ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
5

I artikel 8 i förordningen, som har rubriken ”Övergångsperiod”, föreskrivs följande: ”1. Avtal om allmän trafik ska tilldelas i enlighet med de bestämmelser som fastställs i denna förordning. Tjänsteavtal eller avtal om allmän trafik enligt definitionen i [Europaparlamentets och rådets direktiv 2004/17/EG av den 31 mars 2004 om samordning av förfarandena vid upphandling på områdena vatten, energi, transporter och posttjänster (EUT L 134, 2004, s. 1)] eller [Europaparlamentets och rådets direktiv 2004/18/EG av den 31 mars 2004 2004/18/EG om samordning av förfarandena vid offentlig upphandling av byggentreprenader, varor och tjänster (EUT L 134, 2004, s. 114)] avseende kollektivtrafik med buss eller spårvagn ska emellertid tilldelas i enlighet med de förfaranden som fastställs i dessa direktiv när dessa avtal inte tilldelas i form av koncessionsavtal om tjänster enligt definitionen i dessa direktiv. När avtal ska tilldelas i enlighet med direktiv [2004/17] eller [2004/18] ska bestämmelserna i punkterna 2–4 i denna artikel inte tillämpas. 2. Utan att det påverkar tillämpningen av punkt 3 ska avtal om allmän trafik på järnväg och väg tilldelas i enlighet med artikel 5 från och med 3 december 2019. Under denna övergångsperiod ska medlemsstaterna vidta åtgärder för att successivt följa artikel 5 för att undvika allvarliga strukturella problem, särskilt när det gäller transportkapaciteten. Inom sex månader efter utgången av den första hälften av övergångsperioden ska medlemsstaterna till kommissionen överlämna en lägesrapport, i vilken genomförandet av den successiva tilldelningen av avtal om allmän trafik i enlighet med artikel 5 belyses. På grundval av medlemsstaternas lägesrapporter får kommissionen föreslå lämpliga åtgärder som riktas till medlemsstaterna. 3. Vid tillämpningen av punkt 2 ska hänsyn inte tas till avtal om allmän trafik som tilldelats i enlighet med [unions]lagstiftning och nationell lagstiftning a) före den 26 juli 2000 på grundval av ett rättvist konkurrensutsatt anbudsförfarande, b) före den 26 juli 2000 på grundval av ett annat förfarande än ett rättvist konkurrensutsatt anbudsförfarande, c) från och med den 26 juli 2000 och före den 3 december 2009, på grundval av ett rättvist konkurrensutsatt anbudsförfarande, d) från och med den 26 juli 2000 och före den 3 december 2009, på grundval av ett annat förfarande än ett rättvist konkurrensutsatt anbudsförfarande. De avtal som avses i led a får fortsätta att gälla till slutet av sin löptid. De avtal som avses i leden b och c får fortsätta att gälla till slutet av sin löptid, men inte längre än 30 år. De avtal som avses i led d får fortsätta att gälla till slutet av sin löptid, förutsatt att löptiden är begränsad och motsvarar de löptider som anges i artikel 4. Avtal om allmän trafik får fortsätta att gälla till slutet av sin löptid om uppsägningen av dem skulle medföra orimliga rättsliga eller ekonomiska konsekvenser och under förutsättning att kommissionen har gett sitt godkännande. …”
19

