Förslag till avgörande av generaladvokat Cosmas föredraget den 23 september 1999. - Europaparlamentet mot Roland Bieber. - Överklagande - Tjänstemän - Tjänstledighet av personliga skäl - Återinträde - Gemenskapens utomobligatoriska ansvar - Bestämmande av den period som skall beaktas vid beräkningen av den skada som lidits. - Mål C-284/98 P.



Rättsfallssamling 2000 s. I-01527



Generaladvokatens förslag till avgörande

I - Inledning

1 I förevarande mål har domstolen att avgöra ett överklagande ingivet av Europaparlamentet mot dom meddelad av Europeiska gemenskapernas förstainstansrätt den 26 maj 1998 i mål T-205/96, Bieber mot parlamentet.(1) Genom denna dom ogiltigförklarade förstainstansrätten för det första parlamentets tysta avslag på ansökan om återinträde i tjänst och skadestånd som inlämnats av sökanden i första instans och förpliktade för det andra parlamentet att ersätta sökanden för den materiella skada som han hade lidit till följd av att han inte fick återinträda i tjänst vid önskad tidpunkt.

II - Bakgrund och tillämpliga bestämmelser

2 Som framgår av punkterna 2-19 i den överklagade domen blev Roland Bieber (nedan kallad Bieber), som är sökande i första instans, tjänsteman vid parlamentet år 1971. Han utnämndes år 1981 till avdelningschef i lönegrad A 3 och år 1986 till rådgivare vid rättstjänsten. Tjänstemannen ansökte om och beviljades tjänstledighet av personliga skäl från den 15 november 1991 till den 15 juli 1992 med stöd av artikel 40 i Tjänsteföreskrifter för tjänstemän i Europeiska gemenskaperna (nedan kallade tjänsteföreskrifterna). Tjänstledigheten förlängdes sedan till den 15 november 1994.

3 Då Bieber ansåg att han rättsstridigt inte hade erbjudits återinträde i tjänst efter tjänstledigheten, inlämnade han den 18 oktober 1995 med tillämpning av artikel 90.1 i tjänsteföreskrifterna en ansökan om återinträde i tjänst. Han yrkade även skadestånd till följd av att han inte fick återinträda i tjänst vid önskad tidpunkt. Parlamentets generalsekreterare underrättade sökanden genom skrivelse av den 7 december 1995 om att han hade för avsikt att föreslå att sökanden skulle återinträda i tjänst som avdelningschef vid sekretariatet för utskottet för institutionella frågor. Generalsekreteraren uppställde vissa villkor för erbjudandet. Efter ett samtal mellan Bieber och generalsekreteraren beslutades den 13 december 1995 att detta förslag inte skulle fullföljas.

4 Generalsekreteraren föreslog Bieber i skrivelse av den 21 februari 1996, såsom ett första erbjudande, att han skulle återinträda i tjänst som rådgivare i lönegrad A 3. Bieber antog erbjudandet om tjänsten den 8 mars 1996, men begärde att villkoren för återinträdet, i synnerhet dagen för återinträde i tjänst, skulle vara föremål för en gemensam överenskommelse. Detta datum fastställdes till den 1 juni 1996.

5 Den 10 maj 1996 lämnade Bieber in ett klagomål mot det tysta avslaget på sin ansökan, daterad den 18 oktober 1995, om återinträde i tjänsten och begärde skadestånd. Han underrättades den 13 september 1996 om att detta klagomål hade avslagits.

6 Bieber inlämnade den 9 oktober 1996 en ansökan om förtida avgångspension i enlighet med artikel 52 i tjänsteföreskrifterna och angav sig vilja lämna sin tjänst den 1 februari 1997.

7 Bieber väckte den 12 december 1996 talan vid förstainstansrätten och yrkade för det första ogiltigförklaring av parlamentets beslut av den 13 september 1996 att avslå sökandens ansökan om återinträde i tjänst och om ersättning för skadan till följd av administrationens underlåtenhet att erbjuda honom en ny tjänst vid önskad tidpunkt. Han yrkade vidare att parlamentet skulle förpliktas att ersätta den materiella skada som uppstått till följd av underlåtenheten att låta sökanden återinträda i tjänst vid önskad tidpunkt.

