Nyckelord

Sammanfattning



Nyckelord

1. Tillnärmning av lagstiftning – Varumärken – Tolkning av förordning nr 40/94 och av direktiv 89/104 – Rätten för innehavaren av ett varumärke att motsätta sig att tredje man använder ett identiskt kännetecken för identiska varor – Användning av varumärket i den mening som avses i artikel 9.1 i förordningen och i artikel 5.1 och 5.2 i direktivet

(Rådets förordning nr 40/94, artikel 9.1; rådets direktiv 89/104, artikel 5.1 och 5.2)

2. Tillnärmning av lagstiftning – Varumärken – Tolkning av förordning nr 40/94 och av direktiv 89/104 – Rätten för innehavaren av ett varumärke att motsätta sig att tredje man använder ett identiskt kännetecken för identiska varor – Användning av varumärket i den mening som avses i artikel 9.1 a i förordningen och i artikel 5.1 a i direktivet

(Rådets förordning nr 40/94, artikel 9.1 a; rådets direktiv 89/104, artikel 5.1 a)

3. Tillnärmning av lagstiftning – Varumärken – Tolkning av förordning nr 40/94 och av direktiv 89/104 – Rätten för innehavaren av ett varumärke att motsätta sig att tredje man använder ett identiskt kännetecken för identiska varor – Reklam med hjälp av en söktjänst på Internet

(Rådets förordning nr 40/94, artikel 9.1 a; rådets direktiv 89/104, artikel 5.1 a)

4. Tillnärmning av lagstiftning – Varumärken – Tolkning av förordning nr 40/94 och direktiv 89/104 – Rätten för innehavaren av ett varumärke att motsätta sig att tredje man använder ett identiskt kännetecken för identiska varor – Reklam med hjälp av en söktjänst på Internet (Rådets förordning nr 40/94, artikel 9.1 a; rådets direktiv 89/104, artikel 5.1 a)

5. Tillnärmning av lagstiftning – Elektronisk handel – Direktiv 2000/31– Mellanhänders ansvar

(Europaparlamentets och rådets direktiv 2000/31, artikel 14)

Sammanfattning

1. En söktjänstleverantör på Internet som såsom sökord lagrar ett kännetecken som är identiskt med ett varumärke och ser till att annonser visas utifrån detta använder inte kännetecknet i den mening som avses i artikel 5.1 och 5.2 i direktiv 89/104 om tillnärmningen av medlemsstaternas varumärkeslagar och i artikel 9.1 i förordning nr 40/94 om gemenskapsvarumärken.

Det står klart att denna leverantör utövar affärsverksamhet som syftar till att ge ekonomisk vinst när den för vissa kunders räkning lagrar sökord bestående av kännetecken som är identiska med varumärken och ser till att annonser visas utifrån dessa sökord.

Det står även klart att tjänsten erbjuds inte bara innehavarna av nämnda varumärken och näringsidkare som har tillstånd att saluföra varumärkesinnehavarnas varor och tjänster, utan även – utan innehavarnas medgivande – innehavarnas konkurrenter och imitatörer.

Även om det framgår av dessa omständigheter att söktjänstleverantörsbolaget utövar ”näringsverksamhet” när det ger annonsörer möjlighet att som sökord välja kännetecken som är identiska med varumärken samt lagrar dessa kännetecken och visar sina kunders annonser utifrån dessa, framgår det trots allt inte att leverantören själv ”använder” dessa kännetecken i den mening som avses i artikel 5 i direktiv 89/104 och artikel 9 i förordning nr 40/94.

Tredje mans användning av ett kännetecken som är identiskt med eller liknar innehavarens varumärke förutsätter åtminstone att tredje man använder kännetecknet i sitt eget reklammeddelande. Vad gäller söktjänstleverantören gör denne det möjligt för kunderna att använda kännetecken som är identiska med eller liknar varumärken utan att själv använda nämnda kännetecken.