Mot denna bakgrund beslutade Lietuvos vyriausiasis administracinis teismas (Litauens högsta förvaltningsdomstol) att vilandeförklara målet och ställa följande tolkningsfrågor till EU-domstolen: 1) Ska artikel 2 m i [ramdirektivet] tolkas så, att ”tillhandahållande av ett elektroniskt kommunikationsnät” inte omfattar verksamhet som avser vidaresändning av tv-program via satellitnät som ägs av tredje man, såsom den verksamhet som bedrivs av klaganden [i det nationella målet]? 2) Ska artikel 31.1 i [direktivet om samhällsomfattande tjänster] tolkas så, att den utgör hinder för att medlemsstaterna ålägger en sändningsplikt (’must carry’) (skyldighet att vidaresända ett tv-program via satellitnät som ägs av tredje man och ge slutanvändarna tillgång till detta program) för sådana ekonomiska aktörer som klaganden, som[, för det första] via satellitnät som ägs av tredje man sänder tv-program som skyddas av ett system för villkorad tillgång, och för det syftet tar emot signaler för sändning av tv-program (tv-kanaler), omvandlar, krypterar och överför signalerna till en satellit från vilken de utan avbrott överförs tillbaka till jorden, och[, för det andra,] erbjuder kunderna ett utbud av tv-program, och för det syftet ger tillgång till denna skyddade tv-sändning genom utrustning för villkorad tillgång mot ersättning? 3) Ska artikel 31.1 i [direktivet om samhällsomfattande tjänster] tolkas så, att ett betydande antal slutanvändare, vid tillämpningen av denna bestämmelse, inte anses använda elektroniska kommunikationsnät (i förevarande fall ett nät för satellitsändningar) som deras huvudsakliga medel för att ta emot tv‑sändningar när dessa nät används som huvudsakligt medel av endast cirka 6 procent av alla slutanvändare (i detta fall hushåll)? 4) Ska det vid bedömningen av huruvida tillämpningen av artikel 31.1 i [direktivet om samhällsomfattande tjänster] är motiverad tas hänsyn till de internetanvändare som gratis kan se den aktuella tv-kanalen i realtid på internet? 5) Ska artikel 56 FEUF tolkas så, att den utgör hinder för att medlemsstaterna ålägger en skyldighet för sådana ekonomiska aktörer som klaganden [i det nationella målet] att gratis vidaresända en tv-kanal via elektroniska kommunikationsnät när det sändningsföretag till förmån för vilket denna skyldighet åläggs självt kan sända den aktuella kanalen via samma nät, med sina egna medel? 6) Ska artikel 56 FEUF tolkas så, att den utgör hinder för att medlemsstaterna ålägger en skyldighet för sådana ekonomiska aktörer som klaganden [i det nationella målet] att gratis vidaresända en tv-kanal via elektroniska kommunikationsnät när denna skyldighet skulle göra det möjligt att nå endast cirka 6 procent av alla hushåll och dessa hushåll har möjlighet att se denna tv-kanal genom det markbundna sändningsnätet eller via internet?”
27

Genom ansökan som inkom till tribunalens kansli den 19 augusti 2013 väckte Bayer CropScience och Syngenta Crop Protection AG, med stöd av Association générale des producteurs de maïs et autres céréales cultivées de la sous-famille des panicoïdées (AGPM), The National Farmers’ Union (NFU), Association européenne pour la protection des cultures (ECPA), Rapool-Ring GmbH Qualitätsraps deutscher Züchter, European Seed Association (ESA) och Agricultural Industries Confederations Ltd, förevarande talan om ogiltigförklaring av den omtvistade förordningen.
4

I artikel 2 i ramdirektivet, med rubriken ”Definitioner”, anges följande i leden a och c: ”I detta direktiv används följande beteckningar med de betydelser som här anges: a) elektroniskt kommunikationsnät: system för överföring och i tillämpliga fall utrustning för koppling eller dirigering samt andra resurser, inbegripet nätkomponenter som inte är aktiva, som medger överföring av signaler via tråd, via radio, på optisk väg eller via andra elektromagnetiska överföringsmedier, däribland satellitnät, fasta nät (kretskopplade och paketkopplade, inbegripet Internet) och markbundna mobilnät, elnätsystem i den utsträckning dessa används för signalöverföring, rundradionät samt kabel-tv-nät, oberoende av vilken typ av information som överförs. … c) elektronisk kommunikationstjänst: en tjänst som vanligen tillhandahålls mot ersättning och som helt eller huvudsakligen utgörs av överföring av signaler i elektroniska kommunikationsnät, däribland teletjänster och överföringstjänster i nät som används för rundradio, men inte tjänster i form av tillhandahållande av innehåll som överförts med hjälp av elektroniska kommunikationsnät och kommunikationstjänster eller utövande av redaktionellt ansvar över detta innehåll. Den omfattar inte de av informationssamhällets tjänster enligt definitionen i artikel 1 i [Europaparlamentets och rådets direktiv 98/34/EG av den 22 juni 1998 om ett informationsförfarande beträffande tekniska standarder och föreskrifter (EGT L 204, 1998, s. 37)] som inte helt eller huvudsakligen utgörs av överföring av signaler i elektroniska kommunikationsnät.”
6