8 Förstainstansrätten meddelade den 26 maj 1998 dom med följande domslut: 1) talan om ogiltigförklaring bifalles, 2) parlamentet förpliktas att ersätta Bieber för den materiella skada som uppstått till följd av att han inte den 1 januari 1995 tillsattes som juridisk rådgivare vid parlamentet i lönegrad A 3 löneklass 6, 3) det belopp som skall betalas till sökanden fastställs till skillnaden mellan dels de nettolöner som han erhöll mellan den 1 januari 1995 och den 8 mars 1996, dels samtliga hans nettoinkomster från annan yrkesverksamhet, 4) beloppet skall höjas med det belopp som motsvarar förlusten till följd av utebliven automatisk befordran med avseende på löneklass, och ränta skall löpa på de ovan definierade beloppen från och med den 12 december 1996 fram till dess att utbetalning sker till Bieber, 5) parlamentet förpliktades att återupprätta sökandens pensionsrättigheter, på så sätt att skillnaden mellan de pensionsrättigheter som han skulle ha tillerkänts om han hade beviljats återinträde i tjänst den 1 januari 1995 och de som han faktiskt har tillerkänts kompenseras, samt 6) ränta på 4,5 procent skall utgå på de belopp som följer av skillnaden avseende pensionsrättigheter från det att de blev exigibla. Parlamentet förpliktas slutligen att ersätta rättegångskostnaderna.

9 Parlamentet har genom överklagande, som inkom den 24 juli 1998, yrkat att domstolen skall 1) upphäva den överklagade domen eller i andra hand upphäva punkterna 2, 3 och 6 i domslutet och minska den period för vilken Bieber har rätt till skadestånd till perioden mellan den 15 juni 1995 och den 13 december 1995, 2) bifalla parlamentets yrkanden vid förstainstansrätten, samt 3) besluta om rättegångskostnaderna i enlighet med de tillämpliga bestämmelserna i rättegångsreglerna. Bieber har i sin inlaga till domstolen för sin del yrkat att överklagandet skall avvisas eller i andra hand avslås och att parlamentet skall förpliktas att ersätta rättegångskostnaderna.

III - De relevanta gemenskapsrättsliga bestämmelserna

10 I artikel 40.4 d i tjänsteföreskrifterna föreskrivs följande:

"Vid utgången av tjänstledigheten skall tjänstemannen återinträda i den första tjänst som motsvarar hans lönegrad som blir ledig i hans kategori eller tjänstegrupp under förutsättning att han är kvalificerad för den tjänsten. Om han avböjer den tjänst som erbjuds honom skall han behålla rätten till återinträde när nästa lediga tjänst som motsvarar hans lönegrad uppstår i hans kategori eller tjänstegrupp, med samma förbehåll; om han avböjer en andra gång kan han efter samråd med den partssammansatta kommittén sägas upp. Fram till den dag han faktiskt återinträder i tjänst skall han fortsätta att betraktas som tjänstledig av personliga skäl utan lön."

A - Huruvida överklagandet kan tas upp till sakprövning

11 Bieber har yrkat att överklagandet skall avvisas, eftersom parlamentet endast har upprepat de argument som det anförde vid förstainstansrätten och tagit upp frågor som rör bedömningen av faktiska omständigheter som domstolen inte är behörig att pröva inom ramen för ett överklagande.

12 Jag tror emellertid att även om vissa argument i överklagandet ger upphov till tvivel vad gäller upptagande till sakprövning, skall det inte avvisas i sin helhet. Den första grunden för överklagandet rör tolkningen av artikel 40.1 d i tjänsteföreskrifterna, och därigenom ställs åtminstone delvis rättsfrågor som domstolen skall pröva. På samma sätt ställs i den andra grunden för överklagande vissa frågor avseende lagtolkning, vilka domstolen skall behandla.

