Parter

Domskäl

Domslut



Parter

I mål T-588/08,

Dole Food Company, Inc., Westlake Village, Kalifornien (Förenta staterna),

Dole Germany OHG, Hamburg (Tyskland),

företrädda av advokaten J.-F. Bellis,

sökande,

mot

Europeiska kommissionen, inledningsvis företrädd av X. Lewis och M. Kellerbauer, därefter av M. Kellerbauer och P. Van Nuffel, samtliga i egenskap av ombud,

svarande,

angående en talan om ogiltigförklaring av kommissionens beslut K(2008) 5955 slutlig av den 15 oktober 2008 om ett förfarande enligt artikel 81 EG (ärende COMP/39.188 – Bananer),

meddelar

TRIBUNALEN (åttonde avdelningen)

sammansatt av ordföranden L. Truchot samt domarna M.E. Martins Ribeiro (referent) och H. Kanninen,

justitiesekreterare: handläggaren N. Rosner,

efter det skriftliga förfarandet och förhandlingen den 25 januari 2012,

följande

Dom

Domskäl

Bakgrund till tvisten

1. Dole Food Company, Inc. (nedan kallat Dole) är ett amerikanskt bolag som producerar färsk frukt och färska grönsaker samt färdigförpackad och djupfryst frukt. Dole Germany OHG är ett dotterbolag till Dole (nedan gemensamt kallade sökandena), som är etablerat i Hamburg (Tyskland), tidigare benämnt Dole Fresh Fruit Europe OHG (nedan kallat DFFE).

2. Den 8 april 2005 ansökte Chiquita Brands International, Inc. (nedan kallat Chiquita) om immunitet enligt kommissionens meddelande om immunitet mot böter och nedsättning av böter i kartellärenden (EGT C 45, 2002, s. 3) (nedan kallat meddelandet om samarbete).

3. Efter det att Chiquita hade lämnat ytterligare redogörelser och handlingar beviljade Europeiska gemenskapernas kommission den 3 maj 2005 bolaget villkorlig immunitet mot böter enligt punkt 8 a i meddelandet om samarbete.

4. Den 2 och den 3 juni 2005 utförde kommissionen, enligt artikel 20.4 i rådets förordning (EG) nr 1/2003 av den 16 december 2002 om tillämpning av konkurrensreglerna i artiklarna 81 [EG] och 82 [EG] (EGT L 1, 2003, s. 1), inspektioner i flera bolags lokaler, däribland i DFFE:s lokaler, och mellan februari 2006 och maj 2007 begärde den vid flera tillfällen upplysningar enligt artikel 18.2 i förordning nr 1/2003. Kommissionen riktade därefter, den 20 juli 2007, ett meddelande om invändningar till Chiquita, Chiquita International Ltd, Chiquita International Services Group NV, Chiquita Banana Company BV, Dole, DFFE, Fresh Del Monte Produce, Inc. (nedan kallat Del Monte), Del Monte Fresh Produce International, Inc., Del Monte (Germany) GmbH, Del Monte (Holland) BV, Fyffes plc (nedan kallat Fyffes), Fyffes International, Fyffes Group Ltd, Fyffes BV, FSL Holdings NV, Firma Leon Van Parys NV (nedan kallat Van Parys) och Internationale Fruchtimport Gesellschaft Weichert & Co. KG (nedan kallat Weichert).

5. De bolag som anges i punkt 4 ovan fick tillgång till kommissionens utredningsakt i form av en dvd, medan inspelningar och avskrifter av företagsredogörelser som lämnats muntligen av immunitetssökanden samt av handlingar som hade samband med dessa hölls tillgängliga i kommissionens lokaler (skäl 49 i det angripna beslutet).

6. Efter det att de berörda bolagen hade hörts muntligen den 4–6 februari 2008, sände Weichert den 28 februari 2008 en skrivelse med kommentarer och bilagor till kommissionen.

7. Den 15 oktober 2008 antog kommissionen beslut K(2008) 5955 slutlig om ett förfarande enligt artikel 81 [EG] (ärende COMP/39.188 – Bananer) (nedan kallat det angripna beslutet), vilket delgavs DFFE och Dole den 21 och den 22 oktober 2008.

Det angripna beslutet

8. Kommissionen angav att de bolag som det angripna beslutet riktar sig till hade deltagit i ett samordnat förfarande som bestod i att de samordnade sina referenspriser på bananer som salufördes i Nordeuropa, det vill säga i Belgien, Danmark, Finland, Luxemburg, Nederländerna, Sverige, Tyskland och Österrike, från den 1 januari 2000 till den 31 december 2002 (1 december 2002 för Chiquitas del) (skälen 1–3 i det angripna beslutet).

9. Import av bananer till Europeiska gemenskapen reglerades, vid tidpunkten för de faktiska omständigheterna, i rådets förordning (EEG) nr 404/93 av den 13 februari 1993 om den gemensamma organisationen av marknaden för bananer (EGT L 47, s. 1; svensk specialutgåva, område 3, volym 48, s. 129), som innehöll bestämmelser baserade på import- och tullkvoter. Kommissionen påpekade att medan kvoterna för import av bananer fastställdes årligen och beviljades kvartalsvis med en viss begränsad flexibilitet mellan kvartalen under ett kalenderår, bestämdes leveranserna av bananer till hamnarna i Nordeuropa och de kvantiteter som salufördes i denna region varje vecka genom beslut om produktion, leveranser och saluföring som fattades av producenterna, importörerna och handlarna (skälen 36, 131, 135 och 137 i det angripna beslutet).

10. Det gjordes inom bananverksamheten åtskillnad mellan tre nivåer av bananmärken, så kallade kategorier (i branschen kallade ”tiers”), nämligen bananer av varumärket Chiquita i kategori I, bananer i kategori II (av varumärkena Dole och Del Monte) och bananer i kategori III (i branschen kallade ”tredjemärkesbananer”) (”thirds”), som omfattade flera andra bananmärken. Denna indelning efter varumärken återspeglades i bananernas prissättning (skäl 32 i det angripna beslutet).

11. Under den aktuella perioden organiserades handeln med bananer i Nordeuropa veckovis. Transporten av bananer med båt från hamnar i Latinamerika till Europa varade under cirka två veckor. Banansändningarna nådde i allmänhet fram till hamnarna i Nordeuropa en gång per vecka och utfördes enligt en reguljär leveransplan (skäl 33 i det angripna beslutet).

12. Bananerna sändes och nådde fram till hamnarna när de var gröna. Antingen levererades bananerna efter detta direkt till köparna (gröna bananer) eller så fick de mogna och levererades därefter cirka en vecka senare (gula bananer). Mogningen kunde antingen ombesörjas av importören eller i dennes namn eller organiseras av köparen. Importörernas kunder var i allmänhet mogningsföretag eller detaljhandelskedjor (skäl 34 i det angripna beslutet).

13. Chiquita, Dole och Weichert fastställde referenspriserna för sina varumärken varje vecka, i praktiken torsdag morgon, och meddelade dem till sina kunder. Uttrycket referenspriser motsvarade i allmänhet referenspriserna på gröna bananer, medan referenspriserna på gula bananer normalt utgjordes av anbudspriset på gröna bananer ökat med en mogningsavgift (skälen 104 och 107 i det angripna beslutet).

14. De priser som detaljhandlarna och leverantörerna betalade för bananerna (kallade faktiska priser eller transaktionspriser) kunde vara resultatet antingen av förhandlingar som ägde rum veckovis, nämligen torsdag eftermiddag och fredag (eller senare samma vecka eller i början av den följande veckan), eller av att leveransavtal genomfördes med metoder för förutbestämd prissättning genom vilken det angavs ett fast pris eller genom vilken priset var knutet till ett referenspris som tillämpades av en säljare eller av en konkurrent, eller ett annat referenspris, såsom ”Aldipriset”. Kommissionen angav att detaljhandelskedjan Aldi tog emot anbud från sina leverantörer varje torsdag mellan klockan 11 och klockan 11.30 varefter den framställde ett motbud, ”Aldipriset”, varvid det pris som betalades till leverantörerna i allmänhet fastställdes omkring klockan 14. Från och med det andra halvåret 2002 började ”Aldipriset” alltmer att användas som indikator för att beräkna bananpriset för ett antal andra transaktioner, däribland de som avsåg märkesbananer (skälen 34 och 104 i det angripna beslutet).

15. Kommissionen förklarade att de företag som det angripna beslutet riktade sig till hade deltagit i bilateral kommunikation före prissättning, där de diskuterat faktorer för prissättning av bananer – det vill säga faktorer som var relevanta för fastställandet av referenspriser för den kommande veckan – eller diskuterat eller avslöjat pristrender eller gett indikationer på referenspriser för den kommande veckan. Denna kommunikation ägde rum innan de berörda företagen fastställde sina referenspriser, i allmänhet på onsdagar, och avsåg genomgående de framtida referenspriserna (skäl 51 och följande skäl i det angripna beslutet).

16. Dole hade således bilaterala kontakter med både Chiquita och Weichert. Chiquita hade kännedom om eller kunde åtminstone förutse den kommunikation före prissättning som ägde rum mellan Dole och Weichert (skäl 57 i det angripna beslutet).

17. Syftet med den bilaterala kommunikationen före prissättning var att minska osäkerheten om företagens beteende med avseende på de referenspriser som de skulle fastställa varje torsdag förmiddag (skäl 54 i det angripna beslutet).

18. Kommissionen påpekade att de berörda företagen, efter att ha fastställt sina referenspriser på torsdag förmiddag, utbytte information om sina referenspriser bilateralt. Det senare informationsutbytet gjorde det möjligt för dessa företag att övervaka de individuella prissättningsbesluten mot bakgrund av den kommunikation före prissättningen som ägt rum tidigare och stärkte samarbetet mellan dem (skälen 198–208, 227, 247, 273 och följande punkter i det angripna beslutet).

19. Enligt kommissionen användes referenspriserna i vart fall som marknadssignaler, marknadstrender eller marknadsindikationer i fråga om den prisutveckling som förutsågs för bananer, och de var betydelsefulla för handeln med bananer och de priser som erhölls. I vissa transaktioner hade priset dessutom knutits direkt till referenspriserna genom metoder som var baserade på referenspriserna (skäl 115 i det angripna beslutet).

20. Kommissionen ansåg att de berörda företagen, som hade deltagit i samordningen och som fortsatte att vara verksamma i handeln med bananer, med nödvändighet hade beaktat den information som erhållits av konkurrenter när de bestämde sitt beteende på marknaden, vilket Chiquita och Dole till och med hade medgett uttryckligen (skälen 228 och 229 i det angripna beslutet).

21. Kommissionen drog slutsatsen att kommunikationen före prissättning, som hade ägt rum mellan Dole och Chiquita och mellan Dole och Weichert, kunde påverka aktörernas prissättning och avsåg fastställande av priser samt innebar ett samordnat förfarande med syfte att begränsa konkurrensen i den mening som avses i artikel 81 EG (skälen 54 och 271 i det angripna beslutet).

22. Kommissionen bedömde att samtliga samverkansavtal som beskrevs i det angripna beslutet utgjorde en enda, fortlöpande överträdelse med syfte att begränsa konkurrensen inom gemenskapen i den mening som avses i artikel 81 EG. Chiquita och Dole hölls ansvariga för den enda, fortlöpande överträdelsen i dess helhet, medan Weichert endast hölls ansvarigt för den del av överträdelsen i vilken Weichert hade deltagit, det vill säga den del som avser samverkansavtalen med Dole (skäl 258 i det angripna beslutet).

23. Med hänsyn till att marknaden för bananer i Nordeuropa kännetecknades av en stor handelsvolym mellan medlemsstaterna och till att företagens samverkan omfattade en betydande del av gemenskapen, ansåg kommissionen att nämnda avtal hade haft en märkbar påverkan på handeln mellan medlemsstater (skäl 333 och följande skäl i det angripna beslutet).

24. Kommissionen påpekade att det inte kunde beviljas något undantag enligt artikel 81.3 EG om företagen inte hade gjort någon anmälan om avtal eller förfaranden. Detta är ett villkor som ska vara uppfyllt för att nämnda artikel ska kunna tillämpas enligt artikel 4.1 i rådets förordning nr 17 av den 6 februari 1962 – Första förordningen om tillämpning av … artiklar[na 81 EG] och [82 EG] (EGT 1962, 13, s. 204; svensk specialutgåva, område 8, volym 1, s. 8). Vidare förelåg inte heller någon omständighet som tydde på att villkoren för att bevilja undantag skulle vara uppfyllda i det aktuella fallet (skäl 339 och följande skäl i det angripna beslutet).