I artikel 5 i samma direktiv föreskrivs följande: ”1. Om inte medlemsstaterna föreskriver något annat skall artiklarna 3 och 4 inte tillämpas på överlåtelse av företag, verksamhet eller del av företag eller verksamhet om överlåtaren är föremål för konkursförfarande eller något motsvarande insolvensförfarande, som inletts i syfte att likvidera överlåtarens tillgångar och som står under tillsyn av en behörig offentlig myndighet (som kan vara en konkursförvaltare som utsetts av en behörig offentlig myndighet). 2. När artiklarna 3 och 4 är tillämpliga på en överlåtelse under ett insolvensförfarande som har inletts mot överlåtaren (oavsett om detta förfarande har inletts i syfte att likvidera överlåtarens tillgångar) och under förutsättning att detta förfarande står under tillsyn av en behörig offentlig myndighet (som kan vara en konkursförvaltare enligt nationell lagstiftning), kan en medlemsstat föreskriva a) att överlåtarens skulder på grund av ett anställningsavtal eller ett anställningsförhållande och som skall betalas före överlåtelsen eller innan insolvensförfarandet inleds, trots vad som sägs i artikel 3.1, inte skall övergå på förvärvaren under förutsättning att det av ett sådant förfarande följer skydd, enligt den medlemsstatens lagstiftning, som minst motsvarar det skydd som tillhandahålls i de situationer som omfattas av rådets direktiv 80/987/EEG av den 20 oktober 1980 om tillnärmning av medlemsstaternas lagstiftning om skydd för arbetstagarna vid arbetsgivarens insolvens [(EGT L 283, 1980, s. 23; svensk specialutgåva, område 5, volym 2, s. 121)], och, eller alternativt, … 4. Medlemsstaterna skall vidta lämpliga åtgärder för att hindra att insolvensförfaranden används på ett felaktigt sätt, så att arbetstagarna därigenom berövas de rättigheter som föreskrivs i detta direktiv.”
9

På grundval av den information som hade samlats in under den första etappen av denna utredning ansåg Olaf att det kunde vara lämpligt att be ett vittne att genomföra ett telefonsamtal, i syfte att få ihop ytterligare bevis, med en person som påstods vara inblandad i det påstådda försöket till mutbrott.
58

B, C och D har i denna del anfört följande. Det är riktigt att de gav in sin ansökan om horisontell sambeskattning avseende beskattningsåret 2013 för sent, men det finns ett godtagbart skäl till denna försening, nämligen att luxemburgska förvaltningsmyndigheter och domstolar – ända fram till det att EU-domstolen meddelade sin dom av den 12 juni 2014, SCA Group Holding m.fl. (C‑39/13–C‑41/13, EU:C:2014:1758) – hade som praxis att avslå sådana ansökningar. B, C och D gav emellertid in sin ansökan kort efter det att nämnda dom meddelats, det vill säga vid en tidpunkt då de hade faktisk möjlighet att få sin ansökan beviljad, och före utgången av den i luxemburgsk rätt föreskrivna allmänna preskriptionstiden på fem år.
1

Foundation for the Protection of the Traditional Cheese of Cyprus named Halloumi har yrkat att domstolen ska upphäva den dom som Europeiska unionens tribunal meddelade den 25 september 2018, Foundation for the Protection of the Traditional Cheese of Cyprus named Halloumi/EUIPO – M. J. Dairies (BBQLOUMI) (T-328/17, ej publicerad, EU:T:2018:594) (nedan kallad den överklagade domen). Genom denna dom ogillade tribunalen nämnda stiftelses överklagande av det beslut som fjärde överklagandenämnden vid Europeiska unionens immaterialrättsmyndighet (EUIPO) hade meddelat den 16 mars 2017 (ärende R 497/2016–4) beträffande ett invändningsförfarande (nedan kallat det omtvistade beslutet).
5

