FÖRSTAINSTANSRÄTTENS DOM (tredje avdelningen)

den 5 juni 1996

Mål T-92/94

Rodolfo Mąslias

mot

Europaparlamentet

”Tjänstemän — Makes förvärvsinkomst högre än det högsta belopp som föreskrivs i tjänsteföreskrifterna — Retroaktiv indragning av tillägget — Återkrav av felaktigt utbetalda belopp”

Fullständig text på grekiska II-713

Saken:

Talan om ogiltigförklaring av beslutet om retroaktiv indragning av sökandens hushållstillägg och om återkrav av felaktigt utbetalda belopp.

Utgång:

Delvis ogiltigförklaring och ogillande i övrigt.

Resumé av domen

Rodolfo Mąslias tjänstgjorde sedan den 1 januari 1987 som granskare och förste översättare i lönegrad LA 4 vid parlamentet. Hans fru var tillfälligt anställd vid parlamentet i lönegrad C 4, löneklass 3, mellan den 1 maj 1982 och den 29 februari 1984, flyttades till lönegrad C 5, löneklass 2, den 1 mars 1984, och var sedan tjänsteman i lönegrad C 3, löneklass 2, mellan den 1 februari och den 31 juli 1988. Fru Mąslias blev sedan, den 1 augusti 1988, placerad i lönegrad B 5, löneklass 1, och befordrades den 1 oktober 1989 till lönegrad B 4, löneklass 1.

Fram till den 1 maj 1982 betalade parlamentet hushållstillägg till sökanden, eftersom det ansåg att fru Mąslias förvärvsinkomst inte översteg det högsta tillåtna beloppet, som i artikel 1.3 i bilaga VII till tjänsteföreskrifterna för tjänstemännen i Europeiska gemenskaperna (tjänsteföreskrifterna) fastställs till årsgrundlönen för en tjänsteman i lönegrad C 3, löneklass 3, före skatt.

Från och med den 1 maj 1982 drog parlamentet in hushållstillägget och återkrävde felaktigt utbetalda belopp med motiveringen att villkoren i ovannämnda bestämmelse inte längre var uppfyllda. Parlamentet beviljade på nytt sökanden detta tillägg från och med den 1 mars 1984, eftersom hans makas inkomster i lönegrad C 5, löneklass 2, än en gång var lägre än det högsta tillåtna belopp som föreskrivs i tjänsteföreskrifterna.

Efter det att fru Mąslias den 1 oktober 1991 hade placerats i lönegrad B 4, löneklass 2, drog parlamentet genom beslut av den 29 juli 1992 in hushållstillägget och återkrävde felaktigt utbetalda belopp genom att göra avdrag på lönen med början i januari månad 1993.

Sökanden ingav ett klagomål och väckte sedan talan (mål T-42/93), vilken senare avskrevs. Parlamentet konstaterade då att tillägget hade utbetalats felaktigt, inte från den 1 oktober 1991 utan redan från den 1 augusti 1988, som var den dag då fru Mąslias inplacerades i lönegrad B 5, löneklass 1. Parlamentet upphävde därför det första beslutet om återkrav av felaktigt utbetalda belopp med 156240 LFR och ersatte det med ett nytt beslut av den 21 juni 1993, enligt vilket Rodolfo Mąslias fråntogs rätten till hushållstillägg från och med den 1 augusti 1988 och skulle återbetala felaktigt utbetalda belopp om 676800 LFR.

Huruvida belopp hade utbetalats felaktigt från och med den 1 augusti 1988

Förstainstansrätten erinrade om att begreppet förvärvsinkomst omfattar samtliga inkomster som uppbärs regelbundet som ersättning för fullgörandet av tjänsten. För att jämföra fru Mąslias sammanlagda bruttoförvärvsinkomst med årsgrundlönen fölen tjänsteman i lönegrad C 3, löneklass 3, var det således tillräckligt att räkna samman de olika posterna i hennes lön, det vill säga hernies grundlön och det utlandstillägg som hon hade uppburit sedan den 1 augusti 1988, då hon inplacerades i lönegrad B 5, löneklass 1, och att därifrån dra av de sociala avgifterna, utan att beakta skatten. Resultatet härav blev att fru Mąslias förvärvsinkomst i lönegrad B 5, löneklass 1, var högre än det högsta belopp som föreskrivs i tjänsteföreskrifterna (punkterna 25 och 26).

Hänvisning till förstainstansrätten den 10 februari 1994, White mot kommissionen, T-107/92, RecFP s. II-143, punkterna 19 och 42

Huruvida indragningen av hushållstillägget var laglig

Förstainstansrätten underkände den grund som avsåg att principen om likabehandling av kvinnor och män inom yrkeslivet hade åsidosatts genom artikel 1.3 i bilaga VII och följaktligen även den grund som avsåg att principen om god förvaltning hade åsidosatts (punkterna 34 och 42).