B - Huruvida överklagandet är välgrundat

a) Den första grunden för överklagandet

13 Genom denna grund har parlamentet hävdat att det inte var skyldigt att låta Bieber återinträda i tjänst på grund av hans uppträdande.

i) Parlamentets anmärkningar mot den överklagade domen

14 Parlamentet, som är klagande, har hävdat att förstainstansrätten gjorde sig skyldig till en oriktig tolkning och felaktig tillämpning av artikel 40.4 d i tjänsteföreskrifterna. Enligt parlamentets resonemang stödde sig förstainstansrätten felaktigt på en bokstavstolkning av de omtvistade bestämmelserna och ansåg att administrationens skyldighet att låta en tjänsteman, vars tjänstledighet har tagit slut, återinträda i tjänst inte är beroende av andra villkor än att det finns en ledig tjänst för vilken tjänstemannen i fråga är kvalificerad (punkt 36 i den överklagade domen). På grundval av denna tolkning fastställde förstainstansrätten att det utrymme för skönsmässig bedömning som de berörda myndigheterna har på området för återinträde i tjänst endast rör tjänstemannens kvalifikationer utan att sträcka sig till frågan huruvida det är lämpligt att han återinträder i tjänst. Administrationen saknar behörighet att uppställa andra ytterligare villkor för återinträde i tjänst såsom den berörde tjänstemannens intresseanmälan eller den omständigheten att han inte utövar någon annan yrkesverksamhet.

15 Parlamentet anser att förstainstansrättens resonemang, såsom den återges i punkterna 36-43 i den överklagade domen, strider mot syftet med och systematiken i bestämmelsen i fråga och är oförenligt med domstolens fasta rättspraxis. Parlamentet har särskilt påstått att förstainstansrätten felaktigt åberopade sin dom i målet Giordani(2) medan den bortsåg från slutsatserna av domstolens rättspraxis från målet Giry.(3) Parlamentet har påstått att det inte var möjligt att överföra lösningen i domen i målet Giordani på det föreliggande fallet, eftersom det målet i fråga om de faktiska omständigheterna på ett grundläggande sätt skiljer sig från detta mål. Vidare är administrationen i enlighet med rättsfallet Giry - såsom åtminstone parlamentet har uppfattat det - när den behandlar möjligheten att låta en tjänsteman vars tjänstledighet har löpt ut återinträda i tjänst skyldig att undersöka tjänstemannens uppträdande för att säkerställa att han faktiskt är villig att återinträda i tjänst. Om den berördes uppträdande ger upphov till tvivel på hans vilja att inträda i tjänstegrenens tjänst, är den sistnämnda inte skyldig att återuppta honom bland sina tjänstemän.

16 Med utgångspunkt från vad som har anförts ovan har parlamentet vidare försökt visa att de faktiska omständigheterna i det föreliggande fallet har väsentliga likheter med omständigheterna i domen i målet Giry, vilket borde ha lett förstainstansrätten till att tillämpa slutsatserna av nämnda rättspraxis på fallet Bieber. Parlamentet har redogjort för de omständigheter på grund av vilka den anser att Biebers uppträdande gav upphov till allvarliga tvivel på hans vilja att återinträda i tjänst vid tjänstegrenen. Parlamentet har särskilt åberopat omständigheter som det anförde vid förstainstansrätten: 1) parlamentets interna skrivelser av vilka framgår att Bieber på eget initiativ ville bli försatt i icke aktiv tjänst i enlighet med artikel 41 i tjänsteföreskrifterna, 2) vittnesmål avgivet av parlamentets före detta generalsekreterare och chef för personalavdelningen, enligt vilka Bieber gav intryck av att inte vilja återvända till gemenskapsorganen utan fortsätta sin universitetskarriär. Eftersom förstainstansrätten inte beaktade den ovannämnda bevisningen och inte förordnade att vittnen skulle höras, anser parlamentet att förfarandet vid förstainstansrätten var rättsstridigt.