25. Kommissionen preciserade att rådets förordning nr 26 av den 4 april 1962 om tillämpning av vissa konkurrensregler på produktion av och handel med jordbruksvaror (EGT 1962, 30, s. 993) – som var i kraft vid tidpunkten för de faktiska omständigheterna och enligt vilken artikel 81 EG skulle tillämpas på alla avtal, beslut och förfaranden som avsåg produktion av eller handel med olika produkter, inklusive frukt – i artikel 2 föreskrev undantag från tillämpningen av artikel 81 EG. Villkoren för att tillämpa dessa undantag var inte uppfyllda i det aktuella fallet. Kommissionen drog därför slutsatsen att det i beslutet beskrivna samordnade förfarandet inte kunde beviljas undantag enligt artikel 2 i förordning nr 26 (skäl 344 och följande skäl i det angripna beslutet).

26. Vid beräkningen av bötesbeloppet tillämpade kommissionen i det angripna beslutet riktlinjerna för beräkning av böter som döms ut enligt artikel 23.2 a i förordning nr 1/2003 (EUT C 210, 2006, s. 2) (nedan kallade 2006 års riktlinjer) och meddelandet om samarbete.

27. Kommissionen fastställde ett grundbelopp för de böter som skulle åläggas, vilket motsvarade ett belopp som uppgick till mellan 0 och 30 procent av värdet av företagets relevanta försäljningar med hänsyn till hur allvarlig överträdelsen var, multiplicerat med det antal år som företaget hade deltagit i överträdelsen, ökat med ett ytterligare belopp som uppgick till mellan 15 och 25 procent av värdet av försäljningarna, för att avskräcka företagen från att inlåta sig på rättsstridiga beteenden (skäl 448 i det angripna beslutet).

28. Dessa beräkningar ledde till följande grundbelopp för de böter som skulle åläggas:

– 208 000 000 euro för Chiquita,

– 114 000 000 euro för Dole,

– 49 000 000 euro för Del Monte och Weichert.

29. Grundbeloppet för de böter som skulle åläggas sattes ned med 60 procent för samtliga mottagare av det angripna beslutet, med beaktande av den särskilda regleringsordning som marknaden för bananer omfattades av och på grund av att samordningen avsåg referenspriserna (skäl 467 i det angripna beslutet). Weichert, som inte hade informerats om den kommunikation före prissättning som hade ägt rum mellan Dole och Chiquita, beviljades nedsättning med 10 procent (skäl 476 i det angripna beslutet).

30. Efter justering uppgick grundbeloppet för de böter som skulle åläggas till följande:

– 83 200 000 euro för Chiquita,

– 45 600 000 euro för Dole,

– 14 700 000 euro för Del Monte och Weichert.

31. Chiquita beviljades immunitet mot böter enligt meddelandet om samarbete (skälen 483–488 i det angripna beslutet). Eftersom det inte gjordes någon annan justering för Dole och inte heller för Del Monte eller Weichert, motsvarades deras slutliga bötesbelopp av de i punkt 30 ovan nämnda grundbeloppen för de böter som skulle åläggas.

32. Det angripna beslutet innehåller bland annat följande bestämmelser:

” Artikel 1

Följande företag har överträtt artikel 81 [EG] genom att delta i ett samordnat förfarande genom vilket de har samordnat referenspriserna på bananer:

– [Chiquita] från den 1 januari 2000 till den 1 december 2002.

– Chiquita International Ltd från den 1 januari 2000 till den 1 december 2002.

– Chiquita International Services Group NV från den 1 januari 2000 till den 1 december 2002.

– Chiquita Banana Company BV från den 1 januari 2000 till den 1 december 2002.

– [Dole] från den 1 januari 2000 till den 31 december 2002.

– [DFFE] från den 1 januari 2000 till den 31 december 2002.

– [Weichert] från den 1 januari 2000 till den 31 december 2002.

– [Del Monte] från den 1 januari 2000 till den 31 december 2002.

Överträdelsen omfattade följande medlemsstater: Belgien, Danmark, Finland, Luxemburg, Nederländerna, Sverige, Tyskland och Österrike.

Artikel 2

För den överträdelse som det hänvisas till i artikel 1 har följande böter ålagts:

– [Chiquita], Chiquita International Ltd, Chiquita International Services Group NV och Chiquita Banana Company BV, solidariskt ansvariga: 0 euro.

– [Dole] och [DFFE], solidariskt ansvariga: 45 600 000 euro.

– [Weichert] och [Del Monte], solidariskt ansvariga: 14 700 000 euro.

...”

Förfarandet och parternas yrkanden

33. Sökandena har genom ansökan som inkom till förstainstansrättens (fortsättningsvis kallad tribunalen) kansli den 24 december 2008 väckt förevarande talan.

34. På grundval av referentens rapport beslutade tribunalen (åttonde avdelningen) att inleda det muntliga förfarandet. Den anmodade kommissionen, som en processledningsåtgärd enligt artikel 64 i tribunalens rättegångsregler, att inkomma med vissa handlingar.

35. Den 10 november 2011 gav kommissionen in de begärda handlingarna, och sökandena delgavs dessa den 18 november samma år. Sökandena framställde inget yttrande vare sig skriftligen eller muntligen.

36. Parterna utvecklade sin talan och svarade på tribunalens frågor vid förhandlingen den 25 januari 2012.

37. Vid förhandlingen gav sökandena in en handling som de begärde skulle tillföras akten, vilket kommissionen motsatte sig.

38. Sökandena har yrkat att tribunalen ska

– ogiltigförklara det angripna beslutet,

– upphäva eller sätta ned de böter som ålagts, och

– förplikta kommissionen att ersätta rättegångskostnaderna.

39. Kommissionen har yrkat att tribunalen ska

– ogilla talan, och

– förplikta sökandena att ersätta rättegångskostnaderna.

Rättslig bedömning

I – Huruvida den handling som sökandena gav in vid förhandlingen kan tas upp till sakprövning

40. Tribunalen erinrar om att parterna, enligt artikel 48.1 i rättegångsreglerna, får åberopa ytterligare bevisning till stöd för sin argumentering. Det preciseras dock i bestämmelsen att de ska ange skälen för att detta inte gjorts tidigare.

41. Av rättspraxis framgår att det fortfarande är möjligt att åberopa bevisning efter dupliken om den som åberopar bevisningen inte hade tillgång till denna innan det skriftliga förfarandet avslutades, eller om motparten åberopat bevisning sent och det därför krävs att handlingarna i målet kompletteras för att säkerställa att den kontradiktoriska principen efterlevs (förstainstansrättens dom av den 21 april 2004 i mål T-172/01, M mot domstolen, REG 2004, s. II-1075, punkt 44, fastställd efter överklagande genom domstolens dom av den 14 april 2005 i mål C-243/04 P, Gaki-Kakouri mot domstolen, ej publicerad i rättsfallssamlingen, och av den 8 oktober 2008 i mål T-51/07, Agrar-Invest-Tatschl mot kommissionen, REG 2008, s. II-2825, punkt 57).

42. Eftersom det utgör ett undantag från bestämmelserna om åberopande av bevisning är parterna, såsom domstolen tidigare har uttalat, enligt artikel 48.1 i rättegångsreglerna skyldiga att ange skälen till varför de inte har åberopat sin bevisning tidigare. En sådan skyldighet innebär att domstolen är behörig att pröva huruvida skälen för att bevisningen inte har åberopats tidigare är välgrundade och, i förekommande fall, att pröva innehållet i den åberopade bevisningen, liksom att avvisa bevisningen om begäran saknar grund. Detta gäller i ännu högre grad beträffande bevisning som åberopas efter det att dupliken har getts in (domen i det ovan i punkt 41 nämnda målet Gaki-Kakouri mot domstolen, punkt 33).

43. I förevarande fall begärde sökandena vid förhandlingen att tribunalen till akten i målet skulle föra en handling som avser Chiquitas redogörelser för de leveranser till Aldi som utfördes av Atlanta, ett mognings- och distributionsföretag, och de villkor, även tidsmässiga, under vilka detaljhandlaren lämnade sitt anbud på marknaden för bananer.

44. För det första är det utrett att Chiquitas redogörelser inhämtades under det administrativa förfarandet och ingår i kommissionens utredningsakt.

45. För det andra har sökandena endast uppgett att ingivandet av den aktuella handlingen förklarades av att det var nödvändigt att bemöta innehållet i punkt 49 i kommissionens duplik såvitt avser diskussionen om skillnaden mellan gröna och gula bananer.

46. Det räcker härvid att konstatera att kommissionen, i denna punkt i dupliken, endast upprepade de formuleringar i det angripna beslutet enligt vilka importörens hänvisning till ett pris på gula eller gröna bananer berodde på det sätt på vilket importören organiserade bananförsäljningen, och endast framhöll sökandenas egna påståenden, i ansökan, om att ”Aldipriset”, som avsåg köp av gula bananer, var en mycket viktig faktor för försäljningen av gröna bananer.

47. Den bevisning som har åberopats av sökandena avser följaktligen inte någon ny omständighet, utan gäller en fråga som sökandena hade ställt redan vid tvistens början, angående den åtskillnad som det påstods skulle göras mellan gröna och gula bananer och den påverkan som ”Aldibudet” hade på transaktionspriset.

48. Under dessa omständigheter kan den handling som sökandena gett in först vid förhandlingen inte tillåtas.

II – Yrkandet att det angripna beslutet ska ogiltigförklaras

49. Sökandena har åberopat en enda grund, som avser att kommissionen felaktigt slog fast att det förekom ett samordnat förfarande med ett konkurrensbegränsande syfte.

50. Av sökandenas skrivelser framgår att de, inom ramen för nämnda grund, har gjort gällande att det skett ett åsidosättande av dels artiklarna 81 EG och 253 EG, dels rätten till försvar och artikel 253 EG.

A – Huruvida artiklarna 81 EG och 253 EG har åsidosatts

1. Möjligheten att kvalificera ett informationsutbyte som ett samordnat förfarande med ett konkurrensbegränsande syfte

51. Sökandena har påstått att det aktuella beteendet endast bestod i ett informationsutbyte som inte var en del av en mer omfattande kartell och följaktligen inte utgjorde någon konkurrensbegränsning genom syfte. De har hävdat att endast den omständigheten att ett informationsutbyte potentiellt kan minska osäkerheten om framtida prissättningspolitik enligt rättspraxis inte utgör någon tillräcklig grund för att kvalificera utbytet som en konkurrensbegränsning genom syfte.

52. Sökandena har påpekat att kommissionen felaktigt har hänvisat till flera fall med informationsutbyte som varit en del av mer omfattande samverkansavtal, trots att den inte hävdat, såsom framgår av flera avsnitt i det angripna beslutet, att företagen i förevarande mål deltog i ett avtal eller i ett samordnat förfarande som avser fastställande av de faktiska priserna, eller i ett avtal om referenspriserna, eller ens i ett avtal eller i ett samordnat förfarande som avser fastställande av särskilda höjningar eller sänkningar av dessa priser.

53. Vad för det första avser den överträdelse som avses i det angripna beslutet, framgår det otvetydigt av beslutets lydelse att kommissionen anser att sökandena på ett otillåtet sätt har samordnat referenspriserna på bananer genom bilateral kommunikation före prissättning och att detta utgör ett samordnat förfarande om fastställande av priser, som följaktligen har till syfte att begränsa konkurrensen i den mening som avses i artikel 81 EG (se, bland annat, skälen 1, 54, 261, 263 och 271 i det angripna beslutet). Detta är inte oförenligt med det förhållandet att kommissionen i detta fall inte drog slutsatsen att det förekom ett avtal eller ett samordnat förfarande om fastställande av de faktiska priserna, eller ett avtal om referenspriserna, eller ens ett avtal eller ett samordnat förfarande som avser fastställande av särskilda höjningar eller sänkningar av dessa priser.

54. Det framgår således att det aktuella informationsutbytet enligt kommissionen utgör en samverkan som omfattas av den särskilda rättsliga kvalificeringen ett samordnat förfarande.

55. Det ska erinras om att begreppen ”avtal”, ”beslut av företagssammanslutningar” och ”samordnat förfarande”, om man ser till den subjektiva sidan, omfattar olika former av samverkan som är av samma art och som endast skiljer sig åt vad avser deras intensitet och i vilka former de kommer till uttryck (se, för ett liknande resonemang, domstolens dom av den 8 juli 1999 i mål C-49/92 P, kommissionen mot Anic Partecipazioni, REG 1999, s. I-4125, punkt 131).

56. Vad avser definitionen av ett samordnat förfarande har domstolen förklarat att ett sådant förfarande har avsett en form av samordning mellan företag som, utan att det lett fram till att ett egentligt avtal ingåtts, har inneburit att konkurrensens risker medvetet ersatts med ett praktiskt inbördes samarbete (se domstolens dom av den 16 december 1975 i de förenade målen 40/73–48/73, 50/73, 54/73–56/73, 111/73, 113/73 och 114/73, Suiker Unie m.fl. mot kommissionen, REG 1975, s. 1663, punkt 26, av den 31 mars 1993 i de förenade målen C-89/85, C-104/85, C-114/85, C-116/85, C-117/85 och C-125/85–C-129/85, Ahlström Osakeyhtiö m.fl. mot kommissionen, REG 1993, s. I-1307, punkt 63, svensk specialutgåva, volym 14, s. I-1307, och av den 4 juni 2009 i mål C-8/08, T-Mobile Netherlands m.fl., REG 2009, s. I-4529, punkt 26).

