Mål T‑29/05

Deltafina SpA

mot

Europeiska kommissionen

”Konkurrens – Konkurrensbegränsande samverkan – Den spanska marknaden för inköp och första beredning av råtobak – Beslut i vilket en överträdelse av artikel 81 EG konstateras – Fastställande av priser och uppdelning av marknaden – Överensstämmelse mellan meddelandet om invändningar och det angripna beslutet – Rätten till försvar – Definition av den relevanta marknaden – Böter – Överträdelsens allvar – Försvårande omständigheter – Ledande roll – Samarbete”

Sammanfattning av domen

1. Konkurrens – Konkurrensbegränsande samverkan – Ansvar som tillskrivs ett företag – Kommissionens beslut i vilket ett företag som är verksamt på den marknad som befinner sig närmast nedströms i förhållande till den relevanta marknaden och som aktivt och uppsåtligen har bidragit till kartellen hålls ansvarigt

(Artiklarna 3.1 g EG och 81.1 EG)

2. Konkurrens – Administrativt förfarande – Meddelande om invändningar – Nödvändigt innehåll – Iakttagande av rätten till försvar – Omfattning

(Rådets förordningar nr 17 och nr 1/2003)

3. Konkurrens – Konkurrensbegränsande samverkan – Avtal mellan företag – Inverkan på handeln mellan medlemsstaterna – Bedömningskriterier

(Artikel 81.1 EG)

4. Institutionernas rättsakter – Riktlinjer för beräkning av böter som åläggs för överträdelse av konkurrensreglerna

(Rådets förordning nr 17, artikel 15; kommissionens meddelande 98/C 9/03)

5. Konkurrens – Böter – Belopp – Fastställande – Kriterier – Överträdelsens allvar – Bedömning – Bedömning från fall till fall

(Rådets förordningar nr 17, artikel 15.2 och nr 1/2003, artikel 23.3; kommissionens meddelande 98/C 9/03)

6. Konkurrens – Böter – Belopp – Fastställande – Kriterier – Överträdelsens allvar – Bedömning – Inbördes samband mellan de tre kriterier som uttryckligen nämns i de riktlinjer som kommissionen antagit – Kvalificering av en överträdelse som mycket allvarlig – Överträdelsens art tillmäts stor vikt

(Rådets förordningar nr 17, artikel 15.2 och nr 1/2003, artikel 23.3; kommissionens meddelande 98/C 9/03)

7. Konkurrens – Böter – Belopp – Fastställande – Kriterier – Konkret påverkan på marknaden

(Rådets förordningar nr 17, artikel 15.2 och nr 1/2003, artikel 23.3; kommissionens meddelande 98/C 9/03, punkt 1 A, första stycket)

8. Konkurrens – Böter – Rättslig ram – Fastställande – Betydelsen av kommissionens tidigare beslutspraxis – Föreligger inte

(Rådets förordningar nr 17 och nr 1/2003)

9. Institutionernas rättsakter – Motivering – Skyldighet – Omfattning

(Artikel 253 EG)

10. Konkurrens – Administrativt förfarande – Meddelande om invändningar – Nödvändigt innehåll – Iakttagande av rätten till försvar

(Rådets förordningar nr 17och nr 1/2003; kommissionens meddelande 98/C 9/03, punkt 2)

11. Konkurrens – Böter – Belopp – Fastställande – Kriterier – Överträdelsens allvar – Försvårande omständigheter – Ledande roll i överträdelsen – Begrepp

(Rådets förordningar nr 17, artikel 15.2 och nr 1/2003, artikel 23.3; kommissionens meddelande 98/C 9/03, punkt 2)

12. Konkurrens – Böter – Belopp – Fastställande – Kriterier – Förmildrande omständigheter – Bedömning – Krav på att varje omständighet beaktas separat – Föreligger inte – Helhetsbedömning

(Rådets förordningar nr 17, artikel 15.2 och nr 1/2003, artikel 23.3; kommissionens meddelande 98/C 9/03, punkt 3)

13. Konkurrens – Böter – Belopp – Fastställande – Kriterier – Förmildrande omständigheter – Beteende som avviker från det som avtalats inom kartellen – Bedömning

(Rådets förordningar nr 17, artikel 15 och nr 1/2003, artikel 23; kommissionens meddelande 98/C 9/03, punkt 3, andra strecksatsen)

14. Konkurrens – Böter – Belopp – Fastställande – Kriterier – Förmildrande omständigheter – Företaget har upphört med överträdelsen före kommissionens ingripande – Omfattas inte

(Rådets förordningar nr 17, artikel 15.2 och nr 1/2003, artikel 23.3; kommissionens meddelande 98/C 9/03, punkt 3, tredje strecksatsen)

15. Konkurrens – Böter – Belopp – Fastställande – Kriterier – Nedsättning av bötesbeloppet mot att det anklagade företaget samarbetar – Villkor

(Rådets förordningar nr 17 och nr 1/2003; kommissionens meddelande 96/C 207/04)

16. Konkurrens – Gemenskapsregler – Överträdelser – Böter – Fastställande – Kriterier – Höjning av den generella bötesnivån – Tillåtet – Villkor

(Artiklarna 81.1 EG och 82 EG; rådets förordningar nr 17och nr 1/2003)

1. Kommissionen överskrider inte gränserna för förbudet i artikel 81.1 EG när den lägger ansvaret för en överträdelse av denna bestämmelse på ett företag som visserligen har varit verksamt på den marknad som befinner sig närmast nedströms i förhållande till den marknad där de konkurrensbegränsande åtgärderna har vidtagits, men som har deltagit aktivt och uppsåtligen i en kartell mellan producenter som är verksamma på en annan marknad än den där det självt är verksamt.

Ett företag kan nämligen anses överträda förbudet i artikel 81.1 EG när dess beteende, såsom det samordnats med andra företags beteende, har till syfte att begränsa konkurrensen på en viss relevant marknad inom den gemensamma marknaden, utan att det därvid nödvändigtvis självt måste vara verksamt på denna relevanta marknad.

Det är således inte uteslutet att ett företag kan delta i genomförandet av en sådan begränsning och ändå inte begränsa sin egen handlingsfrihet på den marknad där det huvudsakligen är verksamt. Varje annan tolkning kan nämligen leda till att omfattningen av förbudet i artikel 81.1 EG minskar i en utsträckning som står i strid med förbudets ändamålsenliga verkan och huvudsakliga syfte, såsom detta syfte ska förstås mot bakgrund av artikel 3.1 g EG, nämligen att säkerställa att konkurrensen inom den inre marknaden inte snedvrids. En annan tolkning skulle nämligen inte göra det möjligt att vidta åtgärder mot ett företag som aktivt bidrar till en konkurrensbegränsning enbart på grund av att detta bidrag inte utgör en del av en ekonomisk verksamhet på den relevanta marknad där konkurrensbegränsningen uppkommer eller avses uppkomma.

Uttrycket ”avtal mellan företag”, läst mot bakgrund av målen för artikel 81.1 EG och artikel 3.1 g EG, bekräftar att frågan om vilken marknadssektor eller marknad de aktuella företagen är verksamma på saknar betydelse när det gäller att fastställa huruvida det föreligger samverkan och vilket företag som har gjort sig skyldigt till överträdelsen.

Det är förenligt med kraven enligt principen om personligt ansvar att tillskriva ett företag ansvar för hela överträdelsen när två villkor är uppfyllda, varvid det första villkoret är objektivt och det andra subjektivt.

Det första villkoret är uppfyllt när, beträffande förhållandet mellan konkurrenter som är verksamma på samma relevanta marknad och mellan sådana konkurrenter och deras kunder, det deltagande företaget har bidragit till genomförandet av kartellen, även om detta skett på ett underordnat, accessoriskt eller passivt sätt, till exempel genom ett tyst medgivande eller genom att inte avslöja samverkan för myndigheterna.

När det gäller det andra villkoret beror frågan huruvida ett deltagande företag kan tillskrivas ansvar för hela överträdelsen dessutom på företagets viljeyttring, som utvisar om det samtycker till målsättningen för samverkan, även om detta sker tyst.

(se punkterna 48, 49, 51, 57, 58 och 62)

2. Enligt principen om iakttagande av rätten till försvar i varje förfarande som kan leda till påföljder, särskilt böter eller viten, ska ett meddelande om invändningar, som kommissionen riktar till ett företag beträffande vilket den avser att vidta sanktionsåtgärder på grund av att konkurrensreglerna har överträtts, innehålla de väsentliga omständigheter som åberopas mot företaget, såsom de faktiska omständigheter som kritiseras, hur dessa omständigheter ska kvalificeras och de bevis som kommissionen grundar sig på, detta för att företaget ska ha möjlighet att framföra sina argument inom ramen för det administrativa förfarande som inletts mot det.

Frågan huruvida rätten till försvar har åsidosatts under det administrativa förfarandet ska dessutom bedömas mot bakgrund av de anmärkningar som kommissionen har framställt i meddelandet om invändningar och i det beslut varmed detta förfarande avslutades. För att det ska anses att rätten till försvar har åsidosatts krävs således att kommissionen i det slutliga beslutet framställer en anmärkning som enligt företaget inte framställts mot det i meddelandet om invändningar. En smärre skillnad i redogörelsen för omständigheterna, som är avsedd att ge en mer exakt bild härav i det slutliga beslutet, kan inte anses innebära att invändningarna har ändrats i sak.

(se punkterna 113–115 och 120)

3. För att ett beslut, ett avtal eller ett förfarande ska anses kunna påverka handeln mellan medlemsstater krävs att det med tillräcklig grad av sannolikhet, på grundval av en rad objektiva rättsliga eller faktiska omständigheter, kan förutses att beslutet, avtalet eller förfarandet direkt eller indirekt, faktiskt eller potentiellt inverkar på handelsflödet mellan medlemsstater på ett sådant sätt att det kan komma att hindra förverkligandet av den inre marknaden. Denna inverkan får inte heller vara obetydlig. Påverkan på handeln inom gemenskapen följer i allmänhet av flera faktorer i förening, som var för sig inte nödvändigtvis är avgörande.

Enligt artikel 81.1 EG krävs det nämligen inte att den samverkan som avses i denna bestämmelse märkbart har påverkat handeln inom gemenskapen, utan det som krävs är att det har visats att samverkan i fråga kan ha en sådan verkan.

(se punkterna 167–169)

4. Även om de riktlinjer för beräkning av böter som döms ut enligt artikel 15.2 i förordning nr 17 och artikel 65.5 i EKSG-fördraget inte kan betraktas som rättsregler som administrationen under alla omständigheter är skyldig att iaktta, utgör de likväl vägledande förhållningsregler för den praxis som ska följas och från vilka administrationen, i ett enskilt fall, inte kan avvika utan att ange skäl som är förenliga med likabehandlingsprincipen.

(se punkt 230)

5. Det förhållandet att kommissionen genom riktlinjerna för beräkning av böter som döms ut enligt artikel 15.2 i förordning nr 17 och artikel 65.5 i EKSG-fördraget har preciserat hur den avser att genomföra bedömningen av överträdelsens allvar utgör inte hinder mot en helhetsbedömning härav utifrån samtliga relevanta omständigheter i ärendet, inkluderande sådana omständigheter som inte uttryckligen nämnts i riktlinjerna.

(se punkt 230)

6. De tre kriterier som ska beaktas vid bedömningen av allvaret av en överträdelse av gemenskapens konkurrensregler är – enligt riktlinjerna för beräkning av böter som döms ut enligt artikel 15.2 i förordning nr 17 och artikel 65.5 i EKSG-fördraget – överträdelsens art, dess konkreta påverkan på marknaden, om den är mätbar, och omfattningen av den relevanta geografiska marknaden. Dessa tre aspekter av bedömningen av överträdelsens allvar väger inte lika tungt inom ramen för helhetsbedömningen. Överträdelsens art tillmäts stor vikt, i synnerhet när en överträdelse ska kvalificeras som ”mycket allvarlig”.

Det följer i detta avseende av beskrivningen av mycket allvarliga överträdelser i riktlinjerna att avtal eller samordnade förfaranden som bland annat syftar till att fastställa priset redan utifrån sin art kan anses vara ”mycket allvarliga”, utan att dessa beteenden behöver vara geografiskt vittgående eller ha någon särskild påverkan. Denna slutsats stöds av att det i den vägledande beskrivningen av de allvarliga överträdelserna uttryckligen anges att de kan få konsekvenser för stora områden av den gemensamma marknaden, medan det i beskrivningen av mycket allvarliga överträdelser inte uppställs något krav på konkret påverkan på marknaden eller på ett visst geografiskt område.

Det finns ett inbördes samband mellan de tre aspekter som ska beaktas vid bedömningen av överträdelsens allvar i den meningen att en högre grad av allvar avseende den ena eller den andra av dessa kan väga upp en lägre grad av allvar beträffande andra aspekter.