17 Parlamentet har vidare kritiserat förstainstansrätten för oriktig och otillräcklig bedömning av de faktiska omständigheterna, inte enbart därför att den vägrade att beakta den ovannämnda bevisningen utan även därför att den inte drog de rätta slutsatserna av Biebers uppträdande efter det att han hade återinträtt i tjänst (fortsatt verksamhet som universitetslärare, utövande av bisyssla utan föregående tillstånd av parlamentet, uppträdande som gav upphov till uppfattningen att han skötte sina arbetsuppgifter på ett otillfredsställande sätt, inlämnande av ansökan om försättande i icke aktiv tjänst endast fyra månader efter det att han återinträtt i tjänst och slutligen inlämnande av ansökningar om att få lämna sin tjänst och bli pensionerad). Dessa omständigheter utgör enligt parlamentet tillräcklig bevisning om att Bieber saknade faktisk vilja att återinträda i tjänst och bekräftade i administrationens ögon det intryck som han lämnade redan när han beviljades ledigheten.

18 Parlamentet anser följaktligen att förstainstansrättens lösning i den överklagade domen är oriktig i rättsligt hänseende, eftersom den bortser från behovet av att beakta allmänintresset vid den tidpunkt då en tjänsteman återinträder i tjänst, vilket åsidosätts om administrationen är tvungen att bevilja en tjänsteman återinträde om det finns allvarliga tvivel avseende hans faktiska vilja att bidra till gemenskapsinstitutionernas arbete. Parlamentet har slutligen åberopat de allmänna rättsprinciperna om utomobligatoriskt ansvar och i synnerhet principen att den skadelidande skall vidta alla lämpliga åtgärder för att i mån av möjlighet begränsa skadans omfattning. Förstainstansrätten var följaktligen enligt parlamentet skyldig att undersöka i vilken utsträckning Bieber själv framkallade eller genom sitt uppträdande förlängde dröjsmålet med sitt återinträde i tjänst, vilket har gett upphov till hans skadeståndsyrkande. Förstainstansrätten kunde med andra ord inte fastställa förekomsten eller omfattningen av det utomobligatoriska ansvaret utan att bedöma hur den som yrkade skadestånd hade uppträtt själv. Av den anledningen är den överklagade domen enligt parlamentet felaktig i rättsligt hänseende och bör upphävas.

ii) Min uppfattning om de ovannämnda anmärkningarna

19 Jag anser att parlamentets ovanstående argumentation inte kan godtas. Som har konstaterats i början, kan det resonemang som parlamentet har framfört avseende bedömningen av de faktiska omständigheterna och bevisningen vad gäller frågan huruvida det fanns allvarliga tvivel på Biebers vilja att återinträda i gemenskapsadministrationens tjänst inte prövas inom ramen för ett överklagande. Denna prövning faller inom förstainstansrättens exklusiva behörighet. Ifrågavarande resonemang faller inom ramen för överklagandet endast i egenskap av stöd för den grund för överklagandet enligt vilken förstainstansrätten gjorde sig skyldig till en felaktig tolkning av bestämmelsen i artikel 40.4 d i tjänsteföreskrifterna. Det är nämligen endast om domstolen godtog påståendet att punkterna 36-43 i den överklagade domen grundas på ett felaktigt antagande - nämligen att det skulle ankomma på de behöriga vid parlamentets myndigheter att i enlighet med rättspraxis från målet Giry företa en full bedömning av Biebers faktiska vilja att återinträda i gemenskapsadministrationens tjänst innan han erbjöds en ledig tjänst - som förstainstansrättens vägran att pröva den bevisning som parlamentet anförde för att visa Biebers bristande intresse av att återinträda i tjänst skulle utgöra en sådan brist i domen som kan leda till att den upphävs.

20 Jag anser att förstainstansrätten inte gjorde sig skyldig till felaktig rättstillämpning när den tolkade de relevanta bestämmelserna i tjänsteföreskrifterna. Av lydelsen av artikel 40.4 d i tjänsteföreskrifterna följer att administrationens utrymme för skönsmässig bedömning i samband med undersökningen av möjligheten att bevilja en tjänsteman som är tjänstledig av personliga skäl återinträde är begränsad till huruvida han har de kvalifikationer som krävs för den första tjänst i den kategori eller den tjänstegrupp som motsvarar hans lönegrad som blir ledig direkt efter det att hans tjänstledighet har tagit slut. När det har fastställts att tjänstemannen i fråga uppfyller de krav som har uppställts för en tjänst skall administrationen erbjuda honom tjänsten utan att bedöma om tjänstemannen faktiskt är intresserad av den. Om tjänstemannen inte är villig att ta emot erbjudandet, har han rätt att avböja det i enlighet med artikel 40.4 d i tjänsteföreskrifterna.