Hushållstillägget hade utbetalats till sökanden i dennes egenskap av make med den högsta grundlönen, i enlighet med artikel 1.4 i bilaga VII, och sökanden kunde därför inte åberopa domstolens rättspraxis avseende indirekt könsdiskriminering. Dessutom hade sökanden uppburit hushållstillägget i hushållets intresse och inte för sin egen räkning (punkterna 35 och 36).

Förstainstansrätten ansåg vidare att även om indragningen av hushållstillägget eventuellt kunde få en avhållande inverkan på fru Mąslias yrkesmässiga ambitioner, kunde detta i alla händelser endast ha en negativ inverkan på henne, som var den enda som hade ett berättigat intresse av att få saken prövad. Den omständigheten att fru Mąslias gavs tillträde till kategori B, vilket var orsaken till den retroaktiva indragningen av hushållstillägget, öppnade dessutom karriärmöjligheter för henne på högre nivåer än kategori C. Således kunde hon inte på något sätt anses ha blivit hindrad i sina yrkesmässiga ambitioner (punkterna 37 och 38).

Huruvida det var lagligt att återkräva felaktigt utbetalda belopp

Huruvida det var lagligt att återkräva det sammanlagda beloppet på 676800 LFR

Eftersom tvisten kunde hänföras till det andra fallet i artikel 85 i tjänsteföreskrifterna, granskade förstainstansrätten de omständigheter under vilka utbetalningen hade skett i syfte att fastställa om det var så uppenbart att de utbetalningar som sökanden hade erhållit var felaktiga att sökanden måste ha varit medveten om detta (punkt 59).

Hänvisning till domstolenden 27 juni 1973, Kuhl mot rådet, 71/72, s. 705, punkt 11

Den berörde är långt ifrån befriad från krav på eftertänksamhet och kontroll utan har tvärtom återbetalningsskyldighet så snart det handlar om ett misstag som inte skulle kunna undgå en normalt vaksam tjänsteman, som förmodas känna till de regler som gäller för hans lön. I detta hänseende tas hänsyn till den berörde tjänstemannens möjligheter att göra nödvändiga kontroller. De omständigheter som domstolen beaktar i detta avseende är tjänstemannens ansvar, lönegrad och tid i tjänsten, samt hur pass klart villkoren för att bevilja förmånen i fråga anges i tjänsteföreskrifterna och hur omfattande förändringar som har skett i tjänstemannens personliga situation eller familjesituation för det fall utbetalningen av det omtvistade beloppet beror på administrationens bedömning av en sådan situation (punkterna 60 och 61).

Hänvisning till domstolen den 11 juli 1979. Broe mot kommissionen, 252/78, Rec. s. 2393, punkt 13; domstolen den 17 januari 1989, Stempels mot kommissionen, 310/87, Rec. s. 43. punkt 11; förstainstansrätten den 13 mars 1990, Costacurta mot kommissionen, T-34/89 och T-67/89, Rec. s. II-93, punkt 39; förstainstansrätten den 28 februari 1991, Kormeier mot kommissionen, T-124/89, Rec. s. II-25, punkt 18; förstainstansrätten den 24 februari 1994, Stahlschmidt mot parlamentet, T-38/93, RecFP s. II-227, punkterna 19 och 21; förstainstansrätten den 13 juli 1995, Kschwendt mot kommissionen, T-545/93, REGP s. II-565, punkt 104

De förvärvsinkomster som fru Mąslias i själva verket hade uppburit i lönegrad B 5, löneklass 1, till och med den 30 november 1989, skilde sig inte märkbart från det högsta belopp som föreskrevs i tjänsteföreskrifterna, vilket enligt förstainstansrätten innebar att villkoret att det skall vara uppenbart att utbetalningen är felaktig inte var uppfyllt före detta datum (punkterna 62 och 63).

Däremot ansåg förstainstansrätten att sökanden, under den period som inleddes den 1 december 1989, inte hade visat prov på normal vaksamhet på det sätt som man kan kräva av en tjänsteman med hans tid i tjänsten och hans ansvar. De sammanlagda effekterna av fm Mąslias befordran den 1 oktober 1989, av det mer påtagliga överskridandet av den högsta tillåtna inkomst som föreskrivs i tjänsteföreskrifterna från den 1 december 1989, som var den dag då fru Mąslias faktiskt erhöll den lön som hörde till lönegrad B 5, löneklass 2, samt av det föregående beslutet från år 1982 borde ha fått sökanden att misstänka att hans rätt till hushållstillägg åtminstone hade blivit osäker från och med den 1 december 1989 (punkterna 64 och 67).

