Domstolens dom den 14 maj 1975. - Comptoir national technique agricole (CNTA) SA mot Europeiska gemenskapernas kommission. - Mål 74/74.



Rättsfallssamling 1975 s. 00533

Grekisk specialutgåva s. 00157

Portugisisk specialutgåva s. 00183

Spansk specialutgåva s. 00159

Svensk specialutgåva s. 00461

Finsk specialutgåva s. 00469



Sammanfattning

Parter

Föremål för talan

Domskäl

Domslut



Nyckelord

1. EEG - utomobligatoriskt ansvar - normativ akt som innebär näringspolitiska åtgärder - ersättning - villkor

(artikel 215 i EEG-fördraget)

2. Jordbruk - gemensam organisation av marknaderna - handel med jordbruksprodukter - monetära åtgärder - störningar - utjämningsbelopp - extraordinär karaktär - införande - bibehållande - kommissionens befogenheter

(artikel 1.2 sista meningen i förordning nr 974/71)

3. Jordbruk - gemensam organisation av marknaderna - monetära åtgärder - handel med jordbruksprodukter - störningar - utjämningsbelopp - rätt - uppkomst

4. Jordbruk - gemensam organisation av marknaderna - monetära åtgärder - handel med jordbruksprodukter - störningar - utjämningsbelopp - enskildas intresse - skydd - gemenskapens ansvar - skada som den berörda parten lidit - ersättning - omfattning

Sammanfattning

1. När det gäller en normativ akt som innebär en näringspolitisk åtgärd kan gemenskapen inte hållas ansvarig enligt bestämmelserna i artikel 215 andra stycket i fördraget för skada som enskilda lidit till följd av denna akt, såvida inte en överordnad rättsregel till skydd för enskilda uppenbart åsidosatts.

2. Då tillämpningen av utjämningsbelopp vid störningar i handeln med jordbruksprodukter till följd av monetära åtgärder är en åtgärd av extraordinär karaktär måste artikel 1.2 sista meningen i förordning nr 974/71 uppfattas som ett villkor inte endast för att införa utan även för att bibehålla utjämningsbelopp för en viss produkt.

Kommissionen har vidsträckta befogenheter när det gäller att bedöma om de monetära åtgärderna i fråga kan leda till störningar i handeln med produkten i fråga.

För att bedöma risken för sådana störningar kan kommissionen ta hänsyn både till förhållandena på marknaden och till monetära faktorer.

3. Rätten att erhålla ett utjämningsbelopp för export vid störningar i handeln med jordbruksprodukter till följd av monetära åtgärder uppkommer först då exporten genomförs och enbart från den tidpunkt då den äger rum.

4. Trots att systemet med utjämningsbelopp inte erbjuder näringsidkarna någon garanti mot valutarisker kan en näringsidkare med rätta förvänta sig att han, vid affärsuppgörelser som han ingått och inte kan dra sig ur därför att han mot ställande av säkerhet erhållit exportlicens med förutfastställt exportbidrag, inte skall drabbas av några oförutsebara ändringar som kan förorsaka honom oundvikliga förluster genom att på nytt utsätta honom för valutarisker. Gemenskapen är därför ansvarig om kommissionen, utan att det föreligger något överordnat allmänt intresse av motsatt innebörd, med omedelbar verkan och utan föregående varning upphäver tillämpningen av utjämningsbelopp inom en viss sektor utan att föranstalta om övergångsbestämmelser, som åtminstone skulle göra det möjligt för en näringsidkare att antingen undvika den förlust som skulle ha drabbat honom genom fullföljandet av exportkontrakt vilkas bestånd och bindande karaktär är fastställd genom förutfastställelsen av exportbidragen, eller få ersättning för denna förlust.

Vad gäller omfattningen av den skada som skall ersättas är gemenskapen skyldig att ersätta sökanden för den förlust som han på grund av avskaffandet av utjämningsbeloppen lidit vid genomförandet av exportaffärer för vilka exportbidrag fastställts i förväg.

Parter

Mål 74/74

Comptoir national technique agricole (CNTA) SA, Paris, företrätt av advokaten Jean-François Péricaud, Paris, med delgivningsadress i Luxemburg hos advokaten J. Wolter, 2, rue Goethe,

sökande,

mot

Europeiska gemenskapernas kommission, företrädd av juridiske rådgivaren J. H. J. Bourgeois, i egenskap av ombud, med delgivningsadress i Luxemburg hos P. Lamoureux, 4, boulevard Royal,

svarande.

Föremål för talan

Talan avser ett krav på skadestånd i enlighet med artikel 215 andra stycket i EEG-fördraget.