21 Domen i målet Giry avsåg dessutom ett särskilt fall där den tjänsteman som anförde klagomål mot sitt försenade återinträde i tjänst efter det att hans tjänstledighet tagit slut, direkt efter den relevanta tidpunkten hade begärt att slutgiltigt få lämna sin tjänst och även förde talan vid domstolen mot kommissionens vägran att bevilja hans ansökan om att slutgiltigt få lämna sin tjänst. Följaktligen förelåg tjänstemannens klara vilja att lämna sin tjänst efter det att tjänstledigheten tagit slut, vilken han hade förklarat uttryckligen och på ett vederbörligt sätt, det vill säga innan det var fråga om hans återinträde i gemenskapsadministrationens tjänst. Såsom domstolen på goda grunder fastställde i domen i målet Giry (punkterna 6-9) var tjänstemannens enträgna begäran om att slutgiltigt få lämna sin tjänst tillräcklig för att ge upphov till tvivel avseende hans faktiska vilja att ställa sig till kommissionens förfogande.

22 Det skulle emellertid vara farligt att - såsom parlamentet har yrkat - fastställa att gemenskapsorganen med stöd av rättspraxis från domen i målet Giry har möjlighet att genom en prövning av alla slags omständigheter eller uppgifter utreda de tjänstlediga tjänstemännens inställning för att fastställa om dessa har det nödvändiga intresset av att återinträda i gemenskapsadministrationens tjänst. Det förefaller som om parlamentet med sina påståenden anser att all bevisning kan användas för att bedöma en tjänstemans subjektiva vilja. Detta tillvägagångssätt står i strid med det formkrav som ligger till grund för tjänsteföreskrifterna, särskilt när en tjänsteman har att fatta beslut som allvarligt inverkar på hans fortsatta karriär. Det är inte av en slump som artikel 48 i tjänsteföreskrifterna föreskriver att en tjänsteman som vill säga upp sig "skriftligt och på ett entydigt sätt skall meddela sin avsikt att lämna sin tjänst vid institutionen". En tjänstemans vilja att bli försatt i icke aktiv tjänst i enlighet med artikel 41 och inte återinträda i tjänst efter tjänstledigheten av personliga skäl i enlighet med artikel 40 kan följaktligen inte härledas av alla slags omständigheter, såsom skrivelser som administrationen har upprättat uteslutande för internt bruk eller vittnesmål avgivna av tjänstemannens chefer. Gemenskapsadministrationen varken skall eller får omvandlas till ett undersökningsorgan för att utreda om tjänstlediga tjänstemän har den sanna viljan att återinträda i tjänst, och beakta den omständigheten att en tjänsteman utövar akademisk verksamhet under sin tjänstledighet eller sannolikheten av att han en kort tid efter sitt återinträde i tjänst begär att slutgiltigt få lämna sin tjänst som "antydan om avgång".

23 Det finns vidare skäl att betona att parlamentet oriktigt har åberopat allmänintresset för att motivera behovet av att säkerställa Biebers sanna intresse av att återinträda i tjänst som chef. Gemenskapslagstiftaren har genom lydelsen av artikel 40.4 d i tjänsteföreskrifterna klart angett att allmänintresset av att gemenskapsadministrationen fungerar väl tillvaratas i tillräcklig utsträckning genom den kontroll som administrationen utövar med avseende på huruvida den tjänsteman som kommer att återinträda i tjänst har de kvalifikationer som krävs för den tjänst som erbjuds honom. När administrationens bedömning av denna fråga är positiv för tjänstemannen, är gemenskapsadministrationens goda funktion säkrad och äventyras inte av att tjänstemannen i fråga eventuellt inte är intresserad av att ta emot den erbjudna tjänsten. Detta är för övrigt skälet till att det i tjänsteföreskrifterna föreskrivs att om tjänstemannen "avböjer den tjänst som erbjuds honom skall han behålla rätten till återinträde när nästa lediga tjänst som motsvarar hans lönegrad uppstår i hans kategori eller tjänstegrupp".(4) Om gemenskapslagstiftaren hade ansett att den omständigheten att tjänstemannen inte vill ta emot den första erbjudna tjänsten kan störa gemenskapsadministrationens goda funktion, skulle han inte ha gett tjänstemannen denna möjlighet att avböja det första erbjudandet.