57. Begreppet samordnat förfarande förutsätter, förutom samordningen mellan de berörda företagen, ett beteende på marknaden som svarar mot denna samordning och ett orsakssamband mellan dessa båda rekvisit. I detta sammanhang måste det, såvida motsatsen inte bevisas, vilket det åvilar de berörda aktörerna att göra, antas att de företag som deltar i samordningen och som fortsätter att vara verksamma på marknaden tar hänsyn till informationsutbytet med sina konkurrenter när de bestämmer sitt beteende på denna marknad. Detta gäller i än högre grad när samordningen har skett regelbundet under en lång period (domstolens dom av den 8 juli 1999 i mål C-199/92 P, Hüls mot kommissionen, REG 1999, s. I-4287, punkterna 161–163, och domen i det ovan i punkt 56 nämnda målet T-Mobile Netherlands m.fl., punkt 51).

58. I förevarande fall kan sökandena inte med framgång åberopa vissa avsnitt i det angripna beslutet, i vilka det görs åtskillnad mellan begreppen samordnade förfaranden och avtal, till stöd för sina påståenden om att det i nämnda beslut inte finns någon grundad invändning som avser fastställande av priser.

59. Det ska, för det andra, påpekas att det inte finns någon rättslig grund för argumentet att ett informationsutbyte endast kan utgöra en konkurrensbegränsning genom syfte om det är ”en del av mer omfattande samverkansavtal, såsom överenskommelser om fastställande av faktiska priser eller marknadsandelar”.

60. Vad beträffar informationsutbytet mellan konkurrenter ska det erinras om att kriterierna samordning och samarbete, som avgör vad som är ett samordnat förfarande, ska uppfattas mot bakgrund av den grundläggande idén bakom fördragets konkurrensregler, nämligen att varje ekonomisk aktör självständigt ska bestämma den politik som den avser att följa på den gemensamma marknaden (domstolens dom i de ovan i punkt 56 nämnda förenade målen Suiker Unie m.fl. mot kommissionen, punkt 173, dom av den 14 juli 1981 i mål 172/80, Züchner, REG 1981, s. 2021, punkt 13, domen i de ovan i punkt 56 nämnda förenade målen Ahlström Osakeyhtiö m.fl. mot kommissionen, punkt 63, av den 28 maj 1998 i mål C-7/95 P, Deere/Commission, REG 1998, s. I-3111, punkt 86, och domen i det ovan i punkt 56 nämnda målet T-Mobile Netherlands m.fl., punkt 32).

61. Även om detta krav på självständighet inte utesluter att de ekonomiska aktörerna har rätt att rationellt anpassa sig till det konstaterade eller förutsedda beteendet hos konkurrenterna, hindrar det emellertid strikt att det förekommer direkta eller indirekta kontakter mellan sådana aktörer, kontakter som är ägnade att antingen påverka en faktisk eller potentiell konkurrents beteende på marknaden eller att för en sådan konkurrent avslöja det beteende man har beslutat om eller överväger att själv tillämpa på marknaden, när dessa kontakter har till syfte eller resultat att utmynna i konkurrensvillkor som inte motsvarar de normala villkoren på den relevanta marknaden, med beaktande av de tillhandahållna produkternas eller tjänsternas beskaffenhet, hur betydelsefulla och hur många företagen var och nämnda marknads storlek (se, för ett liknande resonemang, domen i de ovan i punkt 56 nämnda förenade målen Suiker Unie m.fl. mot kommissionen, punkt 174, domen i det ovan i punkt 60 nämnda målet Züchner, punkt 14, domen i det ovan i punkt 60 nämnda målet Deere mot kommissionen, punkt 87, och domen i det ovan i punkt 56 nämnda målet T-Mobile Netherlands m.fl., punkt 33).

62. Av detta följer att informationsutbytet mellan konkurrenter kan strida mot konkurrensreglerna när detta utbyte minskar eller undanröjer graden av osäkerh et om hur den relevanta marknaden fungerar och följaktligen begränsar konkurrensen mellan företagen (domstolens dom i det ovan i punkt 60 nämnda målet Deere mot kommissionen, punkt 90, av den 2 oktober 2003 i mål C-194/99 P, Thyssen Stahl mot kommissionen, REG 2003, s. I-10821, punkt 81, och domen i det ovan i punkt 56 nämnda målet T-Mobile Netherlands m.fl., punkt 35).

63. Kommissionen anser att kommunikationen före prissättning har minskat osäkerheten kring de berörda företagens framtida beslut om referenspriser, vilka är de priser som meddelats, och har därtill korrekt anfört att samordning av sådana priser också kan utgöra en överträdelse genom syfte (skäl 284 i det angripna beslutet).

64. Vad beträffar frågan huruvida ett samordnat förfarande kan anses ha ett konkurrensbegränsande syfte även när detta inte har ett direkt samband med konsumentpriset, ska det nämligen anmärkas att ordalydelsen i artikel 81.1 EG inte ger utrymme för att tolkas så, att denna bestämmelse endast förbjuder samordnade förfaranden som har en direkt inverkan på det pris som slutkonsumenterna betalar. Det framgår tvärtom av artikel 81.1 a EG att ett samordnat förfarande kan ha ett konkurrensbegränsande syfte om det innebär att ”inköps- eller försäljningspriser eller andra affärsvillkor direkt eller indirekt fastställs” (domen i det ovan i punkt 56 nämnda målet T-Mobile Netherlands m.fl., punkterna 36 och 37).

65. I alla händelser är artikel 81 EG, i likhet med övriga konkurrensregler i fördraget, inte enbart avsedd att skydda konkurrenternas eller konsumenternas direkta intressen, utan den ska skydda marknadens struktur och därmed konkurrensen som sådan. Det måste således inte föreligga ett direkt samband mellan ett samordnat förfarande och konsumentpriserna för att det ska kunna konstateras att ett samordnat förfarande har ett konkurrensbegränsande syfte (domen i det ovan i punkt 56 nämnda målet T-Mobile Netherlands m.fl., punkterna 38 och 39).

66. Oavsett om hänvisningen i det angripna beslutet till vissa domstolsavgöranden är relevant eller inte, ankommer det på tribunalen att pröva huruvida kommissionen, under de aktuella omständigheterna, gjorde en riktig bedömning när den slog fast att informationsutbytet mellan dels Dole och Chiquita, dels Dole och Weichert utgjorde ett samordnat förfarande med ett konkurrensbegränsande syfte.

67. Sökandena har härefter påstått att kommissionen gjorde en felaktig bedömning när den slog fast att det aktuella informationsutbytet utgjorde en konkurrensbegränsning genom syfte, och när den därigenom undandrog sig skyldigheten att pröva huruvida informationsutbytet hade något som helst konkurrensbegränsande resultat.

68. Vad avser frågan om gränsdragningen mellan samordnade förfaranden med konkurrensbegränsande syfte respektive konkurrensbegränsande resultat, ska det erinras om att konkurrensbegränsande syfte respektive resultat inte är kumulativa villkor, utan alternativa, vid bedömningen av huruvida ett förfarande omfattas av förbudet i artikel 81.1 EG. Enligt fast rättspraxis sedan domstolens dom av den 30 juni 1966 i mål 56/65, LTM (REG 1966, s. 337, s. 359; svensk specialutgåva, volym 1, s. 251), leder den omständigheten att detta villkor är alternativt, vilket markeras genom konjunktionen ”eller”, först och främst till att man måste beakta själva syftet med det samordnade förfarandet med hänsyn till det ekonomiska sammanhang i vilket det ska tillämpas. Om en analys av det samordnade förfarandets innehåll inte påvisar en tillräckligt stor skadlighet för konkurrensen bör sedan förfarandets resultat prövas. För att det samordnade förfarandet ska kunna omfattas av förbudet bör det krävas att sådana omständigheter föreligger som visar att konkurrensen faktiskt på ett märkbart sätt har hindrats, begränsats eller snedvridits (se, för ett liknande resonemang, domstolens dom av den 20 november 2008 i mål C-209/07, Beef Industry Development Society och Barry Brothers, REG 2008, s. I-8637, punkt 15, och domen i det ovan i punkt 56 nämnda målet T-Mobile Netherlands m.fl., punkt 28).

69. Vid bedömningen av om ett samordnat förfarande är förbjudet enligt artikel 81.1 EG är det överflödigt att ta hänsyn till dess faktiska resultat när det framgår att syftet med förfarandet är att hindra, begränsa eller snedvrida konkurrensen inom den gemensamma marknaden (se, för ett liknande resonemang, dom av den 13 juli 1966 i de förenade målen 56/64 och 58/64, Consten och Grundig mot kommissionen, REG 1966, s. 429, s. 496, svensk specialutgåva, volym 1, s. 277, av den 21 september 2006 i mål C-105/04 P, Nederlandse Federatieve Vereniging voor de Groothandel op Elektrotechnisch Gebied mot kommissionen, REG 2006, s. I-8725, punkt 125, och domen i det ovan i punkt 68 nämnda målet Beef Industry Development Society och Barry Brothers, punkt 16). Skillnaden mellan ”överträdelse genom syfte” och ”överträdelse genom resultat” beror på att vissa former av samverkan mellan företag redan till sin natur kan anses vara skadliga för den normala konkurrensen (se, för ett liknande resonemang, domen i det ovan i punkt 68 nämnda målet Beef Industry Development Society och Barry Brothers, punkt 17, och domen i det ovan i punkt 56 nämnda målet T-Mobile Netherlands m.fl., punkt 29).

70. För att ett samordnat förfarande ska kunna anses ha ett konkurrensbegränsande syfte räcker det med att det är ägnat att inverka negativt på konkurrensen. Med andra ord är det tillräckligt att det, med hänsyn till det juridiska och ekonomiska sammanhang i vilket det ingår, är konkret ägnat att hindra, begränsa eller snedvrida konkurrensen inom den gemensamma marknaden. Frågan huruvida och i vilken mån ett förfarande har en sådan verkan i verkligheten kan endast ha betydelse för att beräkna bötesbeloppet och bedöma huruvida det föreligger rätt till skadestånd (domen i det ovan i punkt 56 nämnda målet T-Mobile Netherlands m.fl., punkt 31).

71. Eftersom kommissionen i förevarande fall bedömde att den kommunikation före prissättning som hade ägt rum mellan de berörda företagen innebar ett samordnat förfarande med ett konkurrensbegränsande syfte, var den, i enlighet med ovannämnda rättspraxis, inte skyldig att pröva det påtalade beteendets resultat för att kunna slå fast att det rörde sig om en överträdelse av artikel 81 EG.

72. Sökandena har i tredje hand gjort gällande att kommissionen, för att frångå den rättspraxis enligt vilken ett informationsutbyte i allmänhet inte är ”tillräckligt skadligt” för att kunna kvalificeras som en konkurrensbegränsning genom syfte, även i de fall där informationsutbytet är ämnat att faktiskt påverka fastställandet av priser, i skäl 315 i det angripna beslutet gjorde en konstlad åtskillnad mellan kommunikation ”före prissättning” och informationsutbyte ”i efterhand” och hävdade att detta fall gällde det förstnämnda, som betraktades som allvarligare. Enligt sökandena stöds denna åtskillnad inte av något domstolsavgörande, och den strider till och med mot den rättspraxis som kräver att det tas hänsyn till marknadens struktur och till det som är utmärkande för kommunikationen.

73. Såsom kommissionen korrekt har angett är detta argument grundat på tolkningen av en del av det angripna beslutet, medan skäl 315 i det angripna beslutet ska tolkas mot bakgrund av kommissionens helhetsbedömning i nämnda beslut.

74. Det ska härvid understrykas att kommissionen använder sig av det generiska begreppet ”kommunikation före prissättning” för att beteckna det samordnade förfarande som avser samordning av referenspriser och som har till syfte att begränsa konkurrensen i den mening som avses i artikel 81 EG, i enlighet med den bedömning som gjorts i skälen 259–272 i det angripna beslutet. Kommunikation före prissättning definieras i skälen 51, 148 och 182 i det angripna beslutet som informationsutbyten under vilka de berörda företagen diskuterade faktorer för prissättning av bananer (det vill säga faktorer som var relevanta för fastställandet av referenspriser för den kommande veckan), diskuterade eller avslöjade pristrender eller gav indikationer på referenspriser för den kommande veckan. Denna kommunikation ägde rum innan parterna fastställde sina referenspriser och avsåg genomgående de framtida referenspriserna.