Även om det antogs att sökanden från den dagen inte med säkerhet hade kunnat fastställa omfattningen av det misstag som begåtts, ankom det emellertid på honom att vända sig till administrationen för att se till att de nödvändiga kontrollerna vidtogs (punkt 68).

Hänvisning till White mot kommissionen, nämnd ovan, punkt 42

Sökandens argument att de relevanta bestämmelserna var oklara skulle enligt förstainstansrätten underkännas, eftersom gemenskapsdomstolarna vid flera tillfällen har förklarat att dessa bestämmelser är så klara och otvetydiga att en normalt vaksam anställd kan inse att ett hushållstillägg utbetalas felaktigt (punkt 69).

Hänvisning till Broe mot kommissionen, nämnd ovan; förstainstansrätten den 24 februari 1994, Burck mot kommissionen, T-93/92, Rec. s. II-201

Enligt förstainstansrätten kunde sökandens argument att han hade glömt det föregående beslutet från år 1982 inte heller godtas, eftersom han vid det tillfället blev fullt informerad, genom ett vederbörligen motiverat beslut, om indragningen av hushållstillägget och om återkravet av de belopp som hade blivit felaktigt utbetalda vid den tiden (punkt 70).

Administrationens vårdslöshet eller fel saknar betydelse för tillämpningen av artikel 85 i tjänsteföreskrifterna, enligt vilken det förutsätts just att administrationen har gjort fel. I detta hänseende erinrade förstainstansrätten om att det inte handlar om att avgöra om felet var uppenbart eller inte för administrationens del, utan om det borde ha varit det för mottagaren av tillägget. Dessutom kan situationen för en administration - även om den har tillgång till moderna förvaltningsmetoder - som skall säkerställa utbetalningen av tusentals ersättningar och tillägg av olika slag, inte jämföras med en tjänstemans situation som har ett personligt intresse av att kontrollera de betalningar som han erhåller varje månad (punkterna 71 och 72).

Hänvisning till Broe mot kommissionen, nämnd ovan. punkt 11 ; Stahlschmidt mot parlamentet, nämnd ovan, punkt 23

Sökandens argument att han var i god tro skulle enligt förstainstansrätten underkännas som betydelselöst, eftersom uttrycket ”så uppenbart” i artikel 85 i tjänsteföreskrifterna - vilket används för att beskriva det felaktiga i utbetalningen - innebär att återbetalning skall ske när det rör sig om ett fel som inte skulle ha undgått en normalt vaksam tjänsteman (punkt 73).

Hänvisning till Stempels mot kommissionen, nämnd ovan, punkt 10

Förstainstansrätten underkände således den grund som avsåg att det hade skett en överträdelse av artikel 85 i den del som det i det ifrågasatta beslutet krävdes återbetalning av felaktigt utbetalda belopp för tiden efter den 30 november 1989 (punkt 75).

Huruvida det var lagligt att kräva återbetalning av felaktigt utbetalda belopp såvitt gällde ytterligare 520560 LFR

Förstainstansrätten underkände den grund som avsåg att maktmissbruk hade förekommit och att förbudet mot reformatio in pejus hade överträtts med motiveringen att eftersom tjänstemannen endast hade rätt till sin lön enligt villkoren i tjänsteföreskrifterna, var parlamentet i princip skyldigt enligt legalitetsprincipen att återkräva felaktigt utbetalda belopp från och med den första dag då de felaktiga utbetalningarna hade verkställts (punkterna 82 och 83).

Enligt förstainstansrätten kunde sökanden ännu mindre påstå att det ovan nämnda beslutet av den 29 juli 1992 skulle få kvarstå, eftersom han i sin talan i mål T-42/93, som han hade inlett mot detta beslut, själv hade tagit upp frågan om varför parlamentet hade tillämpat artikel 1.3 i bilaga VII först när hans hustru hade kommit upp i andra löneklassen i lönegrad B 4 och inte tidigare och därvid hade påpekat att lönen i de första löneklasserna i lönegraderna B 5 och B 4 samtliga är högre än lönen för en tjänsteman i lönegrad C 3, löneklass 3 (punkterna 85 och 86).

Domslut:

Parlamentets beslut av den 21 juni 1993 ogiltigförklaras till den del det innebär återkrav av belopp som felaktigt har utbetalats, som hushållstillägg, under perioden mellan den 1 augusti 1988 och den 30 november 1989.

Talan i övrigt ogillas.