FÖRSLAG TILL AVGÖRANDE AV GENERALADVOKAT

ELEANOR SHARPSTON

föredraget den 20 november 2008 ( 1 )

Mål C-494/06 P

Europeiska gemenskapernas kommission

mot

Republiken Italien och Wam SpA

”Överklagande — Statligt stöd — Ett företags etablering i vissa tredjeländer — Lån till nedsatt ränta — Inverkan på handeln mellan medlemsstater — Snedvridning av konkurrensen — Handel med tredjeländer — Kommissionens beslut — Det statliga stödets rättsstridighet — Motiveringsskyldighet”

1. Kommissionen fastställde genom beslut 2006/177/EG (nedan kallat det omtvistade beslutet) ( 2 ) att två subventioner som Italien beviljat Wam SpA (nedan kallat Wam) ( 3 ) utgjorde sådant statligt stöd som omfattas av artikel 87.1 EG. Eftersom kommissionen inte i förväg hade underrättats ( 4 ) om detta stöd fastslog kommissionen att stödet var olagligt.

2. Genom dom av den 6 september 2006 i de förenade målen T-304/04 och T-316/04, Italien och Wam mot kommissionen, ( 5 ) ogiltigförklarade förstainstansrätten det omtvistade beslutet, med motiveringen att kommissionen inte hade angett tillräckliga skäl. Förstainstansrätten framhöll särskilt att de angivna skälen inte var tillräckliga för att motivera att det beviljade stödet uppfyllde kriterierna i artikel 87.1 EG. Kommissionen har nu överklagat domen på den grund att förstainstansrätten prövade om beslutet var tillräckligt motiverat på ett sätt som avviker från domstolens fasta rättspraxis.

Rättslig bakgrund

Tillämplig gemenskapslagstiftning

3. Av artikel 87.1 EG framgår följande: ”Om inte annat föreskrivs i detta fördrag, är stöd som ges av en medlemsstat eller med hjälp av statliga medel, av vilket slag det än är, som snedvrider eller hotar att snedvrida konkurrensen genom att gynna vissa företag eller viss produktion, oförenligt med den gemensamma marknaden i den utsträckning det påverkar handeln mellan medlemsstaterna.”

4. I artikel 253 EG föreskrivs följande: ”Förordningar, direktiv och beslut som antas av Europaparlamentet och rådet gemensamt, av rådet eller av kommissionen ska vara motiverade och hänvisa till de förslag eller yttranden som ska inhämtas enligt detta fördrag.”

Tillämplig nationell lagstiftning

5. I artikel 2 i lag nr 394, av den 29 juli 1981, ( 6 ) avseende stödåtgärder för italiensk export, fastslås den rättsliga ram inom vilken italienska myndigheter får bevilja subventionerad finansiering till exporterande företag som vill genomföra handelsprogram för etablering på marknader i länder utanför EU.

Omständigheter i målet

6. Wam är ett italienskt företag som utformar, tillverkar och säljer industriell blandningsutrustning som framför allt används inom livsmedels-, kemikalie-, läkemedels- och miljöindustrin. ( 7 )

7. Italienska myndigheter beslutade den 24 november 1995 att bevilja Wam ett räntesubventionerat lån på 2281485000 italienska lire ( 8 ) för att underlätta företagets etablering på de japanska, sydkoreanska och taiwanesiska marknaderna. Till följd av en ekonomisk kris i Korea och Taiwan genomfördes inte de planerade projekten i dessa länder. I realiteten utbetalades ett lånebelopp på 1358505421 italienska lire ( 9 ) till Wam, för etablering av permanent struktur och för kostnader relaterade till främjande av handel i Fjärran östern.

8. Samma myndigheter beslutade den 9 november 2000 att bevilja Wam ytterligare ett räntesubventionerat lån på 3603574689 italienska lire ( 10 ). Programmet som finansierades genom detta lån skulle genomföras i Kina av Wam och Wam Bulk Handling Machinery (Shanghai) Co. Ltd, ett lokalt företag som helt kontrolleras av Wam. ( 11 )

Det omtvistade beslutet

9. Genom en skrivelse av den 26 juli 1999 mottog kommissionen ett klagomål från Morton Machine Company Ltd (nedan kallat Morton Machine Company). Morton Machine Company är en konkurrent till Wam Engineering Ltd och medlem i den multinationella grupp som Wam tillhör. Morton Machine Company hävdade att detta företags priser undergrävdes av Wam Engineering Ltd på grund av det italienska lånet som företaget beviljats.

10. Efter att ha erhållit ytterligare upplysningar påbörjade kommissionen det förfarande som föreskrivs i artikel 88.2 EG. Den 19 maj 2004 antog kommissionen det omtvistade beslutet.

