. En sådan överföring undanröjer därmed inte de nackdelar som drabbar en tjänsteman till följd av tillämpningen av den lagstiftning som är aktuell i det nationella målet, även om den underlättar övergången mellan en nationell anställning och en anställning inom unionen. I likhet med vad kommissionen påpekade vid förhandlingen föreskrivs det dessutom i artikel 11.2 i bilaga VIII till tjänsteföreskrifterna endast en möjlighet till tjänstemannens fördel och om tjänstemannen inte utnyttjar möjligheten kan det inte innebära att personen förlorar de rättigheter som förvärvats efter att ha betalat in avgifter till det nationella systemet för social trygghet.
30.

Den tyska regeringen har påpekat att exekutionstitlar kan utfärdas av notarius publicus enligt tysk rätt och har under förhandlingen gjort gällande att det genom artikel 7 i direktiv 93/13 har införts lämpliga medel för att neutralisera oskäliga avtalsvillkor, vilket inte nödvändigtvis innebär att dessa ska prövas ex officio. Eftersom nationella verkställighetsförfaranden omfattas av nationella domstolarnas autonomi, under förutsättning att likvärdighetsprincipen och effektivitetsprincipen iakttas, ankommer det på den hänskjutande domstolen att pröva om de ifrågavarande nationella bestämmelserna, vid en bedömning i deras sammanhang med beaktande av samtliga befintliga rättsmedel gör det omöjligt eller orimligt svårt för konsumenter att utöva de rättigheter som följer av direktiv 93/13.
4.

Artikel 24 i direktiv 2010/75 har följande lydelse: ”1. Medlemsstaterna ska se till att den berörda allmänheten på ett tidigt stadium ges tillfälle att på ett effektivt sätt delta i följande förfaranden: a) Meddelandet av tillstånd för nya anläggningar. b) Meddelandet av tillstånd för en väsentlig ändring. c) Meddelandet eller uppdateringen av tillstånd för en anläggning för vilken tillämpning av artikel 15.4 föreslås. d) Uppdateringen av ett tillstånd för en anläggning eller av tillståndsvillkoren för en anläggning i enlighet med artikel 21.5 a. … 2. Efter det att ett beslut om meddelande, omprövning eller uppdatering av tillstånd har fattats ska den behöriga myndigheten göra följande information tillgänglig för allmänheten, inklusive via Internet när det gäller leden a, b och f: a) Beslutets innehåll, inbegripet en kopia av tillståndet och senare uppdateringar. b) De skäl som beslutet grundar sig på. c) Resultaten av de samråd som hållits innan beslutet fattades och en förklaring av hur de har beaktats i beslutet. d) Titeln på de BAT-referensdokument som är relevanta för den aktuella anläggningen eller verksamheten. e) Hur de tillståndsvillkor som avses i artikel 14, inklusive gränsvärdena för utsläpp, har fastställts i förhållande till bästa tillgängliga teknik och utsläppsnivåer som motsvarar bästa tillgängliga teknik. f) Om ett undantag medges enligt artikel 15.4, de särskilda skälen för undantaget baserat på de kriterier som fastställs i den punkten och föreskrivna villkor. 3. Den behöriga myndigheten ska också göra följande information tillgänglig för allmänheten, inklusive via Internet, åtminstone när det gäller led a: a) Relevanta uppgifter om de åtgärder som vidtagits av verksamhetsutövaren efter det att verksamheten definitivt har upphört i enlighet med artikel 22. b) Resultaten av utsläppskontrollen som fordras enligt tillståndsvillkoren och som den behöriga myndigheten förfogar över. 4. Punkterna 1, 2 och 3 i den här artikeln ska tillämpas med de begränsningar som fastställs i artikel 4.1 och 4.2 i direktiv 2003/4/EG.”
8.

De som har fyllt 45 år och de som inte betalar in till det allmänna pensionssystemet (första pelaren) kan inte ansluta sig till den andra pelaren. Personer mellan 35 och 45 år som betalar in avgifter till den första pelaren kan välja att ansluta sig till den andra pelaren eller inte (artikel 30.2 i lag nr 411/2004). Varje fysisk person kan, oberoende av huruvida vederbörande betalar in avgifter till den första och den andra pelaren, betala in avgifter till den tredje pelaren, även om detta inte kan komma att ersätta inbetalning till den första och den andra pelaren, för personer som är skyldiga att betala in avgifter till dessa pensionssystem.
28.