Denna slutsats påverkas inte av att kunderna betalar leverantören för att få använda dessa kännetecken. Att skapa de tekniska förutsättningar som krävs för att använda ett kännetecken och få betalt för denna tjänst innebär inte att den som tillhandahåller tjänsten själv använder kännetecknet i fråga.

(se punkterna 53–57 och 105, samt punkt 2 i domslutet)

2. En annonsörs användning av ett kännetecken som är identiskt med ett varumärke såsom sökord i en söktjänst på Internet för att Internetanvändare ska få kännedom om inte bara de varor och tjänster som konkurrenten erbjuder, utan även de varor och tjänster som annonsören erbjuder, innebär användning med avseende på annonsörens varor och tjänster.

Även när annonsören inte har för avsikt att – genom att som sökord använda ett kännetecken som är identiskt med varumärket – presentera sina varor och tjänster för Internetanvändarna såsom ett alternativ till varumärkesinnehavarens varor och tjänster, utan i stället vill vilseleda Internetanvändare med avseende på varornas och tjänsternas ursprung genom att få dem att tro att de härrör från varumärkesinnehavaren eller ett företag med ekonomiska band till varumärkesinnehavaren, är det fråga om användning ”med avseende på … varor och tjänster”. I vart fall föreligger sådan användning när tredje man använder det med varumärket identiska kännetecknet på ett sätt som gör att man får intrycket att ett samband föreligger mellan nämnda kännetecken och de varor som tredje man saluför eller de tjänster han tillhandahåller.

Härav följer att en annonsörs användning av ett kännetecken som är identiskt med ett varumärke såsom sökord i en söktjänst på Internet omfattas av begreppet användning ”med avseende på … varor och tjänster” i den mening som avses i artikel 5.1 a i direktiv 89/104 om varumärken.

(se punkterna 71–73)

3. Artikel 5.1 a i direktiv 89/104 om varumärken och artikel 9.1 a i förordning nr 40/94 om gemenskapsvarumärken ska tolkas så, att innehavaren av ett varumärke har rätt att förhindra att en annonsör, utifrån ett sökord som är identiskt med detta varumärke och som annonsören utan varumärkesinnehavarens medgivande har valt ut i en söktjänst på Internet, gör reklam för varor och tjänster som är identiska med dem för vilka nämnda varumärke har registrerats, när denna reklam inte möjliggör eller endast med svårighet möjliggör för en genomsnittlig Internetanvändare att få reda på om de varor och tjänster som avses i annonsen härrör från varumärkesinnehavaren eller från ett företag med ekonomiska band till varumärkesinnehavaren eller, tvärtom, från tredje man.

I en sådan situation, där annonsen dessutom framträder direkt efter det att den berörde Internetanvändaren har skrivit in varumärket som sökord och visas vid ett tillfälle då varumärket, i egenskap av sökord, också visas på skärmen, kan Internetanvändaren ta miste på de aktuella varornas och tjänsternas ursprung. Under sådana omständigheter kan tredje mans användning av ett med varumärket identiskt kännetecken såsom sökord utifrån vilket nämnda annons visas bekräfta uppfattningen att ett materiellt samband föreligger i näringsverksamhet mellan dessa varor eller tjänster och varumärkesinnehavaren.

Med hänsyn till varumärkets grundläggande funktion – som på området för elektronisk handel bland annat består i att göra det möjligt för Internetanvändare som ögnar igenom de annonser som visas som svar på en sökning på ett visst varumärke att skilja mellan varumärkesinnehavarens varor och tjänster och dem som har ett annat ursprung – måste varumärkesinnehavaren ha rätt att förhindra visning av annonser från tredje man som Internetanvändarna felaktigt kan tro kommer från nämnda innehavare.

Det ankommer på den nationella domstolen att i varje enskilt fall bedöma om omständigheterna i det mål som anhängiggjorts vid den innebär att det föreligger skada eller risk för skada på ursprungsangivelsefunktionen.

