ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
14

Genom artikel 3 i sistnämnda lag infördes artikel 11a i lagen om konsumentkrediter, i ändrad lydelse. Artikel 11a har rubriken ”Rörlig räntesats” och lyder som följer: ”(1) Om parterna avtalat om rörlig räntesats har kreditgivaren följande skyldigheter: a) Ange en parameter som är klar och väl känd av konsumenten för att besluta om ändring av räntesatsen. b) Fastställa att det föreligger ett orsakssamband i såväl kvalitativt som kvantitativt hänseende mellan förändringarna av den parameter som avses under a) och deras inverkan på de rörliga räntesatserna. c) Fastställa till vilken period antagandet av beslutet om ändring av den rörliga räntesatsen är hänförligt (vad som är basperioden och vad som är referensperioden). (2) Den parameter som avses i punkt 1 ovan utgörs av en av följande variabler: Euribor, LIBOR, TNR (nationell referensränta), avkastning på statsobligationer eller genomsnittlig räntesats på enskildas insättningar i bank i en viss valuta. Den rörliga räntesatsen fastställs genom ett tillägg av en fast marginal till den avtalade parametern som bankerna inte får överskrida under kredittiden. Marginalen ska avtalas samtidigt som parametern fastställs. (3) Förändringen av räntesatsen under en referensperiod får inte överstiga – respektive understiga vid en sänkning – förändringen av den parameter som avses i punkt 1 uttryckt i procentenheter. (4) Om kreditgivaren erbjuder rörlig räntesats ska denne på ett klart och tydligt sätt informera konsumenten om de parametrar som avses i punkt 1 innan kreditavtalet ingås. Kreditgivaren ska likaså informera konsumenten om samtliga risker som hänger samman med att räntesatsen kan variera. I avtalet ska klart och tydligt anges de rörliga variabler som används för att beräkna den rörliga räntesatsen. (5) För samtliga löpande kreditavtal som ingåtts fram till denna lags ikraftträdande och i vilka det inte fastställts någon parameter eller något orsakssamband är kreditgivaren enligt denna artikel skyldig att ange parametern med hänvisning till någon av följande variabler: — Referensränta (EURIBOR, LIBOR), eller — TNR, eller — den räntesats som utgår på statsobligationer som utges av finansministeriet, eller — den genomsnittliga ränta som utgår på enskildas insättningar i bank i en given valuta. I avtalet ska även anges den fasta delen av räntesatsen och inom vilka intervaller räntesatsen kan förändras. … …”
10

I detta hänseende har Corte dei conti, sezione giurisdizionale per la Regione Puglia, hänvisat till Corte costituzionales praxis. Sistnämnda domstol, vid vilken mål anhängiggjorts genom två beslut av Corte dei conti, sezione giurisdizionale per la Regione Puglia och Corte dei conti, sezione giurisdizionale per la Regione Siciliana, fastslog i dom nr 74 av den 12 mars 2008 att det saknades grund för de frågor som väckts och som avsåg huruvida punkt 774 i den enda artikeln i lag nr 296/2006 var förenlig med konstitutionen. Corte costituzionale fann dessutom i dom nr 1 av den 5 januari 2011, angående lag nr 335/1995, att principen om skydd för berättigade förväntningar inte är tillämplig på rättsförhållanden som avser allmän eller privat ålderspension. Lagstiftaren hade genom antagandet av lag nr 335/1995 fortsatt den harmonisering av allmänna och privata pensionssystem som haft strukturella effekter på de offentliga utgifterna och budgetbalansen, för att iaktta de gemenskapsrättsliga skyldigheter som hänför sig till den ekonomiska och finansiella stabilitetspakten inför övergången till den gemensamma europeiska valutan.
18