11. Huruvida kommissionens motivering är tillräcklig eller inte enligt artikel 87.1 EG ska bedömas utifrån punkterna 74–79. Efter att ha erinrat om villkoren i nämnda bestämmelse fortsätter beslutet enligt följande: ”75. De stöd som undersöks har beviljats genom statliga medel i form av räntesubventionerade lån för ett specifikt företag, nämligen WAM S.p.A. Dessa bidrag förbättrar stödmottagarens finansiella situation. Vad gäller en eventuell påverkan på handeln mellan medlemsstaterna har domstolen ( 12 ) slagit fast att även om stödet avser export utanför EU kan handeln inom gemenskapen komma att påverkas. Det är vidare möjligt att sådant stöd, med hänsyn tagen till det ömsesidiga beroendet mellan de marknader på vilka gemenskapsföretagen bedriver verksamhet, kan snedvrida konkurrensen inom gemenskapen. 76. WAM S.p.A har dotterbolag över hela världen. Flera av dem är etablerade i nästan alla medlemsstater, som Frankrike, Nederländerna, Finland, Förenade kungariket, Danmark, Belgien och Tyskland. Klaganden betonade särskilt att denne befann sig i en hård konkurrenssituation med ’WAM Engineering Ltd’, som är dotterbolag i Förenade kungariket och Irland till WAM S.p.A., på marknaden inom gemenskapen och att klaganden tappar många beställningar till det italienska företaget. Vad gäller utåtgående konkurrens bland företag inom gemenskapen, framgick vidare att det program som finansieras genom det andra stödet, som syftar till att främja handeln med Kina, skulle genomföras gemensamt av WAM S.p.A. och ’WAM Bulk Handling Machinery Shangai Co Ltd’, som är ett lokalt företag som helt kontrolleras av WAM S.p.A. 77. Enligt domstolens rättspraxis kan exportsubvention påverka handeln mellan medlemsstaterna, även om stödmottagaren exporterar nästan hela sin produktion utanför EU, EES och anslutningsländerna. 78. Vidare har man i förevarande ärende kunnat konstatera att försäljningen utomlands från 1995 till 1999 utgjorde 52 till 57,5 % av WAM S.p.A.:s totala årsomsättning, av vilka två tredjedelar såldes inom gemenskapen (i absoluta tal, ungefär 10 miljoner euro jämfört med 5 miljoner euro). 79. Oavsett om stödet stödjer export till andra medlemsstater eller till länder utanför EU kan det påverka handeln mellan medlemsstaterna och det omfattas därför av artikel 87.1 i fördraget.”

Förfarandet vid förstainstansrätten

12. Italien och Wam ansökte separat vid förstainstansrätten om att det omtvistade beslutet skulle ogiltigförklaras. Ansökningarna slogs därefter samman. Italien åberopade sju grunder till stöd för sin talan. Wam åberopade tio grunder. ( 13 ) Bland de åberopade grunderna förekom påståendet att kommissionen hade åsidosatt sin skyldighet att ange tillräckliga skäl för det omtvistade beslutet.

13. Utan att pröva de andra grunderna ogiltigförklarade förstainstansrätten det omtvistade beslutet på den grund att kommissionen inte hade angett tillräckliga skäl till stöd för att lånen kunde påverka handeln, eller att de snedvred eller hotade snedvrida konkurrensen. Prövningen i detta mål är därför begränsad till denna fråga.

14. Om domstolen bifaller överklagandet ska målet återförvisas till förstainstansrätten för en prövning av de andra ogiltighetsgrunderna. Om överklagandet däremot ogillas innebär detta emellertid att målet slutligt avgörs.

15. Under förfarandet i förstainstansrätten har samtliga parter inkommit med omfattande inlagor avseende de stridiga fakta som låg till grund för kommissionens beslut. Då en ingående prövning av dessa fakta faller utanför ramen för ett överklagande i en rättsfråga från förstainstansrätten till domstolen, ( 14 ) ska dessa inlagor inte beaktas.

Överklagandet

16. Kommissionen har framhållit att förstainstansrätten tolkade artiklarna 87.1 EG och 253 EG felaktigt och avvek från domstolens fasta rättspraxis, genom att fastslå att beslutet inte var tillräckligt motiverat i det avseendet att slutsatsen, att de lån Italien beviljade Wam sannolikt kunde påverka handeln, eller snedvrida eller hota att snedvrida konkurrensen, saknade stöd. I denna rättspraxis fastställs ett relativt lågt beviskrav som kommissionen måste uppnå för att visa att ett påstått stöd kan påverka handeln eller snedvrida eller hota att snedvrida konkurrensen. Förstainstansrätten har tillämpat ett högre beviskrav i den överklagade domen.

17. Till stöd för sitt huvudargument har kommissionen framhållit ett antal sidoargument. Kommissionen har särskilt invänt mot förstainstansrättens slutsatser angående motiveringen av i) påverkan av det finansiella stödet till Wam och ii) Wams närvaro på marknaderna inom gemenskapen. Kommissionen har också bestritt iii) att det skulle var nödvändigt att granska förhållandet mellan den inre marknaden och östasiatiska marknader.

18. Både Italien och Wam har gjort gällande att förstainstansrätten inte har gjort en felaktig rättstillämpning eller avvikit från fast rättspraxis.

Upptagande till sakprövning

19. Både Italien och Wam har bestritt att överklagandet kan tas upp till sakprövning. Italien har anfört att kommissionens argument att förstainstansrättens dom är oförenlig med domstolens rättspraxis är en grund som inte är hänförlig till någon rättsfråga.

20. Enligt artikel 58 i domstolens stadga ska ”ett överklagande till domstolen vara begränsat till rättsfrågor och kan bland annat grundas på att förstainstansrätten har åsidosatt gemenskapsrätten”. Kommissionens överklagande grundar sig just på påståendet att förstainstansrätten har åsidosatt gemenskapsrätten genom att inte följa och tillämpa den tolkning av artiklarna 87 och 253 EG som har fastställts i domstolens rättspraxis.

21. Överklagandet är grundat på en rättsfråga och på en sådan talegrund som omfattas av artikel 58 i stadgan. Det kan därför tas upp till sakprövning.

22. Wam har vidare anfört att kommissionen i sitt överklagande har uppmanat domstolen att granska sakinnehållet i förstainstansrättens avgörande i stället för att begränsa sig till en granskning av en sådan ”väsentlig formföreskrift” som avses i artikel 230 EG.

23. Enligt artikel 230 EG är domstolen behörig att granska rättsakter som antas av andra gemenskapsinstitutioner än domstolen. Överklaganden av förstainstansrättens domar regleras i enlighet med de villkor som anges i artikel 225.1 EG ( 15 ) och i domstolens stadga. Wams yrkande om att överklagandet inte kan tas upp till sakprövning, i det avseende som det grundar sig på artikel 230 EG, saknar grund och ska därmed avvisas.