24 Det är inte heller möjligt att godta parlamentets argument att det av den allmänna rättsprincipen om kontraktuellt ansvar, enligt vilken den skadelidande skall vidta alla lämpliga åtgärder för att begränsa skadans omfattning, följer att det är nödvändigt att undersöka Biebers uppträdande i sin helhet för att säkerställa om han själv har orsakat sitt försenade återinträde i tjänst eller förlängt förseningen genom att inte anmäla intresse för att återinträda i sin tjänst efter tjänstledigheten. Jag skall återkomma till frågan i samband med undersökningen av den andra grunden för överklagande. På denna punkt är följande påpekanden tillräckliga: Domstolen har fastställt att om en tjänstemans återinträde i tjänsten efter det att han varit tjänstledig av personliga skäl försenas skall han vidta alla åtgärder för att begränsa följderna av förseningen i fråga och han har då en skyldighet som huvudsakligen består i att även söka anställning utanför gemenskapsadministrationen.(5) Enligt min uppfattning är det inte möjligt att försöka ge denna rättspraxis en så vid tolkning att den innebär ett indirekt påbud för en tjänsteman som vill erhålla tjänstledighet i enlighet med artikel 40 i tjänsteföreskrifterna att på eget initiativ meddela administrationen att han vill ställa sig till dess förfogande efter tjänstledigheten. En sådan uppfattning skulle innebära att det infördes ett ytterligare villkor extra legem för tillämpningen av artikel 40.4 d i tjänsteföreskrifterna: enligt detta villkor måste en tjänsteman vars tjänstledighet har tagit slut visa sitt intresse för att återinträda i administrationens tjänst innan de behöriga gemenskapsmyndigheterna erbjuder honom en tjänst. Som jag redan har nämnt framgår det klart av tjänsteföreskrifternas lydelse att när det finns en första ledig tjänst som kan erbjudas nämnde tjänsteman, är de behöriga myndigheterna skyldiga att meddela honom erbjudandet utan att han dessförinnan har behövt visa sin avsikt att ställa sig till dessa myndigheters förfogande.

25 Den första grunden kan följaktligen inte godtas.

b) Den andra grunden för upphävande

26 Parlamentet har med den andra grunden ifrågasatt hur den skada som Bieber påstår sig ha lidit och hur den period för vilken gemenskapen skall utge ersättning har fastställts i den överklagade domen.

i) Anmärkningarna mot den överklagade domen

27 Parlamentet anser att förstainstansrätten gjorde sig skyldig till felaktig rättstillämpning genom en felaktig tillämpning av den grundläggande princip enligt vilken ett rättssubjekt som har orsakats skada till följd av en gemenskapsinstitutions rättsstridiga handlande skall bidra till att minska den orsakade skadan. Enligt parlamentets resonemang bortsåg förstainstansrätten från att Biebers uppträdande förlängde, om inte framkallade, förseningen av hans återinträde i tjänst och Bieber är således ensam ansvarig eller gemensamt ansvarig för den skada som han har lidit till följd av förseningen.