Kommissionen har till utveckling av den fjärde delgrunden hävdat att tribunalen, i punkterna 71–75 i den överklagade domen, har missförstått innebörden av avtalsvillkoren i fråga genom att anse att vissa personalkostnader som ANKO redovisat var bidragsberättigande enligt avtalsvillkoren, i synnerhet enligt punkt II.14.1 andra stycket i bilaga II enligt vilken bidragsmottagarens genomsnittliga personalkostnader får beaktas under vissa villkor. Enligt kommissionen får genomsnittliga kostnader användas vid utgiftsberäkningen endast i den mån som de genomsnittliga kostnaderna beräknas på grundval av verkliga personalkostnader och inte på grundval av fiktiva kostnader. Användningen av ”genomsnittliga kostnader” med tillämpning av de aktuella avtalsvillkoren kan inte medföra att fiktiva kostnader får användas, då de genomsnittliga kostnaderna ska grundas på verkliga kostnader. ANKO har under alla omständigheter gett in bevisning till tribunalen som grundas på specifika och noggrant angivna kostnader och inte på ”genomsnittliga” kostnader. Tribunalen har följaktligen gjort sig skyldig till felaktig rättstillämpning i den överklagade domen vid tolkningen av de aktuella avtalsvillkoren samt missuppfattat den bevisning som förebringats av ANKO.
Domstolens beslut (sjätte avdelningen) av den 7 mars 2013 – Sindicato dos Bancários do Norte m.fl.

(mål C-128/12)

”Begäran om förhandsavgörande — Artikel 53.2 i rättegångsreglerna — Europeiska unionens stadga om de grundläggande rättigheterna — Nationella bestämmelser om lönesänkningar för vissa offentliganställda — Ej tillämpning av unionsrätten — Uppenbart att domstolen saknar behörighet”

Begäran om förhandsavgörande — Domstolens behörighet — Gränser — Begäran om tolkning av unionens stadga om de grundläggande rättigheterna — Nationella bestämmelser som inte utgör en åtgärd för att genomföra unionsrätten — Uppenbart att domstolen saknar behörighet (Artikel 6.1 FEU; artikel 267 FEUF; Europeiska unionens stadga om de grundläggande rättigheterna, artikel 51.1) (se punkterna 9–14 och domslutet)

Saken

Begäran om förhandsavgörande – Tribunal do Trabalho do Porto – Tolkning av artiklarna 20, 21.1 och 31.1 i EU:s stadga om de grundläggande rättigheterna (EUT C 364, 2000, s. 1) – Iakttagande av likhetsprincipen, icke-diskrimineringsprincipen och principen om rätt till rättvisa arbetsförhållanden – Nationella bestämmelser om sänkning av lönerna för vissa offentliganställda.

Avgörande

Det är uppenbart att Europeiska unionens domstol saknar behörighet att besvara de frågor som Tribunal do Trabalho do Porto (Portugal) har ställt genom beslut av den 6 januari 2012.

Domstolens beslut (sjätte avdelningen) av den 7 mars 2013 – Sindicato dos Bancários do Norte m.fl.

(mål C-128/12)

”Begäran om förhandsavgörande — Artikel 53.2 i rättegångsreglerna — Europeiska unionens stadga om de grundläggande rättigheterna — Nationella bestämmelser om lönesänkningar för vissa offentliganställda — Ej tillämpning av unionsrätten — Uppenbart att domstolen saknar behörighet”

Begäran om förhandsavgörande — Domstolens behörighet — Gränser — Begäran om tolkning av unionens stadga om de grundläggande rättigheterna — Nationella bestämmelser som inte utgör en åtgärd för att genomföra unionsrätten — Uppenbart att domstolen saknar behörighet (Artikel 6.1 FEU; artikel 267 FEUF; Europeiska unionens stadga om de grundläggande rättigheterna, artikel 51.1) (se punkterna 9–14 och domslutet)

Saken

Begäran om förhandsavgörande – Tribunal do Trabalho do Porto – Tolkning av artiklarna 20, 21.1 och 31.1 i EU:s stadga om de grundläggande rättigheterna (EUT C 364, 2000, s. 1) – Iakttagande av likhetsprincipen, icke-diskrimineringsprincipen och principen om rätt till rättvisa arbetsförhållanden – Nationella bestämmelser om sänkning av lönerna för vissa offentliganställda.