Artikel 21 i de yrkesetiska riktlinjerna för IPCF, i den lydelse som godkänts genom kunglig förordning av den 22 oktober 2013(Moniteur belge av den 21 november 2013, s. 86547) (nedan kallade de äldre yrkesetiska riktlinjerna för IPCF), hade följande lydelse: ”1. Yrket som extern IPCF-bokförare är oförenligt med all hantverks-, jordbruks- eller handelsverksamhet, oberoende av om verksamheten utförs direkt eller indirekt, individuellt eller tillsammans med andra eller i ett bolag, som egenföretagare, förvaltare, ledande befattningshavare, företagsledare eller aktiv delägare. 2. Frånsett de verksamheter som nämns i punkt 3 kan [IPCF:s yrkeskamrar] efter en skriftlig begäran från en extern IPCF-bokförare göra undantag från denna regel i den mån medlemmens oberoende och opartiskhet inte äventyras och verksamheten är av underordnad betydelse. Kamrarna kan alltid återkalla ett sådant beslut. Vidare kan IPCF:s styrelse genom ett generellt direktiv alltid föreskriva undantag för vissa hantverks-, jordbruks- eller handelsverksamheter, förutom de verksamheter som anges i punkt 3. Styrelsen kan även utfärda direktiv enligt vilka reglerna om oförenliga verksamheter tillfälligt inte ska tillämpas i samband med arv. En extern IPCF-bokförare som omfattas av de direktiv som styrelsen utfärdat ska skriftligen underrätta kammaren om detta. 3. Följande yrkesverksamheter ska alltid anses äventyra en extern bokförares oberoende och opartiskhet: verksamhet som försäkringsmäklare eller försäkringsagent, verksamhet som fastighetsmäklare, med undantag för verksamhet som fastighetsförvaltare, samt all bankverksamhet och verksamhet avseende finansiella tjänster, för vilka registrering vid Autorité des Services et Marchés Financiers (FSMA) (Myndigheten för finansiella tjänster och finansmarknader) krävs.”
30

Mot denna bakgrund beslutade Bundesarbeitsgericht (Federala arbetsdomstolen) att vilandeförklara målet och ställa följande frågor till domstolen: ”1) Är artikel 8 i … direktiv 2008/94 … tillämplig om utbetalning av tjänstepensionsförsäkring sker via ett branschöverskridande pensionsförsäkringsorgan, vilket står under tillsyn av den statliga finansinspektionen, och detta organ av finansiella skäl och i laga ordning med finansinspektionens godkännande minskar utbetalningarnas storlek, varvid arbetsgivaren i enlighet med nationell rätt visserligen måste kompensera för denna sänkning gentemot de tidigare arbetstagarna men på grund av sin insolvens emellertid inte kan uppfylla sin skyldighet att kompensera för de minskade utbetalningarna? 2) Om den första tolkningsfrågan besvaras jakande: Under vilka förhållanden kan de förluster i fråga om storleken på utbetalningar från tjänstepensionsförsäkring som den tidigare arbetstagaren drabbas av genom arbetsgivarens insolvens ses som orimligt stora och därmed förpliktiga medlemsstaterna att garantera ett minimiskydd mot sådana förluster, trots att den tidigare arbetstagaren erhåller minst hälften av de förmåner som följer av dennes förvärvade pensionsrätter? 3) Om den första tolkningsfrågan besvaras jakande: Har artikel 8 i … direktiv 2008/94 … direkt effekt och ger denna bestämmelse rättigheter åt den enskilde som denne kan göra gällande gentemot en medlemsstat inför en nationell domstol, om medlemsstaten inte har införlivat eller inte på ett korrekt sätt har införlivat nämnda direktiv med den nationella lagstiftningen? 4) Om den tredje tolkningsfrågan besvaras jakande: Ska ett privaträttsligt inrättat organ betraktas som en myndighet inom en medlemsstat, när medlemsstaten har utpekat organet såsom ansvarigt för att skydda tjänstepensionsförsäkringen vid insolvens – med bindande verkan för arbetsgivaren – vilket står under tillsyn av den tyska statliga finansinspektionen och enligt den offentliga rätten tar ut de för insolvensskyddet nödvändiga avgifterna av arbetsgivarna och liksom en myndighet kan fastställa förutsättningar för utsökning genom ett administrativt beslut?”
11

