Förslag till avgörande av generaladvokat Alber föredraget den 30 april 1998. - Europeiska kommissionen mot Republiken Grekland. - Fördragsbrott - Förmåner till barnrika familjer - Diskriminering. - Mål C-185/96.



Rättsfallssamling 1998 s. I-06601



Generaladvokatens förslag till avgörande

A - Inledning

1 Kommissionen har väckt förevarande talan mot Republiken Grekland om fördragsbrott på grund av flera åsidosättanden av den i gemenskapsrätten förankrade principen om likabehandling, vilka skett genom lagbestämmelser, tillämpningsföreskrifter och en diskriminerande förvaltningspraxis. Talan rör i huvudsak frågan om erkännande av barnrika icke-grekiska familjer som barnrika enligt grekisk lagstiftning och om de sociala förmåner som är knutna till denna status, vilka i regel är förbehållna grekiska medborgare.

2 Kommissionen har yrkat att domstolen skall

- fastställa att republiken Grekland har åsidosatt sina skyldigheter enligt gemenskapsrätten, särskilt enligt artiklarna 48 och 52 i EG-fördraget, artikel 7 i förordning (EEG) nr 1612/68(1), artikel 7 i förordning (EEG) nr 1251/70(2), artikel 7 i direktiv 75/34/EEG(3) och artikel 3 i förordning (EEG) nr 1408/71,(4) genom att i lagar och andra författningar eller i förvaltningspraxis endast på grund av medborgarskapet utesluta arbetstagare som är medborgare i andra medlemsstater, vare sig de är anställda eller egenföretagare, samt deras familjemedlemmar, dels från att erkännas som barnrika familjer och därigenom inte utbetala det särskilda bidraget härför, dels från utbetalning av barntillägg,

- förplikta Republiken Grekland att ersätta rättegångskostnaderna.

3 Republiken Grekland har yrkat att domstolen skall

- avvisa kommissionens talan

- förplikta kommissionen att ersätta rättegångskostnaderna.

B - Bakgrund

4 Kommissionen uppmärksammades genom inkomna klagomål på den påtalade diskrimineringen. Klagomål gavs in till kommissionen till och med under det att det skriftliga förfarandet vid domstolen pågick. Innan förfarandet om fördragsbrott formellt inleddes hade kommissionen redan år 1992 en skriftväxling med Republiken Greklands ständiga representation. Kommissionen skrev den 2 mars 1992(5) och den 11 juni 1992(6) till den ständiga representationen, som svarade i skrivelse av den 23 juni 1992(7). Kommissionen fann fortfarande att den grekiska lagstiftningen stred mot gemenskapsrätten och inledde genom en formell underrättelse av den 20 juli 1993(8) ett förfarande om fördragsbrott. Då underrättelsen inte besvarades avgav kommissionen den 18 maj 1995 ett motiverat yttrande med två månaders frist för rättelse.(9) I skrivelse av den 3 augusti 1995(10) meddelade den grekiska ständiga representationen att en lagändring var under utarbetande. Kommissionen yttrade sig däröver den 13 oktober 1995(11). I skrivelse av den 19 december 1995(12) överlämnade den ständiga representationen ett lagförslag. Kommissionen yttrade sig över förslaget i en skrivelse av den 24 april 1996(13). Eftersom kommissionen ansåg förslaget otillräckligt både såvitt avsåg tidpunkten för den avsedda lagändringens ikraftträdande som i fråga om ändringens omfattning, väckte kommissionen den 2 maj 1996 talan genom en skrivelse som kom in till domstolen den 31 maj 1996 och delgavs den grekiska regeringen den 11 juli 1996.

5 Under förfarandet vid domstolen meddelade den grekiska regeringen i skrivelse av den 3 april 1997 att lagförslaget antagits genom artikel 39 i lag nr 2459/97(14). Kommissionen vidhöll trots detta sin talan.

6 De omtvistade lagbestämmelserna är följande:

1. Lag nr 1910/1944

I artikel 1 i lagen fastställs de materiellrättsliga och i artikel 2 de processrättsliga villkor som måste vara uppfyllda för att en familj skall erkännas som barnrik. I artikel 3-12 regleras olika mer eller mindre aktuella sociala förmåner som denna klassificering ger rätt till.

2. Förordning nr 1153/1972

I denna förordning regleras familjeförmåner som utbetalas såväl månatligen som årligen. Förmånerna utgår alltefter antalet barn med 500-1 000 DR månaden och 2 000-2 500 DR om året(15), och ett villkor för att de skall beviljas är att familjemedlemmarna har grekiskt medborgarskap eller ursprung.