Avgörande

Det är uppenbart att Europeiska unionens domstol saknar behörighet att besvara de frågor som Tribunal do Trabalho do Porto (Portugal) har ställt genom beslut av den 6 januari 2012.
Domstolens beslut (sjunde avdelningen) av den 19 januari 2012 – Purple Parking och Airparks Services mot Commissioners for Her Majesty’s Revenue and Customs

(mål C‑117/11)

”Artikel 104.3 första stycket i rättegångsreglerna – Skatter och avgifter – Mervärdesskatt – Sjätte direktivet – Artikel 28.2 a – Artikel 28.3 b – Undantagande från skatteplikt för vissa transporttjänster – Transaktion som omfattar både bilparkeringstjänster och transport av passagerare mellan parkeringen och en flygplats – Huruvida det föreligger två fristående tillhandahållanden av tjänster eller ett enda tillhandahållande – Principen om skatteneutralitet”

Bestämmelser om skatter och avgifter – Harmonisering av lagstiftning – Omsättningsskatt – Gemensamt system för mervärdesskatt – Tillhandahållande av tjänster – Transaktioner som består av flera delar – Tjänster som består i dels parkering av fordon på en parkering som ligger utanför en flygplats, dels transport av resenärer mellan denna parkering och flygplatsen – Transaktion som ska anses utgöra ett enda sammansatt tillhandahållande (Rådets direktiv 77/388 och 92/111) (se punkt 41 samt punkt 1 i slutet)

Saken

Begäran om förhandsavgörande – Upper Tribunal (Tax and Chancery Chamber) – Tolkning av rådets sjätte direktiv 77/388/EEG av den 17 maj 1977 om harmonisering av medlemsstaternas lagstiftning rörande omsättningsskatter – Gemensamt system för mervärdesskatt: enhetlig beräkningsgrund (EGT L 145, s. 1; svensk specialutgåva, område 9, volym 1, s. 28) – Frihet för medlemsstaterna att behålla undantag med avdrag för ingående skatt – Nationell lagstiftning där den aktuella medlemsstaten har behållit undantag med avdrag för ingående skatt när det gäller tillhandahållande av vissa transporttjänster – Tjänsteleverantör som till flygresenärer tillhandahåller parkeringstjänster i kombination med transporttjänster mellan parkeringen och flygplatsen – Fråga om transaktionen i mervärdesskattehänseende ska anses som ett enda tillhandahållande eller flera separata tillhandahållanden.

Avgörande

Rådets sjätte direktiv 77/388/EEG av den 17 maj 1977 om harmonisering av medlemsstaternas lagstiftning rörande omsättningsskatter – Gemensamt system för mervärdesskatt: enhetlig beräkningsgrund, i dess lydelse enligt rådets direktiv 92/111/EEG av den 14 december 1992, ska tolkas så, att vid bestämning av tillämplig mervärdesskattesats för tjänster bestående i parkering av ett fordon på en parkering ”utanför flygplatsen” och transport av nämnda fordons passagerare mellan denna parkering och den aktuella flygplatsen ska, under sådana förhållanden som är aktuella i det nationella målet, dessa tjänster anses vara ett enda sammansatt tillhandahållande i vilket bilparkeringstjänsten utgör den huvudsakliga delen av transaktionen.
8

Den 27 oktober 2000 lämnade Powerserv in en ansökan om ogiltighetsförklaring av nämnda varumärke med stöd av artikel 51.1 i förordning nr 40/94, med hänvisning till att det hade registrerats i strid med artikel 7.1 c och 7.3 i denna förordning och att de handlingar som lämnats in till stöd för påståendet att detta varumärke hade förvärvat särskiljningsförmåga på grund av användning inte kunde anses styrka att sådan särskiljningsförmåga hade förvärvats inom alla betydande delar av gemenskapen.
4

I artikel 9 i förordning nr 40/94, som har rubriken ”Rättigheter som är knutna till ett gemenskapsvarumärke”, föreskrivs följande: ”1. Ett gemenskapsvarumärke ger innehavaren ensamrätt. Innehavaren har rätt att förhindra tredje man som inte har hans medgivande att i näringsverksamhet använda a) ett kännetecken som är identiskt med gemenskapsvarumärket för varor och tjänster som är identiska med dem för vilka gemenskapsvarumärket är registrerat, b) ett kännetecken som är identiskt med eller liknar gemenskapsvarumärket om de varor eller tjänster som omfattas av varumärket är identiska med eller av liknande slag som de som omfattas av kännetecknet, och detta kan leda till förväxling hos allmänheten, inbegripet risken för association mellan kännetecknet och varumärket, c) ett kännetecken som är identiskt med eller liknar gemenskapsvarumärket med avseende även på varor och tjänster av annat slag än de för vilka gemenskapsvarumärket är registrerat, om detta är känt i gemenskapen och om användningen av kännetecknet utan skälig anledning drar otillbörlig fördel av eller är till förfång för gemenskapsvarumärkets särskiljningsförmåga eller renommé. 2. Bl.a. kan följande förbjudas enligt punkt 1: a) att anbringa kännetecknet på varor eller deras förpackning, b) att utbjuda varor till försäljning, marknadsföra dem eller lagra dem för dessa ändamål eller utbjuda eller tillhandahålla tjänster under kännetecknet, c) att importera eller exportera varor under kännetecknet, d) att använda kännetecknet på affärshandlingar och i reklam. …”
46