När det gäller omfattningen av den geografiska marknaden utgör den enbart ett av de tre relevanta kriterier som ska beaktas vid helhetsbedömningen av överträdelsens allvar och är inte ett självständigt kriterium i den meningen att det endast är överträdelser som omfattar merparten av medlemsstaterna som skulle kunna kvalificeras som ”mycket allvarliga”. Varken i fördraget eller i förordning nr 17 och ej heller i förordning nr 1/2003, i riktlinjerna eller i rättspraxis uttalas det att endast geografiskt mycket omfattande begränsningar kan kvalificeras så. Den relevanta geografiska marknadens begränsade storlek utgör således inte något hinder mot att kvalificera den överträdelse som konstaterats som ”mycket allvarlig”. Denna bedömning gäller i än högre grad när det gäller den relevanta produktmarknadens begränsade storlek, eftersom produktmarknadens storlek i princip inte är en omständighet som det är obligatoriskt att beakta, utan endast en relevant omständighet bland andra för att bedöma hur allvarlig en överträdelse är och för att fastställa bötesbeloppet.

Det står således klart att den överträdelse som ett antal tobaksberedningsföretag och ett företag vars verksamhet bland annat består av försäljning av bearbetad tobak har klandrats för, och som gäller fastställande av priser på olika råtobakssorter i en medlemsstat och fördelning av inköpskvantiteter från producenterna, utgör en överträdelse av mycket allvarlig art. Överträdelser av detta slag kvalificeras som särskilt allvarliga, eftersom de utgör ett direkt ingrepp i de väsentliga parametrarna för konkurrensen på den relevanta marknaden eller uppenbara överträdelser av gemenskapens konkurrensregler.

(se punkterna 231, 233, 234, 238 och 240–242)

7. När det, i syfte att fastställa bötesbeloppet, ska bedömas hur allvarlig överträdelsen av gemenskapens konkurrensregler är påverkas inte kvalificeringen av överträdelsen som ”mycket allvarlig” av den omständigheten att kommissionen inte har bevisat att beredningsföretagens kartell har haft en konkret påverkan på marknaden.

Det faktum att en konkret påverkan på marknaden inte har styrkts kan inte ge upphov till tvivel om riktigheten av det utgångsbelopp för böterna som kommissionen fastställt utifrån överträdelsens allvar.

(se punkterna 250 och 251)

8. Kommissionens tidigare beslutspraxis utgör inte i sig den rättsliga ramen för åläggande av böter på konkurrensområdet.

(se punkterna 292 och 426)

9. Av motiveringen till ett individuellt beslut ska det klart och tydligt framgå hur den institution som har antagit rättsakten har resonerat, så att de som berörs därav kan få kännedom om skälen för den vidtagna åtgärden och så att den behöriga domstolen ges möjlighet att utföra sin prövning. Frågan huruvida kravet på motivering är uppfyllt ska bedömas med hänsyn till omständigheterna i det enskilda fallet. Det krävs inte att alla relevanta faktiska och rättsliga omständigheter anges i motiveringen, eftersom bedömningen av om den uppfyller kraven i artikel 253 EG inte ska ske endast utifrån rättsaktens ordalydelse, utan även utifrån sammanhanget och samtliga rättsregler på det ifrågavarande området.

(se punkt 319)

10. Kommissionen uppfyller sin skyldighet att låta de berörda företagen yttra sig genom att i sitt meddelande om invändningar uttryckligen ange att den har för avsikt att undersöka huruvida de berörda företagen ska åläggas böter och de huvudsakliga faktiska och rättsliga grunder som kan medföra att böter åläggs, såsom hur allvarlig den påstådda överträdelsen är och hur länge den pågått samt det faktum att den begåtts ”uppsåtligen eller av oaktsamhet”. Kommissionen ger därigenom företagen de upplysningar som är nödvändiga för att de ska kunna försvara sig inte bara mot konstaterandet av en överträdelse, utan även mot åläggandet av böter. Det skulle emellertid innebära ett oriktigt föregripande av kommissionens slutgiltiga beslut om kommissionen var skyldig att i meddelandet om invändningar uttala sig konkret om nivån på de böter den avsåg att ålägga de berörda företagen.

Det faktum att ett företag betraktas som ledare för kartellen medför omfattande konsekvenser avseende det bötesbelopp som ska åläggas detta företag. Således rör det sig – i enlighet med punkt 2 i riktlinjerna för beräkning av böter som döms ut enligt artikel 15.2 i förordning nr 17 och artikel 65.5 i EKSG-fördraget – om en försvårande omständighet som medför en icke försumbar ökning av grundbeloppet för böterna. På samma sätt utesluter, enligt avsnitt B e i meddelandet om samarbete, en sådan kvalificering automatiskt att företaget kan komma i åtnjutande av någon större nedsättning av böterna, även om det företag som ansetts ha varit ledare skulle uppfylla alla angivna villkor för att erhålla en sådan nedsättning. Det ankommer mot den bakgrunden på kommissionen att i meddelandet om invändningar föra fram de omständigheter som den anser vara relevanta för att tillskriva företaget en ledande roll i kartellen och göra det möjligt för företaget att bemöta en sådan invändning. Med hänsyn till att ett sådant meddelande endast är ett steg på vägen till antagandet av det slutliga beslutet och att det inte utgör kommissionens slutliga ställningstagande kan det emellertid inte krävas att den redan på detta stadium gör någon rättslig bedömning av de omständigheter på vilka den kommer att grunda sin slutsats i det slutliga beslutet att företaget varit ledare för kartellen.

(se punkterna 324, 325 och 327)

11. Vid fastställandet av storleken av de böter som ska åläggas för en överträdelse av gemenskapens konkurrensregler måste ett företag, för att kunna betraktas som ledare för kartellen, ha varit en betydelsefull drivande kraft i kartellen och ha haft ett särskilt och konkret ansvar för kartellens sätt att fungera.

Även om de omständigheter som kommissionen anfört visar att detta företag har haft en aktiv och direkt roll i en kartell, kan detta emellertid inte i sig anses styrka att företaget har varit en betydelsefull drivande kraft i denna kartell, särskilt om det inte finns något i handlingarna som tyder på att företaget skulle ha tagit något initiativ med syfte att upprätta nämnda kartell eller förmå något av de andra företagen att delta i kartellen och om det inte heller finns stöd för att konstatera att det aktuella företaget har åtagit sig ett ansvar för aktiviteter som vanligen förknippas med rollen som ledare i en kartell, såsom att vara mötesordförande eller att centralisera och distribuera vissa uppgifter.

(se punkterna 332–335)

12. Vid fastställandet av storleken av de böter som ska åläggas för en överträdelse av gemenskapens konkurrensregler ska kommissionen i princip iaktta vad den angett i de riktlinjer den själv har utfärdat. Det anges emellertid inte i riktlinjerna för beräkning av böter som döms ut enligt artikel 15.2 i förordning nr 17 och artikel 65.5 i EKSG-fördraget att kommissionen alltid ska beakta varje förmildrande omständighet som uppräknas i punkt 3 i dessa riktlinjer separat, och den är inte förpliktad att per automatik medge ytterligare nedsättning på denna grund, eftersom frågan huruvida en eventuell nedsättning av böterna är adekvat på grund av förmildrande omständigheter ska avgöras efter en helhetsbedömning med beaktande av samtliga relevanta omständigheter.

Antagandet av riktlinjerna har nämligen inte fråntagit tidigare rättspraxis dess relevans. Enligt denna rättspraxis har kommissionen ett utrymme för skönsmässig bedömning som medger att den mot bakgrund av framför allt omständigheterna i det enskilda fallet får beakta eller underlåta att beakta vissa omständigheter, när den fastställer storleken på de böter som den avser att ålägga någon.

I avsaknad av tvingande anvisningar i riktlinjerna avseende förmildrande omständigheter som kan beaktas, ska således kommissionen anses ha bevarat ett visst utrymme för att göra en helhetsbedömning av behovet av att eventuellt sätta ned bötesbeloppet med hänsyn till förmildrande omständigheter.

(se punkterna 347 och 348)

13. Vid fastställandet av storleken av de böter som ska åläggas för en överträdelse av gemenskapens konkurrensregler är kommissionen endast skyldig att godta en förmildrande omständighet i form av att en konkurrensbegränsande samverkan inte har genomförts om det företag som åberopar denna omständighet kan visa att det tydligt och genom långtgående åtgärder har visat motstånd mot genomförandet av denna samverkan. Detta motstånd ska ha varit så långtgående att det har stört genomförandet av själva samverkan, och företaget får inte skenbart ha anslutit sig till avtalet på ett sätt som kan ha föranlett andra företag att genomföra den berörda konkurrensbegränsande samverkan. Det skulle vara alltför lätt för företagen att minska risken för att behöva betala stora böter om de kunde dra nytta av en olaglig samverkan och därefter åtnjuta en minskning av bötesbeloppet på grund av att de endast har spelat en begränsad roll vid genomförandet av överträdelsen, trots att deras ställningstagande har föranlett andra företag att bete sig på ett sätt som är mer begränsande för konkurrensen.

(se punkt 350)

14. Vid fastställandet av storleken av de böter som ska åläggas för en överträdelse av gemenskapens konkurrensregler kan det förhållandet ”att företaget har upphört med överträdelsen vid kommissionens första ingripanden (bland annat kontroller)” – vilket nämns i punkt 3 tredje strecksatsen i riktlinjerna för beräkning av böter som döms ut enligt artikel 15.2 i förordning nr 17 och artikel 65.5 i EKSG-fördraget – logiskt sett endast utgöra en förmildrande omständighet om det finns anledning att anta att de berörda företagen har föranletts att upphöra med sina konkurrensbegränsande beteenden till följd av ingripandet i fråga, medan det fall att överträdelsen redan har upphört före det datum då kommissionen inledde sina första ingripanden inte omfattas av denna bestämmelse i riktlinjerna.

(se punkterna 354 och 355)

15. Kommissionen har ett stort utrymme för skönsmässig bedömning vad gäller hur den beräknar de böter som ska åläggas för en överträdelse av gemenskapens konkurrensregler, och den kan härvid beakta ett stort antal olika faktorer, däribland berörda företags samarbete under institutionens undersökning. Kommissionen har nämligen ett stort utrymme att skönsmässigt bedöma kvaliteten på och användbarheten av det samarbete som tillhandahålls av ett företag, exempelvis i förhållande till andra företags samarbete. Det är endast befogat att nedsätta böterna om företagets agerande har underlättat kommissionens uppgift att fastställa och vidta åtgärder mot nämnda överträdelser. Kommissionen får inte, vid bedömningen av de berörda företagens samarbete, bortse från likabehandlingsprincipen, vilken åsidosätts i de fall då lika situationer behandlas olika eller då olika situationer behandlas lika, såvida det inte finns sakliga skäl för en sådan behandling.

(se punkterna 389, 390 och 399)

16. Det förhållandet att kommissionen tidigare har tillämpat böter på en viss nivå för vissa typer av överträdelser hindrar den inte från att höja denna nivå inom de gränser som anges i förordning nr 1/2003, om detta är nödvändigt för att genomföra gemenskapens konkurrenspolitik.

Det är inte möjligt för aktörerna att ha berättigade förväntningar på att rådande förhållanden ska bestå när dessa kan ändras av kommissionen inom dess utrymme för skönsmässig bedömning.

De företag som är föremål för ett administrativt förfarande som kan utmynna i böter kan följaktligen inte ha berättigade förväntningar på att kommissionen inte ska överskrida den tidigare tillämpade bötesnivån.

Varje företag som omfattas av ett administrativt förfarande som kan utmynna i böter måste nämligen räkna med att kommissionen när som helst kan besluta att höja bötesnivån i förhållande till den nivå som tidigare tillämpats.

(se punkterna 426 och 435)

TRIBUNALENS DOM (fjärde avdelningen)

den 8 september 2010 ( )

”Konkurrens – Konkurrensbegränsande samverkan – Den spanska marknaden för inköp och första beredning av råtobak – Beslut i vilket en överträdelse av artikel 81 EG konstateras – Fastställande av priser och uppdelning av marknaden – Överensstämmelse mellan meddelandet om invändningar och det angripna beslutet – Rätten till försvar – Definition av den relevanta marknaden – Böter – Överträdelsens allvar – Försvårande omständigheter – Ledande roll – Samarbete”

I mål T‑29/05,

Deltafina SpA, Orvieto (Italien), företrätt av R. Jacchia, A. Terranova, I. Picciano, F. Ferraro, J.-F. Bellis och F. Di Gianni, avocats,

sökande,

mot

Europeiska kommissionen, inledningsvis företrädd av É. Gippini Fournier och F. Amato, därefter av È. Gippini Fournier och V. Di Bucci, samtliga i egenskap av ombud,

svarande,

angående en talan om, i första hand, ogiltigförklaring av kommissionens beslut K(2004) 4030 slutlig av den 20 oktober 2004 om ett förfarande enligt artikel 81.1 [EG] (ärende COMP/C.38.238/B.2) – Råtobak – Spanien) och, i andra hand, nedsättning av de böter sökanden ålagts i detta beslut,

meddelar

TRIBUNALEN (fjärde avdelningen)

sammansatt av O. Czúcz, ordförande, samt domarna I. Labucka och K. O’Higgins (referent),

justitiesekreterare: förste handläggaren J. Palacio González,

efter det skriftliga förfarandet och förhandlingen den 9 juni 2009,

följande

Dom

Bakgrund till tvisten

1 Sökanden, Deltafina SpA, är ett italienskt bolag vars huvudsakliga verksamhet är att utföra den första beredningen av råtobak och sälja bearbetad tobak. Det ägs helt av det amerikanska bolaget Universal Corp. genom dess helägda dotterbolag, det amerikanska bolaget Universal Leaf Tobacco Company Inc. (nedan kallat Universal Leaf ).