3. Lag nr 1892/1990

Enligt artikel 63.1 och 63.2 i denna lag av den 31 juli 1990 skall en moder som föder sitt tredje barn beviljas en kontantförmån om 34 000 DR i månaden under tre år eller till dess att barnet har fyllt tre år. Den moder som enligt lag nr 1910/1944 betraktas som försörjare av en barnrik familj erhåller enligt artikel 63.3 en månatlig kontantförmån intill dess att hennes yngsta ogifta barn har fyllt 25 år.

I artikel 63.4 föreskrivs slutligen att en pension på livstid skall utgå till modern.

4. Förordning nr CIa/440 av den 7 och den 21 februari 1991

Förordningen innehåller föreskrifter för tillämpning av lag nr 1892/1990. I artiklarna 2, 13 och 14 föreskrivs vissa villkor för att de förmåner som anges i artikel 63 i lag nr 1892/1990 skall kunna beviljas. Sammanfattningsvis kan konstateras att samtliga förmåner enligt denna förordning är knutna till att förmånstagarna har grekiskt medborgarskap eller grekiskt ursprung. Förlust av medborgarskapet medför till exempel omedelbart förlust av rätten till förmåner.(16)

7 Kommissionen anser att alla de förmåner som beviljas enligt nämnda lagbestämmelser är knutna till grekiskt medborgarskap(17) och att detta är en diskriminering på grund av nationalitet som strider mot gemenskapsrätten. Diskrimineringen sker enligt kommissionen antingen direkt på grund av lagbestämmelserna eller i varje fall genom en diskriminerande förvaltningspraxis, till exempel när lag nr 1910/1944 tillämpas. Diskrimineringen strider enligt kommissionen mot det gemenskapsrättsliga diskrimineringsförbudet så som detta utformats i olika delar av fördraget och i den sekundära gemenskapsrätten.

8 Kommissionen har åberopat artiklarna 7(18), 48 och 52 i fördraget, artikel 7 i förordning nr 1612/68(19), artikel 7 i förordning nr 1251/70(20), artikel 7 i direktiv 75/34(21) och artikel 3 i förordning nr 1408/71(22).

9 Förmånerna har enligt kommissionen det gemensamt att de är bidrag av social karaktär, som ibland förutsätter behovsprövning och ibland utgår utan sådan. Helt abstrakt sett skulle några av förmånerna kunna hänföras till både förordning nr 1408/71 och förordning nr 1612/68. På det konkreta planet är enligt kommissionen omständigheterna i det enskilda fallet avgörande. Att en förmån rent hypotetiskt kan falla inom båda förordningarnas tillämpningsområden har enligt kommissionen fastslagits i rättspraxis.(23)

10 Några av förmånerna skall enligt kommissionen klassificeras som familjeförmåner eller familjebidrag enligt förordning nr 1408/71.(24) Huruvida en förmån skall hänföras till förordning nr 1612/68, förordning nr 1408/71, förordning nr 1251/70 eller direktiv 75/34 skall bedömas mot bakgrund av sökandens personliga situation. Det är enligt kommissionen sålunda av betydelse om vederbörande är anställd eller egenföretagare, om han utövar aktiv förvärvsverksamhet eller utnyttjar sin rätt att stanna kvar efter avslutad sådan och om han åberopar egna eller härledda rättigheter. På begäran av domstolen har kommissionen gjort en översikt över de aktuella lagbestämmelserna och deras potentiella tillämpningsområde.

11 Till den del den grekiska regeringen har åberopat att några av förmånerna beviljas av befolkningspolitiska skäl har kommissionen hänvisat till att sådana skäl enligt domstolens praxis(25) inte berättigar till diskriminering. Slutligen måste enligt kommissionen den omständigheten att ett förslag till lag om ändring av de kritiserade lagbestämmelserna lagts fram åtminstone till en del anses innebära ett medgivande av att bestämmelserna i fråga behöver ändras. Den arbetsrättsliga lagstiftning som den grekiska regeringen har åberopat omfattas enligt kommissionen inte av förfarandet.

12 Den grekiska regeringen anser att kommissionens talan är ogrundad och att det dessutom delvis saknas grund för kommissionens kritik. Sålunda är enligt den grekiska regeringen de situationer som ligger till grund för förfarandet inkorrekt skildrade.