Domstolen erinrar om att det ankommer på varje medlemsstat att med iakttagande av gemenskapsrätten utforma sitt system för beskattning av utdelad vinst och att i detta sammanhang definiera beskattningsunderlaget samt den skattesats som ska tillämpas för den aktieägare som erhåller utdelningen (se, för ett liknande resonemang, dom av den 12 december 2006 i mål C-374/04, Test Claimants in Class IV of the ACT Group Litigation, REG 2006, s. I-11673, punkt 50, och i mål C-446/04, Test Claimants in the FII Group Litigation, REG 2006, s. I-11753, punkt 47, och av den 20 maj 2008 i mål C-194/06, Orange European Smallcap Fund, REG 2008, s. I-3747, punkt 30).
I ‑ 55*UPPLYSNING OM OPUBLICERADE AVGÖRANDEN
föreskrivna fristen anta de lagar och andra författningar som är nödvändiga 
för att följa direktivet.
2)  Republiken Portugal ska ersätta rättegångskostnaderna.
Domstolens beslut (åttonde avdelningen) av den 9 april 2008 —  
RAI mot PTV Programmazioni Televisive
(mål C-305/07)
”Begäran om förhandsavgörande — Uppenbar grund för avvisning”
Begäran om förhandsavgörande — Upptagande till sakprövning — Frågor som ställts 
utan att vara tillräckligt precisa avseende omständigheterna och de rättsliga frågorna 
(Artikel 234 EG och artikel 23 i domstolens stadga) (se punkterna 14–18)
Saken
Begäran om förhandsavgörande — Tribunale Ordinario di Genova — Tolkning av 
artikel 86 andra stycket EG — Begreppet stöd — Avgift som åläggs samtliga innehavare 
av tv‑apparater i syfte att finansiera sändningarna för public service‑ television — 
Giltighet av kommissionens beslut K(2005) 1164 slutlig av den 20 april 2005, i vilket 
kommissionen förklarade avgiften förenlig med den gemensamma marknaden.
Avgörande
Begäran om förhandsavgörande från Tribunale ordinario di Genova, enligt beslut av 
den domstolen av den 16 juni 2007, avvisas då det är uppenbart att den inte kan tas 
upp till sakprövning.
UPPLYSNING OM OPUBLICERADE AVGÖRANDEN 
Saken 
Fördragsbrott — Underlåtenhet att inom den föreskrivna fristen anta de 
bestämmelser som är nödvändiga för att följa Europaparlamentets och rådets 
direktiv 2004/49/EG av den 29 april 2004 om säkerhet på gemenskapens järnvägar 
och om ändring av rådets direktiv 95/18/EG om tillstånd för järnvägsföretag och 
direktiv 2001/14/EG om tilldelning av infrastrukturkapacitet, uttag av avgifter för 
utnyttjande av järnvägsinfrastruktur och utfärdande av säkerhetsintyg (järnvägssä-
kerhetsdirektivet) (EUT L 164, s. 44 och, rättelse, EUT L 220, s. 16). 
Domslut 
1) Storhertigdömet Luxemburg har underlåtit att uppfylla sina skyldigheter 
enligt Europaparlamentets och rådets direktiv 2004/49/EG av den 
29 april 2004 om säkerhet på gemenskapens järnvägar och om ändring av 
rådets direktiv 95/18/EG om tillstånd för järnvägsföretag och 
direktiv 2001/14/EG om tilldelning av infrastrukturkapacitet, uttag av 
avgifter för utnyttjande av järnvägsinfrastruktur och utfärdande av säker­
hetsintyg (järnvägssäkerhetsdirektivet), genom att inte anta de lagar och 
andra författningar som är nödvändiga för att följa detta direktiv. 
2) Storhertigdömet Luxemburg skall ersätta rättegångskostnaderna. 
Domstolens beslut (femte avdelningen) av den 9 november 2007 — 
Lavagnoli mot kommissionen 
(mål 074/07 P) 
"Överklagande — Befordran — Befordringsomgången år 2003 — Ogiltigförklaring 
av förteckningen över de tjänstemän som befordrats — 
Tilldelning av prioritetspoäng" 
I - 160* 
UPPLYSNING OM OPUBLICERADE AVGÖRANDEN 
Överklagande — Grunder — Den felaktiga rättstillämpning som åberopats har inte 
kunnat fastställas — Avvisning (Artikel 225 EG; domstolens stadga, artikel 58 första 
stycket; domstolens rättegångsregler, artikel 112.1 c) (se punkterna 20—29) 
Saken 
Överklagande av förstainstansrättens dom (tredje avdelningen) av den 23 novem­
ber 2006 i mål T-422/04, Lavagnoli mot kommissionen, genom vilken förstain-
stansrätten ogillade sökandens talan om ogiltigförklaring dels av förteckningen över 
de tjänstemän som befordrats vid 2003 års befordringsomgång, till den del 
sökandens namn inte finns med på denna förteckning, samt de förberedande 
handlingarna avseende detta beslut, dels av beslutet angående tilldelning av 
befordringspoäng under 2003 års befordringsomgång, i den del som gäller sökanden. 
Avgörande 
1) Överklagandet ogillas. 
2) Luciano Lavagnoli skall ersätta rättegångskostnaderna. 
Domstolens dom (femte avdelningen) av den 15 november 2007 — 
kommissionen mot Spanien 
(mål C-59/07) 
"Fördragsbrott — Direktiv 2003/109/EG — Varaktigt bosatta tredjelandsmedbor-
gares ställning — Underlåtenhet att införliva inom den föreskrivna fristen" 
1. Institutionernas rättsakter — Direktiv - Medlemsstaternas genomförande 
(Artikel 249 tredje stycket EG) (se punkt 19) 
I - 161*
Beslut meddelat av domstolens ordförande den 21 mars 2002. - Anklagemyndigheden mot Tonny Haugsted Hansen. - Begäran om förhandsavgörande: Københavns Byret - Danmark. - Avskrivning. - Mål C-233/99.