28 Parlamentet har i själva verket hävdat att förstainstansrätten bortsåg från följande omständigheter: för det första den omständigheten att nämnde tjänsteman i sina skrivelser av den 21 februari och den 21 mars 1995 uppgav att han helst skulle återinträda i tjänst efter den 15 juni 1995, vidare genom den omständigheten att även om det medgavs att parlamentet underlät att återuppta honom i tjänst vid önskad tidpunkt, skulle följderna av denna försening inte komma att visa sig före den tidpunkt som Bieber själv hade fastställt som dagen för återinträde i tjänst. Parlamentet har för det andra påtalat den motivering i den överklagade domen där förstainstansrätten konstaterade att skrivelsen av den 7 december 1995 (varigenom parlamentets generalsekreterare underrättade Bieber om att han hade för avsikt att föreslå honom en tjänst som avdelningschef) inte kunde betraktas som en första "tjänst som erbjuds" i den mening som avses i artikel 40.4 d i tjänsteföreskrifterna. Parlamentet har i detta avseende framfört fyra argument: för det första innebär skrivelsen av den 7 december 1995 ett klart erbjudande om en viss tjänst, för det andra framgår det av Biebers attityd att han betraktade nämnda skrivelse som ett erbjudande om en tjänst i den mening som avses i tjänsteföreskrifterna, för det tredje innebär den omständigheten att nämnda förslag av den 7 december 1995 senare återtogs inte, för parlamentet, att Bieber inte kunde godta förslaget, vilket alltså begränsar tiden för de skadliga följderna för underlåtenheten att låta honom återinträda i tjänst vid önskad tidpunkt. Parlamentet har slutligen hävdat att förstainstansrätten gjorde en felaktig bedömning av argumentet att det av Biebers attityd vid sammanträdet med parlamentets generalsekreterare den 13 december 1995 framgick att han inte hade lidit någon skada trots att han inte fick återinträda i tjänst vid önskad tidpunkt.

ii) Min uppfattning om de ovannämnda anmärkningarna

29 Jag vill inledningsvis erinra om att domstolens kontroll av förstainstansrättens domar i vilka den slutgiltigt avgör ett skadeståndsyrkande rörande gemenskapens utomobligatoriska ansvar begränsas till bedömningen av om de kriterier och omständigheter som förstainstansrätten har beaktat för att grunda det utomobligatoriska ansvaret är rättsligt riktiga. Det ankommer vidare inte på domstolen att ifrågasätta förstainstansrättens bedömning av hur skadan skall ersättas och omfattningen av skadeståndet, vilka utgör en bedömning av faktiska omständigheter.(6) "Domstolen är således varken behörig att fastställa vilka faktiska omständigheter som är relevanta eller, i princip, att bedöma den bevisning som förstainstansrätten godtog till stöd för dessa omständigheter. När bevisningen har förebringats på rätt sätt, och när de allmänna rättsgrundsatser och processuella regler som är tillämpliga i fråga om bevisbördan och bevisningen har iakttagits, är det endast förstainstansrätten som skall bedöma vilket värde som uppgifterna i målet skall tillmätas."(7)

30 I det föreliggande fallet framgår det av punkt 48 och följande punkter i den överklagade domen att förstainstansrätten gjorde en riktig fastställelse av villkoren för att gemenskapens utomobligatoriska ansvar skall anses föreligga och gjorde en riktig tillämpning av nämnda kriterier på de faktiska omständigheterna i den tvist som den hade att behandla. Parlamentet har oriktigt kritiserat förstainstansrätten för att vid bestämmandet av den rättsliga ramen för bedömningen av Biebers skadeståndsyrkande inte ha beaktat slutsatserna av rättspraxis från domstolens dom i målet Giry, vilket den hade skyldighet att göra. Av denna rättspraxis följer(8) att när frågan om skadestånd till en tjänsteman till följd av hans försenade återinträde i tjänst efter tjänstledigheten uppkommer, skall det undersökas om tjänstemannens uppträdande har bidragit till de skador som han påstår sig ha lidit. Såsom jag redan har nämnt(9) rörde domstolens lösning i domen i målet Giry ett särskilt fall: vid den tidpunkt då det blev fråga om att bevilja tjänstemannen i fråga återinträde i tjänst hade han formellt ansökt om att definitivt få lämna sin tjänst. Denna lösning kunde inte överföras på Biebers fall och förstainstansrätten avvisade på goda grunder parlamentets påståenden om att denne tjänsteman genom sitt uppträdande hade bidragit till att skapa eller försvåra den skadliga situation för vilken han yrkade rätt till skadestånd. Förstainstansrätten bortsåg inte - vilket parlamentet förefaller att låta förstå - från att det i särskilda fall, som i fråga om domen i målet Giry, skall läggas rättslig vikt vid det uppträdande som den tjänsteman som yrkar skadestånd har uppvisat som en omständighet som bidrar till bestämmandet av omfattningen av gemenskapens utomobligatoriska ansvar. Förstainstansrätten, som ensam är behörig att företa en faktisk bedömning av dessa omständigheter, ansåg emellertid att parlamentets påståenden avseende Biebers attityd vid utgången av hans tjänstledighet inte var tillräckliga för att befria gemenskapen från dess skadeståndsansvar eller ens för att begränsa den period som skulle beaktas vid beräkningen av skadeståndets storlek. Förstainstansrätten gjorde sig med andra ord inte skyldig till felaktig rättstillämpning.