Domskäl

1 Den talan som väcktes den 1 oktober 1974 syftar till att Europeiska ekonomiska gemenskapen skall åläggas att betala 955 130,47 franska franc som ersättning för den skada som sökanden anser sig ha lidit till följd av att de ekonomiska utjämningsbelopp som tillämpats i fråga om rybs- och rapsfrö och av dessa framställd olja avskaffats genom kommissionens förordning nr 189/72 av den 26 januari 1972.

Upptagande till sakprövning

2 Kommissionen, som är svarande, har anfört att talan inte kan tas upp till prövning eftersom den ansökan varigenom talan väcktes inte innehåller de uppgifter som krävs enligt artikel 19 i stadgan för domstolen och artikel 38.1 i rättegångsreglerna när det gäller föremålet för talan och de åberopade grunderna för denna.

3 Kommissionen har vidare gjort gällande att ansökan, med tanke på att det rör sig om en skadeståndstalan enligt artiklarna 178 och 215 i fördraget och inte om en vanlig talan om betalning, är ofullständig särskilt genom att den inte innehåller någon uppgift om vilken skada som uppkommit bortsett från den förlust som avskaffandet av de ekonomiska utjämningsbeloppen medfört.

4 De påstådda bristerna har inte varit av ett sådant slag att de hindrat kommissionen från att effektivt försvara sina intressen eller domstolen från att företa sin rättsliga granskning. Sökanden har dessutom under förfarandet lämnat de klargöranden som krävts.

5 Sökanden har särskilt i sin replik preciserat sina ursprungliga yrkanden och begärt att domstolen i en mellandom skall fastställa att gemenskapen är skyldig att ersätta den angivna skadan men inte fatta ett slutligt beslut om skadans exakta omfattning och ersättningens storlek förrän ett expertutlåtande inhämtats.

6 Ansökan kan därför tas upp till prövning.

Saken

7 Sökanden har gjort gällande att avskaffandet av utjämningsbeloppen för rybs- och rapsfrö genom förordning nr 189/72 vållat sökanden förlust dels vad gäller vissa kvantiteter frö som enligt bestämmelserna i rådets förordning 136/66 av den 22 september 1966 om den gemensamma organisationen av marknaden för oljor och fetter beviljats ett i förväg fastställt stöd, och dels vad gäller vissa andra kvantiteter avsedda för export till ett tredje land för vilka bidrag fastställts i förväg i enlighet med samma förordning.

8 Det system med utjämningsbelopp som infördes genom rådets förordning 974/71 av den 12 maj 1971 innebär enligt den version som var i kraft vid tidpunkten för de tvistiga omständigheterna att en medlemsstat som låter sin valutakurs fluktuera med en bredare marginal än vad de internationella reglerna medger har möjlighet att vid import ta ut och vid export bevilja en utjämningsavgift för vissa jordbruksprodukter, i den mån tillämpningen av den gällande valutakursen leder till störningar i handeln med produkterna i fråga.

9 Det åligger kommissionen att efter yttrande från förvaltningskommittéerna fastställa om en sådan situation föreligger.

10 Systemet med utjämningsbelopp, som från början inte tillämpades på sektorn för oljor och fetter, utvidgades genom kommissionens förordning nr 1471/71 av den 9 juli 1971 till att gälla rybs- och rapsfrö och av dessa framställd olja från och med den skörd som skulle börja avsättas i början av regleringsåret 1971-1972.

11 Till följd av ändringen av valutakurserna i förhållande till dollarn i december 1971 utvidgades det system med utjämningsbelopp som tidigare tillämpats i Förbundsrepubliken Tyskland, Belgien, Luxemburg och Nederländerna till att gälla övriga medlemsstater, däribland Frankrike.

12 De belopp som gällde från och med den 3 januari 1972, inbegripet de belopp som gällde i Frankrike för rybs- och rapsfrö, fastställdes genom kommissionens förordning nr 17/72 av den 31 december 1971.

13 De nya utjämningsbeloppen, som beräknats med hänsyn till de mellan den 13 och 19 januari 1972 noterade växelkurserna, fastställdes genom kommissionens förordning 144/72 av den 21 januari 1972, som trädde i kraft den 24 januari 1972.

14 Slutligen avskaffade kommissionen genom förordning nr 189/72 av den 26 januari, som offentliggjordes i EGT den 28 januari och trädde i kraft den 1 februari 1972 utjämningsbeloppen för rybs- och rapsfrö och av dessa framställd olja, eftersom situationen på marknaden var sådan att dessa bidrag inte längre var oundgänliga för att undvika störningar i handeln med dessa produkter.

15 Den förutfastställelse av stödet och exportbidragen som sökanden har åberopat till stöd för sin skadeståndstalan beviljades mellan den 6 och den 21 januari 1972, dvs. under den period då utjämningsbelopp tillämpades på rybs- och rapsfrö i Frankrike.