Rättsfallssamling 2002 s. I-03107



Parter

Domskäl

Domslut



Nyckelord

Begäran om förhandsavgörande - Den nationella domstolen har återtagit de frågor som den har ställt till domstolen - Avskrivning

(Artikel 234 EG)

Parter

I mål C-233/99,

angående en begäran enligt artikel 234 EG, från Københavns Byret (Danmark), att domstolen skall meddela ett förhandsavgörande i det vid den nationella domstolen anhängiga brottmålet mot

Tonny Haugsted Hansen

angående tolkning av artiklarna 5, 7, 9 och 18 i Europaparlamentets och rådets direktiv 94/62/EG av den 20 december 1994 om förpackningar och förpackningsavfall (EGT L 365, s. 10; svensk specialutgåva, område 15, volym 13, s. 266), liksom av artikel 30 i EG-fördraget (nu artikel 28 EG i ändrad lydelse),

meddelar

DOMSTOLENS ORDFÖRANDE

efter att ha hört generaladvokaten D. Ruiz-Jarabo Colomer,

följande

Beslut

Domskäl

1 Københavns Byret har, genom beslut av den 17 juni 1999 som inkom till domstolens kansli den 21 juni 1999, i enlighet med artikel 234 EG ställt tre frågor om tolkningen av artiklarna 5, 7, 9 och 18 i Europaparlamentets och rådets direktiv 94/62/EG av den 20 december 1994 om förpackningar och förpackningsavfall (EGT L 365, s. 10, svensk specialutgåva, område 15, volym 13, s. 266) liksom av artikel 30 i EG-fördraget (nu artikel 28 EG i ändrad lydelse).

2 I en skrivelse av den 14 februari 2002, som inkom till domstolens kansli den 20 februari 2002, informerade Københavns Byret domstolen om att den återkallar sin begäran.

3 Mot bakgrund härav skall förevarande mål avskrivas.

4 De kostnader som har förorsakats den danska, den nederländska och den brittiska regeringen samt kommissionen, vilka har inkommit med yttranden till domstolen, är inte ersättningsgilla. Eftersom förfarandet i förhållande till parterna i målet vid den nationella domstolen utgör ett led i beredningen av samma mål, ankommer det på den nationella domstolen att besluta om rättegångskostnaderna.