Artikel 10 i lagen om grundläggande tjänsteföreskrifter för offentliganställda har följande lydelse: ”1. Med tillfälligt anställda tjänstemän avses personer som av uttryckligen angivna nödvändiga och brådskande skäl tillsätts i denna egenskap för att utföra samma arbete som fast anställda tjänstemän i någon av följande situationer: a) när vakanta tjänster inte kan tillsättas av fast anställda tjänstemän, b) när innehavare av dessa tjänster tillfälligt ersätts, c) vid genomförandet av tillfälliga program, som inte får ha längre varaktighet än tre år, vilken dock får förlängas med tolv månader enligt de lagar på området offentlig förvaltning som har antagits för att genomföra dessa tjänsteföreskrifter, d) under perioder av särskilt betungande arbetsbörda eller anhopning av arbete, under högst sex månader inom en tolvmånadersperiod. … 3. Utöver av de skäl som anges i artikel 63 ska tillfälligt anställda tjänstemäns anställning upphöra när det skäl som motiverat tillsättningen av dessa tjänstemän inte längre föreligger. 4. I den situation som avses i punkt 1 a) i denna artikel ingår de vakanta tjänster som tillsatts med tillfälligt anställda tjänstemän i förteckningen över lediga tjänster för det räkenskapsår under vilket deras tillsättning sker eller, om detta inte är möjligt, under följande räkenskapsår, såvida det inte beslutas att tjänsten ska dras in. 5. De allmänna bestämmelserna om fast anställda tjänstemän är tillämpliga på tillfälligt anställda tjänstemän i den mån det är lämpligt med hänsyn till arten av deras anställningsförhållande. …”
27

Tribunalul Timiş (Förstainstansdomstolen i Timiș, Rumänien) fann att det behövs en tolkning av unionsbestämmelser för att målet ska kunna avgöras, och beslutade därför att vilandeförklara målet och ställa följande frågor till EU-domstolen: ”1) Ska [mervärdesskattedirektivet] och särskilt artiklarna 24, 28, 167 och 168 a i det direktivet tolkas på så sätt att en köpare som är en beskattningsbar person och som, i samband med en försäljning av fastigheter som inte var inskrivna i [fastighetsregistret] (fastighetsboken) och inte hade registrerats vid tidpunkten för tillträdet, fullgör sin avtalsenliga skyldighet att på egen bekostnad vidta de åtgärder som krävs för att fastigheterna ska skrivas in för första gången i fastighetsregistret, ska anses utföra tjänster till förmån för säljaren eller köpa in tjänster i samband med den egna investeringen i fastigheter varvid vederbörande ska anses ha rätt till avdrag för mervärdesskatt? 2) Kan [mervärdesskattedirektivet] och särskilt artiklarna 167 och 168 a i det direktivet tolkas på så sätt att de kostnader som bärs av en köpare som är en beskattningsbar person, i samband med inskrivningen för första gången i fastighetsregistret av fastigheter med avseende på vilka köparen har rätt till en framtida äganderättsövergång och till vilken tillträde har lämnats av säljare vilka inte har låtit skriva in sin äganderätt till den egendomen i fastighetsboken, kan anses utgöra transaktioner inför investeringen som ger den beskattningsbara personen rätt till avdrag för mervärdesskatt? 3) Ska [mervärdesskattedirektivet] och särskilt artiklarna 24, 28, 167 och 168 a i det direktivet tolkas på så sätt att de kostnader som bärs av en köpare som är en beskattningsbar person, i samband med inskrivningen för första gången i fastighetsregistret av fastigheter med avseende på vilka köparen har rätt till en framtida äganderättsövergång och till vilken tillträde har lämnats av säljare vilka inte har låtit skriva in sin äganderätt till den egendomen i fastighetsboken, kan anses utgöra ett tillhandahållande av tjänster till säljarna, när köparen och säljarna har kommit överens om att köpeskillingen för fastigheterna inte inbegriper motvärdet för de åtgärder som vidtagits för inskrivningen i fastighetsregistret? 4) Ska [mervärdesskattedirektivet] förstås så att de administrativa kostnader som rör fastigheter som köparen har getts tillträde till och med avseende på vilka denne har rätt till en framtida äganderättsövergång från säljaren, som inkluderar – men inte är begränsade till – kostnaderna för inskrivningen för första gången i fastighetsregistret, med nödvändighet ska bäras av säljaren, eller kan dessa kostnader, på grundval av ett avtal mellan parterna, bäras av köparen eller vilken som helst av parterna i transaktionen, med den följden att det rättssubjektet ges rätt till avdrag för mervärdesskatt?”
–