2 Universal Leaf innehar även hela aktiekapitalet i Tabacos Españoles, SL (nedan kallat Taes), ett av fyra företag som utför den första beredningen av råtobak i Spanien (nedan kallade beredningsföretagen eller de spanska beredningsföretagen).

3 Nedan kallas den koncern där de i punkterna 1 och 2 nämnda bolagen ingår Universalkoncernen.

4 Den 3 och den 4 oktober 2001 företog Europeiska gemenskapernas kommission, på grundval av upplysningar om att de spanska beredningsföretagen och råtobaksproducenterna hade gjort sig skyldiga till överträdelser av artikel 81 EG, undersökningar enligt artikel 14 i rådets förordning nr 17 av den 6 februari 1962, första förordningen om tillämpning av artiklarna [81 EG] och [82 EG] (EGT 1962, 13, s. 204; svensk specialutgåva, område 8, volym 1, s. 8). Undersökningarna ägde rum i lokaler tillhörande tre av dessa beredningsföretag, nämligen Compañia española de tabaco en rama, SA (nedan kallat Cetarsa), Agroexpansión, SA och World Wide Tobacco España, SA (nedan kallat WWTE), samt även i lokaler tillhörande Asociación Nacional de Empresas Transformadoras de Tabaco (nedan kallad Anetab).

5 Kommissionen företog även undersökningar i lokaler tillhöriga Maison des métiers du tabac (Tobaksindustrins hus) och Fédération européenne des transformateurs de tabac (Europeiska sammanslutningen för tobaksberedningsföretag) den 3 oktober 2001 samt i lokaler tillhöriga Federación nacional de cultivadores de tabaco (nedan kallad FNCT) den 5 oktober 2001.

6 Beredningsföretagen och Anetab anförde i en skrivelse till kommissionen av den 16 januari 2002, med åberopande av kommissionens meddelande om befrielse från eller nedsättning av böter i kartellärenden (EGT C 207, 1996, s. 4) (nedan kallat meddelandet om samarbete), att de var villiga att samarbeta.

7 De lämnade i en skrivelse av den 21 januari 2002 vissa upplysningar till kommissionen.

8 Universal Leaf informerade i en skrivelse av den 15 februari 2002 kommissionen om att bolaget helt stödde Taes initiativ att samarbeta inom ramen för meddelandet om samarbete. Bolaget upplyste även kommissionen om att Deltafina tillsammans med Taes deltog i utformandet av en redogörelse för det senare bolagets verksamhet på den spanska tobaksmarknaden och att man hoppades att även Deltafina kunde komma i åtnjutande av de förmåner som följer av meddelandet om samarbete.

9 Taes sände den 18 februari 2002 kommissionen den redogörelse som avses i punkt 8 ovan.

10 Därefter begärde kommissionen vid flera tillfällen upplysningar av de spanska beredningsföretagen, Anetab och FNCT på grundval av artikel 11 i förordning nr 17. Kommissionen begärde även upplysningar av det spanska jordbruks-, fiske- och livsmedelsministeriet (nedan kallat jordbruksministeriet) rörande den spanska lagstiftningen om jordbruksprodukter.

11 Den 11 december 2003 inledde kommissionen det förfarande som gett upphov till detta mål och utfärdade ett meddelande om invändningar som riktades till 20 företag och sammanslutningar, däribland de spanska beredningsföretagen, Deltafina, Universal, Universal Leaf, Anetab och FNCT.

12 De aktuella företagen och sammanslutningarna fick tillgång till kommissionens utredningsakt i form av en kopia på cd-rom, som sändes till dem, och de inkom med skriftliga synpunkter till bemötande av de invändningar som kommissionen hade meddelat. Deltafinas skriftliga synpunkter inkom den 1 mars 2004.

13 Ett muntligt hörande, vid vilket Deltafina deltog, ägde rum den 29 mars 2004.

14 Efter samråd med rådgivande kommittén för kartell- och monopolfrågor och med beaktande av förhörsombudets slutrapport fattade kommissionen den 20 oktober 2004 beslut K(2004) 4030 slutlig om ett förfarande enligt artikel 81.1 [EG] (ärende COMP/C.38.238/B.2 − Råtobak – Spanien) (nedan kallat det angripna beslutet). En sammanfattning av beslutet publicerades i Europeiska unionens officiella tidning den 19 april 2007 (EUT L 102, s. 14).

15 Det angripna beslutet avser två horisontella karteller som bildades och genomfördes på den spanska marknaden för råtobak.

16 Den första kartellen, vilken omfattade beredningsföretagen och Deltafina, hade till syfte att varje år under perioden 1996–2001 fastställa (högsta) genomsnittliga leveranspriser för varje råtobakssort, oavsett kvalitet, och att fastställa hur stor kvantitet av varje råtobakssort som vart och ett av beredningsföretagen fick köpa hos producenterna (se, bland annat, skälen 74–76 och 276 i det angripna beslutet). Därutöver enades beredningsföretagen och Deltafina under perioden 1999–2001 om prisintervaller för de olika kvalitetsklasserna inom varje råtobakssort, vilka anges i de tabeller som bifogas ”odlingskontrakten”, och om ”övriga villkor”, det vill säga genomsnittliga minimipriser per producent och per producentsammanslutning (se, bland annat, skälen 77–83 och 276 i det angripna beslutet).

17 Nedan kommer den kartell som beskrivs i punkt 16 att kallas beredningsföretagens kartell.

18 Den andra kartellen som behandlas i det angripna beslutet omfattade de tre spanska jordbrukssammanslutningarna, det vill säga Asociación agraria de jóvenes agricultores (nedan kallad ASAJA), Unión de pequeños agricultores (nedan kallad UPA) och Coordinadora de organizaciones de agricultores y ganaderos (nedan kallad COAG), samt Confederación de cooperativas agrarias de España (nedan kallad CCAE). Denna kartell hade till syfte att varje år under perioden 1996–2001 fastställa prisintervaller för de olika kvalitetsklasserna inom varje råtobakssort, vilka anges i de tabeller som bifogas ”odlingskontrakten”, och ”övriga villkor” (se, bland annat, skälen 77–83 och 277 i det angripna beslutet).

19 Nedan kommer den kartell som beskrivs i punkt 18 ovan att kallas producentföreträdarnas kartell.

20 I det angripna beslutet konstaterade kommissionen att var och en av dessa karteller utgör en enda, fortlöpande överträdelse av artikel 81.1 EG (se, bland annat, skälen 275–277 i det angripna beslutet).

21 I artikel 1 i det angripna beslutet lade kommissionen ansvaret för beredningsföretagens kartell på nio företag, däribland de spanska beredningsföretagen och Deltafina, medan ansvaret för producentföreträdarnas kartell lades på ASAJA, UPA, COAG och CCAE (nedan gemensamt kallade producentföreträdarna).

22 I artikel 2 i det angripna beslutet ålade kommissionen dessa företag och producentföreträdarna att omedelbart upphöra med de överträdelser som anges i artikel 1, om de inte redan hade gjort det, och att inte framdeles vidta några konkurrensbegränsande åtgärder som har samma eller liknande föremål eller verkan.

23 I artikel 3 i det angripna beslutet ålades följande böter:

– Deltafina: 11 880 000 euro,

– Cetarsa: 3 631 500 euro,

– Agroexpansión: 2 592 000 euro,

– WWTE: 1 822 500 euro,

– Taes : 108 000 euros,

– ASAJA: 1 000 euro,

– UPA: 1 000 euro,

– COAG: 1 000 euro,

– CCAE: 1 000 euro.

24 Det bötesbelopp som ålades Deltafina fastställdes med beaktande av bland annat dess ledande roll i beredningsföretagens kartell (skälen 435 och 436 i det angripna beslutet). Med hänvisning härtill ökade kommissionen grundbeloppet för böterna med 50 procent på grund av försvårande omständigheter. Deltafina erhöll emellertid en minskning av grundbeloppet för böterna med 40 procent på grund av förmildrande omständigheter (skälen 437 och 438 i det angripna beslutet) och bötesbeloppet sattes ned med 10 procent till följd av dess samarbete under det administrativa förfarandet (skälen 448–456 i det angripna beslutet).

25 Det framgår även av artikel 3 i det angripna beslutet att WWTE:s moderbolag är solidariskt betalningsansvariga för de böter som ålagts WWTE och att Agroexpansións moderbolag är solidariskt betalningsansvarigt för de böter som ålagts Agroexpansión.

Förfarandet och parternas yrkanden

26 Deltafina har väckt förevarande talan genom ansökan som inkom till förstainstansrättens kansli den 20 januari 2005.

27 Mot bakgrund av referentens rapport beslutade förstainstansrätten (fjärde avdelningen) att inleda det muntliga förfarandet och anmodade, som en åtgärd för processledning enligt artikel 64 i rättegångsreglerna, parterna att förete vissa handlingar samt ställde vissa frågor. Parterna efterkom denna begäran inom den utsatta fristen.

28 Parterna utvecklade sin talan och svarade på förstainstansrättens frågor vid förhandlingen den 9 juni 2009.

29 Deltafina har yrkat att tribunalen ska

– i första hand ogiltigförklara det angripna beslutet,

– i andra hand sätta ned bötesbeloppet och

– förplikta kommissionen att ersätta rättegångskostnaderna.

30 Kommissionen har yrkat att tribunalen ska

– avvisa talan till den del den inte kan tas upp till sakprövning och ogilla talan i övrigt, samt

– förplikta sökanden att ersätta rättegångskostnaderna eller

– alternativt, för det fall sökanden tappar målet i samma utsträckning som kommissionen, besluta att parterna ska bära sina rättegångskostnader eller, för det fall sökanden tappar målet med avseende på flertalet av sina yrkanden, förplikta sökanden att bära sina rättegångskostnader och ersätta en del av kommissionens rättegångskostnader.

Rättslig bedömning

31 Deltafina har till stöd för sin talan åberopat följande elva grunder:

– Åsidosättande av artikel 81.1 EG och artikel 23.2 a i rådets förordning (EG) nr 1/2003 av den 16 december 2002 om tillämpning av konkurrensreglerna i artiklarna 81 [EG] och 82 [EG] (EGT L 1, 2003, s. 1), åsidosättande av legalitetsprincipen och principen om personligt ansvar samt avsaknad av motivering och maktmissbruk.

– Åsidosättande av artikel 27.1 och 27.2 i förordning nr 1/2003, åsidosättande av rätten till försvar och rätten till en rättvis rättegång, åsidosättande av väsentliga formföreskrifter, åsidosättande av legalitetsprincipen, rättssäkerhetsprincipen och proportionalitetsprincipen samt avsaknad av motivering och maktmissbruk.

– Åsidosättande av artikel 81.1 EG, artikel 2 i förordning nr 1/2003 och punkt 43 i riktlinjerna om begreppet påverkan på handeln i artiklarna 81 [EG] och 82 [EG] (EUT 2004, C 101, s. 81) samt avsaknad av motivering.,

– Åsidosättande av artiklarna 2 och 23.2 i förordning nr 1/2003 och punkterna 1 A och 5 d i riktlinjerna för beräkning av böter som döms ut enligt artikel 15.2 i förordning nr 17 och artikel 65.5 [KS] (EGT C 9, 1998, s. 3) (nedan kallade riktlinjerna), åsidosättande av proportionalitetsprincipen och principen om ”likabehandling och lika sanktioner” samt avsaknad av motivering och maktmissbruk.

– Åsidosättande av artikel 23.3 i förordning nr 1/2003 och punkt 1 B i riktlinjerna, åsidosättande av likabehandling samt maktmissbruk.

– Åsidosättande av artikel 23.3 i förordning nr 1/2003 och punkt 2 i riktlinjerna samt avsaknad av motivering och maktmissbruk.

– Åsidosättande av artikel 23.3 i förordning nr 1/2003 och punkt 3 i riktlinjerna samt maktmissbruk.

– Åsidosättande av artikel 23.2 i förordning nr 1/2003 och punkt 5 a i riktlinjerna.

– Åsidosättande av artikel 23.3 i förordning nr 1/2003, åsidosättande av skälen och punkt 4 i riktlinjerna, åsidosättande av avsnitt B e och avsnitt D i meddelandet om samarbete och åsidosättande av likabehandlingsprincipen samt avsaknad av motivering och maktmissbruk.