Domslut

På dessa grunder fattar

DOMSTOLENS ORDFÖRANDE

följande beslut:

Mål C-233/99 avskrivs från domstolens register.
Domstolens beslut (tredje avdelningen) den 19 oktober 1999. - N mot Europeiska kommissionen. - Överklagande - Tidigare tjänstemän - Betygsrapport - Berättigat intresse av att få talan prövad - Avvisning. - Mål C-21/99 P.



Rättsfallssamling 1999 s. I-07163



Nyckelord

verklagande - Grunder - Enbart upprepning av grunder och argument som framförts vid förstainstansrätten - Uppenbart att överklagandet inte kan tas upp till sakprövning och att det är ogrundat

(EG-stadgan för domstolen, artiklarna 49 och 51 första stycket; domstolens rättegångsregler, artikel 112.1 c)
Domstolens beslut den 3 april 2000. - Förbundsrepubliken Tyskland mot Europaparlamentet och Europeiska unionens råd. - Uteslutande av handlingar ur akten. - Mål C-376/98.



Rättsfallssamling 2000 s. I-02247



Sammanfattning



Nyckelord

Förfarande - Parternas spridande av sina egna inlagor - Tillåtet - Gränser

Sammanfattning

$$Inom ramen för förfaranden vid gemenskapsdomstolarna finns det varken någon regel eller bestämmelse som tillåter eller som förhindrar parterna i en process att sprida sina egna inlagor till tredje man. Med undantag för speciella fall då spridningen av en handling skulle kunna inverka menligt på rättsskipningen är parterna i princip fria att sprida sina egna inlagor utan att de åsidosätter principen om konfidentiell behandling.

(se punkt 10)
Domstolens beslut (fjärde avdelningen) den 12 november 1998. - Begäran om domstolsprövning av böter som har framställts av Hans-Jürgen Hartmann. - Begäran om förhandsavgörande: Oberlandesgericht Köln - Tyskland. - Begäran om tolkning av en konvention som vissa medlemsstater har undertecknat enligt artikel 8 i direktiv 93/89/EEG - Domstolen saknar behörighet. - Mål C-162/98.



Rättsfallssamling 1998 s. I-07083



Sammanfattning



Nyckelord

Begäran om förhandsavgörande - Domstolens behörighet - Gränser - Konvention om vägavgift för tunga fordon vid användning av vissa vägar, vilken har undertecknats av vissa medlemsstater -- Omfattas inte - Gemenskapsdirektiv enligt vilket konventionen tillåts - Saknar betydelse - Hänvisning i konventionen till definitioner i direktivet - Saknar betydelse, eftersom begäran rör tolkning av ett begrepp som inte hör till dessa definitioner

(EG-fördraget, artikel 177; rådets direktiv 93/89)

Sammanfattning

Det är uppenbart att domstolen saknar behörighet att pröva en begäran om förhandsavgörande angående tolkningen av konventionen av den 9 februari 1994 om vägavgift för tunga fordon vid användning av vissa vägar, vilken har undertecknats av regeringarna i vissa medlemsstater, om frågan varken avser tolkningen av EG-fördraget eller giltigheten eller tolkningen av rättsakter som utfärdats av gemenskapens institutioner.

Det saknar i detta hänseende betydelse att det i konventionens ingress hänvisas till direktiv 93/89 om medlemsstaternas tillämpning av skatter på vissa fordon som används för godstransporter på väg och tullar och avgifter för användningen av vissa infrastrukturer, som föreskriver att två eller flera medlemsstater kan samarbeta för att införa ett gemensamt trafikavgiftssystem, under förutsättning att staterna uppfyller vissa ytterligare villkor, utöver dem som gäller när medlemsstaterna handlar enskilt. Enbart det faktum att medlemsstaterna enligt denna bestämmelse kan samarbeta på nämnda sätt är nämligen inte tillräckligt för att en konvention som har undertecknats i detta syfte skall anses vara del av gemenskapsrätten, som domstolen är behörig att tolka.

En sådan behörighet för domstolen kan inte heller härledas ur hänvisningen i konventionen till vissa definitioner i direktivet. Det uttryck som föreliggande begäran om förhandsavgörande handlar om hör nämligen inte till de begrepp som definieras i direktivet.