13 Enligt den grekiska regeringen regleras barnrika familjers rättsliga situation enligt olika normer. De rättigheter som tillerkänns familjerna återfinns i flera olika rättsakter. Redan definitionen av begreppet "barnrik familj" är oenhetlig. Mångfalden av de lagbestämmelser som skall beaktas förklarar varför man hittills har tagit alltför liten hänsyn till gemenskapsmedborgare. Förberedelser för att erkänna dessa som förmånsberättigade pågår enligt den grekiska regeringen.

14 Förmåner till medlemmarna av en barnrik familj har enligt den grekiska regeringen det gemensamt att de vilar på historisk och sociologisk grund. Skyddet av familjen har grundlags ställning. Mot bakgrund av att den grekiska befolkningen blir allt äldre beviljas en del av förmånerna av befolkningspolitiska skäl. En del av de bestämmelser som kommissionen har påtalat är enligt den grekiska regeringen inte längre relevanta. Artiklarna 3, 4, 5, 6, 9 och 12 i lag nr 1910/1944 har av olika skäl blivit obsoleta eller saknar betydelse för detta mål.(26)

15 För att förmåner enligt förordning nr 1153/1972(27) skall utgå är det enligt den grekiska regeringen inte av avgörande betydelse att familjen har erkänts som barnrik familj enligt lag nr 1910/1944. Även gemenskapsmedborgare kan komma i åtnjutande av förmånerna, eftersom bilaga I till anslutningsakten innehåller en i artikel 21 i akten förutskickad förteckning, i vilken bilaga 5 till förordning nr 1408/71, under rubriken "IX socialpolitik", har kompletterats med avsnittet "E - Grekland", som innehåller en definition av de arbetstagare som är berättigade att erhålla familjebidrag.(28)

16 Den grekiska regeringen har uppgett att förmånerna enligt artikel 63 i lag nr 1892/1990(29) beviljas för att förverkliga befolkningspolitiska mål. De har karaktären av en belöning för de särskilda tjänster som modern i en barnrik familj gör för landet. Särskilt livstidspensionen beviljas "som en hedersbevisning". Just denna pension kan enligt den grekiska regeringen inte hänföras till vare sig förordning nr 1408/71 eller förordning nr 1612/68. Om enbart befolkningspolitiska skäl inte är tillräckliga för att berättiga att förmåner förbehålls personer av grekiskt ursprung, måste man emellertid också beakta betydelsen av att bidrag till allmänintresset får ett moraliskt erkännande. I detta hänseende har den grekiska regeringen hänvisat till domarna i målen Even och ONPTS och de Vos.(30) Såvitt avser övriga i artikel 63 i lag nr 1892/1990 nämnda förmåner förbereds för övrigt en lagändring. Arbetsrättslagstiftningen är enligt den grekiska regeringen i vilket fall som helst föremål för en översyn för att den skall anpassas till de gemenskapsrättsliga bestämmelserna.

17 Den lagändring(31) som enligt den grekiska regeringens skrivelse av den 3 april 1997 har skett genom antagandet av artikel 39 i lag nr 2459/97 har i huvudsak följande innehåll: Artiklarna 1 och 2 i lag nr 1910/1944, som innehåller definitionen av begreppet barnrik familj och reglerar förfarandet för att en familj skall erkännas som sådan, utsträcks uttryckligen till att omfatta gemenskapsmedborgare.(32) De förmåner som beskrivs i artikel 63.1-63.3 i lag nr 1892/1990 (månatliga utbetalningar av familjeförmåner till modern) görs uttryckligen tillgängliga även för gemenskapsmedborgare på samma villkor som de som gäller för grekiska medborgare.(33)

C - Bedömning

a - Talans upptagande till sakprövning

18 Med hänsyn till den lagändring som skett under loppet av det skriftliga förfarandet måste man, åtminstone till viss del, ställa frågan i vad mån detta förfarande behövs för att skydda något rättsligt intresse.

19 Eftersom den grekiska regeringen har antagit lagbestämmelser som får antas åtminstone delvis ha avhjälpt de brister kommissionen har påtalat skulle målet till en del redan kunna anses vara avgjort i sak. I ett förfarande om fördragsbrott brukar domstolen dock normalt inte förklara att det inte längre finns anledning att pröva saken. Detta beror på ett sådant förfarandes egenart. För det första brukar kommissionen som sökande i ett mål om fördragsbrott enligt praxis som regel återkalla sin ansökan, när det tillstånd som strider mot fördraget har rättats till. Fördragsbrottsförfarandet med det obligatoriska administrativa förfarandet är uppbyggt så att det skall vara möjligt att på varje stadium i förfarandet komma fram till en uppgörelse i godo.(34) För det andra skall det enligt domstolens fasta praxis anses föreligga ett intresse som behöver rättsligt skydd, när det kritiserade förhållandet ännu består vid utgången av den frist som har angetts i det motiverade yttrandet.(35)