Motiveringsskyldigheten

24. Först ska omfattningen av skyldigheten att motivera ett beslut enligt artikel 87.1 EG fastställas. Därefter prövas huruvida förstainstansrätten har tillämpat denna rättspraxis i det aktuella målet.

25. Motiveringsskyldigheten som införts genom artikel 253 EG är en formföreskrift som är åtskild från skyldigheten att ange välgrundade skäl. ( 16 ) Denna skyldighet garanterar att parterna vilka beslutet angår förstår skälen för detta (och således kan försvara sina rättigheter). Den möjliggör också för den behöriga domstolen att utöva sin prövningsrätt effektivt. ( 17 ) Skäl som beslutsfattaren senare ska förlita sig på i rätten måste därför kunna identifieras i själva beslutet.

26. I ett beslut som rör statligt stöd måste kommissionen motivera varför ett stöd i form av en finansiell subvention utgör ett sådant statligt stöd som avses i artikel 87.1 EG. För att göra detta måste kommissionen visa att det påstådda stödet har fyra egenskaper.

27. För det första måste det röra sig om en statlig åtgärd eller en åtgärd som vidtas med hjälp av statliga medel. För det andra måste denna åtgärd kunna påverka handeln mellan medlemsstaterna. För det tredje ska mottagaren av stödet gynnas. För det fjärde ska åtgärden snedvrida eller hota att snedvrida konkurrensen. ( 18 )

28. I rättspraxis har fastställts gränser vad gäller kommissionens skyldighet att visa att den andra och fjärde egenskapen är för handen. Kommissionen behöver inte styrka att stödet faktiskt påverkar handeln mellan medlemsstaterna och snedvrider konkurrensen, utan endast att det kan ha en sådan inverkan. ( 19 ) Begreppet ”inverkan” på handeln mellan medlemsstaterna inbegriper också möjligheten att stödet kan ha en sådan effekt. ( 20 )

29. Motiveringsskyldighetens exakta omfattning kan inte endast bedömas teoretiskt. Domstolen fastslog följande i domen i målet Papierwarenfabriek. ”Kravet på motivering ska bedömas med hänsyn till omständigheterna i det enskilda fallet, särskilt rättsaktens innehåll, de anförda motivens karaktär och det intresse som de till vilka beslutet är riktat kan ha av att få förklaringar. … Även om det i vissa fall redan av de omständigheter under vilka stödet har lämnats kan framgå att detta kan påverka handeln mellan medlemsstaterna och snedvrida eller hota att snedvrida konkurrensen, måste kommissionen åtminstone nämna dessa omständigheter i motiveringen till sitt beslut.” ( 21 )

30. Domstolen fastslog i domen i målet Sytraval ( 22 ) att enligt fast rättspraxis ska den motivering som krävs enligt artikel 253 EG vara anpassad till rättsaktens beskaffenhet. Av motiveringen ska klart och tydligt framgå hur den institution som har antagit rättsakten har resonerat, så att de som berörs därav kan få kännedom om skälen för den vidtagna åtgärden och så att domstolen ges möjlighet att utöva sin prövningsrätt. Kravet på motivering ska bedömas med hänsyn till omständigheterna i det enskilda fallet, särskilt rättsaktens innehåll, de anförda skälens karaktär och det intresse som de vilka rättsakten är riktad till, eller andra personer som direkt eller personligen berörs av den, kan ha av att få förklaringar. Det fordras inte att motiveringen av en rättsakt anger samtliga relevanta sakförhållanden och rättsliga överväganden, eftersom frågan huruvida motiveringen av en rättsakt uppfyller kraven i artikel 253 EG inte enbart ska bedömas mot bakgrund av motiveringens lydelse, utan även mot bakgrund av det sammanhang i vilket motiveringen ingår samt alla rättsregler som reglerar det ifrågavarande området. ( 23 )

Kommissionens huvudsakliga argument

31. Kommissionen har uppgett att förstainstansrätten sammanfattade tillämplig rättspraxis ( 24 ) på ett korrekt sätt. Kommissionen har emellertid hävdat att den därefter tillämpade ett högre beviskrav. Förstainstansrätten godtog först i princip att kommissionen endast behövde visa att det påstådda stödet ( 25 ) hade förutsebara konsekvenser ( 26 ) och att det inte krävdes att en verklig inverkan ( 27 ) styrkts. Därefter krävde förstainstansrätten att kommissionen skulle visa att handeln och konkurrensen verkligen hade påverkats. ( 28 ) Förstainstansrätten har således tillämpat relevant rättspraxis felaktigt, och domen är därför motstridig.

32. Har kommissionen kunnat styrka sina argument i överklagandet?

33. Förstainstansrätten fann ( 29 ) att det ifrågavarande finansiella stödet hade beviljats för att stödja ett exportprogram utformat för att möjliggöra etablering på marknader i länder utanför EU och att det hade ett (relativt) lågt värde. Av denna anledning skulle dess inverkan på handeln inom gemenskapen förmodligen vara mindre påtaglig. Jag finner inget anmärkningsvärt i detta påstående.