75. Kommissionen har även tagit hänsyn till ”utbyte av information om referenspriser”, vars innebörd preciseras, i samma skäl 51 i det angripna beslutet, på följande sätt:

”… Parterna har, efter att ha fastställt sina referenspriser torsdag morgon, utbytt information om sina priser bilateralt eller i vart fall använt sig av en metod som gjorde det möjligt för dem att utbyta information om de fastställda referenspriserna bilateralt …”

76. Av skälen 51, 198, 227, 248, 250 och 257 i det angripna beslutet framgår att detta utbyte av information om referenspriserna enligt kommissionen var en del av företagens samverkansavtal. Informationsutbytet användes nämligen för att övervaka de individuella prissättningsbeslut som fattats mot bakgrund av den information som utbytts vid kommunikationen före prissättning, och de utgjorde följaktligen inte en separat överträdelse, utan en metod för övervakning av det resultat som bidrog till uppfyllandet av samma syfte.

77. Vad beträffar skäl 315 i det angripna beslutet, var syftet med detta skäl endast att bemöta ett argument från de företag som meddelandet om invändningar riktade sig till. Enligt detta argument bestod kommunikationen före prissättning bara i ett rent informationsutbyte, som endast kan anses strida mot artikel 81 EG om en konkurrensbegränsande verkan har påvisats. Kommissionen gör i nämnda skäl åtskillnad mellan förevarande fall och det fall som åberopats av sökandena och som ledde till antagandet av kommissionens beslut 92/157/EEG av den 17 februari 1992 om ett förfarande enligt artikel [81 EG] (IV/31.370 och 31.446 – UK Agricultural Tractor Registration Exchange) (EGT L 68, s. 19), vilket avsåg ett system för informationsutbyte som var upphovet till en överträdelse av artikel 81 EG, eftersom det hade en konkurrensbegränsande verkan på marknaden.

78. Kommissionen har endast understrukit att kommunikationen före prissättning inte utgjorde ett informationsutbyte i efterhand, det vill säga som avsåg redan genomförda transaktioner, såsom i fallet UK Agricultural Tractor Registration Exchange, utan att den bestod i ett tillkännagivande av det förhållningssätt som konkurrenterna planerade att inta på marknaden med avseende på det framtida fastställandet av deras referenspriser.

79. I motsats till sökandenas påståenden har kommissionen, vid detta tillfälle, inte gjort någon jämförelse eller någon klassificering av olika typer av informationsutbyte, med avseende på skadlighet för konkurrensen, beroende på om informationsutbytet ägt rum före eller efter fastställandet av transaktionspriser, och den har inte hävdat att de förstnämnda är de mest allvarliga och att de, utan några andra bedömningar, kan anses känneteckna en konkurrensbegränsning genom syfte.

80. Den enda åtskillnad som kommissionen stöder sig på i det angripna beslutet är den som föreligger mellan konkurrensbegränsande samverkan med ett konkurrensbegränsande syfte och sådan samverkan som har ett konkurrensbegränsande resultat, en åtskillnad som godtas enligt rättspraxis.

81. Kommissionen har, med hänvisning till skälen 263–271 i det angripna beslutet, preciserat att det samordnade förfarande som Dole deltagit i har till syfte att begränsa konkurrensen i den mening som avses i artikel 81 EG och att ”det följaktligen inte är nödvändigt att den analyserar marknadens struktur” eller ”det som är utmärkande för kommunikationen eller för den information som lämnats mot bakgrund av de kriterier som fastställts i fallet UK Agricultural Tractor Registration Exchange”.

82. Det senare omnämnandet kan inte, såsom sökandena har gjort, tolkas som om det visar att kommissionen i det aktuella fallet bortsåg från de krav som enligt rättspraxis gäller vid bedömning av huruvida informationsutbyte mellan konkurrenter är förenliga med konkurrensreglerna. Omnämnandet har i själva verket ingen annan innebörd än att det ska göras åtskillnad i förhållande till en situation där konstaterandet att det har skett en överträdelse av artikel 81 EG följer av att det har tagits hänsyn till den konkurrensbegränsande verkan som ett system för informationsutbyte har.

83. Den uttryckliga hänvisningen till skälen 263–271 i det angripna beslutet, i vilka kommissionen erinrar om vad som är utmärkande för systemet för informationsutbyte mellan de berörda företagen och dess beaktande i det sammanhang i vilket det förekommer, räcker för att tillbakavisa sökandenas tolkning.

84. Under alla omständigheter har kommissionen, såsom det kommer att redogöras för nedan, bedömt det aktuella förfarandet med hänsyn till den bilaterala kommunikationens innehåll, hur ofta och hur länge den ägde rum samt till det juridiska och ekonomiska sammanhang i vilket dessa diskussioner ingick.

85. Av detta följer att sökandena inte kan vinna framgång med det argument som anges i punkt 72 ovan.

2. Huruvida det förekom ett samordnat förfarande med ett konkurrensbegränsande syfte

a) Huruvida Chiquita saknar trovärdighet

86. Sökandena har hävdat att kommissionens slutsats att det aktuella informationsutbytet utgör ett samordnat förfarande om fastställande av priser, och följaktligen en konkurrensbegränsning genom syfte, i praktiken uteslutande grundar sig på det sätt på vilket Chiquita beskrev detta beteende under det administrativa förfarandet, trots att nämnda företag saknar all trovärdighet.

87. Sökandena har i detta hänseende hänvisat till det personliga intresse som Chiquita hade av att det aktuella beteendet kvalificerades som en överträdelse, det administrativa förfarandets mycket signifikanta förlopp och de uppenbara motsägelser som förekommer.

88. Det ska inledningsvis understrykas att sökandenas argumentering, som allmänt syftar till att misskreditera Chiquitas vittnesmål, grundar sig på en felaktig förutsättning. Chiquitas redogörelser är nämligen endast en av de uppgifter som kommissionen har lagt till grund för sina slutsatser, jämte Doles och Weicherts egna redogörelser och skriftlig bevisning, såsom samtalslistor och e-postmeddelanden. Alla dessa uppgifter har analyserats och ställts mot varandra för att få fram både uppgifter som talar för och uppgifter som talar emot att det förelegat ett samordnat förfarande.

89. Det aktuella förfarandets särskilda karaktär, som består i att den bilaterala kommunikationen i fråga ägde rum muntligen och att parterna informerade kommissionen om att de varken hade anteckningar eller protokoll från kommunikationen, förklarar emellertid betydelsen av företagens redogörelser under det administrativa förfarandet.

90. Vad beträffar det personliga intresse som Chiquita hade av att det aktuella beteendet kvalificerades som en överträdelse, har sökandena angett att den omständigheten att nämnda företag, den 8 april 2005, med stöd av meddelandet om samarbete gav in en ansökan om immunitet hängde samman med förvärvet, som anmälts sex veckor tidigare, av affärsgrenen ”Fresh Express” från Performance Food Group. Enligt sökandena kunde Chiquita inte slutföra sitt förvärv av affärsgrenen ”Fresh Express”, som hade en stor strategisk betydelse för företaget, utan att stilla den oro som banker vilka finansierat transaktionen uttryckt efter en tidigare kontroll av dess verksamheter. Sökandena har därtill anfört att det var först den 28 juni 2005, efter att ha beviljats villkorlig immunitet den 3 maj 2005, som Chiquita anmälde att transaktionen hade kunnat slutföras.

91. Tribunalen konstaterar att sökandenas argument inte motsvarar den logik som följer av det förfarande som anges i meddelandet om samarbete. En ansökan om tillämpning av meddelandet för att få till stånd en nedsättning av bötesbeloppet ger nämligen inte nödvändigtvis upphov till ett incitament att lägga fram förvanskad bevisning avseende övriga deltagare i den påtalade konkurrensbegränsande samverkan. Varje försök att vilseleda kommissionen kan nämligen leda till att immunitetssökandens uppriktighet och fullständiga samarbete ifrågasätts, vilket kan äventyra dennes möjligheter att fullt ut dra fördel av meddelandet om samarbete (förstainstansrättens dom av den 16 november 2006 i mål T-120/04, Peróxidos Orgánicos mot kommissionen, REG 2006, s. II-4441, punkt 70).

92. Även om sökandenas påståenden om skälet till att Chiquita ansökte om immunitet är riktiga, kan de inte medföra att de redogörelser som detta företag lämnat förlorar all trovärdighet. Förekomsten av ett personligt intresse av att göra anmälan innebär inte nödvändigtvis att anmälaren inte är trovärdig.

93. Oron hos de aktörer som skulle finansiera Chiquitas förvärv och deras strävan, för detta ändamål, att bättre avgränsa den risk som låntagarens situation var förenad med kan, i lika hög grad, anses vara en konkret omständighet som förstärker bevisvärdet av Chiquitas redogörelser beträffande frågan huruvida det förekom en kartell.

94. Det är dessutom och framför allt så, att den uteslutande fördelaktiga framställningen av Chiquitas tillvägagångssätt den 8 april 2005 är vilseledande, eftersom det bortses från en viss och potentiellt negativ följd som hänger samman med företagets medgivande av att det deltagit i en kartell. Även om ansökan om immunitet gjorde det möjligt för Chiquita att undgå varje sanktion som meddelats av kommissionen, innebär ovannämnda erkännande och det följande beslutet från kommissionen, genom vilket en överträdelse av artikel 81 EG konstateras, att företaget utsätts för risken att tredje man väcker skadeståndstalan mot företaget, genom vilken det yrkas ersättning för den skada som lidits på grund av det konkurrensbegränsande beteendet, vilket kan visa sig få svåra ekonomiska konsekvenser.

95. Denna slutsats kan även medföra en relativisering av sökandenas påstående att Chiquita hoppats på att de konkurrerande företagen skulle drabbas av ett ekonomiskt handikapp efter det administrativa förfarandet.

96. Sökandena har härefter hänvisat till det administrativa förfarandets förlopp och gjort gällande att kommissionen själv konstaterade att Chiquita saknade trovärdighet, eftersom den avvisade praktiskt taget alla påståenden från företaget med motiveringen att de saknade grund, även såvitt avser Fyffes och Van Parys deltagande i den kartell som påtalats, och tvingades att organisera ett ”statusmöte” med Chiquita. Det var först efter detta möte som Chiquita identifierade den bilaterala kommunikationen i fråga och gjorde gällande att den hade ett konkurrensbegränsande syfte.

97. Sökandena har påpekat att Chiquitas ansökan om förmånlig behandling av den 8 april 2005 innehöll följande kommentar:

”Denna ansökan avser den verksamhet som består i leverans och saluföring av bananer samt ananas och annan importerad färsk frukt. De största bananleverantörerna i Europa, inklusive i Schweiz och Norge, är [Chiquita], [Dole], Del Monte, [Fyffes], Ireland och Grupo Noboa SA Ecuador, nedan kallad Noboa.

De samordnade förfaranden mellan bananimportörer som strider mot artikel 81 [EG] har pågått ungefär från början av 90-talet (eller tidigare) till april 2005. Under de fyra eller fem sista åren har Chiquita, Dole, Del Monte, Fyffes och Noboa deltagit i dessa samordnade förfaranden, och de omfattar kanske än i dag – eller har tidigare omfattat – andra, mindre bananimportörer, såsom Durbeck. De företag som nämnts ovan inledde ett regelbundet informationsutbyte inom banansektorn som avsåg kvantiteter och priser för framtida leveranser i Europa samt företagens respektive kunder i Europa.

Företagen inledde även samordnade förfaranden som direkt avsåg priserna, det vill säga de allmänna referenspriser för Europa som tillämpades på vissa kunder i Europa.”

98. Det framgår således att ansökan om förmånlig behandling särskilt berörde ”bananimportörer” och deras deltagande i samordnade förfaranden ”under de fem sista åren”.

99. Av det angripna beslutets innehåll framgår att Chiquitas redogörelser i stor utsträckning beaktades av kommissionen, i motsats till vad sökandena har påstått. För det första riktade sig det angripna beslutet till tre av de fem nämnda importörerna. För det andra konstaterades faktiskt ett informationsutbyte avseende kvantiteter i det angripna beslutet utan att det slutligen ansågs utgöra en överträdelse (se skälen 136 och 272 i det angripna beslutet). För det tredje ansågs ett informationsutbyte, i form av kommunikation före prissättning som avsåg importörernas och leverantörernas referenspriser, i det angripna beslutet känneteckna ett samordnat förfarande som hade ett konkurrensbegränsande syfte och som hade pågått under tre år, inom den begränsade period som särskilt avsågs i ansökan om förmånlig behandling.

100. Det förhållandet att den överträdelse som slutligen konstaterades i det angripna beslutet inte i alla avseenden ansågs motsvara uppgifterna i ansökan om förmånlig behandling i fråga om överträdelsens syfte, dess varaktighet samt antalet berörda företag mot vilka det meddelats sanktioner kan i vart fall inte anses visa att den som gjort nämnda ansökan och dennes redogörelser, som kommissionen delvis lade till grund för slutsatserna att det hade skett en överträdelse av artikel 81 EG, saknar trovärdighet.