20 Det är ostridigt att den lagstiftning som kommissionen har kritiserat var i kraft i full omfattning vid utgången av den frist som angetts i det motiverade yttrandet. Man kan därför i princip utan vidare prövning utgå från att det föreligger ett rättskyddsintresse som motiverar detta förfarande.

b - Prövning i sak

21 Det i fördraget förankrade gemenskapsrättsliga diskrimineringsförbudet tillhör de grundläggande principerna i gemenskapslagstiftningen. Det hör oskiljaktigt ihop med de grundläggande friheterna. Den fria rörligheten för personer grundas därför med rätta på artiklarna 6, 48.2 och 52 i fördraget. Förbudet mot diskriminering på grund av nationalitet konkretiseras i rättsakter i den sekundära gemenskapsrätten och blir på så sätt tillämpligt i det aktuella regelsammanhanget.

22 I förordning nr 1612/68 om arbetskraftens fria rörlighet inom gemenskapen föreskrivs i artikel 7.1 och 7.2:

"1. En arbetstagare som är medborgare i en medlemsstat får inom en annan medlemsstats territorium inte på grund av sin nationalitet behandlas annorlunda än landets egna arbetstagare i fråga om anställnings- och arbetsvillkor, speciellt vad avser lön, avskedande och, om han eller hon skulle bli arbetslös, återinsättande i arbete eller återanställning.

2. Arbetstagaren skall åtnjuta samma sociala och skattemässiga förmåner som landets medborgare."

I artikel 3.1 i förordning nr 1408/71 om tillämpningen av systemen för social trygghet när anställda, egenföretagare eller deras familjemedlemmar flyttar inom gemenskapen stadgas följande:

"Om något annat inte följer av de särskilda bestämmelserna i denna förordning har personer, som är bosatta inom en medlemsstats territorium och för vilka denna förordning gäller, samma skyldigheter och rättigheter enligt en medlemsstats lagstiftning som denna medlemsstats egna medborgare."

Enligt artikel 7 i förordning nr 1251/70 om arbetstagares rätt att stanna kvar inom en medlemsstats territorium efter att ha varit anställd skall "[r]ätten till likabehandling som fastställdes i rådets förordning (EEG) nr 1612/68 ... gälla även för personer som omfattas av denna förordning."

Och i direktiv 75/34 om rätten för medborgare i en medlemsstat att stanna kvar inom en annan medlemsstats territorium efter att där ha drivit egen rörelse stadgas i artikel 7: "Medlemsstaterna skall för personer som har rätt att stanna kvar inom deras territorium tillämpa den rätt till likabehandling som fastställts genom rådets direktiv om upphävande av begränsningar av etableringsfriheten i enlighet med avdelning III i det allmänna handlingsprogram som föreskriver sådant upphävande."

23 Sammanfattningsvis kan konstateras att den gemenskapsrättsliga principen om likabehandling av anställda och egenföretagare är tillämplig, så länge arbetstagarna utövar aktiv förvärvsverksamhet och därefter i den mån de använder sin rätt att stanna kvar i det land där de har arbetat. Med hänsyn till den personkrets som omfattas av de tillämpliga rättsakterna gäller likabehandingsprincipen även för ifrågavarande arbetstagares familjemedlemmar.

24 Alla de förmåner enligt grekisk rätt som detta förfarande gäller är förmåner av social karaktär, som antingen faller inom tillämpningsområdet för förordning nr 1408/71 eller omfattas av artikel 7 i förordning nr 1612/68. Det sakliga tillämpningsområdet för förordning nr 1408/71 definieras på följande sätt i artikel 4:

"1. Denna förordning gäller all lagstiftning om följande grenar av social trygghet:

...

h) Familjeförmåner

..."

25 Enligt fast rättspraxis kan en förmån anses som en socialförsäkringsförmån "i den utsträckning som förmånen i fråga beviljas de berättigade, utan att det görs någon individuell eller skönsmässig bedömning av det personliga behovet, på grundval av kriterier som definieras i lagstiftningen och förutsatt att den är hänförlig till någon av de grenar som uttryckligen omnämns i artikel 4.1 i förordning nr 1408/71".(36)

26 Artikel 1 u i förordning nr 1408/71 innehåller en definition av familjeförmåner och familjebidrag. Där föreskrivs följande: "i) Familjeförmåner: alla vårdförmåner eller kontantförmåner som är avsedda att täcka en familjs utgifter enligt den lagstiftning som anges i artikel 4.1 h med undantag för de särskilda bidrag vid barns födelse eller adoption som nämns i bilaga II. ii) Familjebidrag: periodiska kontantförmåner som utges endast på grund av familjemedlemmarnas antal och, i förekommande fall, deras ålder."