34. Vid bedömningen av stödets påverkan, snarare än av dess syfte eller ändamål, ( 30 ) godtog förstainstansrätten att en möjlig inverkan på handeln inom gemenskapen eller snedvridning av konkurrensen inte kunde uteslutas. ( 31 ) Under dessa förhållanden ansåg dock förstainstansrätten att kommissionen hade en särskild skyldighet att undersöka huruvida det påstådda stödet kunde snedvrida konkurrensen eller påverka handeln mellan medlemsstaterna och att i sitt beslut ange vilka överväganden som hade lett kommissionen till slutsatsen att sådana konsekvenser var sannolika. ( 32 )

35. Förstainstansrätten fann att det inte räcker att endast åberopa principer för att kommissionens skyldighet att visa att det påstådda stödet sannolikt kan påverka handeln och snedvrida eller hota att snedvrida konkurrensen, ska anses uppfyllt. ( 33 ) Förstainstansrätten granskade sedan de särskilda delarna som kommissionen identifierat i det omtvistade beslutet (nämligen Wams stärkta finansiella position, företagets verksamhet på den inre marknaden och det förmodade ömsesidiga beroendet mellan EU och marknader i Fjärran östern). Det underlag som framlagts ansågs inte kunna styrka att en sådan påverkan ”potentiellt” skulle uppstå. ( 34 ) Förstainstansrätten fann ( 35 ) att kommissionen inte hade kunnat visa varför lånen, under de givna förhållandena, sannolikt skulle påverka handeln eller snedvrida eller hota att snedvrida konkurrensen.

36. Förstainstansrätten fastslog därför att det inte fanns tillräckligt underlag i det omtvistade beslutet för att det skulle kunna anses att (den begränsade) skyldigheten att visa en sannolik ekonomisk inverkan var uppfylld. Eftersom kommissionen hade åsidosatt sin motiveringsskyldighet ogiltigförklarade förstainstansrätten beslutet.

37. Kommissionen har i sitt överklagande inte visat att förstainstansrätten har underlåtit att beakta någon nyckelkomponent i det omtvistade beslutet eller att den inte prövade att kommissionen faktiskt hade redogjort för varför det var sannolikt att handeln hade påverkats eller att konkurrensen hade snedvridits. I själva verket vill kommissionen att förstainstansrätten ska anamma en ny idé, som innebär att eftersom det på förhand inte kan uteslutas att omständigheten att ett finansiellt stöd beviljas kan påverka handeln och konkurrensen, innebär det att det är visat att beviljandet av det finansiella stödet kommer att få denna effekt.

38. Jag delar inte denna bedömning. Det faktum att slutsatsen Y inte kan uteslutas under förhållandena X medför inte att kommissionen, om den visar att X föreligger, är förhindrad att visa att även Y föreligger. Att därför påstå att om kommissionen visar att X föreligger ska slutsatsen Y automatiskt följa, innebär ett radikalt hopp i logiken. Det innebär också att kraven på motiveringsskyldigheten sänks, vilket jag anser oacceptabelt.

39. Jag delar förstainstansrättens bedömning att det inte är tillräckligt att enbart hänvisa till principer för att motiveringsskyldigheten ska anses var uppfylld. Det krävs mer än så.

40. Jag vill härvid poängtera att jag inte menar att kommissionen var skyldig att använda någon särskild kombination av ekonomisk analys och bevisning för att komma till slutsatsen att handeln och konkurrensen ”sannolikt” kunde påverkas. Det skulle onekligen vara felaktigt att begränsa kommissionens exekutiva rörelsefrihet på det sättet. Omständigheterna varierar från fall till fall, viss form av bevisning kan vara knapphändig och kommissionens granskningsresurser är på intet vis obegränsade. Kommissionen är således inte skyldig att göra en detaljerad ekonomisk analys eller långtgående exakt visa hur ett omtvistat stöd sannolikt kan påverka handeln mellan medlemsstaterna och snedvrida eller hota att snedvrida konkurrensen. Den måste emellertid visa ett underlag som troligtvis kan leda till den slutsatsen, med andra ord visa att en sådan inverkan är ”sannolik”.

41. För att uttrycka saken mer generellt: Kommissionen måste visa att det ifrågavarande stödet sannolikt kan påverka handeln eller snedvrida eller hota att snedvrida konkurrensen. För att göra detta måste kommissionen framlägga tillräcklig bevisning. Vad som utgör tillräcklig bevisning beror på omständigheterna i målet. I ena änden av skalan, när omständigheterna under vilka stödet utbetalats i sig tyder på att en påverkan på handeln och snedvridning av konkurrensen är sannolik, måste kommissionen ändå göra mer än att endast ange dessa omständigheter för att visa att stödet uppfyller de villkor som är angivna i artikel 87.1 EG. I andra änden av skalan, där omständigheterna kring betalningen inte nödvändigtvis innebär att en sådan påverkan är sannolik, måste kommissionen framlägga en del ytterligare bevisning för att fullgöra sin skyldighet.

42. Jag anser därför inte att förstainstansrättens prövning är felaktig eller att dess beslut är motstridigt.

43. Jag övergår nu till att granska övriga särskilda frågor som kommissionen framfört.

Kommissionens särskilda argument

Effekten av det finansiella stödet till Wam

44. Är slutsatsen att ett företag åtnjuter en ”förstärkt finansiell position” tillräcklig för att visa att det beviljade stödet uppfyller de villkor som angivs i artikel 87.1 EG? Förstainstansrätten menade att så inte var fallet. ( 36 ) Kommissionen har invänt mot denna bedömning och anfört att, eftersom pengar är utbytbara, de lån som Wam beviljats befriade företaget från kostnader som det normalt skulle tvingas bära. Lånen uppfyller därför de villkor som angivs i domen i målet Tyskland mot kommissionen, ( 37 ) och motiveringen ( 38 ) i det omtvistade beslutet är således tillräcklig.