– Åsidosättande av artikel 23.3 i förordning nr 1/2003 och punkt 5 b i riktlinjerna, åsidosättande av proportionalitetsprincipen samt maktmissbruk.

– Åsidosättande av likabehandlingsprincipen, principen om förbud mot retroaktiv bestraffning och principen om skydd för berättigade förväntningar samt maktmissbruk.

32 De tre första grunderna har åberopats till stöd för förstahandsyrkandet om ogiltigförklaring av det angripna beslutet. De sju följande grunderna har åberopats till stöd för andrahandsyrkandet om nedsättning av bötesbeloppet. Den sista grunden har åberopats alternativt till stöd för andrahandsyrkandet om nedsättning av bötesbeloppet, för det fall talan i denna del inte skulle vinna bifall på någon av de sju föregående grunderna.

1. Upptagande till sakprövning av invändningarna om maktmissbruk

33 Deltafina har inom ramen för de olika grunder som åberopats till stöd för talan, förutom vad gäller den tredje och den åttonde grunden, klandrat kommissionen för att ha gjort sig skyldig till maktmissbruk.

34 Enligt fast rättspraxis föreligger maktmissbruk när en myndighet har utnyttjat sina befogenheter i syfte att uppnå andra mål än dem som myndigheten har tilldelats befogenheter för. Ett beslut innebär maktmissbruk endast om det på grundval av objektiva, relevanta och samstämmiga uppgifter kan antas att det har antagits uteslutande, eller åtminstone huvudsakligen, för att uppnå andra mål än dem som angetts eller för att kringgå ett förfarande som särskilt föreskrivs i EG-fördraget för att bemöta svårigheter i det enskilda fallet (domstolens dom av den 13 november 1990 i mål C‑331/88, Fedesa m.fl., REG 1990, s. I‑4023, punkt 24, och av den 25 januari 2007 i mål C‑407/04 P, Dalmine mot kommissionen, REG 2007, s. I‑829, punkt 99).

35 Det kan i förevarande mål konstateras att Deltafina har begränsat sig till att på ett abstrakt sätt anföra en rad invändningar om maktmissbruk, utan att på något sätt utveckla eller anföra några omständigheter till stöd för sina invändningar eller på något sätt precisera vad kommissionen skulle ha haft för verkligt ändamål med antagandet av det angripna beslutet. Dessa invändningar, såsom de har lagts fram, uppfyller inte villkoren i artikel 44.1 c i rättegångsreglerna eftersom de inte är tillräckligt klara och precisa för att svaranden ska kunna förbereda sitt försvar och tribunalen ska kunna pröva talan, i förekommande fall utan att ha tillgång till andra uppgifter. Invändningarna kan således inte tas upp till sakprövning (se, för ett motsvarande synsätt, förstainstansrättens dom av den 14 maj 1998 i mål T‑352/94, Mo och Domsjö mot kommissionen. REG 1998, s. II‑1989, punkterna 333 och 334).

2. Yrkandet om ogiltigförklaring av det angripna beslutet

Den första grunden: Åsidosättande av artikel 81.1 EG och artikel 23.2 a i förordning nr 1/2003, åsidosättande av legalitetsprincipen och principen om personligt ansvar samt avsaknad av motivering

36 Den första grunden som Deltafina har anfört består av fyra delgrunder. Den första är att kommissionen hållit bolaget ansvarigt för en överträdelse som begåtts på en marknad där det inte är verksamt. Den andra är att det uppträdande som kommissionen har klandrat bolaget för varken omfattas av artikel 81.1 EG eller artikel 23.2 a i förordning nr 1/2003. Den tredje är att kommissionen felaktigt har ansett att bolaget varit ledare för beredningsföretagens kartell. Den fjärde, slutligen, är att kommissionen i det angripna beslutet har underlåtit att definiera den relevanta marknaden.

37 Tribunalen kommer först att pröva de första två delgrunderna och därefter, var för sig, den tredje och fjärde delgrunden.

38 Vad gäller invändningen om åsidosättande av motiveringsskyldigheten, som Deltafina har anfört inom ramen för förevarande grund, utan att anknyta denna invändning till någon av de fyra delgrunderna, kan det konstateras att bolaget inte har anfört några omständigheter för att förtydliga invändningen. Invändningen kan således, i enlighet med artikel 44.1 c i rättegångsreglerna, inte tas upp till sakprövning (se punkt 35 ovan).

Den första och den andra delgrunden: Kommissionen har hållit Deltafina ansvarigt för en överträdelse som begåtts på en marknad där bolaget inte är verksamt och har klandrat Deltafina för ett beteende som varken omfattas av artikel 81.1 EG eller artikel 23.2 a i förordning nr 1/2003

– Parternas argument

39 Deltafina har för det första anfört att bolaget inte är verksamt på marknaden för inköp och beredning av råtobak i Spanien, och att det därför, om detta anses utgöra den relevanta marknaden, inte kan hållas ansvarigt för sitt beteende på denna marknad.

40 Deltafina har för det andra anfört att det inte har deltagit i upprättandet av de avtal som träffats mellan beredningsföretagen och att det inte har genomfört dessa avtal, då det inte hade rätt att utöva verksamhet som beredningsföretag i Spanien och således inte hade möjlighet att förhandla om och träffa avtal med spanska råtobaksproducenter eller delta i den kvantitativa uppdelningen av inköpen av råtobak. Bolaget har gjort gällande att det inte kan anses vara ”skyldigt eller medskyldigt till överträdelserna” och än mindre ha haft en ledande roll i beredningsföretagens kartell, utan att det snarare ”objektivt och subjektivt befunnit sig utanför kartellen men indirekt underlättat de skyldigas överträdelse, genom att delta i möten, utbyten av upplysningar och meddelanden, medla mellan deltagarna samt förvara handlingar och uppgifter”. Detta beteende omfattas emellertid varken av artikel 81.1 EG eller artikel 23.2 a i förordning nr 1/2003 och kan därför inte leda till någon påföljd.

41 Deltafina har till stöd för dessa påståenden åberopat kommissionens beslut 2005/349/CE av den 10 december 2003 om ett förfarande enligt artikel 81 [EG] och artikel 53 i EES-avtalet (ärende COMP/E-2/37.857 – Organiska peroxider) (EUT L 110, 2005, s. 44) (nedan kallat beslutet organiska peroxider). Bolaget har anfört att kommissionen i det beslutet fastslog att ett åsidosättande av artikel 81.1 EG förelåg när ett bolag som befann sig utanför den ifrågavarande kartellen, det vill säga konsultföretaget AC‑Treuhand AG, uppvisade ett beteende som liknar det beteende som Deltafina klandrats för. Enligt Deltafina ålades detta konsultföretag, trots att det spelat en avgörande roll i organisationen och genomförandet av kartellen och att det ansetts vara dess ”väktare”, endast symboliska böter på 1 000 euro på grund av att ”företeelsen var relativt ny”.

42 Kommissionen har anfört att Deltafinas påstående att artikel 81.1 EG inte skulle vara tillämplig på företag som inte själva är direkt verksamma på den relevanta marknaden inte vinner något stöd av bestämmelsens lydelse. Det avgörande för den bestämmelsens tillämpning är att det ifrågavarande företaget deltagit i ett konkurrensbegränsande förfarande som, i vart fall potentiellt, märkbart påverkat handeln mellan medlemsstaterna.

43 Kommissionen har vidare anfört att Deltafinas påstående att det beteende bolaget klandrats för inte skulle omfattas av förbudet i artikel 81.1 EG inte bara är helt ogrundat utan också motsägs av ett flertal omständigheter som anförs i ansökan.

44 Kommissionen har dessutom framhållit att Deltafina självt anser att dess roll kan jämföras med den roll som AC-Treuhand haft i det händelseförlopp som ledde fram till beslutet organiska peroxider och att en sådan roll kan bli föremål för påföljder enligt artikel 81.1 EG.

– Tribunalens bedömning

45 Vad gäller den första delen av den första grunden är det ostridigt mellan parterna att Deltafina i Spanien, som är den relevanta geografiska marknaden, varken köper råtobak från producenter eller ägnar sig åt någon första beredning av råtobak. Deltafina är i denna medlemsstat enbart verksamt i nästa led av tillverkningskedjan, nämligen inköp av bearbetad tobak för vidareförsäljning till tillverkare av tobaksvaror.

46 Det kan således konstateras att Deltafina inte bedriver någon verksamhet på den relevanta marknaden, det vill säga, såsom kommer att redogöras för i punkt 82 nedan, den spanska marknaden för inköp och första beredning av råtobak.

47 Härav följer emellertid inte att kommissionen inte skulle ha rätt att ålägga Deltafina påföljder för dess åsidosättande av artikel 81.1 EG.

48 Såsom förstainstansrätten fastslagit i punkt 122 i sin dom av den 8 juli 2008 i mål T-99/04, AC‑Treuhand mot kommissionen (REG 2008, s. II‑1501), kan ett företag överträda förbudet i artikel 81.1 EG när dess agerande, såsom det samordnas med andra företags agerande, har till syfte att begränsa konkurrensen på en särskild relevant marknad inom den gemensamma marknaden. Det är därvid inte nödvändigt att företaget självt är verksamt på denna relevanta marknad.

49 Förstainstansrätten har vidare, i punkt 127 i domen i det ovan i punkt 48 nämnda målet AC-Treuhand mot kommissionen, preciserat att det inte är uteslutet att ett företag kan delta i genomförandet av en sådan begränsning och ändå inte begränsa sin egen handlingsfrihet på den marknad där det huvudsakligen är verksamt. Varje annan tolkning kan nämligen leda till att omfattningen av förbudet i artikel 81.1 EG minskar i en utsträckning som står i strid med förbudets ändamålsenliga verkan och huvudsakliga syfte, såsom detta syfte ska förstås mot bakgrund av artikel 3.1 g EG, nämligen att säkerställa att konkurrensen inom den inre marknaden inte snedvrids. En annan tolkning skulle nämligen inte göra det möjligt att vidta åtgärder mot ett företag som aktivt bidrar till en konkurrensbegränsning på grund av att detta bidrag inte utgör en del av en ekonomisk verksamhet på den relevanta marknad där konkurrensbegränsningen uppkommer eller avses uppkomma. I punkt 128 i samma dom har förstainstansrätten slagit fast att uttrycket ”avtal mellan företag”, läst mot bakgrund av målen för artikel 81.1 EG och artikel 3.1 g EG, bekräftar att frågan om vilken marknadssektor eller marknad de aktuella företagen är verksamma på saknar betydelse när det gäller att fastställa huruvida det föreligger samverkan och vilket företag som har gjort sig skyldigt till överträdelsen.

50 I detta fall har Deltafina, såsom det kommer att redogöras för mer detaljerat i punkterna 122­–133 nedan, aktivt och direkt deltagit, tillsammans med beredningsföretagen, i en kartell som, enligt vad bolaget kände till eller inte kunde undgå att förstå, hade till syfte att eliminera eller begränsa konkurrensen på marknaden för råtobak i Spanien.

51 Den bedömning som redovisats i punkt 48 ovan är än mer relevant i detta fall, eftersom AC-Treuhand, i egenskap av konsultföretag, inte på något sätt var verksamt på den relevanta produktmarknaden, det vill säga marknaden för organiska peroxider, i egenskap av konkurrent eller aktör på utbuds- eller efterfrågesidan, medan Deltafina, i egenskap av de spanska beredningsföretagens största kund, var verksamt i Spanien på den marknad som befinner sig närmast nedströms i förhållande till den marknad där de omtvistade konkurrensbegränsande åtgärderna har vidtagits. Dessutom var Deltafina i Italien verksamt på samma relevanta produktmarknad som i förevarande fall.

52 Härav följer att talan inte kan bifallas på den första delen av den första grunden.

53 Vad gäller den andra delen av den första grunden vilar den på förutsättningen att Deltafina inte skulle ha deltagit aktivt och direkt i beredningsföretagens kartell på samma sätt som beredningsföretagen, utan ha begränsat sig till att ”indirekt” underlätta genomförandet av denna kartell.

54 Såsom framhållits i punkt 50 ovan och som kommer att utvecklas i punkterna 122–133 nedan är denna förutsättning felaktig.

55 I alla händelser är även Deltafinas påstående att ett företag som endast på ett underordnat, accessoriskt eller passivt sätt bidrar till genomförandet av en kartell inte åsidosätter artikel 81.1 EG och således inte kan åläggas böter enligt artikel 23.2 i förordning nr 1/2003 felaktigt.

56 Förstainstansrätten har, i domen i det ovan i punkt 48 nämnda målet AC-Treuhand mot kommissionen, avvisat ett liknande argument, genom att hänvisa till rättspraxis avseende vilka villkor ett företags deltagande i en samverkan ska uppfylla för att detta företag ska kunna hållas ansvarigt som medskyldigt till överträdelsen (punkterna 129–136).