I bilaga II till förordningen sägs såvitt avser Grekland uttryckligen att inga bidrag utgår vid barns födelse eller adoption.

27 Som kommissionen med rätta har anfört måste man i själva verket undersöka den berättigades konkreta situation för att kunna definitivt avgöra vilka av ovan nämnda gemenskapsrättsliga regler som är tillämpliga. Denna prövning kan inte ske på den abstrakta nivån i förfarandet om fördragsbrott. Detta utesluter dock principiellt inte att man kan konstatera ett åsidosättande av likabehandlingsprincipen som strider mot gemenskapsrätten, eftersom alla de nämnda bestämmelserna är ett uttryck för det gemenskapsrättsliga förbudet mot diskriminering på grund av nationalitet.

1. Lag nr 1910/1944

28 Artiklarna 1 och 2 i lag nr 1910/1944 reglerar ostridigt villkoren och förfarandet för att en familj formellt skall erkännas ha laglig status som barnrik. Även om bestämmelserna inte uttryckligen kräver grekiskt medborgarskap finns det anledning att anta att sådant erkännande enligt en fast förvaltningspraxis hittills har förbehållits familjemedlemmar av grekiskt ursprung. Därom vittnar för det första de klagomål som har föranlett kommissionen att agera. För det andra ger även det som den grekiska regeringen har anfört till sitt försvar anledning till antagande att erkännande av en familj som barnrik i bestämmelsernas mening har vägrats gemenskapsmedborgare, eftersom försvaret till en början endast inriktats på att innehållet i lagen var obsolet, trots att tillämpningsområdet för artiklarna 1 och 2 i lag nr 1910/1944 likväl sedan, genom lag nr 2459/97, utvidgades till att omfatta även gemenskapsmedborgare.

29 Även om artiklarna 3, 4, 5, 6, 9 och 12 i lag nr 1910/1944, som den grekiska regeringen har påstått, skulle ha blivit obsoleta gäller artiklarna 7, 8, 10 och 11 fortfarande, vilket kommissionen också uttryckligen har påpekat under den muntliga förhandlingen. De sistnämnda reglerar sociala förmåner som beviljas endast på det oeftergivliga villkoret att familjen enligt artiklarna 1 och 2 har erkänts som barnrik. Enligt artikel 7 i lagen reduceras till exempel alla kostnader som uppkommer i tvister till hälften. I artikel 8 regleras vissa skattelättnader och skattebefrielser. I artikel 10 föreskrivs, förutom vissa förmåner i offentlig tjänst, nedsatta taxor inom det offentliga transportväsendet. I artikel 11 regleras förmåner avseende ekonomiskt stöd till exempel för vård av minderåriga eller sjuka barn eller förmåner som utgör bidrag till finansiering av döttrars hemgift.

2. Förordning nr 1153/1972

30 Denna förordning innehåller en direkt diskriminering på grund av nationalitet, eftersom den uttryckligen kräver att den berättigade skall vara grekisk medborgare. Visserligen har den grekiska regeringen intagit ståndpunkten att gemenskapsmedborgare har fått tillgång till förmånerna genom anslutningsakten. De ställen i akten som den har hänvisat till innehåller emellertid endast en definition av de arbetstagare som är berättigade till familjebidrag, vilket behövs för tillämpningen av förordning nr 1408/71. Bestämmelserna om beviljande av förmånerna nämns inte. Även om dessa indirekt kommer till användning vid tillämpning av förordning nr 1408/71 ändrar detta inte något i avfattningen av förordning nr 1153/1972, som då kan ge anledning till missförstånd. Enligt domstolens fasta praxis är en ändring av förvaltningspraxis inte tillräcklig för att avhjälpa en nationell lagstiftnings bristande överensstämmelse med bestämmelserna i fördraget.(37) Ifrågavarande bestämmelser måste anpassas till gemenskapsrättens krav på sådant sätt att de inte kan missförstås.