16 Eftersom den omtvistade rättsakten är normativ och innebär en näringspolitisk åtgärd är gemenskapen enligt bestämmelserna i artikel 215 andra stycket i fördraget ansvarig för skada som en enskild lider till följd av rättsakten endast om det förekommit en uppenbar kränkning av en överordnad rättsregel till skydd för den enskilde.

17 Sökanden har härvidlag i första hand gjort gällande att kommissionen genom att avskaffa utjämningsbeloppen genom förordning nr 189/72 har åsidosatt rådets grundförordning nr 974/71.

18 Sökanden har hävdat att denna förordning visserligen ger kommissionen befogenhet att fastställa om villkoren för tillämpning av utjämningsbelopp är uppfyllda, men den medger inte att kommissionen fattar beslut om att avskaffa utjämningsbelopp som redan införts, och förordningen förutsätter under alla omständigheter att kommissionens beslut fattas uteslutande på grundval av en bedömning av monetära faktorer, med bortseende från de ekonomiska faktorer som kommissionen beaktat i detta fall.

19 Det framgår av artikel 1.2 sista meningen i förordning nr 974/71 att medlemsstaternas möjligheter att tillämpa utjämningsbelopp endast får utnyttjas om de monetära åtgärderna skulle leda till störningar i handeln med jordbruksprodukter.

20 Då tillämpningen av utjämningsbelopp är en undantagsåtgärd måste denna bestämmelse uppfattas som ett villkor inte endast för att införa utan även för att bibehålla utjämningsbelopp för en viss produkt.

21 Kommissionen har vidsträckta befogenheter när det gäller att bedöma om de monetära åtgärderna leder till störningar i handeln med produkten i fråga.

22 För att bedöma risken för sådana störningar kan kommissionen ta hänsyn både till förhållandena på marknaden och till monetära faktorer.

23 Det har inte styrkts att kommissionen överskred gränserna för sina på detta sätt angivna befogenheter när den i slutet av januari 1972 bedömde att situationen på marknaden för rybs- och rapsfrö var sådan att tillämpningen av utjämningsbelopp för dessa produkter inte längre var nödvändig.

24 Sökanden har vidare gjort gällande att avskaffandet av utjämningsbeloppen genom förordning nr 189/72 var oförenligt med artikel 7 i förordning nr 974/71 enligt vilken det bemyndigande som föreskrivs i förordningen inte får utnyttjas partiellt eller temporärt.

25 Enligt artikel 1.1 i förordning nr 974/71 är en medlemsstat som har infört vissa monetära åtgärder "bemyndigad" att tillämpa utjämningsbelopp.

26 Artikel 7, där uttrycket "bemyndigande" upprepas, riktar sig endast till medlemsstaterna och berör inte kommissionens befogenheter.

27 Förordning nr 189/72 kan därför inte anses stå i strid med bestämmelserna i förordning nr 974/71.

28 Sökanden har i andra hand gjort gällande att avskaffandet av utjämningsbeloppen från och med den 1 februari 1972 innebär ett åsidosättande av principen om rättssäkerhet, dels därför att det fått retroaktiv verkan, dels därför att hänsyn inte tagits till den berättigade förväntan som de berörda haft på att utjämningsbeloppen skulle bibehållas i fråga om pågående affärstransaktioner.

29 Vad först gäller frågan om retroaktivitet bör man ha i minnet att utjämningsbeloppen tas ut vid importen och beviljas vid exporten av de berörda varorna och att någon förutfastställelse av beloppen inte är möjlig.

30 Därav följer att den faktiska rätten att erhålla ett utjämningsbelopp vid export uppkommer först då exporten genomförs och enbart från den tidpunkt då den äger rum.

31 Förordning nr 189/72 av den 26 januari 1972, som offentliggjordes i EGT den 28 januari och trädde i kraft den 1 februari 1972, var tillämplig endast på export och import från och med detta datum, medan den export och import som skett före detta datum även fortsättningsvis var underkastade de tidigare reglerna.

32 Förordningen har därför inte retroaktiv verkan i ordets egentliga bemärkelse.

33 Sökanden har vidare gjort gällande att avskaffandet av utjämningsbeloppen med omedelbar verkan stred mot sökandens övertygelse om att de skulle bibehållas vid ansökan om förutfastställelse av stödet och exportbidragen, då man gentemot de behöriga myndigheterna definitivt åtog sig att genomföra vissa affärstransaktioner som man inte kunde dra sig ur utan att förlora den säkerhet som ställts.

34 I detta sammanhang bör situationen i fråga om förutfastställelsen av stödet respektive exportbidraget prövas var för sig.

35 Vad gäller de kvantiteter frö för vilka stödet fastställts i förväg och som därför inte var avsedda för export kunde sökanden inte direkt göra anspråk på något utjämningsbelopp.