57 Mer specifikt framhöll förstainstansrätten i den domen att det är förenligt med kraven enligt principen om personligt ansvar att tillskriva ett företag ansvar för hela överträdelsen när två villkor är uppfyllda, varvid det första villkoret är objektivt och det andra subjektivt.

58 Vad gäller det första villkoret konstaterade förstainstansrätten att enligt rättspraxis är detta villkor uppfyllt när, beträffande förhållandet mellan konkurrenter som är verksamma på samma relevanta marknad och mellan sådana konkurrenter och deras kunder, det deltagande företaget har bidragit till genomförandet av kartellen, även om detta skett på ett underordnat, accessoriskt eller passivt sätt, till exempel genom ett tyst medgivande eller genom att inte avslöja samverkan för myndigheterna (domen i det ovan i punkt 48 nämnda målet AC-Treuhand mot kommissionen, punkt 133).

59 Vid denna bedömning anförde förstainstansrätten inledningsvis att kommissionen endast behöver visa att det berörda företaget har deltagit i möten under vilka konkurrensbegränsande avtal slutits, utan att öppet motsätta sig detta, för att styrka att nämnda företag har deltagit i den konkurrensbegränsande samverkan (domen i det ovan i punkt 48 nämnda målet AC-Treuhand mot kommissionen, punkt 130). Förstainstansrätten anförde vidare att kommissionen, för att styrka att ett företag har deltagit i ett enda avtal som utgörs av ett antal överträdelser som är utspridda i tiden, ska visa att detta företag avsåg att genom sitt eget beteende bidra till att uppnå de gemensamma mål som deltagarna eftersträvade, och att det hade kännedom om de materiella beteenden som planerades eller genomfördes av andra företag i samma syfte, eller att företaget rimligen kunde förutse dem och att det var berett att acceptera risken för detta. Förstainstansrätten fann att ett tyst medgivande av ett olagligt initiativ i detta avseende, i avsaknad av ett öppet avståndstagande från innebörden av detta eller ett avslöjande för de administrativa enheterna, uppmuntrar till fortsatt överträdelse och äventyrar upptäckten av denna. Förstainstansrätten underströk att detta samförstånd utgör ett passivt deltagande i överträdelsen som alltså kan ådra företaget ansvar för ett enda avtal, och den framhöll att dessa principer, med vederbörliga ändringar, ska tillämpas på möten i vilka inte enbart de konkurrerande producenterna utan även deras kunder har deltagit.

60 Förstainstansrätten anförde därefter, i punkt 131 i domen i det ovan i punkt 48 nämnda målet AC-Treuhand mot kommissionen, att när det gäller fastställandet av det personliga ansvaret för ett företag som inte har deltagit i samverkan i samma utsträckning och med samma styrka som andra, framgår det av rättspraxis att de avtal och samordnade förfaranden som avses i artikel 81.1 EG visserligen med nödvändighet endast kan vara resultatet av överenskommelser mellan flera företag som tillsammans deltar i överträdelsen men på olika sätt, bland annat beroende på den relevanta marknadens egenheter och varje enskilt företags ställning på marknaden, de eftersträvade målen eller de valda eller planerade åtgärderna för genomförande. Den omständigheten i sig att varje företag deltar i överträdelsen på sitt sätt är emellertid inte tillräcklig för att detta inte ska vara ansvarigt för hela överträdelsen, inbegripet för sådant som i materiellt hänseende genomförs av andra deltagande företag, men som vidtas i samma konkurrensbegränsande syfte eller som har samma konkurrensbegränsande verkan.

61 Slutligen anförde förstainstansrätten, i punkt 132 i domen i det ovan i punkt 48 nämnda målet AC-Treuhand mot kommissionen, att den omständigheten att ett företag inte har deltagit i samtliga led i en konkurrensbegränsande samverkan eller att det har spelat en mindre roll vid sitt deltagande är irrelevant vid bedömningen av huruvida det har begått en överträdelse. Förstainstansrätten tillade emellertid att även om den omständigheten att det ifrågavarande företaget har deltagit i begränsad omfattning inte kan inverka på företagets personliga ansvar för hela överträdelsen, kan denna omständighet inverka på bedömningen av överträdelsens omfattning och allvar och därmed när påföljden fastställs.

62 Vad gäller det andra villkoret anförde förstainstansrätten, i punkt 134 i domen i det ovan i punkt 48 nämnda målet AC-Treuhand mot kommissionen, att frågan huruvida ett deltagande företag kan tillskrivas ansvar för hela överträdelsen dessutom beror på företagets viljeyttring, som utvisar om det samtycker till målsättningen för samverkan även om detta sker tyst. Detta subjektiva villkor ingår i kriteriet tyst medgivande av samverkan och i kriteriet avsaknad av ett öppet avståndstagande från innebörden av denna, eftersom dessa kriterier innebär att det presumeras att det ifrågavarande företaget fortsätter att samtycka till målsättningen för samverkan och till att denna genomförs. Detta subjektiva villkor utgör dessutom en motivering som gör det möjligt att anse att det ifrågavarande företaget är medansvarigt, eftersom det haft för avsikt att genom sitt eget agerande bidra till att uppnå de gemensamma mål som deltagarna eftersträvat, haft kännedom om de andra deltagarnas lagstridiga agerande eller rimligen kunnat förutse detta och varit berett att acceptera risken för det.

63 Förstainstansrätten anförde vidare, i punkt 136 i domen i det ovan i punkt 48 nämnda målet AC-Treuhand mot kommissionen, att de principer som nämnts i punkterna 57–62 ovan med vederbörliga ändringar är tillämpliga på ett företag vars ekonomiska verksamhet och yrkeskunnande innebär att företaget inte kan ignorera det ifrågavarande agerandets konkurrensbegränsande karaktär och därmed kan ge ett icke försumbart stöd till genomförandet av överträdelsen.

64 Härav följer att talan inte kan vinna bifall på den andra delen av den första grunden.

Den tredje delgrunden: Kommissionen har felaktigt ansett att Deltafina varit ledare för beredningsföretagens kartell

– Parternas argument

65 Deltafina har gjort gällande att kommissionen felaktigt ansett att bolaget varit ledare för beredningsföretagens kartell.

66 Deltafina har till stöd för sitt påstående anfört följande omständigheter, vilka påstås skilja bolagets situation från den som andra bolag befunnit sig i när de i andra ärenden har ansetts vara ledare för en kartell:

– Bolaget har inte varit initiativtagare till det beteende som beredningsföretagen klandrats för.

– Bolaget har inte uppmuntrat – och än mindre tvingat – något företag att ansluta sig till beredningsföretagens kartell.

– Bolaget har inte utövat några påtryckningar mot någon och har, under alla förhållanden, inte haft några möjligheter att göra det.

– Bolaget har inte haft någon roll i ledningen av eller kontrollen över beredningsföretagens kartell, vilken för övrigt inte förfogade över några ”ledningsorgan”.

– Bolagets styrelseordförande M har endast deltagit i fyra möten inom beredningsföretagens kartell och har inte kunnat ”diktera dess strategier”.

– Bolaget har inte kunnat uppträda som ”prisledare” (price leader) på efterfrågesidan, eftersom det inte varit verksamt på samma nivå i tillverkningskedjan som de spanska beredningsföretagen och således inte köpt råtobak av producenterna.

– Bolaget har aldrig, varken i rättsligt eller faktiskt avseende, haft befogenhet att vidta sanktioner eller bestraffningsåtgärder mot de medlemmar i beredningsföretagens kartell som inte inordnat sig i det gemensamma handlandet.

67 Deltafina har vidare bestritt kommissionens påstående om att bolagets roll som ledare inte har beaktats i det angripna beslutet på annat sätt än som en försvårande omständighet. Enligt bolaget är detta den enda omständighet för vilken det har klandrats.

68 Kommissionen har inledningsvis anfört att även om den gjorde en felaktig bedömning när den ansåg att Deltafina hade varit ledare för beredningsföretagens kartell skulle detta inte kunna medföra att bolaget var fritt från allt ansvar för de överträdelser det tillskrivits, utan på sin höjd leda till en nedsättning av bötesbeloppet. Den omständigheten att Deltafina varit ledare för beredningsföretagens kartell har i det angripna beslutet enbart beaktats som en försvårande omständighet vid beräkningen av bötesbeloppet.

69 Kommissionen har vidare anfört att talan i alla händelser inte kan vinna bifall på förevarande del av den första grunden. För det första framgår det av rättspraxis att kommissionens tidigare beslutspraxis inte i sig utgör den rättsliga ramen för åläggande av böter på konkurrensområdet. För det andra har kommissionen hänvisat till skäl 435 i det angripna beslutet, där kommissionen anser sig på ett tillräckligt klart och tydligt sätt ha angett skälen till att Deltafina ansetts ha varit ledare för beredningsföretagens kartell.

– Tribunalens bedömning

70 Tribunalen framhåller att förevarande delgrund har anförts till stöd för Deltafinas yrkande om ogiltigförklaring av det angripna beslutet och att den, till skillnad från de två första delgrunderna, syftar till att visa att kommissionen inte kunde hålla bolaget ansvarigt för beredningsföretagens kartell.

71 Såsom kommissionen med rätta har framhållit har den omständigheten att Deltafina ansetts ha varit ledare för beredningsföretagens kartell i det angripna beslutet endast beaktats inom ramen för beräkningen av bötesbeloppet såsom en försvårande omständighet (se skälen 435 och 436 i det angripna beslutet). Tvärtemot vad Deltafina anfört är det inte den omständigheten att bolaget ansetts ha varit ledare för beredningsföretagens kartell som har gjort att kommissionen förklarat bolaget ansvarigt för överträdelsen, utan konstaterandet, grundat på i synnerhet de olika omständigheter som sammanfattas i skälen 359–369 i det angripna beslutet, att bolaget direkt och aktivt har deltagit i denna kartell. Med andra ord har den omständigheten att Deltafina ansetts ha varit ledare för beredningsföretagens kartell saknat betydelse för frågan om bolagets ansvar för överträdelsen.

72 Visserligen är det uppträdande hos Deltafina som kommissionen hänvisat till när den ansett att bolaget varit ledare för beredningsföretagens kartell i sak detsamma som det som lagts till grund för kommissionens slutsats att bolaget deltagit i kartellen. Det är ändå så, som kommissionen med rätta anfört i sina inlagor, att frågan huruvida ett företag har deltagit i en kartell och, om så är fallet, frågan om utsträckningen och intensiteten av detta deltagande aktualiserar två olika bedömningar. Den första frågan avser fastställandet av att det föreligger en överträdelse av artikel 81.1 EG och den andra frågan avser fastställandet av den påföljd som ska åläggas.

73 Det följer av vad som ovan anförts att yrkandet om ogiltigförklaring av det angripna beslutet inte kan bifallas på den tredje delen av den första grunden, även om vad som påstås i denna del skulle vara korrekt. Denna delgrund kan således, inom ramen för den första grunden, lämnas utan avseende. Vad som anförts i denna tredje delgrund ska emellertid beaktas inom ramen för den sjätte grunden, som delvis vilar på samma argument.

Den fjärde delgrunden: Kommissionen har underlåtit att i det angripna beslutet definiera den relevanta marknaden

– Parternas argument

74 Deltafina har anfört att kommissionen har underlåtit att definiera den relevanta produktmarknaden och den relevanta geografiska marknaden i det angripna beslutet.

75 Deltafina har i detta avseende hänvisat till punkt 27 och följande punkter i förstainstansrättens dom av den 11 december 2003 i mål T‑61/99, Adriatica di Navigazione mot kommissionen (REG 2003, s. II‑5349). Bolaget har anfört att invändningarna mot kommissionens definition av den relevanta marknaden, enligt punkt 30 i denna dom, kan åsyfta andra rekvisit i artikel 81.1 EG än förekomsten av ”avtal” mellan företag, ”påverka handeln mellan medlemsstater” och ”snedvrida konkurrensen”, det vill säga i synnerhet omfattningen av den aktuella samverkan, dess unika eller övergripande karaktär och i vilken omfattning varje berört företag deltagit. Dessa omständigheter är nära förbundna med principen om personligt ansvar för kollektiva överträdelser liksom med allmänna rättsprinciper som rättssäkerhetsprincipen och proportionalitetsprincipen. Deltafina har vidare anfört att det, enligt punkt 32 i samma dom, ”[n]är kommissionen antar ett beslut i vilket den fastslår att ett företag har varit delaktigt i en komplex, kollektiv och oavbruten överträdelse, vilket ofta är fallet med karteller, … därför [är] önskvärt att den, utöver kontrollen av att de särskilda villkoren för att tillämpa artikel [81.1 EG] är uppfyllda, även beaktar att om var och en av dem som beslutet riktas till skall göras personligt ansvariga för överträdelsen, skall de ansvara endast för sin fastslagna delaktighet i de kollektiva förfaranden mot vilka sanktionsåtgärder vidtagits och som avgränsats korrekt”. Deltafina har, med hänvisning till samma punkt, tillagt att ”[e]ftersom följderna av ett sådant beslut kan bli betydande för förhållandena mellan de berörda företagen och myndigheterna och även i förhållande till tredje man är det lämpligt att kommissionen, med iakttagande av grundläggande hänsyn till rättssäkerheten, bedömer de [relevanta] marknaderna och anger dessa i motiveringen till beslut om sanktionsåtgärder till följd av en överträdelse av artikel [81.1 EG] och att detta görs tillräckligt tydligt för att marknadsvillkoren på den marknad där konkurrensen snedvridits skall förstås”.