45. I domen i målet Tyskland mot kommissionen fastslog förstainstansrätten att ”driftstöd, dvs. stöd, liksom det beviljade (genom åtgärden i fråga), som syftar till att befria ett företag från kostnader som detta normalt borde ha burit inom ramen för den löpande driften eller dess normala verksamhet i princip snedvrider konkurrensvillkoren”. ( 39 )

46. Rätten har avsevärt tidigare, i domen i målet Philip Morris, förklarat att om ett statligt finansiellt stöd ”förstärker ett företags ställning i förhållande till andra konkurrerande företag i handeln inom gemenskapen ska denna handel anses påverkas av detta stöd”. ( 40 )

47. Det omtvistade beslutet visar onekligen att Wam mottog pengar från de italienska myndigheterna. Förstainstansrätten bedömde dock att kommissionens hänvisning till lånet var en allmän iakttagelse med avsikt att illustrera att det hade skett en överföring av statliga medel till Wam vilket medförde en fördel för företaget. Denna bedömning var emellertid inte direkt kopplad till en sannolik påverkan på handeln eller konkurrensen. Förstainstansrätten iakttog (korrekt om än syrligt) att en förbättring av mottagarens finansiella situation är inbyggt i allt beviljande av statligt stöd, inklusive sådant stöd som inte uppfyller villkoren uppställda i artikel 87.1 EG. Förstainstansrätten fann ( 41 ) följaktligen att den angivna motiveringen inte räckte till för att visa att de villkor som anges i artikel 87.1 EG var för handen.

48. Jag delar denna bedömning.

49. I domen i målet kommissionen mot Tyskland ( 42 ) förtydligade förstainstansrätten att stöd ”som syftar till att befria ett företag från kostnader som detta normalt borde ha burit inom ramen för den löpande driften eller dess normala verksamhet”, snedvrider konkurrensvillkoren. För att uppfylla detta villkor måste kommissionen visa hur det omstridda stödet avser att befria mottagaren från sådana kostnader. Detta innebär att identifiera de kostnader ”som normalt” skulle uppbäras av företaget samt att påvisa en trolig koppling mellan beviljandet av stödet och minskade kostnader för det ifrågavarande företaget. Annars är det inte möjligt att dra slutsatsen att det påstådda stödet ”förstärker mottagarens position”, genom att det ger denne en konkurrensfördel gentemot konkurrenterna på den inre marknaden, ( 43 ) vilket krävs enligt domen i målet Philip Morris.

50. I det förevarande målet motsvarade det stödbelopp som Wam beviljades företagets utlägg för externa program för främjande av handel. ( 44 ) I sin motivering konstaterade kommissionen endast att de subventionerade lånen kom från statliga medel och att mottagarens finansiella position till följd därav förbättrades. Kommissionen har inte försökt påvisa en tydligare koppling mellan lånen och Wams verksamhet för att klargöra hur, under omständigheterna i målet, lånen verkade för att befria Wam från kostnader som företaget normalt sett måste bära. ( 45 ) Till skillnad från det omtvistade beslutet i domen i målet Tubemeuse, ( 46 ) saknas uppgifter om Wams befintliga exportaktiviteter eller framtida planer. ( 47 ) Kommissionens beskrivning av Wam som ett ”multinationellt företag” tillför inget till bedömningen.

51. Jag delar därför förstainstansrättens uppfattning att kommissionen inte har visat att beviljandet av lånen sannolikt kunde påverka handeln inom gemenskapen eller snedvrida eller hota att snedvrida konkurrensen.

Fastställandet av inverkan på handeln i förhållande till verksamheten inom gemenskapen

52. Kommissionen har anfört att en hänvisning till ett företags deltagande i EU:s inre marknad är tillräcklig och att skälen i det omtvistade beslutet mer än väl uppfyller kraven enligt artikel 87.1 EG. Förstainstansrätten har därför felaktigt bedömt ( 48 ) att kommissionens konstaterande att Wam deltog i handel inom gemenskapen var otillräckligt för att motivera att det förekom en sannolik inverkan på handeln eller en snedvridning av konkurrensen. Kommissionen har härvid särskilt åberopat hänvisningen till Morton Machines Companys klagomål i det omtvistade beslutet.

53. Denna sista punkt kan hanteras summariskt. Det faktum att ett klagomål har framställts till kommissionen räcker inte i sig för att visa att det finns en sannolikhet att konkurrensen kommer att snedvridas. Att hävda motsatsen skulle lägga alltför stor makt i händerna på konkurrenterna till de företag som råkar vara aktiva på den inre marknaden – en makt som, naturligtvis, skulle kunna missbrukas.

54. För att återkomma till det väsentliga i kommissionens argumentation förefaller förstainstansrätten vara väl medveten om att Wam var en aktiv exportör inom gemenskapen och medlem i en multinationell grupp verksam inom EU. ( 49 ) Förstainstansrätten fann ( 50 ) att det i punkterna 74 och 77 i det omtvistade beslutet endast hänvisas till de rättsliga principer som fastställts, i synnerhet i domen i målet Tubemeuse, och att detta tolkat mot bakgrund av det allmänna påståendet att det ”inte kan uteslutas” att handeln eller konkurrensen inom gemenskapen påverkas, inte uppfyller villkoren i artikel 253 EG. Jag har redan redogjort ( 51 ) för varför jag anser detta vara en korrekt tolkning av rättsläget.

55. Kommissionen erinrar om att domstolen i domen i målet Italien mot kommissionen ( 52 ) uttalade att även då det gynnade företaget inte självt deltar i handeln mellan medlemsstaterna, kan handeln och konkurrensen ändå påverkas. Domstolen framhöll i domen i målet Tubemeuse, ( 53 ) att även om stödet utges till ett mycket ringa belopp kan det inte uteslutas att handeln och konkurrensen kan påverkas.

56. Av dessa två viktiga domar framgår väsentligen samma slutsats på något olika sätt, och under dessa omständigheter kan det inte uteslutas att handeln möjligen påverkas eller att konkurrensen snedvrids. I dessa avgöranden saknas emellertid stöd för påståendet, vilket är avgörande för kommissionens fall, att det är tillräckligt om kommissionen fastställer att det inte kan uteslutas att handeln eller konkurrensen påverkas för att två av de egenskaper som uppställs i artikel 87.1 EG ska anses vara för handen.