36 Även om systemet med utjämningsbelopp visserligen främst avser att skydda prisnivån i den berörda medlemsstaten mot sådana störningar som kan bli följden av en instabil monetär situation står det ändå helt klart i detta fall att avskaffandet av utjämningsbeloppen inom sektorn för oljor och fetter från och med den 1 februari 1972 inte nämnvärt påverkat priserna på rybsfrö på den franska marknaden.

37 Därav följer att sökanden inte lidit någon förlust genom förordning nr 189/72 vad gäller de kvantiteter frö som inte var avsedda för export.

38 Vad å andra sidan gäller de kvantiteter som var avsedda för export och för vilka sökanden fått exportbidragen fastställda i förväg, bör man observera att syftet med systemet med utjämningsbelopp såsom det är utformat i gemenskapsbestämmelserna är att avvärja de svårigheter som en instabil monetär situation kan skapa i fråga om de gemensamma marknadsorganisationernas funktion snarare än att skydda enskilda näringsidkares intressen.

39 De regler som gäller för tillämpningen och upphävandet av systemet med utjämningsbelopp inom en viss sektor tar inte hänsyn till olika enskilda näringsindkares situation och erbjuder dem inga garantier för att systemet skall fortsätta att tillämpas.

40 Därav följer att systemet med utjämningsbelopp inte kan anses innebära en garanti för näringsidkarna mot risken för växelkursändringar.

41 Inte desto mindre medför tillämpningen av utjämningsbeloppen att valutarisker i praktiken undviks, så att även en försiktig näringsidkare kan förledas att låta bli att skaffa sig täckning för denna risk.

42 Under dessa omständigheter kan en näringsidkare med rätta förvänta sig att han, vid affärsuppgörelser som han ingått och inte kan dra sig ur därför att han mot ställande av säkerhet erhållit exportlicens med i förväg fastställt exportbidrag, inte skall drabbas av några oförutsebara ändringar som kan förorsaka honom oundvikliga förluster genom att på nytt utsätta honom för valutarisker.

43 Gemenskapen är därför ansvarsskyldig om kommissionen, utan att det föreligger något överordnat allmänt intresse av motsatt innebörd, med omedelbar verkan och utan föregående varning upphäver tillämpningen av utjämningsbelopp inom en viss sektor utan att föranstalta om övergångsbestämmelser som åtminstone skulle göra det möjligt för en näringsidkare att antingen undvika den förlust som skulle ha drabbat honom genom fullföljandet av exportkontrakt vilkas bestånd och bindande karaktär grundar sig på förutfastställelsen av exportbidragen, eller att få ersättning för denna förlust.

44 Kommissionen har brutit mot en övergripande rättsregel och därmed gjort gemenskapen ansvarsskyldig genom att den utan att det funnits något överordnat allmänt intresse inte försåg förordning nr 189/72 med övergångsbestämmelser till skydd för det förtroende som näringsidkaren med rätta kunde ha för gemenskapsbestämmelserna.

45 Vad gäller omfattningen av den skada som skall ersättas bör hänsyn tas till det faktum att sökanden på intet sätt fått några garantier för att utjämningsbeloppen skulle bibehållas och till att man därför inte med rätta kunnat förvänta sig att under alla omständigheter göra den förtjänst som kontraktet skulle ha inbringat enligt systemet med utjämningsbelopp.

46 Det skydd som sökanden kan göra anspråk på till följd av sitt berättigade förtroende är endast att inte göra en förlust till följd av att utjämningsbeloppen avskaffats.

47 Då storleken på det skadestånd som skall utgå till sökanden inte kan bestämmas i detta skede av förfarandet bör det genom en mellandom fastställas att gemenskapen är skyldig att ersätta sökanden för den förlust som han på grund av avskaffandet av utjämningsbeloppen lidit vid genomförandet av exportaffärer för vilka bidrag fastställts i förväg genom licenserna av den 6 januari 1972, varvid skadeståndets storlek antingen skall fastställas genom en överenskommelse mellan parterna eller, om en sådan överenskommelse inte kan komma till stånd, av domstolen.

Domslut

På dessa grunder beslutar

DOMSTOLEN

genom mellandom följande:

1) Europeiska gemenskapernas kommission skall ersätta Comptoir national technique agricole för den förlust det lidit till följd av förordning nr 189/72 av den 26 januari 1972 i samband med genomförandet av exportaffärer för vilka bidrag fastställts i förväg genom licenserna av den 6 januari 1972.

2) Parterna skall inom sex månader från utfärdandet av denna dom meddela domstolen det skadeståndsbelopp som de kommit överens om.

3) Om en överenskommelse inte träffats skall parterna inom samma tidsfrist underrätta domstolen om de belopp som de yrkar.

4) Beslut om rättegångskostnaderna skall fattas då målet slutligt avgörs.