76 Deltafina har vidare anfört att bolaget inte varit verksamt på den marknad där det konkurrensbegränsande beteendet konstaterades. Kommissionen kan därför inte, utan att åsidosätta principen om personligt ansvar, förklara bolaget ansvarigt för detta beteende och ålägga det en påföljd.

77 Slutligen har, med hänvisning till samma skäl, Deltafina gjort gällande att kommissionen i det angripna beslutet inte har visat något ”samband mellan [detta] beteende och verkningarna på marknaden, vilket – även om det förelegat en avsikt att överträda konkurrensreglerna – måste ha fått negativa återverkningar på konkurrensen”. Kommissionens hänvisning, i skäl 368 i det angripna beslutet, till punkt 136 i förstainstansrättens dom av den 15 september 1998 i de förenade målen T‑374/94, T‑375/94, T‑384/94 och T‑388/94, European Night Services m.fl. mot kommissionen (REG 1998, s. II‑3141), saknar, enligt bolaget, betydelse.

78 Kommissionen har till svar på vad Deltafina anfört inledningsvis gjort gällande att den i det angripna beslutet på ett tillräckligt klart och detaljerat sätt definierat det ekonomiska och rättsliga sammanhang som råder på den marknad där de aktuella konkurrensbegränsande åtgärderna har vidtagits.

79 Kommissionen har vidare bestritt Deltafinas påstående att den skulle ha åsidosatt principen om personligt ansvar genom att anse Deltafina ansvarigt för det aktuella konkurrensbegränsande beteendet, trots att bolaget inte har varit verksamt på den marknad där detta beteende kommit till uttryck.

80 Slutligen har kommissionen anfört att Deltafinas argument att eftersom bolaget inte var verksamt på den relevanta marknaden skulle det inte finnas något samband mellan bolagets olagliga beteende och dess verkningar på denna marknad ”saknar mening”. Den har gjort gällande att den omständigheten att Deltafina inte varit direkt verksamt på den marknad där de konkurrensbegränsande åtgärderna vidtagits inte kan frita bolaget från ansvar för vidtagandet av dessa åtgärder eller leda till slutsatsen att dessa inte skulle ha medfört några verkningar på denna marknad. Kommissionen har i detta avseende hänvisat till i synnerhet punkt 136 i domen i de ovan i punkt 77 nämnda förenade målen European Night Services m.fl. mot kommissionen och anfört att det, enligt fast rättspraxis, inte är nödvändigt att bedöma de konkreta verkningarna på marknaden när det gäller avtal som, såsom i detta fall, uppenbart begränsar konkurrensen.

– Tribunalens bedömning

81 Tribunalen konstaterar att kommissionen, tvärtemot vad Deltafina anfört, inte har underlåtit att definiera den relevanta produktmarknaden och den relevanta geografiska marknaden i det angripna beslutet.

82 Det framgår nämligen tillräckligt klart och tydligt av detta beslut att den relevanta marknaden är den spanska marknaden för inköp och första beredning av råtobak. Kommissionen har, i synnerhet i skälen 19–65 i det angripna beslutet, i detalj beskrivit de företag som är verksamma med den första beredningen av råtobak i Spanien, varvid den bland annat lämnat närmare upplysningar om deras inköp och beredning av råtobak och affärsrelationerna dem emellan, råtobaksproducenterna, producentföreträdarna, olika aspekter på marknaden för råtobak i Spanien, däribland produktionsregioner, produktionens värde och volym, försäljningsvärden, olika sorters råtobak och (högsta) genomsnittliga leveranspris för var och en av dessa sorter samt de gemenskapsrättsliga och spanska regelverk som är tillämpliga för råtobak.

83 Vidare har kommissionen genom sin bedömning i det angripna beslutet lämnat en redogörelse som gör det möjligt att fullt ut förstå marknadsvillkoren på den marknad där konkurrensen snedvridits, tvärtemot vad Deltafina påstått genom hänvisningen till den sista meningen i punkt 32 i domen i det ovan i punkt 75 nämnda målet Adriatica di Navigazione mot kommissionen.

84 Deltafina har än mindre fog för sitt påstående att kommissionen har underlåtit att definiera den relevanta marknaden i det angripna beslutet, eftersom det framgår på flera ställen i bolagets skrivelser att det till fullo har förstått att det rör sig om den spanska marknaden för inköp och första beredning av råtobak. För att bara nämna ett exempel vilar hela den argumentation som bolaget fört fram till stöd för den första delen av förevarande grund på just denna definition.

85 Den fjärde delen av den första grunden saknar således helt stöd i de faktiska omständigheterna.

86 Vad Deltafina anfört om att kommissionen har åsidosatt principen om personligt ansvar genom att hålla bolaget ansvarigt för en kartell som genomförts på en marknad där det inte varit verksamt kan inte godtas. Såsom framhållits i punkterna 48 och 49 ovan kan ett företag överträda förbudet i artikel 81.1 EG när dess beteende, såsom det samordnats med andra företags beteende, har till syfte att begränsa konkurrensen på en viss relevant marknad inom den gemensamma marknaden, utan att det därvid nödvändigtvis självt måste vara verksamt på denna relevanta marknad. Det som i praktiken har betydelse är att det är två villkor, ett objektivt och ett subjektivt, som ska vara uppfyllda för att det ska vara förenligt med principen om personligt ansvar att tillskriva ett företag som deltagit i en kartell ansvar för hela överträdelsen. Dessa villkor framgår av punkterna 57–63 ovan. Deltafina uppfyller dessa villkor, vilket tribunalen kommer att redogöra för i punkterna 122–133 nedan.

87 Slutligen, och tvärtemot vad Deltafina förefaller göra gällande (se punkt 77 ovan), kan det inte bara av den enda omständigheten att bolaget inte varit verksamt på den relevanta marknaden följa att beredningsföretagens kartell inte skulle kunna få negativa återverkningar på konkurrensen på denna marknad.

88 Talan kan mot denna bakgrund inte bifallas på den fjärde delen av den första grunden.

89 Härav följer att talan inte ska bifallas på någon del av den första grunden.

Den andra grunden: Åsidosättande av artikel 27.1 och 27.2 i förordning nr 1/2003, åsidosättande av rätten till försvar och rätten till en rättvis rättegång, åsidosättande av väsentliga formföreskrifter, åsidosättande av legalitetsprincipen, rättssäkerhetsprincipen och proportionalitetsprincipen samt avsaknad av motivering

90 Den andra grund som Deltafina har gjort gällande består av fyra delar. Den första är att kommissionen i det angripna beslutet har tillskrivit bolaget en annan roll än den som gjorts gällande i meddelandet om invändningar. Den andra är att det beteende bolaget klandrats för i realiteten borde ha tillskrivits bolagets styrelseordförande. Den tredje är att kommissionen har vägrat att ge bolaget tillgång till vissa handlingar som är till bolagets nackdel. Den fjärde, slutligen, är att kommissionen inte tillräckligt klart har definierat den relevanta produktmarknaden och den relevanta geografiska marknaden i meddelandet om invändningar.

91 När det gäller invändningen om åsidosättande av motiveringsskyldigheten, som Deltafina har fört fram inom ramen för den andra grunden, utan att uttryckligen anknyta den till någon av de fyra delgrunderna, kan det konstateras att bolaget inte har anfört några omständigheter för att förtydliga invändningen. Invändningen kan således, i enlighet med artikel 44.1 c i rättegångsreglerna, inte tas upp till sakprövning (se punkt 35 ovan).

Den första delgrunden: Kommissionen har i det angripna beslutet tillskrivit Deltafina en annan roll än den som gjorts gällande i meddelandet om invändningar

– Parternas argument

92 Deltafina har gjort gällande att kommissionen, genom att i det angripna beslutet hålla bolaget ansvarigt i egenskap av ”skyldigt” eller ”medskyldigt” till överträdelsen och anse att det varit ledare för beredningsföretagens kartell, har tillskrivit bolaget en annan – och allvarligare – roll än den som gjordes gällande i meddelandet om invändningar.

93 Deltafina har, till stöd för sina påståenden, fört fram en rad skillnader mellan ordalydelsen i meddelandet om invändningar och i det angripna beslutet. Bolaget har bland annat gjort gällande att det inte någonstans i meddelandet om invändningar klandrats för att ha deltagit i de omtvistade avtalen och förfarandena, vilket endast lades de spanska beredningsföretagen till last, medan det däremot i det angripna beslutet ansetts ha deltagit direkt och aktivt i dessa avtal och förfaranden. På samma sätt nämns inget i meddelandet om invändningar om att Deltafina kunde anses ha varit ledare för beredningsföretagens kartell. Deltafina har vidare kritiserat en rad skäl i det angripna beslutet.

94 Enligt Deltafina har kommissionen således inte bara fört fram påståenden som inte stöds av handlingarna i målet, utan även åsidosatt bolagets rätt till försvar. Det har i detta avseende mer specifikt kritiserat kommissionen för att den inte berett bolaget tillfälle att yttra sig över att den ansett att bolaget varit skyldigt eller medskyldigt till överträdelsen och ledare för beredningsföretagens kartell, vilket det har klandrats för i det angripna beslutet.

95 Kommissionen har gjort gällande att den aldrig ansett att Deltafina var ”skyldigt” eller ”medskyldigt” till de påtalade konkurrensbegränsande förfarandena, samtidigt som den har framhållit att sådana beteckningar saknar ”rättslig betydelse” inom konkurrensrätten. Den har, med hänvisning till de faktiska omständigheter som angetts i skälen 362–366 i det angripna beslutet, anfört att den slutsats den kommit till i beslutet är att Deltafina till fullo har ”deltagit” i dessa förfaranden och att bolaget därför ska anses vara ”fullt ut” medansvarigt för överträdelsen.

96 Kommissionen har anfört att den i meddelandet om invändningar grundade sin bedömning på samma omständigheter när den ansåg att Deltafina hade deltagit i beredningsföretagens kartell och därmed var medansvarigt för överträdelsen av artikel 81 EG. Den har vidare anfört att Deltafina, i sitt svar på meddelandet om invändningar, på ett utförligt sätt bestred den roll bolaget tillskrevs i beredningsföretagens kartell. Ingen av de ”redaktionella skillnaderna” mellan meddelandet om invändningar och det angripna beslutet som Deltafina har hänvisat till kan, enligt kommissionen, visa att bolagets rätt till försvar har åsidosatts.

97 Kommissionen har vidare avfärdat den kritik som Deltafina framfört mot vissa skäl i det angripna beslutet.

98 Slutligen har kommissionen, med hänvisning till det beteende som beskrivits i skälen 363–365 i det angripna beslutet, anfört att det på intet sätt är ”orimligt” att, såsom den gjort i skäl 361 i det angripna beslutet, fastslå att Deltafina har haft en ”särskilt aktiv” roll i beredningsföretagens kartell.

99 Enligt kommissionen följer det av vad som ovan anförts att den varken har gjort någon oriktig bedömning eller åsidosatt Deltafinas rätt till försvar genom att anse att bolaget varit delaktigt i de konkurrensbegränsande förfaranden som avses i artikel 1 i det angripna beslutet och förklara bolaget medansvarigt för dessa förfaranden.

100 När det gäller den kritik som Deltafina anfört avseende det faktum att bolaget, i det angripna beslutet, betecknats som ledare för beredningsföretagens kartell, har kommissionen inledningsvis gjort gällande att även om denna kritik var riktig skulle den endast kunna leda till en nedsättning av bötesbeloppet.

101 Kommissionen har vidare anfört att enligt fast rättspraxis uppfyller den sin skyldighet att iaktta företagens rätt att yttra sig, genom att i sitt meddelande om invändningar uttryckligen ange att den har för avsikt att undersöka huruvida de berörda företagen ska åläggas böter och de huvudsakliga faktiska och rättsliga grunder som kan medföra att böter åläggs, såsom hur allvarlig den påstådda överträdelsen är och hur länge den pågått samt huruvida den begåtts ”uppsåtligen eller av oaktsamhet” (förstainstansrättens dom av den 20 mars 2002 i mål T‑23/99, LR AF 1998 mot kommissionen (REG 2002, s. II‑1705, punkt 199). De omständigheter som sålunda erfordras enligt rättspraxis framgår av meddelandet om invändningar.