3. Lag nr 1892/1990

31 Förmåner enligt artikel 63.1-63.3 i lagen är familjeförmåner i den mening som avses i förordning nr 1408/71, vilka enligt förordning nr CIa/440 av den 7 och den 21 februari 1991 uttryckligen är förbehållna greker. Befolkningspolitiska skäl, som den grekiska regeringen har åberopat för att bevilja förmånerna, kan enligt domstolens praxis(38) emellertid inte berättiga diskriminering på grund av nationalitet. Vad gäller bestämmelserna i förordningen är det inte heller fråga om en felaktig tolkning av den nationella rätten mot bakgrund av gemenskapsrätten, utan om en diskriminerande lagstiftning som uttryckligen har antagits efter anslutningen till Europeiska gemenskapen.

32 Detsamma gäller emellertid också beträffande den pension som utgår enligt artikel 63.4 i lagen. Som en "periodisk kontantförmån som utges endast på grund av familjemedlemmarnas antal och, i förekommande fall, deras ålder" är den att anse som familjebidrag i den mening som avses i förordning nr 1408/71. Även en arbetstagares make kan åberopa likabehandlingsprincipen i artikel 3 i förordning nr 1408/71.(39)

33 Även om man är tveksam till huruvida förmånen är hänförlig till någon gren i förordning nr 1408/71 måste man i vart fall utgå från att det är fråga om en social förmån enligt artikel 7.2 i förordning nr 1612/68. Sociala förmåner definieras i domstolens fasta praxis som "alla de förmåner som, med eller utan anknytning till ett anställningsavtal, i allmänhet tillerkänns de inhemska arbetstagarna på grund av deras objektiva status som arbetstagare eller enbart därför att de är bosatta inom det nationella territoriet, och vars utsträckning till att gälla även arbetstagare som är medborgare i andra medlemsstater således kan antas underlätta deras rörlighet inom gemenskapen".(40) Även om modern i en barnrik familj inte själv har status som arbetstagare är det tillräckligt om fadern kan anses vara arbetstagare i bestämmelsens mening, eftersom även en arbetstagares make enligt artikel 10 i förordning nr 1612/68 är berättigad till förmåner enligt förordningen. Likabehandlingen av familjemedlemmar i fråga om sociala förmåner enligt artikel 7.2 i förordning nr 1612/68 har erkänts i en fast rättspraxis.(41) Därav följer att den pension som utgår enligt artikel 63.4 i lagen skall beviljas flerbarnsmödrar som är gemenskapsmedborgare på samma villkor som gäller för grekiska kvinnor.

34 Mot den grekiska regeringens argument att pensionen beviljas som en hedersbevisning, för att belöna de tjänster som modern i en barnrik familj gör för landet och därför är förbehållen grekiska kvinnor, skall invändas att de tjänster som mödrar som är gemenskapsmedborgare gör för landet är jämförbara med dem som görs av grekiska kvinnor. Man kan utgå från att föräldrar och barn i en barnrik familj som är bosatt i Grekland betalar skatt och sociala avgifter till det grekiska systemet. Den samhälleliga nyttan överstiger därför vida ett moraliskt bidrag. Rättspraxis i målen Even och ONPTS och de Vos, där det var fråga om en förmån avseende ålderspension som erkänsla för de tjänster som förmånstagaren presterat för sitt eget land under krigstid,(42) respektive om en social förmån som hade till syfte att delvis kompensera dem som inkallats för verkningarna av att de är skyldiga att göra militärtjänst(43), kan inte tillämpas i förevarande fall. Förevarande fall kan inte jämföras med situationen för den förmånstagare som har gjort personliga uppoffringar för det land i vilket han är medborgare. I den mån den förmån som utgår enligt artikel 63.4 i lag nr 1892/1990 skall anses falla inom det materiella tillämpningsområdet för någon av förordningarna nr 1408/71 eller nr 1612/68 bekräftas den här intagna ståndpunkten ytterligare genom domen i målet Romero(44), där perioder av utbildning som avbrutits genom militärtjänstgöring tillgodoräknades som fullgjorda perioder för beviljande av en barnpension, även när tjänstgöringen fullgjorts i en annan medlemsstat.