101. Utgången av det administrativa förfarande som kommissionen varit angelägen om att genomföra, vilket framhållits av sökandena, motsäger till och med sökandenas påstående att ”kommissionen alltför lätt godtog Chiquitas uppgift om att det förekom en form av kartell mellan bananimportörerna i Nordeuropa” och inte företog ”en kritisk granskning” av företagets redogörelser.

102. Sökandenas vilja att misskreditera Chiquitas vittnesmål ledde till att de utvecklade ett motsägelsefullt resonemang som, samtidigt, avsåg att kritisera kommissionen för att nästan uteslutande ha grundat sig på Chiquitas redogörelser, och det utan vare sig någon försiktighetsåtgärd eller kritisk granskning, och att framhålla skillnaderna mellan dessa redogörelser och innehållet i det angripna beslutet.

103. Att Chiquitas vittnesmål helt skulle underkännas finner inte heller stöd i en skrivelse från kommissionen genom vilken Chiquita anmodas att yttra sig över ”eventuella” skillnader mellan den ursprungliga ansökan om förmånlig behandling och de senare redogörelserna eller i att det hölls ett möte, den 20 oktober 2006, under vilket kommissionen och Chiquita diskuterade det förhållandet att uppgifter i ansökan om förmånlig behandling ställdes mot de uppgifter som framkommit till följd av inspektioner och framställningar med begäran om upplysningar.

104. Det konstateras att sökandena, som har haft tillgång till utredningsakten, endast har hävdat att det var efter det sammanfattande mötet den 20 oktober 2006 som Chiquita påtalade att det förekommit kommunikation före prissättning, samtidigt som de inte har lämnat någon uppgift som motsäger kommissionens anmärkning att Chiquita hänvisade till denna kommunikation före prissättning för första gången i juli–augusti 2005 (redogörelserna nr 11 och 12), det vill säga mer än ett år före mötet.

105. I skäl 149 i det angripna beslutet anges att ”[n]är Chiquita underrättade kommissionen om den kommunikation före prissättning som företaget upprätthöll med Dole, gjorde det gällande att deras teman hade varit försäljnings- och marknadsvillkoren, prisfaktorerna och de officiella anbudspriserna på bananer”. I detta skäl hänvisas till sidan 9227 och följande sidor i kommissionens akt, vilket motsvarar företaget Chiquitas redogörelse nr 12 av den 25 augusti 2005. Dessutom motsvarar bilaga A 6 i ansökan redogörelse nr 28 från Chiquita, i vilken företaget lämnade klargöranden som avsåg beteendet hos dess tidigare anställde, B., som varit inblandad i kommunikationen med de konkurrerande företagen, och erinrade om att företaget hade beskrivit det som det kände till om denna kommunikation i de föregående redogörelserna nr 11 av den 4 juli 2005, nr 12 av den 25 augusti 2005 och nr 13 av den 20 januari 2006.

106. Dole har därefter påpekat att det vittnesmål som lämnats av den anställde vid Chiquita, B., i fråga om den bilaterala kommunikation som inletts med en av Doles anställda, H., innehåller flera interna motsägelser, som ger upphov till allvarliga tvivel med avseende på vittnesmålets riktighet och trovärdighet, och det motsägs också av det vittnesmål som avgetts av Doles anställde.

107. Sökandena har, för det första, påtalat skillnader i Chiquitas redogörelser för kommunikationens tidsplan, med påståenden om att utbyten ägt rum måndagar och tisdagar och därefter onsdagar och torsdagar.

108. En klar redogörelse för denna situation ges i skälen 71–74 och 156 i det angripna beslutet, i vilka det framgår att Chiquita, efter att på ett kompletterande sätt ha samtalat med tidigare anställda och nuvarande anställda och efter att ha gått igenom samtalslistorna för den tidigare anställde, B., preciserade sin ursprungliga redogörelse genom att ange att samtalen i allmänhet hade ägt rum onsdag i slutet av eftermiddagen och följdes av ett andra samtal torsdag morgon, före, ibland till och med omedelbart före, det interna konferenssamtal som föregick dess prissättningsbeslut.

109. Det ska understrykas att Dole, i sina svar på framställningarna med begäran om upplysningar, på ett sammanhängande sätt medgav att telefonsamtalen hade ägt rum onsdag eftermiddag och, även om det enligt företaget skedde mycket sällan, torsdag morgon (skäl 73 i det angripna beslutet), och att företagens redogörelser stöds av tillgängliga samtalslistor för B. som visar de samtal som denne haft med H., listor med avseende på vilka sökandena inte har framställt någon erinran.

110. Sökandena har, för det andra, beträffande samtalens ursprung, hänvisat till en första redogörelse från Chiquita enligt vilken ”H., vid Dole, ibland var den som först ringde upp B., och Chiquita ibland var den som först ringde upp Dole”, och därefter till en andra redogörelse enligt vilken ”det oftast var H. som ringde upp B.”, varvid sistnämnda påstående för övrigt har bestritts av H.

111. Av ovannämnda redogörelser från Chiquita framgår ingen reell motsägelse, utan en precisering av samtalens huvudsakliga ursprung och Doles bestridande i detta avseende kan inte med fog läggas till grund för ett påstående om att Chiquitas vittnesmål saknar all trovärdighet. Vittnesmålet har nämligen till och med bekräftats av Dole, som har förklarat att dess anställda H. och G. hade kontakt med Chiquitas anställde B. och att det ”i vissa sällsynta fall kan ha varit så, att H. tog kontakt med B. onsdag eftermiddag, om de ansvariga vid Dole inte hade hört något från honom onsdag eftermiddag och i synnerhet om någon ovanlig omständighet ägde rum med avseende på marknadsutvecklingen” (skälen 60 och 61 i det angripna beslutet).

112. På grundval av dessa uppgifter kunde kommissionen med fog – utan att detta bestritts av sökandena – sluta sig till att Chiquita och Dole verkligen hade haft kontakt med varandra, även om parterna inte har samma minnesbild av vilken person som ”oftast” var den som först hade tagit kontakt, och att båda parterna dessutom har medgett att deras egna anställda vid vissa tillfällen också hade tagit kontakt med den andra parten (skäl 62 i det angripna beslutet).

113. Sökandena har, för det tredje, påpekat att Dole enligt B. meddelade ”sin troliga avsikt ... i fråga om hur företaget skulle fastställa priserna följande vecka”, och därefter, i samma redogörelse, påpekat att syftet med samtalen var att få ”en slutlig indikation från Doles sida på dess avsikt i fråga om det förväntade priset”.

114. Dole framställde samma anmärkning i sitt svar på meddelandet om invändningar, vilket bemöttes av kommissionen i skäl 169 i det angripna beslutet på följande sätt:

”Kommissionen noterar allmänt att eftersom kommunikationen bestod i kommunikation före prissättning, är det uppenbart att dessa indikationer på eller avsikter i fråga om priser som konkurrenterna får information om inte kunde ha utgjort något slutgiltigt referenspris. Det priset fastställdes nämligen först dagen efter. Chiquita angav dessutom i sin företagsredogörelse att syftet med kommunikationen enligt dess uppfattning var att få en ’slutlig indikation’ från Dole på ’dess avsikt i fråga om det förväntade priset’. Detta visar klart att Chiquita inte påstod att det som Dole meddelade var ett slutpris. Chiquita påpekade dessutom att rekommendationen om prissättning från B. grundades på ’Doles troliga avsikt’, som B. hade fått kännedom om vid den kommunikation före prissättning som ägde rum med Dole. Kommissionen anser att dessa redogörelser inte är motsägelsefulla och att de klart visar vilket syfte kommunikationen hade för Chiquita.”

115. Påpekandet, i ansökan, att H. endast erinrade sig diskussioner om ”upplysande trender för referenspriser” motsäger inte i sig kommissionens ovannämnda slutsats. Påpekandet kan inte heller i sig anses styrka påståendena om att Chiquitas vittnesmål är motsägelsefullt och, följaktligen, saknar trovärdighet.

116. Vad för det fjärde avser skillnaden mellan Chiquita och Dole beträffande exakt hur ofta utbytet ägde rum, innebär den inte nödvändigtvis, såsom sökandena har uppfattat den, att Chiquitas vittnesmål saknar trovärdighet.

117. Frågan hur ofta bilateral kommunikation ägde rum mellan Dole och Chiquita prövades i skälen 76–86 i det angripna beslutet, och kommissionen beaktade svaren från Dole, som hade medgett att den bilaterala kommunikationen ägde rum cirka 20 gånger per år (skäl 83 i det angripna beslutet).

118. Av det anförda följer att sökandena inte kan vinna framgång med den argumentering som allmänt syftar till att misskreditera Chiquitas vittnesmål genom att påstå att vittnesmålet saknar trovärdighet.

b) Huruvida Doles och Chiquitas driftsmetoder är oförenliga med den samverkan som har påtalats

119. Sökandena har påstått att kommissionens uppfattning att den bilaterala kommunikation som utbyttes mellan parterna hade till syfte att samordna deras referenspriser är oförenlig med det förhållandet att Chiquita och Dole fastställde referenspriser för olika produkter, olika kunder och olika veckor avseende den treveckorsperiod som gäller på marknaden för bananer. Det är följaktligen inte ens teoretiskt möjligt att samordna referenspriserna på grundval av den information som utbyts, eftersom de produkter som säljs av Chiquita och Dole är två helt olika produkter som inte konkurrerar med varandra på samma marknad.

120. Det referenspris som fastställs av Chiquita avser mogna bananer som levereras till detaljhandlarna, medan det referenspris som fastställs av Dole avser omogna bananer som levereras till mognings- och distributionsföretag. Enligt sökandena fastställde Chiquita sitt referenspris på gula bananer som nådde fram till Nordeuropa föregående vecka och som levererades till detaljhandlarna följande vecka, medan Dole fastställde sitt referenspris för gröna bananer som nådde fram till Nordeuropa följande vecka och som levererades till detaljhandlarna först två veckor senare.

121. Dessa förhållanden gällde inte bara för Tyskland, där Chiquita för externa ändamål uteslutande meddelade sina kunder ett referenspris på gula bananer, på grund av den mogning och de leveranser som utfördes av dess dotterbolag Atlanta. Chiquita har nämligen påpekat för kommissionen att de beslut om fastställande av priser som fattades på torsdagar angående de nordiska länderna även gällde bananer beträffande vilka mogningen redan pågick.

122. Sökandena har slutligen kritiserat kommissionen för att inte klart och tydligt ha förklarat sin ståndpunkt, vilket således strider mot artikel 253 EG, i synnerhet genom att inte ge en ”tillfredsställande förklaring till hur utbytet av information om omständigheter som påstås vara relevanta vid fastställandet av referenspriserna på gröna bananer kan ha någon som helst relevans vid fastställandet av priset för gula bananer”.

Påståendet att artikel 253 EG har åsidosatts

123. Det framgår av formuleringen av den anmärkning som det har erinrats om i föregående punkt, närmare bestämt av användningen av ordet ”tillfredsställande”, samt av innehållet i sökandenas argumentering, att anmärkningen egentligen inte avser ett åsidosättande av väsentliga formkrav i den mening som avses i artikel 230 EG. Den aktuella anmärkningen har i själva verket blandats ihop med ett ifrågasättande av att det angripna beslutet är välgrundat och följaktligen av rättsaktens lagenlighet i sak. Rättsakten skulle således vara rättsstridig med hänsyn till att kommissionen inte har visat att det har förekommit, eller ens att det vore möjligt att det skulle ha förekommit, någon otillåten samordning mellan Dole och Chiquita.

124. Även om det antogs att påståendet att det skett ett åsidosättande av artikel 253 EG kunde godtas, skulle sökandena för övrigt inte kunna vinna framgång med detsamma.

125. Det ska erinras om att enligt fast rättspraxis ska den motivering som krävs enligt artikel 253 EG vara anpassad till rättsaktens beskaffenhet, och det ska av motiveringen klart och tydligt framgå hur den institution som har antagit rättsakten har resonerat, så att de som berörs därav kan få kännedom om skälen till den vidtagna åtgärden och så att den behöriga domstolen ges möjlighet att utföra sin prövning. Frågan huruvida kravet på motivering är uppfyllt ska bedömas med hänsyn till omständigheterna i det enskilda fallet, särskilt rättsaktens innehåll, de anförda skälen och det intresse av att få förklaringar som de vilka rättsakten är riktad till, eller andra personer som direkt eller personligen berörs av den, kan ha. Det krävs inte att alla relevanta faktiska och rättsliga omständigheter anges i motiveringen, eftersom bedömningen av om motiveringen av ett beslut uppfyller kraven i artikel 253 EG inte skall ske endast utifrån rättsaktens ordalydelse utan även utifrån sammanhanget och reglerna på det ifrågavarande området (se domstolens dom av den 2 april 1998 i mål C-367/95 P, kommissionen mot Sytraval och Brink’s France, REG 1998, s. I-1719, punkt 63 och där angiven rättspraxis).