När en tredje mans annons antyder att det föreligger ett ekonomiskt band mellan denna tredje man och varumärkesinnehavaren, ska det anses föreligga skada på ursprungsangivelsefunktionen.

Skada på nämnda funktion hos varumärket ska även anses föreligga när annonsen visserligen inte antyder att det föreligger något ekonomiskt band men är så vag i fråga om ursprunget för de aktuella varorna och tjänsterna att en normalt informerad och skäligen uppmärksam Internetanvändare inte utifrån reklamlänken och det reklammeddelande som bifogas denna kan veta om annonsören utgör tredje man i förhållande till varumärkesinnehavaren eller om han tvärtom har ett ekonomiskt band till varumärkesinnehavaren.

(se punkterna 84, 85, 87–90 och 99, samt punkt 1 i domslutet)

4. Näringslivet karakteriseras av ett varierat utbud av varor och tjänster. En varumärkesinnehavare kan därför, utöver målet att med sitt varumärke ange ursprunget för sina varor och tjänster, även ha som målsättning att bruka sitt varumärke i reklam i syfte att informera och övertyga konsumenter.

Varumärkesinnehavaren har således rätt att förhindra att ett kännetecken som är identiskt med hans varumärke används utan hans medgivande för varor och tjänster som är identiska med dem för vilka varumärket har registrerats, när användningen skadar innehavarens bruk av varumärket såsom inslag i reklamkampanjer eller del i en försäljningsstrategi.

När annonsörer använder kännetecken som är identiska med någon annans varumärke som sökord på Internet för att reklammeddelanden ska visas, är det uppenbart att denna användning kan få vissa återverkningar på innehavarens bruk av varumärket i reklam och val av affärsstrategi.

Med hänsyn till att Internetreklamen är ett viktigt inslag i näringslivet är det troligt att varumärkesinnehavaren registrerar sitt eget varumärke som sökord hos söktjänstleverantören för att en annons ska visas under rubriken ”Sponsrade länkar”. Varumärkesinnehavaren borde när så är fallet, i förekommande fall, kunna godta ett högre pris per klick än vissa andra näringsidkare om han vill se till att hans annons visas före de annonser som tillhör dessa andra näringsidkare, som också har valt hans varumärke som sökord. Men även om varumärkesinnehavaren är beredd att betala ett högre pris per klick än det pris som erbjuds av tredje man, som också valt nämnda varumärke som sökord, kan han inte vara säker på att hans annons visas före tredje mans annonser, eftersom andra faktorer också beaktas när visningsordningen för annonser fastställs.

Dessa återverkningar, som tredje mans användning av ett kännetecken som är identiskt med ett varumärke får, skadar emellertid inte i sig varumärkets reklamfunktion.

(se punkterna 91–95)

5. Artikel 14 i direktiv 2000/31 om vissa rättsliga aspekter på informationssamhällets tjänster, särskilt elektronisk handel, på den inre marknaden (direktiv om elektronisk handel) ska tolkas så, att bestämmelsen däri är tillämplig på en söktjänstleverantör på Internet när leverantören i fråga inte har utövat en sådan aktiv roll som är ägnad att ge honom kännedom om eller kontroll över lagrade uppgifter. Om leverantören inte har utövat en sådan roll, kan han inte hållas ansvarig för de uppgifter han har lagrat på en annonsörs begäran annat än om han har underlåtit att – när han fått kännedom om den olagliga karaktären på dessa uppgifter eller annonsörens verksamhet – utan dröjsmål avlägsna eller göra nämnda uppgifter oåtkomliga.

Det ankommer på den nationella domstolen att bedöma huruvida den roll som en söktjänstleverantör på Internet utövar är neutral och om hans verksamhet är av rent teknisk, automatisk och passiv natur, vilket innebär att han varken har kännedom om eller kontroll över de uppgifter han lagrar.

(se punkterna 114, 119 och 120, samt punkt 3 i domslutet)