57. Kommissionen stödjer sig också på domstolens uttalande i domen i målet Cassa di Risparmio di Firenze ( 54 ), att det är naturligt att ett stöd i en liberal ekonomisk sektor påverkar handel och konkurrens. Domstolen hänvisade därvid till domen i målet Spanien mot kommissionen, ( 55 ) i vilken domstolen fastslog att kommissionen i sitt beslut ska åberopa tillräcklig bevisning för att visa att det är sannolikt att handel och konkurrens påverkas. Bland de bevis som framlades i detta mål förekom det faktum att marknadssektorn hade liberaliserats. Liberaliseringen av marknadssektorn utgör därför inte i sig avgörande bevis för att handeln sannolikt påverkas eller att konkurrensen snedvrids eller hotar att snedvridas. ( 56 )

Prövning av förhållandet mellan EG och östasiatiska marknader

58. Kommissionen hävdar att förstainstansrätten felaktigt krävde ( 57 ) att kommissionen skulle genomföra en djupanalys av konsekvenserna av lånen, med beaktande av det förhållandet att de beviljades för att finansiera kostnaden för Wams etablering på den östasiatiska marknaden.

59. Avstampet för prövningen av detta argument ska tas i punkt 73 i den överklagade domen. Med beaktande av kommissionens yttranden under förhandlingen (nämligen att Wams position gentemot potentiella konkurrenters positioner på den inre marknaden hade stärkts tack vare lånen), fann förstainstansrätten att det i det omtvistade beslutet inte förekom någon bevisning till stöd för detta påstående. Skälen för beslutet ( 58 ) visade att lånen skulle finansiera Wams kostnader för etablering utanför EU, men de förde inte analysen det nödvändiga steget framåt så att det kunde visas att Wams position på EU:s marknad följaktligen stärktes.

60. Mot denna bakgrund tolkar jag punkt 74 i förstainstansrättens dom så, att förstainstansrätten huvudsakligen stödde detta påstående. Förstainstansrätten fastslog att, ”även om kommissionen inte nödvändigtvis måste granska [EU:s marknad och de östasiatiska marknadernas beroendeförhållande]” ( 59 ), var det knapphändiga konstaterandet att Wam deltog i handeln inom gemenskapen otillräckligt för att motivera att sådan handel sannolikt kunde påverkas eller konkurrensen snedvridas eller hotas att snedvridas. Kommissionen måste av den anledningen (fortsatte förstainstansrätten) genomföra en ingående granskning av stödets effekter samt – i synnerhet – beakta det faktum att de även täckte kostnader på den östasiatiska marknaden liksom, i nödvändig utsträckning, ( 60 ) beroendeförhållandet mellan denna marknad och EU-marknaden.

61. Jag förstår härvid förstainstansrättens uttalanden som så att då ett omstritt stöd beviljas särskilt för att finansiera kostnader som uppkommit i ett land utanför EU snarare än kostnader som uppkommit i samband med handel inom gemenskapen, krävs att kommissionen utför en mer omfattande granskning för att kunna påvisa att den inre marknaden sannolikt kan påverkas. Jag anser inte att detta är en felaktig tillämpning av domstolens rättspraxis.

62. De tvivel som eventuellt kvarstår avseende förstainstansrättens tolkning undanröjs enligt min uppfattning av nästföljande mening. I denna mening har förstainstansrätten fastslagit att det i punkt 75 i det omtvistade beslutet hänvisas till det ömsesidiga beroendet mellan de marknader där lokalt baserade företag är verksamma men att, till skillnad från beslutet i domen i målet Tubemeuse, det inte (vid tillämpningen av Tubemeuse-principen) företes något precist beviskraftigt underlag till stöd för påståendet att ett sådant beroendeförhållande innebär att det omtvistade stödet sannolikt kan påverka konkurrensen inom gemenskapen.

63. Kommissionen har gjort gällande att ett stöd kan påverka handeln mellan medlemsstaterna även om mottagaren exporterar den största delen av sina varor utanför gemenskapen. Den har också framhållit och att förstainstansrätten felaktigt krävde att kommissionen skulle framlägga ytterligare detaljerat underlag till stöd för att visa att EU och de östasiatiska marknaderna var beroende av varandra.

64. Detta är endast ett ytterligare exempel på det grundläggande missförståndet att det skulle räcka att visa att en viss slutsats ”inte kan uteslutas” för att komma fram till att den slutsatsen är sannolik. ( 61 ) I domen i målet Tubemeuse handlade det omtvistade beslutet om globala marknadsvillkor i stålrörssektorn och avsåg Tubemeuses långsiktiga avsikter. I det målet fanns därför en visst underlag till stöd för kommissionens slutsats att det förelåg ett ömsesidigt beroende mellan exportmarknaden och EU-marknaden. Något sådant material förekommer inte i förevarande mål.

65. Följaktligen har kommissionen inte visat att förstainstansrätten har avvikit från fast rättspraxis genom att ogiltigförklara det omtvistade beslutet.

Rättegångskostnader

66. Enligt artikel 69.2 i rättegångsreglerna ska tappande part förpliktas att ersätta rättegångskostnaderna om detta har yrkats av motparten. Både Italien och Wam har yrkat ersättning för rättegångskostnader och deras yrkanden ska enligt min mening vinna bifall. Kommissionen ska därför ersätta rättegångskostnaderna i första instans och i mål om överklagande.

Förslag till avgörande

67. Jag anser därför att domstolen ska — ogilla kommissionens överklagande och — förplikta kommissionen att ersätta rättegångskostnaderna i båda instanserna.

( 1 ) Originalspråk: engelska.

( 2 ) Kommissionens beslut av den 19 maj 2004 om det statliga stöd nr C 4/2003 (f.d. NN 102/2002) som Italien beviljat Wam SpA (EUT L 63, 2006, s. 11).