126. Kommissionen är visserligen inte är skyldig att i motiveringen till ett beslut som den fattar för att säkerställa tillämpningen av konkurrensreglerna gå in på alla de faktiska och rättsliga omständigheter samt överväganden som föranlett den att fatta ett sådant beslut. Kommissionen är emellertid enligt artikel 253 EG skyldig att åtminstone nämna de omständigheter och de överväganden som har väsentlig betydelse för beslutets systematik, för att sålunda göra det möjligt för unionsdomstolen och berörda parter att få kännedom om under vilka villkor kommissionen har tillämpat fördraget (se, för ett liknande resonemang, förstainstansrättens dom av den 15 september 1998 i de förenade målen T-374/94, T-375/94, T-384/94 och T-388/94, European Night Services m.fl. mot kommissionen, REG 1998, s. II-3141, punkt 95 och där angiven rättspraxis).

127. I förevarande fall har kommissionen, i skälen 4, 5, 32, 34, 104, 141–143, 182, 196 och 287 i det angripna beslutet, på ett tillräckligt precist och klart sätt förklarat sin inställning vad beträffar den relevanta produktens unika art, det vill säga färska bananer, dess specifika drag, en frukt som importeras när den är grön och som allmänheten erbjuds för konsumtion när den har blivit gul, efter mogning, villkoren under vilka mogningen organiseras och, därefter, saluföringen av bananerna, affärsförhandlingarna om referenspriser och det samband som finns mellan referenspriserna på gröna och gula bananer.

128. Det ska dessutom understrykas att sökandenas argument som i huvudsak går ut på att få fastställt att Doles och Chiquitas verksamheter var avskärmade och inte var samordnade i tiden, vilket således omöjliggjorde en samverkan om referenspriserna genom bilateral kommunikation, inte framfördes under det administrativa förfarandet.

129. Det är ostridigt att det i meddelandet om invändningar uttryckligen angavs att den relevanta produkten utgjordes av bananer (färsk frukt), och i meddelandet påtalades tre slag av samverkan, nämligen följande:

– Utbyte av information om de kvantiteter bananer som skulle sändas till Nordeuropa (utbyte av information om kvantiteter).

– Bilateral kommunikation om marknadsvillkoren för bananer, pristrender eller indikationer på referenspriserna före fastställandet av dessa priser.

– Utbyte av information om referenspriserna på bananer (utbyte av information om referenspris).

130. Kommissionen fastslog på ett otvetydigt sätt, i punkt 429 i meddelandet om invändningar, att ”varje grupp av bilaterala avtal” och nätverket av avtal tillsammans utgjorde en överträdelse med syfte att begränsa konkurrensen inom gemenskapen och inom Europeiska ekonomiska samarbetsområdet (EES) i den mening som avses i artikel 81 EG och artikel 53 i EES-avtalet.

131. I sitt svar på meddelandet om invändningar bestred Dole att det förekom någon överträdelse, men utan att, för detta ändamål, på något sätt hävda att det förelåg en väsentlig skillnad vad avser formen för saluföring av bananer i förhållande till Chiquita. Det påpekades visserligen att referenspriserna, till skillnad från Dole och den övriga sektorn, hade tillämpats i en mycket begränsad och blygsam utsträckning för Chiquitas del på grund av dess verksamhets särart. Påpekandet avsåg emellertid endast ”Dole plus-avtalen”, för vilka transaktionspriset för bananer av varumärket Chiquita i själva verket beror på det referenspris som Dole fastställer veckovis.

132. I ovannämnda svar på meddelandet om invändningar framhölls till och med, på ett klart sätt, att det hela tiden hade rått konkurrens mellan bananimportörerna, ”i synnerhet mellan Dole och Chiquita”, varvid Chiquita benämndes som Doles ”största konkurrent”.

133. Det ska på detta stadium erinras om att förklaringar eller preciseringar kan ges under rättegången för att klargöra den angripna rättsaktens lydelse (se, för ett liknande resonemang, domstolens dom av den 15 juli 1960 i de förenade målen 36/59–38/59 och 40/59, Präsident m.fl. mot Höga myndigheten, REG 1960, s. 857 och 892, av den 6 april 1995 i mål C-310/93 P, BPB Industries och British Gypsum mot kommissionen, REG 1995, s. I-865, punkt 11, och generaladvokaten Légers förslag till avgörande inför nämnda dom, REG 1995, s. I-867, punkt 24). Domstolen har slagit fast att om den som har fattat ett angripet beslut lämnar kompletterande förklaringar till en motivering som redan i sig är tillräcklig, omfattas inte dessa av motiveringsskyldigheten i strikt mening. De kan emellertid vara till hjälp vid unionsdomstolens interna kontroll av skälen till beslutet, genom att de gör det möjligt för institutionen att mer ingående redogöra för de skäl som ligger till grund för beslutet (se, för ett liknande resonemang, domstolens dom av den 16 november 2000 i mål C-286/98 P, Stora Kopparbergs Bergslags mot kommissionen, REG 2000, s. I-9925, punkt 61).

134. I förevarande fall har de preciseringar som kommissionen lämnat under rättegången, vid bemötandet av den särskilda anmärkning som sökandena framställde för första gången under domstolsförfarandet, endast utgjort en förklaring till den motivering som redan getts i det angripna beslutet i fråga om de olika metoderna för distribution av bananer som bland annat Dole och Chiquita importerar till Nordeuropa.

135. Av detta följer att kommissionen i vart fall inte kan anses ha åsidosatt artikel 253 EG.

Prövning i sak

136. Tribunalen finner att sökandena inte kan vinna framgång med sin anmärkning, eftersom den bygger på en ogrundad och felaktig förutsättning enligt vilken gröna och gula bananer är helt olika produkter som hör till två olika marknader på vilka det endast var Dole, å ena sidan, och Chiquita, å andra sidan, som var verksamma.

137. Sökandenas uppfattning motsvarar inte de faktiska förhållandena på den relevanta marknaden såsom de framgår av kommissionens konstateranden i det angripna beslutet, de redogörelser som Dole och Chiquita lämnat under det administrativa förfarandet och sökandenas egna skrivelser.

138. Såsom framgår av skälen nedan visar således dessa konstateranden och redogörelser, som stöds av skriftlig bevisning, att det finns en marknad för bananer (färsk frukt) som kännetecknas av en samexistens och samtidighet i Doles och Chiquitas verksamhet avseende försäljning av gröna och gula bananer, att det under en full ömsesidig förståelse mellan båda företagen ägt rum en kommunikation om priset på gröna bananer till Nordeuropa och att det var på grundval av priset på gröna bananer som priset på gula bananer fastställdes.

139. Det ska först understrykas att kommissionen i det angripna beslutet klart definierade den relevanta sektorn och, i synnerhet, den relevanta produkten som färska bananer samt den relevanta marknadens funktionssätt.

140. Kommissionen preciserade att det angripna beslutet avser såväl omogna (gröna) bananer som mogna (gula) bananer och att försäljning av färska bananer definieras som försäljning av bananer med undantag av torkade bananer och mjölbananer (skäl 4 i det angripna beslutet).

141. Av det angripna beslutet framgår att bananer som importeras till Nordeuropa i allmänhet har odlats i Västindien, Centralamerika och vissa länder i Afrika (skäl 5 i det angripna beslutet). Under den aktuella perioden organiserades marknaden för bananer i Nordeuropa veckovis. Transporten av bananer med båt från hamnar i Latinamerika till Europa tog cirka två veckor. Banansändningarna nådde i allmänhet fram till hamnarna i Nordeuropa en gång per vecka och utfördes enligt en reguljär leveransplan (skäl 33 i det angripna beslutet). Bananerna sändes och nådde fram till hamnarna när de var gröna. De måste genomgå mogning för att kunna konsumeras (skäl 34 i det angripna beslutet).

142. Kommissionen påpekade att bananerna antingen levererades direkt till köparna (gröna bananer) eller fick mogna och därefter levereras cirka en vecka senare (gula bananer), vilket förklarades av att mogningen antingen kunde organiseras av köparen eller ombesörjas av importören eller i dennes namn (skäl 34 i det angripna beslutet).

143. Enligt kommissionen fastställde Chiquita, Dole och Weichert referenspriserna på sina märkesbananer varje vecka, nämligen torsdag morgon, och underrättade sina kunder om dessa priser (skälen 34 och 104 i det angripna beslutet). Med uttrycket referenspriser avsågs i allmänhet referenspriserna på gröna bananer (”green quote”) (grönt anbudspris). Referenspriserna på gula bananer (”yellow quote”) (gult anbudspris) utgjordes normalt av det gröna anbudspriset ökat med en mogningsavgift (skäl 104 i det angripna beslutet). Referenspriserna på gröna bananer var därmed avgörande för referenspriserna på gula bananer (skäl 287 i det angripna beslutet).

144. De referenspriser som parterna fastställde varje vecka gällde för Nordeuropa. Chiquita ska ha förklarat att ”de referenspriser som var hänförliga till ’Nordeuropa’ var knutna till Tyskland (samt Österrike, Sverige, Finland och Danmark) och Beneluxländerna” och att när företaget samtalade med Dole om det tyska ”gröna priset” ”omfattade detta de priser som var hänförliga till de andra länderna i Nordeuropa” (skälen 104 och 141 i det angripna beslutet).

145. De handlingar som upptäcktes vid kontrollen hos Dole visar att detta företag hade ett referenspris kallat ”Nordeuropa EU-15-priset” och olika priser för Norge, länderna i ”Nordeuropa EU-10”, Frankrike, Italien och Förenade kungariket. Dole angav i sitt svar på meddelandet om invändningar att detta pris var ett tyskt pris. Dole klargjorde även att dess ”gröna försäljningar i allmänhet [var] baserade på ett veckopris” och att ” i vart fall visste alla konkurrenter att referenspriserna [som hade diskuterats vid kommunikationen före prissättning] avsåg [uppgift som inte lämnas ut] EU-15-marknaderna” (skälen 104, 142 och 143 i det angripna beslutet).

146. Kommissionen angav att bananimportörerna förhandlade om priserna på bananer med sina kunder torsdag eftermiddag och fredag (eller senare samma vecka eller i början av den följande veckan), när transaktionerna byggde på priser som förhandlats fram veckovis. Importörernas kunder var i allmänhet mogningsföretag eller detaljhandelskedjor. Det gula priset var priset för mogna bananer, medan det gröna priset var priset på omogna bananer (skäl 34 i det angripna beslutet).

147. Kommissionen förklarade även att det förekom en viss gradskillnad grundad på varumärkespreferens. Det gjordes inom bananbranschen åtskillnad mellan tre nivåer av bananmärken, så kallade kategorier, nämligen bananer av varumärket Chiquita i kategori I, bananer av varumärkena Dole och Del Monte i kategori II och bananer i kategori III (i branschen kallade ”tredjemärkesbananer”, ”thirds”, som omfattade flera andra bananmärken). Denna indelning efter varumärken återspeglades i bananernas prissättning, varvid bananer av varumärket Chiquita åsattes det högsta priset, medan bananer av varumärkena Dole och Del Monte följde härefter och tredjemärkesbananer rangordnades sist (skäl 32 i det angripna beslutet).

148. Enligt kommissionen var det inom ramen för det nu beskrivna sättet som marknaden för bananer fungerar på som flera fall med kommunikation före prissättning hade ägt rum mellan Dole och Chiquita. De båda företagen hade i detta hänseende diskuterat villkor för utbud och efterfrågan eller, med andra ord, prissättningsfaktorer – det vill säga faktorer som var av betydelse för fastställandet av referenspriser för den kommande veckan – eller diskuterat eller avslöjat pristrender eller gett indikationer på referenspriser för den kommande veckan, före fastställandet av dessa referenspriser (skälen 148, 182 och 196 i det angripna beslutet).

149. Det kan härefter noteras att parterna, till stöd för anmärkningen att någon samverkan om referenspriserna mellan Dole och Chiquita inte ens varit möjlig respektive för bemötandet av denna anmärkning, har tillhandahållit preciseringar angående de båda företagens driftsmetoder.

150. Såvitt avser Dole angav kommissionen, för det första, att Doles tyska dotterbolag, DFFE, ”i huvudsak” sålde gröna bananer till tyska detaljhandlare som hade egen mogningskapacitet och till europeiska mogningsföretag (skäl 12 i det angripna beslutet).