35 Avslutningsvis skall jag behandla artikel 39 i lag nr 2459/97. Man måste ge kommissionen rätt i att denna lag endast delvis har undanröjt det fördragsstridiga rättsläget. Den avfattning av förordning nr 1153/1990 som kan ge anledning till missförstånd kvarstår. Förmånerna enligt artikel 63 i lag nr 1892/1990 är endast delvis tillgängliga för gemenskapsmedborgare. Försvårande är också att lag nr 1892/1990 i förening med förordning nr CIa/440 av den 7 och den 21 februari 1991 antogs först mycket lång tid efter det att Republiken Grekland tillträdde den Europeiska gemenskapen. Såvitt avser den förmån som utgår enligt artikel 63.4 i lag nr 1892/1990 har den grekiska regeringen envist vidhållit sin inställning att en diskriminering kan vara berättigad av befolkningspolitiska skäl. Även om lag nr 2459/97(45) beaktas skulle man därför kunna konstatera att Republiken Grekland har begått ett fördragsbrott. Detta spelar dock i och för sig inte någon avgörande roll, eftersom den lagstiftning som gällde vid utgången av den frist som angetts i det motiverade yttrandet stred mot fördraget. Kommissionens talan skall därför helt bifallas.

Rättegångskostnader

Enligt artikel 69.2 första stycket i rättegångsreglerna skall tappande part förpliktas att ersätta rättegångskostnaderna, om det har yrkats. Eftersom Republiken Grekland enligt den här föreslagna utgången skulle förlora målet skall republiken ersätta rättegångskostnaderna.

D - Förslag till avgörande

36 På grund av det anförda föreslår jag att domstolen skall avkunna följande dom:

1) Republiken Grekland har underlåtit att uppfylla sina skyldigheter enligt gemenskapsrätten, närmare bestämt artikel 48 och artikel 52 i EG-fördraget, artikel 7 i förordning (EEG) nr 1612/68, artikel 7 i förordning (EEG) nr 1251/70, artikel 7 i direktiv 75/34/EEG, och artikel 3 i förordning (EEG) nr 1408/71, genom att i lagar och andra författningar eller i förvaltningspraxis endast på grund av medborgarskapet utesluta arbetstagare som är medborgare i andra medlemsstater, vare sig de är anställda eller egenföretagare, samt deras familjemedlemmar, dels från att erkännas som barnrika familjer och därigenom inte utbetala det särskilda bidraget härför, dels från utbetalning av barntillägg.

2) Republiken Grekland förpliktas att ersätta rättegångskostnaderna.

(1) - EGT L 257, 1968, s. 2; svensk specialutgåva, område 5, volym 1, s. 33.

(2) - EGT L 142, 1970, s. 24; svensk specialutgåva, område 5, volym 1, s. 52.

(3) - EGT L 14, 1975, s. 10; svensk specialutgåva, volym 6, volym 1, s. 172.

(4) - EGT L 149, 1971, s. 2; (konsoliderad version EGT C 325, 1992, s. 1; för svensk version se EGT L 28, 1997, s. 1).

(5) - Skrivelse nr 3411, jämför bilaga 1 till ansökan.

(6) - Skrivelse nr 9495, jämför bilaga 1 till ansökan.

(7) - Skrivelse nr AM 3082/A/5458, jämför bilaga 2 till ansökan.

(8) - Skrivelse nr SG (93) D/12255, jämför bilaga 4 till ansökan.

(9) - Skrivelse nr SG (95) D/6528 = E (95) 0578, jämför bilaga 5 till ansökan. Underrättelsen är daterad den 18 maj 1995, medan det motiverade yttrandet är daterat den 22 maj 1995. I ansökan anges den 14 juni som den dag då det motiverade yttrandet avsändes.

(10) - Skrivelse nr 3082.5/A/4348, jämför bilaga A till svarsinlagan.

(11) - Skrivelse nr 1423, jämför bilaga B till svarsinlagan.

(12) - Skrivelse nr 3082. 5/A/6433, jämför bilaga 6 till svarsinlagan.

(13) - Skrivelse nr 0685, jämför bilaga 7 till ansökan, motsvarar bilaga Ä till svarsinlagan.

(14) - Publicerad i Republiken Greklands officiella tidning nr 17 av den 18 februari 1997, del A.

(15) - Jämför artiklarna 3, 4 och 7 i förordningen.

(16) - Jämför till exempel artikel 13.2 d och artikel 14.1 c i tillämpningsföreskrifterna.

(17) - Det är fråga om grekiskt medborgarskap eller ursprung. När jag i det följande talar om medborgarskap skall detta begrepp förstås i denna vidsträckta mening.

(18) - I sin ansökan har kommissionen visserligen åberopat artikel 7 i fördraget, men det allmänna diskrimineringsförbudet flyttades genom Maastrichtfördraget till artikel 6.

(19) - Rådets förordning (EEG) nr 1612/68 av den 15 oktober 1968 om arbetskraftens fria rörlighet inom gemenskapen (EGT L 257, 1968, s. 2; svensk specialutgåva område 5, volym 1, s. 33).