Belgiens regering, genom C. Van Lul, C. Pochet och P. Cottin, samtliga i egenskap av ombud, biträdda av C. Decordier, avocate, och av T. Bricout, advocaat,
5

Klagandena i de nationella målen, IN och JM, är verkställande direktörer i företag som handlar med och saluför datorer och datortillbehör. Under år 1996 inleddes en förundersökning mot dessa företag till följd av en anmälan från den belgiska skattemyndigheten, som under år 1995 hade inlett undersökningar rörande mervärdesskattebedrägerier (så kallade karusellbedrägerier).
12

Artikel 7 i Europaparlamentets och rådets direktiv 2004/38/EG av den 29 april 2004 om unionsmedborgares och deras familjemedlemmars rätt att fritt röra sig och uppehålla sig inom medlemsstaternas territorier och om ändring av förordning (EEG) nr 1612/68 och om upphävande av direktiven 64/221/EEG, 68/360/EEG, 72/194/EEG, 73/148/EEG, 75/34/EEG, 75/35/EEG, 90/364/EEG, 90/365/EEG och 93/96/EEG (EUT L 158, 2004, s. 77, och rättelse i EUT L 229, 2004, s. 35) har följande lydelse: ”1. Varje unionsmedborgare skall ha rätt att uppehålla sig inom en annan medlemsstats territorium under längre tid än tre månader om den berörda personen a) är anställd eller egenföretagare i den mottagande medlemsstaten, eller b) för egen och sina familjemedlemmars räkning har tillräckliga tillgångar för att inte bli en belastning för den mottagande medlemsstatens sociala biståndssystem under vistelsen, samt har en heltäckande sjukförsäkring som gäller i den mottagande medlemsstaten, eller c) – är inskriven vid en privat eller statlig institution, som är erkänd eller finansierad av den mottagande medlemsstaten på grundval av dess lagstiftning eller administrativa praxis, med huvudsyftet att bedriva studier eller genomgå en yrkesutbildning – samt har en heltäckande sjukförsäkring som gäller i den mottagande medlemsstaten samt avger en försäkran till den behöriga nationella myndigheten, i form av en förklaring eller på något annat valfritt likvärdigt sätt, om att han har tillräckliga tillgångar för att kunna försörja sig själv och familjen, så att de inte blir en belastning för den mottagande medlemsstatens sociala biståndssystem under deras vistelseperiod, … …”
10

Enligt en av klausulerna i dessa allmänna transportvillkor kan de biljetter som reserverats på Deutsche Bahns webbplats betalas med kreditkort, via PayPal, via direkt banköverföring eller via autogirering genom Sepa. Enligt denna klausul godtas sistnämnda betalningsmetod emellertid endast under förutsättning att flera villkor är uppfyllda. Det som krävs är att betalaren är bosatt i Tyskland, att betalaren samtycker till autogirering från ett konto i en bank eller en sparbank med säte i en stat som deltar i Sepa, att betalaren ålägger banken eller sparbanken att utföra autogireringen samt registrerar sig på Deutsche Bahns webbplats. För aktivering av autogirering genom Sepa krävs dessutom att betalaren ger sitt samtycke till att en kreditupplysning görs.
31

Det framgår nämligen av beslutet om hänskjutande att Oulun Sähkönmyynti gav rabatt på redan befintliga elnätsavgifter till de slutkunder som valt e-faktura, och att Oulun Sähkönmyynti innan en sådan rabatt infördes aldrig hade anklagats för att inte iaktta kravet på att fakturor och faktureringsinformation ska vara kostnadsfria. De slutkunder som efter det att en sådan rabatt införts valde ett annat faktureringssätt än e-faktura fortsatte dessutom att få alla sina fakturor och all faktureringsinformation om energianvändning utan kostnad och de fortsatte att betala samma elnätsavgift. Det framgår även att kunderna betalade elnätsavgift oavsett om de önskade att få sina fakturor och faktureringsinformation fyra, sex eller tolv gånger per år. Den rabatt på elnätsavgift som gavs till de slutkunder som valt e-faktura kan således – under sådana omständigheter som de i det nationella målet – inte anses innebära att de andra slutkunderna har fått betala en faktisk avgift. Härav följer att nämnda rabatt inte heller kan anses utgöra ett kringgående av det krav som uppställs i artikel 11.1 i direktiv 2012/27.