102 Slutligen har kommissionen gjort gällande att även om den inte uttryckligen i meddelandet om invändningar har förklarat sin avsikt att göra gällande den särskilda roll som Deltafina haft i beredningsföretagens kartell som en försvårande omständighet, har detta inte medfört några negativa konsekvenser för bolagets försvar. Bolaget har nämligen, på sidorna 31–37 i sitt svar på meddelandet om invändningar, lagt fram argument för att minimera denna roll.

– Tribunalens bedömning

103 Förevarande delgrund består av två huvudgrenar. Den första är att Deltafina har gjort gällande att det föreligger skillnader mellan meddelandet om invändningar och det angripna beslutet när det gäller dess roll i beredningsföretagens kartell. Den andra är att bolaget bestritt den bedömning som i detta avseende gjorts i det angripna beslutet.

104 Deltafina har i båda dessa grenar kritiserat i synnerhet bedömningen att bolaget ansetts ha varit ledare för beredningsföretagens kartell. Således har bolaget, inom ramen för den första grenen, klandrat kommissionen för att den i meddelandet om invändningar inte nämnde den omständigheten att den kunde komma att anse att bolaget varit ledare för beredningsföretagens kartell, och att kommissionen på så sätt åsidosatte dess rätt till försvar. Inom ramen för den andra grenen har bolaget gjort gällande att kommissionens slutsats i det angripna beslutet att bolaget haft en sådan roll i beredningsföretagens kartell inte är tillräckligt underbyggd.

105 Såsom konstaterats i punkt 71 ovan och som kommissionen med rätta påpekat har Deltafinas ledande roll i beredningsföretagens kartell i det angripna beslutet endast beaktats inom ramen för beräkningen av bötesbeloppet och då som en försvårande omständighet. Även om det skulle visas att bolagets rätt till försvar åsidosatts i detta sammanhang eller att kommissionens slutsats inte var tillräckligt underbyggd kan detta således inte leda till att det angripna beslutet ogiltigförklaras, vilket är vad Deltafina eftersträvat i denna del, utan på sin höjd till en nedsättning av det bötesbelopp som bolaget har ålagts. Den kritik som framförts i denna del ska således lämnas utan avseende inom ramen för denna delgrund. Den kommer att prövas nedan inom ramen för den sjätte grunden, vilken Deltafina åberopat till stöd för sitt yrkande om nedsättning av de böter som bolaget ålagts och som vilar på huvudsakligen samma överväganden.

106 När det gäller den övriga kritik som Deltafina fört fram i denna del ger den upphov till tre skilda frågor. Den första är på vilken grund kommissionen i det angripna beslutet har fastslagit att bolaget har åsidosatt artikel 81 EG. Den andra är huruvida det föreligger skillnader i detta avseende mellan beslutet och meddelandet om invändningar. Den tredje är huruvida kommissionens slutsats i detta avseende är tillräckligt underbyggd.

107 När det gäller den första frågan har det i punkterna 15–21 ovan angetts att det angripna beslutet rör två horisontella karteller som bildades och genomfördes på den spanska marknaden för råtobak. Den första rör de spanska beredningsföretagen och Deltafina, medan den andra rör producentföreträdarna. Enligt vad som anges i det angripna beslutet har båda dessa karteller kännetecknats av ett antal avtal och/eller samordnade förfaranden, utgörande en enda fortlöpande överträdelse av artikel 81.1 EG (se i synnerhet skälen 275–277 och 296–298 i det angripna beslutet).

108 De spanska beredningsföretagen och Deltafina har hållits ansvariga för hela den första överträdelsen, medan producentföreträdarna hållits ansvariga för hela den andra överträdelsen (se i synnerhet artikel 1 samt skälen 358, 359 och 366 i det angripna beslutet).

109 Mer specifikt framgår det av ett flertal skäl i det angripna beslutet att Deltafina, på samma sätt som de spanska beredningsföretagen, anses ha träffat avtal och/eller deltagit i samordnade förfaranden i syfte att för varje år under perioden 1996–2001 fastställa det (högsta) genomsnittliga leveranspriset för varje råtobakssort, oavsett kvalitet, och att fastställa hur stor kvantitet av varje råtobakssort som vart och ett av beredningsföretagen fick köpa hos producenterna (se i synnerhet skälen 85, 88, 112, 144, 274, 276, 278, 279, 281–283, 285–287, 301, 303, 305 och 357 i det angripna beslutet). Det har vidare fastslagits att Deltafina, på samma sätt som de spanska beredningsföretagen och under perioden 1999–2001, har träffat avtal och/eller deltagit i samordnade förfaranden i syfte att fastställa prisintervaller för de olika kvalitetsklasserna inom varje råtobakssort, vilka anges i de tabeller som bifogas odlingskontrakten, och om övriga villkor (se i synnerhet skälen 85, 274, 276, 290 och 357 i det angripna beslutet).

110 Med andra ord har Deltafina i det angripna beslutet klandrats för att direkt och aktivt ha deltagit i beredningsföretagens kartell (se i synnerhet skälen 357, 361, 366 och 369 i det angripna beslutet). Kommissionen har i skäl 369 i det angripna beslutet därvid anfört att ”den roll som Deltafina haft i förevarande fall ska anses ha utgjort en direkt och primär roll, och inte [ha varit] begränsad till rollen som extern samordnare och/eller medhjälpare”.

111 Kommissionen har i skälen 359–366 i det angripna beslutet, med hänvisning till andra skäl i beslutet, redogjort för sitt resonemang och de specifika omständigheter på vilka den grundat de slutsatser som redovisats i punkterna 109 och 110 ovan.

112 Detta resonemang och dessa omständigheter är i huvudsak följande:

– Deltafina har, genom sin styrelseordförande och ibland genom andra företrädare, deltagit i vissa möten inom beredningsföretagens kartell (skälen 67, 112 och 363 i det angripna beslutet), nämligen mötena den 13 mars 1996 i Madrid (Spanien) (skälen 88 och 92 i det angripna beslutet), den 17 december 1996 (skäl 117 i det angripna beslutet), den 30 januari 1997 i Rom (Italien) (skäl 118 i det angripna beslutet) och i mars 1999 (skäl 186 i det angripna beslutet).

– Deltafina har, när bolaget inte närvarade vid vissa möten inom beredningsföretagens kartell, regelbundet informerats av beredningsföretagen om situationen på den spanska råtobaksmarknaden och de förfaranden som genomförts (skälen 112, 133–136, 140–143, 145, 149 och 364 i det angripna beslutet).

– Deltafinas ordförande mottog år 1997 ett referat som de spanska beredningsföretagen hade utformat och undertecknat under ett av sina möten och som i detalj återgav de olika avtal som de träffat (skälen 122 och 364 i det angripna beslutet).

– Deltafina har deltagit i organisationen av beredningsföretagens kartell, bland annat genom att sända meddelanden till beredningsföretagen i syfte att säkerställa genomförandet av otillåtna avtal och att uppträda som medlare när skiljaktigheter uppstod (skälen 140 och 365 i det angripna beslutet).

– Deltafina har haft en central roll vid förhandlingarna mellan de spanska beredningsföretagen och producentföreträdarna angående prisintervaller för överskottstobak vid skörden år 1999 (skälen 207, 221 och 365 i det angripna beslutet).

113 När det gäller den andra frågan är det enligt fast rättspraxis en grundläggande gemenskapsrättslig princip att rätten till försvar ska iakttas i varje förfarande som kan leda till påföljder, särskilt böter eller viten. Denna princip ska iakttas även i förfaranden av administrativ karaktär (domstolens dom av den 13 februari 1979 i mål 85/76, Hoffmann-La Roche mot kommissionen, REG 1979, s. 461, punkt 9, svensk specialutgåva, volym 4, s. 315, och av den 2 oktober 2003 i mål C‑176/99 P, ARBED mot kommissionen, REG 2003, s. I‑10687, punkt 19).

114 Enligt denna princip ska ett meddelande om invändningar, som kommissionen riktar till ett företag beträffande vilket den avser att vidta sanktionsåtgärder på grund av att konkurrensreglerna har överträtts, innehålla de väsentliga omständigheter som åberopas mot detta, såsom de faktiska omständigheter som kritiseras, hur dessa omständigheter ska kvalificeras och de bevis som kommissionen grundar sig på, detta för att företaget ska ha möjlighet att framföra sina argument inom ramen för det administrativa förfarande som inletts mot det (se domen i det ovan i punkt 113 nämnda målet ARBED mot kommissionen, punkt 20 och där angiven rättspraxis).

115 Frågan huruvida rätten till försvar har åsidosatts under det administrativa förfarandet ska dessutom bedömas mot bakgrund av de anmärkningar som kommissionen har framställt i meddelandet om invändningar och i det beslut varmed detta förfarande avslutades (förstainstansrättens dom av den 29 juni 1995 i mål T‑30/91, Solvay mot kommissionen, REG 1995, s. II‑1775, punkt 60, och av den 29 juni 1995 i mål T‑36/91, ICI mot kommissionen, REG 1995, s. II‑1847, punkt 70). För att det ska anses att rätten till försvar har åsidosatts krävs således att kommissionen i det slutliga beslutet framställer en anmärkning som enligt företaget inte framställts mot det i meddelandet om invändningar.

116 Kommissionen har i förevarande mål, i såväl meddelandet om invändningar som i det angripna beslutet, skilt mellan två horisontella karteller, vilka utmärkts av ett antal avtal och/eller samordnade förfaranden på den spanska marknaden för råtobak. Den första kartellen rörde sektorn för första beredning och den andra rörde produktionssektorn. Kommissionen ansåg att var och en av dessa karteller utgjorde en enda fortlöpande överträdelse av artikel 81.1 EG (se i synnerhet punkterna 1, 316–318 och 338–340 i meddelandet om invändningar). På samma sätt som i det angripna beslutet har de spanska beredningsföretagen och Deltafina i meddelandet om invändningar ansetts vara ansvariga för hela den första överträdelsen och producentföreträdarna ansvariga för hela den andra överträdelsen (se i synnerhet punkterna 411, 412 och 420 i meddelandet om invändningar).

117 När det mer specifikt gäller Deltafina, framgår det klart av meddelandet om invändningar att bolaget, på samma sätt som i det angripna beslutet, tillskrivits ansvar för överträdelsen till följd av sin direkta och aktiva medverkan i beredningsföretagens kartells verksamhet. Sålunda har i första meningen i punkt 415 i meddelandet om invändningar, vars lydelse är nästan identisk med första meningen i skäl 361 i det angripna beslutet, kommissionen angett att ”Deltafina har haft en särskilt aktiv roll i de spanska råtobaksberedningsföretagens kartell”. På samma sätt har kommissionen, i punkt 420 i meddelandet om invändningar, vars lydelse liknar den i skäl 366 i det angripna beslutet, bland annat fastslagit att ”Deltafina kan konstateras ha deltagit aktivt i utformningen och genomförandet av avtalet om genomsnittspriser och kvantiteter som beredningsföretagen ingick från och med år 1996, liksom i förhandlingen om pristariffer för överskottstobak år 2000”.

118 Vidare motsvarar det resonemang och de omständigheter som kommissionen i meddelandet om invändningar lagt till grund för att Deltafina varit direkt och aktivt inblandat i överträdelsen i huvudsak vad som anförts i det angripna beslutet och som framgår av punkt 112 ovan (se i synnerhet punkterna 412–420 i meddelandet om invändningar och de olika punkter i detta meddelande som det där hänvisas till).

119 Det kan således konstateras att tvärtemot vad Deltafina gjort gällande skiljer sig inte det angripna beslutet från meddelandet om invändningar vad gäller skälen till att bolaget hållits ansvarigt för överträdelsen. Deltafina måste, när bolaget tog del av meddelandet om invändningar, med nödvändighet ha förstått att kommissionen, på samma sätt som i det angripna beslutet, avsåg att grunda sin bedömning på bolagets direkta och aktiva inblandning i beredningsföretagens kartells verksamhet. Då det genom meddelandet om invändningar var möjligt för Deltafina att inte bara få kännedom om kommissionens invändning om bolagets direkta och aktiva inblandning i överträdelsen, utan även om de omständigheter som kommissionen angett i det angripna beslutet till stöd för denna invändning, har sökanden till fullo kunnat tillvarata sitt försvar under det administrativa förfarandet.

120 Visserligen har kommissionen, på ett flertal ställen i det angripna beslutet, angett att Deltafina har deltagit, tillsammans med de spanska beredningsföretagen, i avtal och/eller samordnade förfaranden (se punkt 109 ovan) trots att så inte skett på motsvarande ställen i meddelandet om invändningar. Det rör sig dock endast om en smärre skillnad i redogörelsen för omständigheterna, som enbart är avsedd att ge en mer exakt bild härav i det angripna beslutet. Denna skillnad kan inte anses utgöra en ändring i sak av de invändningar som förts fram i meddelandet om invändningar. Det ska i detta avseende framhållas att det framgår av fast rättspraxis att kommissionens slutliga beslut inte nödvändigtvis måste vara en kopia av meddelandet om invändningar (domstolens dom av den 15 juli 1970 i mål 41/69, ACF Chemiefarma mot kommissionen, REG 1970, s. 661, punkt 91, svensk specialutgåva, volym 1, s. 457, och av den 7 juni 1983 i de förenade målen 100/80–103/80, Musique Diffusion française m.fl. mot kommissionen, REG 1983, s. 1825, punkt 14, svensk specialutgåva, volym 7, s. 133, samt förstainstansrättens dom av den 8 oktober 1996 i de förenade målen T‑24/93–T‑26/93 och T‑28/93, Compagnie maritime belge de transports m.fl. mot kommissionen, REG 1996, s. II‑1201, punkt 113).