(20) - Kommissionens förordning (EEG) nr 1251/70 av den 29 juni 1970 om arbetstagares rätt att stanna kvar inom en medlemsstats territorium efter att ha varit anställda där (EGT L 142, s. 24; svensk specialutgåva, område 5, volym 1, s. 52).

(21) - Rådets direktiv 75/34/EEG av den 17 december 1974 om rätten för medborgare i en medlemsstat att stanna kvar inom en annan medlemsstats territorium efter att där ha drivit egen rörelse (EGT L 14, 1975, s. 10; svensk specialutgåva, område 6, volym 1, s. 172).

(22) - Rådets förordning (EEG) nr 1408/71 av den 14 juni 1971 om tillämpningen av systemen för social trygghet när anställda, egenföretagare eller deras familjemedlemmar flyttar inom gemenskapen (konsoliderad version EGT C 325, 1992, s. 1; för svensk version se EGT L 28, 1997, s. 1).

(23) - Dom av den 10 mars 1993 i mål C-111/91, kommissionen mot Luxemburg (REG 1993, s. I-817; svensk specialutgåva, volym 14), punkt 21.

(24) - Jämför artikel 1 u i förordning nr 1408/71.

(25) - Dom av den 14 januari 1982 i mål 65/81, Reina (REG 1982, s. 33; svensk specialutgåva, volym 6), punkt 15.

(26) - Jämför artikel 5 i lagen där det stadgas om befrielse från militärtjänst.

(27) - Jämför punkt 6.2 ovan i detta förslag till avgörande.

(28) - Jämför EGT L 291, 1979, s. 99 och 101.

(29) - Jämför punkt 6.3 ovan i detta förslag till avgörande.

(30) - Jämför domar av den 31 maj 1979 i mål 207/78, Even och ONPTS (REG 1979, s. 2019) och av den 14 mars 1996 i mål C-315/94, de Vos (REG 1996, s. I-1417).

(31) - Republiken Greklands officiella tidning nr 17 av den 18 februari 1997 del A.

(32) - Se artikel 39.5 i lag nr 2459/97.

(33) - Se artikel 39.6 i lag nr 2459/97.

(34) - Enligt domstolens fasta praxis skall förfarandet också ge den berörda medlemsstaten möjlighet att fullgöra sina skyldigheter enligt gemenskapsrätten. Jämför domar av den 4 december 1997 i mål C-207/96, kommissionen mot Italien (REG 1997, s. I-6869), punkt 17, och av den 20 mars 1997 i mål C-96/95, kommissionen mot Tyskland (REG 1997, s. I-1653), punkt 22.

(35) - Jämför domar av den 18 december 1997 i mål C-361/95, kommissionen mot Spanien (REG 1997, s. I-7351), punkterna 13 och 14, av den 10 september 1996 i mål C-61/94, kommissionen mot Tyskland (REG 1996, s. I-3989), punkt 42, och av den 1 juni 1995 i mål C-123/94, kommissionen mot Grekland (REG 1995, s. I-1457), punkt 7.

(36) - Jämför dom av den 10 mars 1993 i mål C-111/91, kommissionen mot Luxemburg (REG 1993, s. I-817; svensk specialutgåva, volym 14), punkt 29, med ytterligare hänvisningar till rättspraxis.

(37) - Jämför domar av den 13 mars 1997 i mål C-197/96, kommissionen mot Frankrike (REG 1997, s. I-1489), punkt 14, och av den 7 mars 1996 i mål C-334/94, kommissionen mot Frankrike (REG 1996, s. I-1307), punkt 30.

(38) - Jämför domen i det i fotnot 25 nämnda målet 65/81, Reina.

(39) - Dom av den 30 april 1996 i mål C-308/93, Cabanis-Issarte (REG 1996, s. I-2097), punkt 44.

(40) - Dom av den 27 november 1997 i mål C-57/96, Meints (REG 1997, s. I-6689), punkt 39.

(41) - Jämför punkt 38 i domen i det i fotnot 39 nämnda målet Cabanis-Issarte.

(42) - Jämför punkt 23 i domen i det i fotnot 30 nämnda målet 207/78, Even och ONPTS.

(43) - Jämför punkt 21 i domen i det i fotnot 30 nämnda målet C-315/94, de Vos.

(44) - Dom av den 25 juni 1997 i mål C-131/96, Mora Romero (REG 1997, s. I-3659).

(45) - Såvitt avser lagens innehåll se punkt 17 ovan.