151. Av akten och sökandenas inlagor framgår att Doles verksamhetsföremål även bestod i försäljning av gula bananer.

152. Under det administrativa förfarandet hänvisade Dole således till den situation i vilken detaljhandlare hade begärt att DFFE skulle meddela ett gult anbudspris (bilaga B 9).

153. Sökandena har även förklarat att Dole hade flera dotterbolag som var verksamma som mognings- och distributionsföretag i Nordeuropa, nämligen bolagen Kempowski, Saba och VBH. Dessa företag sålde gula bananer av varumärket Dole vilka, såvitt avser Saba och VBH, inköpts när de var gröna, bland annat av Dole. En liten del av Doles försäljning av gula bananer i Belgien och Luxemburg år 2002 hade dessutom genomförts av dess franska dotterbolag.

154. Av de uppgifter som lämnats av sökandena framgår att Doles dotterbolag år 2002 sålde gula bananer för 98 177 616 euro, medan värdet av Doles försäljning av färska bananer år 2002 totalt uppgick till 198 331 150 euro, som justerats till 190 581 150 euro efter avräkning av ett belopp avseende bananer som inköpts hos de andra mottagarna av det angripna beslutet (skälen 451–453 i det angripna beslutet).

155. År 2002 sålde Saba och VBH bananer i Nordeuropa för 64,4 respektive 13,9 miljoner euro, varav 29,4 och 8,3 miljoner euro avsåg bananer av varumärket Dole. Det tyska dotterbolaget Kempowski, som köpte sina bananer av Cobana och inte av Dole, sålde, år 2002, bananer i Nordeuropa för 16,8 miljoner euro, varav cirka 2,9 miljoner euro avsåg bananer av varumärket Dole. Den försäljning av bananer av varumärket Dole som dotterbolag till Dole genomfört i Nordeuropa år 2002, i egenskap av mogningsföretag, uppgick totalt till 40,6 miljoner euro, det vill säga något mindre än hälften av värdet av DFFE:s försäljning av gröna bananer, som uppskattats till 99 451 555 euro under det administrativa förfarandet och därefter till 98 997 663 euro i förevarande mål.

156. Det kan för övrigt konstateras att bland de anmärkningar som sökandena har framställt mot kommissionens fastställande av försäljningarnas värde vid beräkningen av bötesbeloppet, förekommer just omfattningen av de kvantiteter av gula bananer som såldes av Dole.

157. Av ovannämnda konstateranden framgår att Dole, enligt sökandenas eget resonemang angående Chiquitas kontroll av Atlanta, utvecklade en verksamhet avseende försäljning av gula bananer till förmån för detaljhandlare som inte hade egen mogningskapacitet och som hade ett faktiskt intresse av nämnda verksamhet. Även om de handlingar som sökandena gav in vid förhandlingen visar att det hade förekommit en konkret form av anslutning av Atlanta till Chiquita före år 2003, det år under vilket Chiquita ökade sitt ursprungliga ägande med endast 5 procent för att officiellt ta över kontrollen av det aktuella mogningsföretaget, råder det inget som helst tvivel om att Kempowski, Saba, VBH och Dole France hade ställning som dotterbolag under hela överträdelseperioden, eftersom detta till fullo har medgetts av sökandena.

158. Såvitt avser Chiquita framgår det, för det andra, av handlingarna i målet att uttrycket referenspris, enligt sökandenas egen formulering i punkt 31 i ansökan, kan ”innebära gröna eller gula referenspriser”.

159. Kommissionen gav vid förhandlingen in de interna rapporter om Chiquitas priser som rubricerats ”uppdatering av priset i Europa”.

160. Dessa rapporter omfattar, för varje vecka i ett kalenderår, tabeller med uppgifter om dels kvantiteterna av Chiquitas banansändningar, de motsvarande sammantagna kvantiteterna för Chiquitas konkurrenter och för bananföretagen, dels Chiquitas priser samt dess konkurrenters priser. Med hjälp av tabellerna går det även att göra jämförelser med uppgifter som avser föregående vecka eller samma vecka föregående år.

161. I fråga om Chiquitas priser innehåller rapporterna systematiskt omnämnandet ”Tyskland (Euro) Gula” följt av ett pris och därefter, på samma rad, en uppgift om ett annat pris, som är 2 euro lägre och motsvarar det så kallade Euro Quote (referenspriset för Europa), en formulering som följer efter en framställning i vilken det hänvisas till tyska mark med en kommentar om att skillnaden mellan de två priserna motsvarar 4 tyska mark (DEM).

162. Som bilagor till dessa rapporter förekommer ofta intern e-post som återger det väsentligaste i uppgifterna, däribland, för en given vecka, Chiquitas ”gröna pris” och ”gula pris”, vilka har omnämnts ovan, varvid sistnämnda pris alltid är 2 euro högre än det förstnämnda.

163. Dessa handlingar belyser Chiquitas redogörelse enligt vilken ”det gröna referenspriset i stort motsvarar det gula referenspriset minus 2 euro” och att priserna därmed i sig är omvandlingsbara.

164. I företagsredogörelse nr 1 angav Chiquita följande:

”Varje torsdag morgon fastställde Chiquita internt sitt gröna referenspris för den följande veckan. Det är sällan som priset enligt prislistan utgör det faktiska pris som begärs av Chiquitas kunder. Referenspriserna är grossistpriser före nedsättningar och rabatter. På grundval av detta interna beslut informerade de personer vid Chiquita som var ansvariga i respektive land sina kunder om anbudspriset för följande vecka.”

165. Det ska påpekas att Chiquita, under det administrativa förfarandet, förklarade att ”inom Europa levereras frukten antingen till partihandels- och mogningsföretag såsom Atlanta (Tyskland), eller direkt till detaljhandlare (som själva utför mogningen)”. Vad särskilt avser dess verksamhet i Tyskland, har Chiquita angett att det sålde bananer till Atlanta, partihandlare och direkt till detaljhandlare, samtidigt som det preciserade att det under de senaste åren hade börjat ingå avtal med detaljhandlare på ett kontinuerligt sätt.

166. Det framgår således att de gröna försäljningarna inte endast skedde till Atlanta, det mognings- och distributionsföretag som var nära knutet till Chiquita, och att Dole och Chiquita hade en gemensam kundkrets.

167. Ett e-postmeddelande som B. skickade till P. (två av Chiquitas chefer) den 30 april 2001, som nämns i skäl 107 i det angripna beslutet, ger stöd för uppgiften att Chiquita genomförde försäljning av gröna bananer. E-postmeddelandet har följande lydelse:

”Det har visats att om [Dole/Del Monte/Tuca] uppnår ett pris på 36,00 DEM, kommer deras kunder (detaljhandlare) att göra motstånd, eftersom ett sådant anbudspris medför att konsumentpriset måste överskrida 3,00 DEM per kilo. Det råder ingen tvekan om att detta ’fenomen’ kommer att påverka oss under en viss tid. Detta innebär att vårt anbudspris högst kommer att uppgå till 40,00 DEM (grönt anbudspris).”

168. Den uttryckliga lydelsen av ovannämnda e-postmeddelande visar, i motsats till sökandenas påståenden, att Chiquitas gröna pris inte har utgjort endast ett rent teoretiskt begrepp som har avsett att underlätta en intern jämförelse med konkurrenternas anbudspris.

169. Doles egna redogörelser bekräftar att Chiquita hade ett grönt pris på sina bananer.

170. Det framgår även av ansökan att bolaget Saba, Doles svenska dotterbolag som är verksamt som mognings- och distributionsföretag, gjorde sina uppköp av gröna bananer hos olika importörer, däribland Chiquita.

171. I sitt svar på meddelandet om invändningar ifrågasatte Dole kommissionens definition av företagets marknadsandel på grund av att försäljningen av gula bananer hade beaktats trots att utredningen avsåg importen av gröna bananer. Dole tillade att problemet med dubbelräkning inte är begränsat till den situation som Dole befann sig i, och underströk att ”Chiquita genomförde både gröna försäljningar till sina kunder som var detaljhandlare och partihandlare och försäljningar av gula bananer som levereras genom dess nätverk av mogningsföretag till Beneluxländerna, Tyskland och Österrike”.

172. Denna redogörelse, i vilken Chiquitas verksamhet avseende försäljning av gröna bananer behandlas på samma sätt som dess verksamhet avseende försäljning av gula bananer, visar också att det inte kan anses att distributionen av Chiquitas gula bananer enbart utfördes av Atlanta.

173. Det kan i detta hänseende konstateras att Chiquita var den största bananleverantören i Europa (skäl 8 i det angripna beslutet) och att värdet av bolagets försäljning av färska bananer år 2001 totalt uppgick till 347 631 700 euro (skälen 451–453 i det angripna beslutet).

174. Av det anförda följer att det saknas grund för varje försök till beskrivning av marknaden som innebär att Dole och Chiquita endast har bedrivit en enda försäljningsverksamhet, för Dole försäljning av gröna bananer och för Chiquita försäljning av gula bananer, och att det endast fanns ett band mellan Chiquita och Atlanta.

175. Såväl Dole som Chiquita sålde dels gröna bananer till mogningsföretag och till detaljhandlare som själva svarade för mogningen av frukten, dels gula bananer genom dotterbolag och genom ett anknutet företag eller, såvitt avser Chiquita, genom att organisera mogningen med anlitande av externa mogningsföretag.

176. I ett utdrag av den ekonomiska analysen av den 10 april 2007, som getts in av Dole, bekräftas att det ingicks olika avtal mellan de olika aktörerna på marknaden för ”bananer”. Däri angavs således att ”ibland säljer importörerna gröna bananer direkt till de stora snabbköpen som därefter köper tjänster av ett mogningsföretag”, att ”i andra fall köper mogningsföretagen de gröna bananerna av bananimportörerna och förhandlar med leverantörerna för sin egen räkning” och att ”medan vissa importörer har sina egna mogningsföretag, vänder sig andra till utomstående företag för att ombesörja mogningen av deras frukt”. Chiquita har även angett att importörerna själva ibland ombesörjde mogningen av frukten och ”sålde gult” och att vissa detaljhandlare hade sina egna mogningsanläggningar och ”köpte grönt”.

177. Det framgår således, såsom kommissionen korrekt har hävdat, att importörens hänvisning till ett gult eller grönt pris helt enkel beror på det sätt som importören organiserar bananförsäljningarna på: om importören säljer gröna bananer till mogningsföretagen eller till detaljhandlare som själva ombesörjer mogningen av frukten, kommer importören att meddela ett grönt referenspris, om importören själv organiserar mogningen genom att vända sig till ett externt mogningsföretag eller låter frukten mogna i anläggningar hos sina dotterbolag eller därmed likställda och därefter säljer den mogna frukten till detaljhandlarna, kommer importören att använda sig av ett gult referenspris.

178. Det ska, för det tredje, understrykas att samtliga ovannämnda verksamheter omfattades av ett enda ”tidsschema” som Dole och Chiquita beskrev med nästan samma formuleringar under det administrativa förfarandet.

179. Dole och Chiquita har angett en tidsföljd för saluföringen av bananer som motsvarar en treveckorsperiod som kan delas in enligt följande:

– Torsdag morgon den första veckan: importörerna fastställer referenspriserna på sina bananer och underrättar sina kunder om dessa.

– Torsdag eftermiddag den första veckan till och med slutet av veckan, eller till och med måndag den andra veckan: importörerna förhandlar om transaktionspriserna med köparna.

– Måndag den andra veckan (ibland slutet av den första veckan): båtarna kommer fram till hamnarna i Europa, bananerna lossas och transporteras till mogningsanläggningar.

– Början av den tredje veckan (ibland slutet av den andra veckan): de mogna bananerna släpps ut på marknaden för konsumtion.

180. Denna tidsplan motsvarar kommissionens konstaterande, i skäl 34 i det angripna beslutet, att bananerna antingen levererades direkt till köparna (gröna bananer) eller fick mogna och därefter levererades cirka en vecka senare (gula bananer), vilket är en formulering som sammanfattar distributionsprocessen och klargör att mogningstiden är förhållandevis fast för samtliga bananer och inte kan kortas ned.

181. Sökandena påpekade, genom att återge ovannämnda ”tidsschema” i punkt 34 i det angripna beslutet, att ”marknaden för bananer” traditionellt följde en förutbestämd veckoplan som var mycket strikt i fråga om sättet och tidpunkten för förhandlingarna mellan ”importörerna och deras respektive kunder”. Förutom denna allmänna uppgift som rör en enda marknads funktionssätt och som omfattar alla importörer, har sökandena angett det objektiva och tvingande skäl som påkallat en sådan plan, det vill säga det förhållandet att bananer är en extremt ömtålig produkt, vilket förutsätter ett snabbt fastställande av transaktionspriset för att kunna få till stånd en effektiv lageravveckling av banansändningarna varje vecka.