121 På samma sätt har kommissionen i punkt 413 i meddelandet om invändningar, med hänvisning till sitt beslut 80/1334/EEG av den 17 december 1980 angående ett förfarande avseende tillämpning av artikel [81 EG] (IV/29.869 – Gjutet glas i Italien) (EGT L 383, s. 9) (nedan kallat beslutet gjutet glas), förklarat att enligt dess beslutspraxis kan ”ett företag, när det tillåtit och ’medvetet’ främjat genomförandet av de konkurrensbegränsningar som utgör själva syftet med de aktuella avtalen, hållas ’medansvarigt’ för de konkurrensbegränsande verkningar som därav uppkommer”. Denna anmärkning, som inte har någon motsvarighet i det angripna beslutet och som förekommer i den del av meddelandet som behandlar mottagarna av meddelandet, och särskilt Deltafina, kan vid en första anblick tolkas så, att kommissionen klandrat bolaget inte för att direkt och aktivt ha deltagit i beredningsföretagens kartell, utan enbart för att ha underlättat överträdelsens genomförande. Denna tolkning är emellertid felaktig om man beaktar de punkter i meddelandet om invändningar som följer denna anmärkning, i synnerhet punkterna 415 och 420, i vilka Deltafina tydligt klandras för att aktivt ha deltagit i beredningsföretagens kartell (se punkt 117 ovan). Kommissionen har genom denna anmärkning i punkt 413 i meddelandet om invändningar i praktiken – även om det kan beklagas att den inte uttryckt sig så exakt i detta avseende – avsett att ange att ett företag kan överträda förbudet i artikel 81.1 EG när dess beteende, såsom det samordnas med andra företags beteende, har till syfte att begränsa konkurrensen på en viss relevant marknad inom den gemensamma marknaden, utan att det därvid nödvändigtvis självt måste vara verksamt på denna relevanta marknad. Detta framgår klart när anmärkningen läses mot bakgrund av den del av beslutet gjutet glas som den grundar sig på.

122 När det gäller den tredje frågan kan det konstateras att Deltafina inte har förnekat att de omständigheter som kommissionen, i skälen 359–366 i det angripna beslutet, har lagt till grund för bolagets ansvar för överträdelsen av artikel 81 EG och som framgår av punkt 112 ovan stöds av bevisning som återfinns bland handlingarna i ärendet. Deltafina har, inom ramen för denna delgrund, i praktiken ifrågasatt kommissionens slutsats att dessa omständigheter motiverar att bolaget hålls ansvarigt för den första överträdelsen i dess helhet.

123 Det ska i detta avseende framhållas att två villkor ska vara uppfyllda, det ena objektivt och det andra subjektivt, för att en överträdelse i dess helhet ska kunna tillskrivas ett företag (se punkterna 57–63 ovan). Vad gäller det första villkoret ska det deltagande företaget ha bidragit till genomförandet av kartellen, även om detta skett på ett underordnat, accessoriskt eller passivt sätt. Beträffande det andra villkoret ska företaget ha visat en viljeyttring, som utvisar om det samtycker till målsättningen för samverkan även om detta sker tyst.

124 Deltafina har i förevarande mål aktivt och direkt bidragit till genomförandet av beredningsföretagens kartell under den tid som överträdelsen pågått.

125 Handlingarna i ärendet visar således att två företrädare för Deltafina, dess styrelseordförande M och dess inköpschef C, deltog i det första mötet i beredningsföretagens kartell, det vill säga mötet den 13 mars 1996 i Madrid, under vilket deltagarna diskuterade priser och inköpsvolymer av råtobak för verksamhetsåret 1996/1997 och träffade avtal om priser. Det framgår av ett telefaxmeddelande från WWTE till Deltafina av den 10 april 1996, omnämnt i skäl 95 i det angripna beslutet, att Deltafina aktivt bidragit till att detta avtal träffades och att bolaget hade avfattat det protokoll i vilket avtalet ingick. Det framgår även av detta telefaxmeddelande och av ett telefaxmeddelande från Agroexpansión till Deltafina av den 22 april 1996 att WWTE och Agroexpansión påtalat för Deltafina att Cetarsa inte uppfyllt avtalet.

126 Ett annat möte i beredningsföretagens kartell hölls den 17 december 1996, i närvaro av M, och C deltog även i mötet i beredningsföretagens kartell den 30 januari 1997 i Rom, under vilket avtal om priser och inköpskvantiteter för råtobak avseende verksamhetsåret 1997/1998 träffades. Det framgår av handlingarna att M sparade en anteckning som upprättats och signerats av de spanska beredningsföretagen under det sistnämnda mötet, i vilken de olika avtalen återgavs i detalj, och att han därefter förstörde den på begäran av samma beredningsföretag.

127 Därefter har WWTE och Agroexpansión vid ett flertal tillfällen informerat Deltafina om situationen på den spanska råtobaksmarknaden och påtalat för Deltafina icke-uppfyllelse av de avtal som avses i punkt 126 ovan och av andra avtal som träffades under de första månaderna av år 1997. Sålunda sände WWTE den 29 april 1997 ett telefaxmeddelande till M i vilket han informerades om att det lägsta (genomsnittliga) pris som Cetarsa godtagit att betala producenterna utgjorde ett åsidosättande av ett avtal som träffats mellan beredningsföretagen i närvaro av M och att det därför var omöjligt att uppfylla åtagandet att betala ett genomsnittspris på 50–60 spanska pesetas (ESP) per kilo. M svarade i ett telefaxmeddelande samma dag på ett papper med Deltafinas brevhuvud och uppmanade WWTE att ”behålla sitt lugn” samt angav att ”det inte är till någons fördel att betala mera och mera”. Agroexpansión sände den 30 april 1997 ett telefaxmeddelande till M i vilket bolaget bland annat anförde att ”avtalen och mötena med övriga beredningsföretag återigen [hade varit] meningslösa och löjeväckande” och att bolaget ”[hade] efterlevt överenskommelsen och [skulle] köpa 5 miljoner kilo men betala 30 ESP mer än året innan”. WWTE beklagade sig på nytt, i ett telefaxmeddelande den 9 juli 1997, till Deltafina över Cetarsas beteende, och underströk särskilt nödvändigheten av att ”uppnå fred i branschen” och att vara ”överens utan överenskommelse”. WWTE angav även i sitt telefaxmeddelande följande: ”Såsom du mången gång sagt är det inte möjligt med ett avtal om priser utan ett avtal om kvantiteter. Avtalet om kvantiteter kan inte bara gälla för ett år … Det är nödvändigt att träffa ett avtal [med en löptid] på möjligen fem år, [eller] åtminstone tre år”.

128 Agroexpansión sände den 1 oktober 1997 ett telefaxmeddelande till Deltafina för att upplysa bolaget om att WWTE hade godtagit att betala ett högre pris än vad som hade överenskommits. I anledning av detta telefaxmeddelande skrev M samma dag, på ett papper med Deltafinas brevhuvud, till WWTE. I skrivelsen angavs att om denna upplysning var riktig, skulle det vara fråga om ett allvarligt problem och att WWTE:s beteende kunde uppfattas som en ”våldsam attack” mot Agroexpansión. WWTE lämnade i ett telefaxmeddelande till Deltafina av den 2 oktober 1997 sin syn på denna sak.

129 WWTE sände den 6 november 1997 ett telefaxmeddelande till Deltafina, i vilket det bland annat angav att det ”med alla medel” försökte få till stånd ett avtal om kvantiteter och att WWTE, på det planerade mötet med de andra beredningsföretagen den 20 november 1997, skulle föreslå ”ett garantisystem med nedsättande av avsevärda belopp för att säkerställa avtalens genomförande”. Bolaget bifogade telefaxmeddelandet en tabell med upplysningar om vissa priser som vart och ett av de spanska beredningsföretagen hade betalat.

130 Deltafina informerades av Taes om ramavtalet om inköpsvillkor för verksamhetsåret 1998/1999, träffat av beredningsföretagen vid mötet i Madrid den 20 januari 1998. Informationen lämnades dagen efter mötet.

131 Det framgår av en verksamhetsrapport upprättad av Agroexpansión den 6 april 1999 att M i mars 1999 deltog vid ett möte med de spanska beredningsföretagen och Anetab, under vilket priset på råtobak och uppdelning av inköpsvolymer för verksamhetsåret 1999/2000 diskuterades.

132 Slutligen deltog Deltafina år 2000 i förhandlingarna mellan de spanska beredningsföretagen och producentföreträdarna angående prisintervaller för överskott av råtobak vid skörden år 1999. Mer specifikt sände M, inför ett möte med Anetab som planerats till i slutet av februari 2000, den 15 februari 2000 ett telefaxmeddelande, på ett papper med Deltafinas brevhuvud, till Cetarsa, Agroexpansión och WWTE för att ge dessa bolag del av Deltafinas reflektioner, råd och förslag i detta avseende.

133 När det vidare gäller de objektiva omständigheterna kring Detalfinas deltagande, kan det konstateras att bolaget avsiktligen har bidragit till beredningsföretagens kartell, med full vetskap om förhållandena. Det är uppenbart att Deltafina kände till, eller inte kunde ha undgått att känna till, det konkurrensbegränsande och olagliga syftet med denna kartell, ett syfte som i synnerhet visas av de möten med konkurrensbegränsande syfte som hållits, av utbyte av känslig information i vilket bolaget har deltagit aktivt under hela den tid som överträdelsen pågått och av en anteckning hos bolaget med en närmare beskrivning av vissa avtal angående priser och inköpskvantiteter för råtobak. Det ska i detta sammanhang tilläggas att Deltafina, med tanke på bolagets starka position på marknaden för inköp av bearbetad spansk tobak och dess roll som ansvarigt för samordning och övervakning av affärsverksamheten inom Universalkoncernen i Europa (se punkterna 142 och 268–272 nedan), hade ett intresse av att dessa konkurrensbegränsande åtgärder vidtogs.

134 Mot bakgrund av vad som anförts ovan kan det konstateras att det var riktigt av kommissionen att i det angripna beslutet anse att Deltafina var ansvarigt för den överträdelse som beredningsföretagens kartell utgjort, och att den därvid inte har åsidosatt bolagets rätt till försvar.

135 Härav följer att talan inte ska bifallas på den första delen av den andra grunden.

Den andra delgrunden: Det beteende bolaget har klandrats för borde i realiteten ha tillskrivits bolagets styrelseordförande

– Parternas argument

136 Deltafina har gjort gällande att det beteende för vilket bolaget klandrats endast kan tillskrivas dess styrelseordförande M, vilken hela tiden har agerat för egen räkning i beredningsföretagens kartell, och inte som företrädare för bolaget.

137 Bolaget har vidare anfört att de spanska beredningsföretagen har valt M som ”väktare av deras avtal” till följd av löften om neutralitet från honom och hans starka ställning inom tobaksindustrin, såväl i Spanien och Italien som i resten av världen.

138 Kommissionen har anfört att Deltafinas argument i denna del inte kan godtas.

– Tribunalens bedömning

139 Det framgår av handlingarna i målet att M har deltagit i beredningsföretagens kartell inte för egen räkning, utan i egenskap av företrädare för Deltafina.

140 M är styrelseordförande i Deltafina.

141 Det ska vidare framhållas att M vid vissa kartellmöten hade sällskap av en annan företrädare för Deltafina, med viktiga uppgifter inom bolaget (se punkterna 125 och 126 ovan). Mötet i Rom den 30 januari 1997 (se punkt 126 ovan) hölls på Deltafinas kontor. Vidare hade viss korrespondens från M till de spanska beredningsföretagen avseende beredningsföretagens kartell upprättats på bolagets brevpapper. Dessutom angav M i sitt telefaxmeddelande till WWTE av den 29 april 1997 bolagets namn vid sidan av sitt eget (se punkt 127 ovan).

142 Slutligen står det klart att M:s deltagande i verksamheten i beredningsföretagens kartell syftade till att tillvarata Deltafinas affärsintressen på den spanska marknaden. Det ska därvid framhållas att Deltafina ansvarar för samordning och övervakning av affärsverksamheten inom Universalkoncernen i Europa och att bolaget således har ett direkt intresse i de inköp av råtobak som företas av dess spanska systerbolag Taes. Dessutom har Deltafina, förutom att det köpte nästan hela produktionen av bearbetad tobak från Taes (skäl 27 i det angripna beslutet), träffat viktiga avtal