31 Jag anser för övrigt att parlamentets argument avseende särskilt den period för vilken det finns skyldighet att utge skadestånd faller utanför domstolens kontroll, eftersom de omfattas av bedömningen av de faktiska omständigheterna.

32 Vad gäller den tidpunkt då denna period börjar, är bedömningen av räckvidden av Biebers skrivelser till parlamentet av den 21 februari och den 21 mars 1995 en ren sakfråga som förstainstansrätten ensam är behörig att pröva.

33 Parlamentets påståenden vad gäller bestämmandet av den period under vilken administrationen inledde sitt skadliga handlande kan inte heller alla tas upp till prövning. Parlamentet har påtalat de punkter i den överklagade domen där det anses att den skrivelse som parlamentets generalsekreterare riktade till Bieber den 7 december 1995 inte kan betraktas som ett första erbjudande om en tjänst i den mening som avses i tjänsteföreskrifterna.

34 Frågan om den betydelse som skall tillmätas uttrycket en "tjänst som erbjuds" i den mening som avses i artikel 40.4 d i tjänsteföreskrifterna är en ren rättsfråga som domstolen skall kontrollera. På denna punkt anser jag att förstainstansrätten på goda grunder i punkt 59 och följande punkter i den överklagade domen godtog att det föga klara angivandet av myndighetens villkor för att den berörde skulle beviljas anställning inte kunde betraktas som ett "erbjudande" som uppfyller villkoren i tjänsteföreskrifterna, i synnerhet då erbjudandet inte var ovillkorligt.

35 Eftersom förstainstansrätten fastställde tolkningskriterierna för frågan huruvida Bieber den 7 december 1995 erhöll ett erbjudande om en ledig tjänst, vilket motsvarar bestämmelserna i tjänsteföreskrifterna, på ett korrekt sätt är den överklagade domen rättsligt riktig. Förstainstansrättens bedömning av de faktiska omständigheterna vad gäller tydligheten av skrivelsen av den 7 december 1995 och den vikt som skall läggas vid de andra påståenden i sak som gjordes av parlamentet vid förstainstansrätten är frågor som faller utanför domstolens kontroll. De argument som har anförts i detta hänseende kan inte tas upp till sakprövning och skall avvisas.

36 Av detta följer att i den del överklagandet kan prövas på klagandens andra grund skall det lämnas utan bifall.

IV - Förslag till avgörande

37 I enlighet med vad som anförts ovan föreslår jag att domstolen skall

1) ogilla överklagandet i dess helhet, samt

2) förplikta klaganden att ersätta rättegångskostnaderna.

(1) - REGP 1998, s. II-723.

(2) - Förstainstansrättens dom av den 1 juli 1993 i mål T-48/90, Giordani mot kommissionen (REG 1993, s. II-721).

(3) - Domstolens dom av den 27 oktober 1977 i de förenade målen 126/75, 34/76 och 92/76, Robert Giry mot kommissionen (REG 1977, s. 1937).

(4) - Artikel 40.4 d i tjänsteföreskrifterna.

(5) - Dom av den 5 maj 1983 i mål 785/79, Pizziolo, REG 1979, s. 1343.

(6) - Dom av den 14 maj 1998 i mål C-259/96 P, Nil (REG 1998, s. I-2915), punkterna 25-32.

(7) - Dom av den 1 juni 1994 i mål C-136/92 P, Brazzelli Lualdi mot kommissionen (REG 1994, s. I-1981), punkt 66.

(8) - Se särskilt punkt 19 och följande punkter i domen i målet Giry mot kommissionen, ovan fotnot 3.

(9) - Se ovan punkt 21 och följande punkter.