182. Det ska understrykas att det var inom denna, på detta sätt beskrivna, treveckorsperiod som gula bananer av varumärkena Dole och Chiquita salufördes genom dotterbolag eller genom ett anknutet företag, som var verksamt som mognings- och distributionsföretag, med hjälp av ett gult referenspris som detaljhandlarna meddelats torsdag morgon den andra veckan.

183. Såsom framgår av en av Chiquitas redogörelser i bilaga C 5 i repliken, i fråga om transaktioner som genomförts i vissa nordiska länder, och av innehållet i ett e-postmeddelande som en av Atlantas anställda sände till en av Chiquitas anställda den 2 januari 2003, fastställdes det gula referenspriset under tiden då bananerna mognade, således under den andra veckan, och bananerna levererades när de var gula till detaljhandlarna från och med följande vecka, det vill säga i början av den tredje veckan.

184. Enligt Doles egna redogörelser överensstämde ”tidsschemat” för de leveranser av gula bananer som utfördes av Saba och VBH med Atlantas tidsschema (bilaga B 9). Detta innebar att kunderna underrättades om ett gult pris på torsdagen den andra veckan för frukt som genomgick mogning, som inköpts som gröna bananer föregående vecka och som levererades som gula bananer till detaljhandlarna i början av följande vecka.

185. Det ska härefter noteras att en marknadsstruktur som kännetecknas av en samexistens och samtidighet i Doles och Chiquitas verksamhet avseende försäljning av gröna och gula bananer överensstämmer med kommissionens slutsats att det förekommit en otillåten samverkan mellan de två företagen.

186. Det finns härvid anledning att pröva Doles och Chiquitas redogörelser och den skriftliga bevisningen om sökandenas verksamhet i två avseenden.

187. För det första framgår det av handlingarna i målet att Dole och Chiquita, under den kommunikation före prissättning som flera gånger ägde rum mellan dem, hade diskuterat villkor för utbud och efterfrågan eller, med andra ord, prissättningsfaktorer – det vill säga faktorer som var av betydelse för fastställandet av referenspriser för den kommande veckan – eller diskuterat eller avslöjat pristrender eller gett indikationer på referenspriser för den kommande veckan, före fastställandet av dessa referenspriser (skälen 148, 182 och 196 i det angripna beslutet).

188. Chiquita uppgav, i sin muntliga redogörelse nr 28, som innehöll en beskrivning av dess kommunikation med Dole, att ”Chiquita och Dole hänvisade till priserna i Europa, det vill säga till det tyska ’officiella priset’ på gröna bananer”. Det ska erinras om att de interna rapporterna om Chiquitas priser systematiskt innehåller omnämnandet ”Tyskland (Euro) Gula” följt av ett pris och därefter, på samma rad, en uppgift om ett annat pris, som är 2 euro lägre och motsvarar det så kallade Euro Quote (referenspriset för Europa), det vill säga Chiquitas gröna pris.

189. Chiquita har tillagt att när det talade med Dole om det tyska ”gröna priset” ”omfattade det priserna i de andra länderna i Nordeuropa”.

190. Kommissionen har understrukit att de handlingar som upptäcktes hos Dole vid kontrollen visar att företaget hade ett pris kallat ”Nordeuropa EU-15-priset”, som detta företag beskrev som ett tyskt pris, vilket inte står i strid med Chiquitas förklaring (skäl 143 i det angripna beslutet). Dole har, som svar på en begäran om upplysningar, påpekat att ”i vart fall visste alla konkurrenter att referenspriserna [som hade diskuterats vid kommunikationen före prissättning] avsåg [uppgift som inte lämnas ut] EU-15-marknaderna” (skäl 143 i det angripna beslutet).

191. Dole, som vid en begäran om upplysningar hade tillfrågats om de priser som Dole och Chiquita diskuterade eller som de meddelade vid ”kommunikationen före prissättning”, svarade att ”referenspriset avsåg Nordeuropa EU-15-marknaderna”.

192. Det ska erinras om att Dole, på sidan 130 i sitt svar på meddelandet om invändningar, uppgav att ”[H.] har förklarat att han ibland kunde vara ense [med B.] om att de förväntade sig att priserna skulle stiga med 1 euro eller med 50 cent, men [att] det aldrig hade förekommit något avtal om en prishöjning” och att ”de följaktligen endast utbytte sina personliga åsikter om det sätt på vilket Chiquitas och Doles referenspriser kunde utvecklas” (skälen 158 och 170 i det angripna beslutet, fotnot nr 217).

193. Vad beträffar diskussionerna om referens- och målpriserna eller pristrenderna, anser Dole självt att dessa ”ägde rum när ungefär hälften av diskussionerna hade förts med Chiquita onsdag eftermiddag” (skäl 153 i det angripna beslutet).

194. Av Doles och Chiquitas redogörelser samt kommissionens konstateranden har det framkommit att de två företagen befann sig i en situation i vilken de, under full ömsesidig förståelse, kommunicerade med varandra om priset på gröna bananer för Nordeuropa.

195. Sökandena har inte bestritt att de bilaterala diskussionerna eller kommissionens konstateranden verkligen ägt rum, utan har i stället försökt förringa betydelsen av den påtalade kommunikationen genom att ange att den endast bestod i löst prat om allmänna marknadsvillkor, som ingår i ett ständigt informationsutbyte, allmänt betecknat ”Radio Banana” (”bananradion”), mellan aktörerna på nämnda marknad.

196. Innehållet i den bilaterala kommunikationen, såsom det rapporterats om av Dole självt, överensstämmer emellertid inte med nyss beskrivna synsätt, och än mindre med en marknad för bananer vilken kännetecknas av att Doles och Chiquitas verksamheter skulle vara avskärmade och inte samordnade i tiden.

197. För det andra framgår det av handlingarna i målet att referenspriset på gröna bananer är avgörande för referenspriset på gula bananer.

198. Såsom framgår av punkterna 157–161 ovan har det av prövningen av de interna rapporterna om Chiquitas priser framkommit att det förekom ett gult pris som motsvarade det gröna anbudspriset ökat med en mogningsavgift på 2 euro.

199. Dole har klart medgett och förklarat sambandet mellan priset på gröna bananer och priset på gula bananer.

200. Först och främst har Dole, under det administrativa förfarandet (bilaga B 9), preciserat att det gröna inköpspriset låg till grund för fastställandet av priset på de gula bananer som såldes av bolagen Saba, Kempowski och dess franska dotterbolag. Vid beskrivningen av det sistnämnda bolagets verksamhet har Dole även förklarat att det gröna inköpspriset tjänade till att förbereda de gula referenspriser som därefter skickades till kunderna genom e-post eller fax eller som meddelades per telefon.

201. Dole har förklarat att dess belgiska dotterbolag VBH lämnade uppgifter om dess veckopris till vissa kunder (Metro, Delhaize, Carrefour) för de bananer som levererades när de var gula, ett pris som var baserat på det gröna referenspris om vilket uppgifter hade lämnats av DFFE, jämte påslag som angavs i VBH:s avtal med kunden. Dole har angett att ”[detta] gula pris inbegr[ep] mogning, tillhandahållande [och] distribution, packning och andra varuspecifikationer som k[unde] begäras av varje kund” och att ”priset följaktligen variera[de] i förhållande till det gröna veckopriset och eventuella påslag”. Dole tillade att ”avtalen med detaljhandlarna … inneh[öll] en metod för beräkning av priset (det vill säga det gula priset = det gröna pris som meddelats av DFFE + påslag som beror på varuspecifikationer och logistikkostnader – rabatter).

202. Efter att i ansökan ha hävdat att Doles dotterbolag fastställde priset på gula bananer ”utan någon som helst hänvisning till ett grönt anbudspris”, påstod sökandena i repliken (fotnot nr 5) att även om det är riktigt att VBH för tre kunder hade fastställt sina priser på det sätt som anges i föregående punkt, gjorde nämnda företag så först ”efter” det att den påstådda överträdelsen hade upphört. VBH tillämpade denna metod för fastställande av priset på bland annat Delhaize och Carrefour åren 2004 och 2005, och på Metro från år 2004 till år 2006. Sökandena har förklarat att dessa avtal hade nämnts i svaret på kommissionens begäran om upplysningar av den 10 februari 2006 som omfattade hela den period som rubricerats ”från år 2000 till i dag”. När kommissionen beslutade att dess konstaterande av en överträdelse skulle inskränka sig till perioden år 2000–2002 i det angripna beslutet, prövade den inte huruvida de uppgifter som hade lämnats avsåg denna period.

203. Det kan konstateras att det vid undersökningen av bilagorna till svaromålet inte har framkommit några omständigheter som ger stöd för sökandenas påståenden angående den tidsmässiga tillämpningen ( ratione temporis ) av metoden för att fastställa priserna i fråga. Sökandena har inte heller lämnat någon konkret och objektiv uppgift som är ägnad att visa att deras uttalanden är riktiga eller ens några indikationer på det sätt på vilket VBH skulle ha fastställt sina priser för perioden år 2000–2002. Det är klart att den period som avsågs i kommissionens begäran om upplysningar av den 10 februari 2006 inleddes den 1 januari 2000. Av Doles svar framgår inte någon inskränkning vad gäller tidpunkten för genomförandet av metoden för fastställande av priserna i fråga i avtalen mellan VBH och dess kunder Metro, Delhaize och Carrefour. Det föreligger därför ingen omständighet som påverkar det förhållandet att svaret kan omfatta hela den period som avsågs, inklusive perioden år 2000–2002.

204. I vart fall, och oavsett varje fråga av tidsmässig karaktär, ger dessa redogörelser som lämnats av Dole under det administrativa förfarandet stöd för Chiquitas redogörelser och de uppgifter som sökandena själva lämnat i ansökan angående sambandet mellan priserna på gröna och gula bananer, varvid sistnämnda begrepp var kända på marknaden före, under och efter den överträdelseperiod som avses i det angripna beslutet.

205. Sökandena förklarade nämligen, i ansökan (punkt 41), att DFFE sålde gröna bananer genom avtal som förhandlats fram veckovis eller genom långsiktiga leveransavtal med tillämpning av en metod med fast pris, vilka kallades ”Aldi plus-avtal”. Sökandena har, såvitt avser nämnda avtal, påpekat att ”även om dessa avtal avser försäljning av gröna bananer till mognings[- och distributions]företag, var priserna baserade på det inköpspris som fastställts av Aldi för gula bananer vilket omvandlats till ett pris motsvarande priset på gröna bananer” och att ”omvandlingen gjordes genom att man från det (gula) Aldipriset drog av en schablonkostnad på 3,07 euro per kolli, vilket motsvarade kostnaderna för transport av (gröna) bananer från hamnen till mogningsanläggningen, mogning, färdigförpackning samt transport från mogningsanläggningen till Aldis distributionsanläggning”.

206. Det ska härvid påpekas att sökandena har hävdat att den avgörande faktorn för det faktiska priset på bananer i Nordeuropa utgjordes av det anbud som avgetts av Aldi, som är en mycket stor detaljhandlare på den tyska marknaden, den största marknaden i Nordeuropa, som uteslutande inköpte gula bananer utan varumärke. Sökandena hävdade, i punkt 47 i ansökan, att ”’Aldipriset’ för gula bananer användes som referens för alla inköpare av bananer, såväl gröna som gula, i Nordeuropa”. Sökandena har följaktligen gjort gällande att det gula ”Aldipriset” användes som referens för försäljning av gröna bananer.

207. Tribunalen konstaterar slutligen att sökandena, inom ramen för argumenteringen avseende nödvändigheten av att göra åtskillnad mellan gröna och gula bananer, vilken anförts till stöd för anmärkningen att Doles och Chiquitas driftsmetoder inte var förenliga med den samverkan som påtalats, har gjort gällande att Saba, Kempowski, VBH och Dole France självständigt fastställer sin prissättningspolitik.

208. Detta argument saknar betydelse, eftersom kommissionen har konstaterat att överträdelsen av artikel 81 EG begåtts av Dole, moderbolaget i koncernen Dole, och att detta företag, även om det anser att det inte har förekommit något konkurrensbegränsande beteende över huvud taget, i den här rättegången inte har bestritt att det är ansvarigt i egenskap av moderbolag i koncernen Dole.

209. Sökandena har dessutom endast gett in redogörelser från cheferna vid företagen Kempowski och Saba, i vilka det påstås att dessa företag är självständiga samtidigt som det medges att de uteslutande har ställning som dotterbolag till Dole, vilket beträffande Saba gäller från och med den 1 januari 2005.

210. Det ska understrykas att Dole, under det administrativa förfarandet (bilaga B 9), förklarade att all försäljning från Dole till Saba ombesörjdes av Doles försäljningsavdelning för Nordeuropa, det vill säga DFFE, på ett självständigt sätt i förhållande till Doles styrelseledamöter i Saba. Dole har även preciserat att VBH gjorde sina uppköp av bananer hos DFFE och att DFFE, varje torsdag, meddelade VBH sitt g