Här ska emellertid två omständigheter framhållas. För det första har dessa bestämmelser olika syften och är avsedda att skydda olika intressen. För artikel 3.1 c i direktiv 2008/95 (och artikel 7.1 c i förordning nr 207/2009) har domstolen slagit fast att det bakomliggande allmänintresset är att se till att kännetecken som beskriver en eller flera egenskaper hos de varor eller tjänster som avses i ansökan om registrering av varumärke ska kunna användas fritt av alla aktörer som erbjuder sådana varor eller tjänster. ( 21 ) Allmänintresset bakom artikel 3.1 b i nämnda direktiv (och artikel 7.1 b i förordning nr 207/2009) sammanfaller med varumärkets grundläggande funktion, nämligen att, i fråga om en vara eller tjänst som kännetecknas av varumärket, garantera konsumenten eller slutanvändaren varans eller tjänstens ursprung, så att det är möjligt att utan risk för förväxling särskilja denna vara eller tjänst från andra med ett annat ursprung. ( 22 ) De relativa registreringshindren i artikel 4.1 i direktiv 2008/95 (och i artikel 8.1 i förordning nr 207/2009] avser fall där ett kännetecken saknar nyhet och därför skulle riskera att förväxlas med äldre varumärken. Det finns förvisso ett tydligt samband mellan dessa relativa registreringshinder och varumärkets ursprungsangivelsefunktion, ( 23 ) men huvudsyftet med dessa registreringshinder är ändå att skydda enskilda intressen hos innehavare av äldre varumärken som kommer i konflikt med det kännetecken som registreringsansökan avser. Detta återspeglas bland annat i att prövning av dessa registreringshinder sker endast om en invändning har framställts, medan en prövning avseende absoluta registreringshinder görs ex officio. ( 24 )
13.

7a § lagen om gåvoskatt reglerar skattesatsen vid gratis förvärv av utsläppsrätter: ”1) Vid gratis förvärv av utsläppsrätter ska skattesatsen vara det genomsnittliga marknadsvärdet för utsläppsrätter för växthusgaser per den 28 februari under det relevanta kalenderåret multiplicerat med det antal gratis förvärvade utsläppsrätter för elproduktion under det relevanta kalenderåret. 2) Det genomsnittliga marknadsvärdet på en utsläppsrätt för växthusgaser den 28 februari under det relevanta kalenderåret ska fastställas av Miljöministeriet på ett sätt som möjliggör tillgång på distans.”
75.

För det fall domstolen kommer till en annan slutsats vid besvarandet av den första frågan ska den istället ange svaret på fråga 2 ovan som nr 4 nedan samt besvara den andra frågan och den första delen av den tredje frågan enligt följande: 1) Punkt 14 i bilaga I till direktiv 85/337 i dess lydelse enligt direktiv 2009/31 utgör hinder mot en nationell bestämmelse enligt vilken de gränsvärden som anges i denna punkt i samband med utvinning av naturgas anknyter till ”produktionen per gasbrunn”. 2) Vid bedömningen av huruvida ett projekt för att utvinna naturgas i kommersiella syften överskrider gränsvärdet för utvinning på 500000 m3 per dag enligt punkt 14 i bilaga I till direktiv 85/337 i dess lydelse enligt direktiv 2009/31 och således ska bli föremål för en miljökonsekvensbedömning, ska all samtidig produktion från alla borrningar på en produktionsort mellan vilka det föreligger ett tekniskt och geologiskt samband beaktas.
97.

I domen i målet AFM mot Carroll ( 36 ) fastslog US Supreme Court att en uppsättning minimipriser (”prislistan”) som en fackförening (som företrädde musiker och orkesterledare) ( 37 ) krävde att orkesterledare skulle tillämpa när de ingick avtal med musikköpare var giltiga. Federal Court of Appeal (federal domstol i andra instans) hade bedömt att prislistan utgjorde en överträdelse i sig av Sherman Act, i den mån den avsåg priser och inte löner (eftersom orkesterledare är egenföretagare och inte arbetstagare), medan US Supreme Court underkände det synsättet på grund av att det bortsåg från ”nödvändigheten av att se bortom formen”. US Supreme Court ansåg att den avgörande omständigheten i det målet inte var huruvida prislistan avsåg priser eller löner, utan huruvida denna lista medverkade till att skydda lönerna för de musiker som var anställda av orkesterledaren. Efter att ha konstaterat att det sistnämnda faktiskt var fallet, slog US Supreme Court fast att prislistan omfattades av undantaget i Sherman Act. ( 38 )
28.

Tribunale amministrativo regionale per il Lazio biföll Fastwebs talan i den del den avsåg att tilldelningsbeslutet skulle upphävas. Domstolen fann att de uppgifter och omständigheter som åberopats av Ministero dell’Interno inte utgjorde sådana ”tekniska skäl” som avses i artikel 57.2. b i lagstiftningsdekret nr 163/2006, utan utgjorde överväganden avseende lämpligheten i att tilldela kontraktet till en annan ekonomisk aktör och de problem detta skulle kunna leda till. Tribunale amministrativo regionale per il Lazio ansåg dock att den inte kunde förklara avtalet ogiltigt, eftersom Ministero dell’Interno hade uppfyllt kravet på insyn och iakttagit tidsfristen på minst tio dagar under vilken avtal inte fick ingås enligt artikel 121.5 i förvaltningsprocesslagen, genom vilken artikel 2d i direktiv 89/665 har införlivats med italiensk rätt.
60.

Följaktligen är jag av den åsikten att till begreppet ”förmån som utbetalas på grundval av en frivillig försäkring eller en frivillig fortsättningsförsäkring”, i den mening som avses i artikel 46a.3 c i förordning nr 1408/71, ska räknas den del av förmånen som härrör från en period under vilken den berörda hade rätt att ansöka om dispens från anslutning, men avstod från detta, om den fortsatta anslutningen under ifrågavarande period påverkar omfattningen av hennes framtida förmån.