( 3 ) I det omtvistade beslutet omnämns företaget som ”Wam SpA”. I det efterföljande förfarandet har i stället ”Wam” använts. Jag kommer därför att hänvisa till företaget som Wam i detta förslag till avgörande.

( 4 ) Vilket krävs enligt artikel 88.3 EG.

( 5 ) Dom av den 6 september 2006 i de förenade målen T-304/04 och T-316/04, Italien och Wam mot kommissionen (REG 2006, s. II-64). Domen publicerades summariskt och finns endast tillgänglig i sin helhet på franska och italienska.

( 6 ) Lag nr 394 av den 29 juli 1981 (GURI nr 147 av den 30 maj 1981 och nr 206 av den 29 juli 1981).

( 7 ) Se punkt 32 i det omtvistade beslutet.

( 8 ) Ungefär 1,18 miljoner euro.

( 9 ) Ungefär 700000 euro.

( 10 ) Ungefär 1860000 euro. Detta belopp angav Italien den 23 juli 2003. Innan hade dock Italien (i en skrivelse till kommissionen daterad den 16 maj 2002) förklarat att den utlånade summan uppgick till 1940579808 italienska lire, eller ungefär 1 miljon euro. Detta var ett av beloppen som faktiskt utbetalats till Wam, andra belopp betalades också ut men den exakta summan framgår inte av ordalydelsen i beslutet.

( 11 ) Se punkterna 3 och 4 i den överklagade domen för en detaljerad redogörelse.

( 12 ) Fotnot i det omtvistade beslutet: Dom av den 21 mars 1990 i mål C-142/87, Belgien mot kommissionen (Tubemeuse) (REG 1990, s. 1-959; svensk specialutgåva, volym 10, s. 369).

( 13 ) Förstainstansrätten har räknat upp grunderna avseende förfarandet för beslutsfattande: åsidosättande av rätten till självförsvar, berättigade förväntningar och rättssäkerheten, de oberoende frågorna om de ifrågavarande stöden var olagliga enligt artikel 88.3 EG och huruvida stöden påverkade handeln eller snedvred konkurrensen, konsekvenserna av det faktum att de ifrågavarande stöden var exportrelaterade, tillämpningen av regeln om försumbart stöd och frågan om storleken på de belopp som utbetalats och de som skulle återbetalas (punkt 38 i den överklagade domen).

( 14 ) Se artikel 225.1 EG, artikel 58 i domstolsstadgan och dom av den 20 mars 1991 i mål C-115/90 P, Turner mot kommissionen (REG 1991, s. I-1423).

( 15 ) Av artikel 225.1 andra stycket EG framgår att ”[f]örstainstansrättens avgöranden [kan] … överklagas till domstolen, dock endast i rättsfrågor, i enlighet med de villkor och begränsningar som fastställs i stadgan”.

( 16 ) Dom av den 13 mars 1985 i de förenade målen 296/82 och 318/82, Nederländerna och Leeuwarder Papierwarenfabriek mot kommissionen (REG 1985, s. 809; svensk specialutgåva, volym 8, s. 103), punkt 19 och av den 2 april 1998 i mål C-367/95 P, kommissionen mot Sytraval och Brink’s France (REG 1998, s. I-1719), punkt 67.

( 17 ) Dom av den 4 juli 1963 i mål 24/62, Tyskland mot kommissionen (REG 1963, s. 131), punkt 11. Se även den ovan i fotnot 16 nämnda domen i målet Papierwarenfabriek, punkt 21.

( 18 ) Dom av den 24 juli 2003 i mål C-280/00, Altmark Trans och Regierungspräsidium Magdeburg, (REG 2003, s. I-7747), punkt 75.

( 19 ) Dom av den 29 april 2004 i mål C-372/97, Italien mot kommissionen (REG 2004, s. I-3679), punkt 44.

( 20 ) Dom av den 15 december 2005 i mål C-66/02, Italien mot kommissionen (REG 2005, s. I-10901), punkt 112.

( 21 ) Ovannämnd i fotnot 16, punkterna 19 och 24. Se även dom av den 24 oktober 1996 i de förenade målen C-329/93, C-62/95 och C-63/95, Tyskland mot kommissionen (REG 1996, s. I-5151), punkt 52.

( 22 ) Ovannämnd i fotnot 16, punkt 63.

( 23 ) Rätten hänvisade härvid till Papierwarenfabriek, citerad i fotnot 16, punkt 19; dom av den 14 februari 1990 i mål C-350/88, Delacre m.fl. mot kommissionen (REG 1990, s. I-395), punkterna 15 och 16, samt dom av den 29 februari 1996 i mål C-56/93, Belgien mot kommissionen (REG 1996, s. I-723), punkt 86.

( 24 ) I punkterna 60-62 och 64 i den överklagade domen.

( 25 ) Förstainstansrätten konstaterade i punkt 64 att kommissionen inte var skyldig att visa att stödet hade en verklig inverkan, eller skildra den ifrågavarande marknadens huvuddrag, eller att genomföra en gedigen ekonomisk analys av marknaden, den ekonomiska sektorn, konkurrenternas ställning och handeln inom gemenskapen (under förutsättning att kommissionen redogjorde för hur stödet sannolikt skulle påverka marknaden), eller undersöka lånens konsekvenser för Wams priser, jämföra dem med konkurrenternas priser eller granska Wams försäljningssiffror i Förenade kungariket.

( 26 ) På italienska ”prevedibili effetti” och på franska ”effets prévisibles”.

( 27 ) Idem.

( 28 ) Kommissionen menar att denna inkonsekventa skyldighet framgår av punkt 72 och följande punkter i den överklagade domen.

( 29 ) Punkt 63 i den överklagade domen.

