16

Tribunale di Napoli beslutade under dessa omständigheter att vilandeförklara målet och ställa följande tolkningsfrågor till domstolen: ”1) Strider det mot likvärdighetsprincipen när det i en nationell bestämmelse, vid tillämpning av direktiv 1999/70/EG, föreskrivs att de ekonomiska följderna av att ett anställningsavtal med en ogiltig tidsbegränsning sägs upp på ett rättsstridigt sätt är annorlunda och betydligt mindre än vad som gäller om civilrättsliga avtal med en ogiltig tidsbegränsning sägs upp på ett rättsstridigt sätt? 2) Är det förenligt med unionsrätten att effektiviteten av en sanktionsåtgärd, när den konkret tillämpas, gynnar arbetsgivaren (som handlat olagligt) till förfång för arbetstagaren (som utsatts för det olagliga handlandet) på så sätt att det rättsliga förfarandets utdragna längd – ehuru svår att undvika – direkt skadar arbetstagaren till arbetsgivarens fördel, och den åtgärd som är avsedd att återställa den tidigare situationen blir mindre effektiv ju längre tid som förfarandet pågår så att den till slut nästan helt förlorar sin verkan? 3) Är det vid tillämpning av unionsrätten i den mening som avses i artikel 51 i stadgan förenligt med artikel 47 i denna stadga och artikel 6 i Europakonventionen att det rättsliga förfarandets längd – ehuru svår att undvika – direkt skadar arbetstagaren till arbetsgivarens fördel, och att den åtgärd som är avsedd att återställa den tidigare situationen blir mindre effektiv ju längre tid som förfarandet pågår så att den till slut nästan helt förlorar sin verkan? 4) Mot bakgrund av de förtydliganden som ges i artikel 3.1 c i [rådets] direktiv 2000/78/EG [av den 27 november 2000 om inrättande av en allmän ram för likabehandling i arbetslivet (EGT L 303, s. 16, och rättelse i EGT L 2, 2001, s. 42)] och i artikel 14.1 c i [Europaparlamentets och rådets] direktiv 2006/54/EG [av den 5 juli 2006 om genomförandet av principen om lika möjligheter och likabehandling av kvinnor och män i arbetslivet (EUT L 204, s. 23)] innefattar begreppet anställningsvillkor i klausul 4 i [ramavtalet] även följderna av att ett anställningsförhållande avbryts på ett rättsstridigt sätt? 5) För det fall föregående fråga besvaras jakande, kan den skillnad som föreligger beträffande de följder som föreskrivs i nationell lagstiftning då ett anställningsförhållande som gäller tills vidare respektive ett tidsbegränsat anställningsförhållande avbryts på ett rättsstridigt sätt vara motiverad i den mening som avses i klausul 4? 6) Ska de allmänna unionsrättsliga principerna om rättssäkerhet, skydd för berättigade förväntningar, parternas likställdhet i processen, rätten till ett effektivt domstolsskydd, rätten till en prövning av en opartisk domstol och, mer allmänt, rätten till en rättvis rättegång, vilka garanteras i artikel 6.2 [EU] (i dess lydelse enligt artikel 1.8 i Lissabonfördraget och till vilken det hänvisas i artikel 46 EU) – jämförd med artikel 6 i [Europakonventionen], och med artiklarna 46, 47 och 52.3 i [stadgan] – tolkas så, att de utgör hinder för att den italienska staten efter en ansenlig tid (nio år) antar en bestämmelse, såsom artikel 32.7 i lag nr 183/10 vilken påverkar följderna av pågående rättsliga förfaranden till direkt förfång för arbetstagaren och till fördel för arbetsgivaren och för att den åtgärd som är avsedd att återställa den tidigare situationen blir mindre effektiv ju längre tid som förfarandet pågår så att den till slut nästan helt förlorar sin verkan? 7) För det fall domstolen inte anser att ovannämnda principer utgör grundläggande unionsrättsliga principer och att de således ska bli föremål för en horisontell och allmän tillämpning mellan parterna, utan endast finner att sådana bestämmelser som de som finns i artikel 32.5–32.7 i lag nr 183/10 strider mot skyldigheterna enligt direktiv 1999/70/EG och enligt stadgan …, måste då ett sådant bolag som Poste Italiane… anses som ett statligt organ för att unionsrätten – och då särskilt klausul 4 i [ramavtalet] och [stadgan]– ska ges en direkt vertikal tillämpning?”