( 30 ) Vilket förstainstansrätten krävde enligt dom av den 2 juli 1974 i mål 173/73, Italien mot kommissionen (REG 1974, s. 709; svensk specialutgåva, volym 2, 321), punkt 13.

( 31 ) Den i punkt 12 ovannämnda domen i målet Tubemeuse, punkt 43.

( 32 ) Förstainstansrätten nämnde härvid dom av den 15 juni 2000 i de förenade målen T-298/97, T-312/97, T-313/97, T-315/97, T-600/97–T-607/97, T-1/98, T-3/98–T-6/98 och T-23/98, Alzetta m.fl. mot kommissionen (REG 2000, s. II-2319), punkt 80, vilken hänvisar till bland annat domen i målet Tubemeuse.

( 33 ) Se punkterna 66, 70 och 72 i den överklagade domen.

( 34 ) På italienska ”sarebbe potenzialmente costituivo de tali effetti” och på franska ”serait potentiellement constitutive de tels effets”.

( 35 ) Punkt 76 i den överklagade domen.

( 36 ) Punkt 67 i domen den överklagade domen.

( 37 ) Dom av den 19 september 2000 i mål C-156/98, Tyskland mot kommissionen (REG 2000, s. I-6857).

( 38 ) Punkt 75.

( 39 ) Punkt 30. Jämför också dom av den 14 februari 1990 i mål C-301/87, Frankrike mot kommissionen (Boussac Saint Frères) (REG 1990, s. I-307; svensk specialutgåva, volym 10, s. 303), punkterna 44 och 50, samt dom av den 6 november 1990 i mål C-86/89, Italien mot kommissionen (REG 1990, s. I-3891), punkt 18, vilka anges i punkt 30.

( 40 ) Dom av den 17 september 1980 i mål 730/79, Philip Morris mot kommissionen (REG 1980, s. 2671; svensk specialutgåva, volym 5, s. 303), punkt 11 (min kursivering).

( 41 ) Punkt 67 i den överklagade domen.

( 42 ) Den ovan i punkt 37 nämnda domen i mål C-156/98, punkt 30.

( 43 ) Se vidare första delen av punkt 72 i förstainstansrättens dom, där denna brist i kommissionens motivering uttryckligen diskuteras.

( 44 ) Punkterna 34 och 37 (avseende det första lånet) och 62 samt 64 (avseende det andra lånet)

( 45 ) Kommissionen har (till exempel) inte redogjort för huruvida Wams beslut att genomföra ett handelsprogram för export var beroende, eller oavhängigt, av att lånen beviljades. Det är följaktligen omöjligt att avgöra – med beaktande av argumentet att pengar är utbytbara – om lånen möjliggjorde för Wam att frigöra medel som annars var vikta åt främjande av export för att tillämpa en lägre prispolicy på gemenskapsmarknaden, eller om handelsprogrammet för främjande av export helt enkelt inte hade kunnat genomföras utan lånen.

( 46 ) Ovannämnd i fotnot 12.

( 47 ) Inget argument har (till exempel) framförts till stöd för att lånen möjliggjorde för Wam att tillämpa en effektivare försäljnings- och marknadskampanj, både på gemenskapsmarknaden och på exportmarknaderna. Det är säkerligen möjligt att det har förekommit andra fördelar, såsom stordriftsfördelar, fastän det inte har redogjorts för någon sådan möjlighet i det omtvistade beslutet.

( 48 ) Punkt 74 i den överklagade domen.

( 49 ) Se punkt 64 i den överklagade domen, där förstainstansrätten uttryckligen hänvisade till Wams försäljningssiffror på markanden i Förenade kungariket, och vidare punkt 68, där förstainstansrätten sammanfattade de viktigaste delarna från punkterna 76 och 78 i det omtvistade beslutet.

( 50 ) Punkt 66 i den överklagade domen.

( 51 ) Ovan i punkterna 37–39.

( 52 ) Omnämnd i fotnot 20, punkt 117, jämför även dom i mål C-310/99, Italien mot kommissionen (REG 2002, s. I-2289), punkt 84.

( 53 ) Ovannämnd i fotnot 12, punkt 43. Kommissionen citerade också domen i mål C-310/99, Italien mot kommissionen, citerad i fotnot 52, punkt 86.

( 54 ) Dom av den 10 januari 2006 i mål C-222/04, Cassa di Risparmio di Firenze (REG 2006, s. I-289). Kommissionen nämnde också den ovan i fotnot 20 nämnda domen i mål C-66/02, Italien mot kommissionen, samt dom av den 15 december 2005 i mål C-148/04, Unicredito Italiano (REG 2005, s. I-11137).

( 55 ) Dom av den 13 februari 2003 i mål C-409/00 (REG 2003, s. I-1487), punkt 75.

( 56 ) Se punkt 142 i domen i målet Cassa di Risparmio di Firenze. Den franska texten lyder ”la circonstance qu’un secteur économique a fait l’objet d’une libéralisation au niveau communautaire est de nature à caractériser une incidence réelle ou potentielle des aides sur la concurrence, ainsi que leur effet sur les échanges entre États Membres”. Den engelska översättningen lyder däremot ”[t]he fact that an economic sector has been liberalised may serve to determine that the aid has [a likely effect on trade and competition]” (min kursivering) och i den italienska texten (rättegångsspråket) används ”evidenzia un’incidenza”. Den franska texten förefaller tvetydig medan de italienska och engelska versionerna mer ordagrant återspeglar principerna såsom de fastställts av rätten i domen i målet Spanien mot kommissionen.

( 57 ) Punkt 74 i den överklagade domen.

( 58 ) Se punkterna 34 och 37 (i fråga om det första lånet), samt 62 och 64 (i fråga om det andra lånet).

( 59 ) Min kursivering

( 60 ) På italienska ”eventualmente” och på franska ”le cas échéant” (min kursivering).

( 61 ) Se ovan i punkt 38.