ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
36

Såsom Efsa har redovisat i sitt yttrande av den 6 januari 2015, kallat ”Scientific Opinion on the risk to plant health posed by Xylella … in the EU territory, with the identification and evaluation of risk reduction options” (”Vetenskapligt yttrande angående den växtskyddsrisk som Xylella utgör … inom EU:s territorium, med identifiering och utvärdering av valmöjligheter för riskminskning”) (nedan kallat Efsas yttrande av den 6 januari 2015) till vilket kommissionen hänvisade i skäl 2 i genomförandebeslut 2015/789, är denna föregående åtgärd nödvändig, eftersom vektorinsekterna kan förflytta sig från infekterade växter till andra växter (s. 109). Denna åtgärd gör det således möjligt, såsom kommissionen har förklarat i sina skriftliga yttranden, att begränsa risken för spridning av dessa vektorer och således av själva bakterien vid tidpunkten för avlägsnandet, enligt artikel 6.2 a i detta beslut, av värdväxter som kan härbärgera dessa vektorer.
Artikel 35 FEUF förbjuder kvantitativa exportrestriktioner samt åtgärder med motsvarande verkan mellan medlemsstaterna. Domstolen har härvidlag slagit fast att en nationell åtgärd som är tillämplig på alla näringsidkare som bedriver verksamhet i medlemsstaten och som i själva verket har en större inverkan på exporten av medlemsstatens varor än på försäljningen av varor på medlemsstatens inhemska marknad, omfattas av förbudet i artikel 35 FEUF (dom av den 21 juni 2016, New Valmar, C‑15/15, EU:C:2016:464, punkt 36 och där angiven rättspraxis).

Det framgår av denna definition att klassificeringen av en ”åtgärd med motsvarande verkan som en kvantitativ exportrestriktion” förutsätter förekomsten av begränsande effekter på handelsförbindelserna (dom av den 21 juni 2016, New Valmar, C‑15/15, EU:C:2016:464, punkt 42). Dessa effekter kan till och med vara av mindre betydelse (dom av den 1 april 2008, Gouvernement de la Communauté française och Gouvernement wallon, C‑212/06, EU:C:2008:178, punkt 52), under förutsättning att de inte är alltför slumpmässiga eller indirekta (dom av den 21 juni 2016, New Valmar, C‑15/15, EU:C:2016:464, punkt 45 och där angiven rättspraxis). Förbudet mot stöd i samband med export till medlemsstaterna, även om de inte överstiger det tröskelvärde som anges i artikel 1.1 d i förordning nr 1998/2006, har i sig ingen inverkan på handeln, eftersom det endast innebär en skyldighet för medlemsstaterna att inte bevilja en viss typ av stöd. Denna bestämmelse kan således inte utgöra en åtgärd med motsvarande verkan som en kvantitativ exportrestriktion som strider mot artikel 35 FEUF.

Men det framgår främst av de grundläggande reglerna för den inre marknaden och den allmänna stödordning som utgör en del därav att uteslutandet av exportstöd från tillämpningsområdet för förordning nr 1998/2006 är motiverat mot bakgrund av själva syftet med artikel 107 FEUF. Exportstöd, även om det rör sig om ett blygsamt belopp, tillhör per definition stöd som kan påverka handeln mellan medlemsstaterna, såväl direkt genom att det kan medföra en konkurrensfördel för exporterade produkter, som indirekt genom att ge upphov till andra medlemsstaters symmetriska motåtgärder för att kompensera för denna konkurrensfördel. Såsom kommissionen gjorde gällande vid den muntliga förhandlingen, skulle ett sådant stöd vara särskilt skadligt för den inre marknadens funktion. Härav följer att artikel 35 FEUF inte kan rättfärdiga en åtgärd som strider mot artikel 107 FEUF.

(se punkterna 38 och 43–47)
Europaparlamentets och rådets direktiv 2004/18/EG av den 31 mars 2004 om samordning av förfarandena vid offentlig upphandling av byggentreprenader, varor och tjänster, särskilt artikel 15 led c, ska tolkas på så sätt att det hindrar att lagstiftningen i en medlemsstat – beträffande ett förfarande för offentlig upphandling som inletts efter det att medlemsstaten anslöt sig till unionen som syftade till att genomföra ett projekt som satts i verket på grundval av ett finansieringsavtal som ingåtts med Europeiska investeringsbanken före anslutningen – föreskriver att specifika villkor tillämpas vilka anges i riktlinjerna för upphandling för projekt finansierade av Europeiska investeringsbanken och vilka inte är förenliga med bestämmelserna i direktivet.

Som domstolen konstaterat i punkt 41 i förevarande dom, publicerades det berörda meddelandet om upphandling efter det att Rumänien anslöt sig till unionen. Under dessa omständigheter kan ett förfarande som det som är i fråga i målet inte anses omfattas av en internationell organisations särskilda förfarande i den mening som avses i artikel 15 led c i direktiv 2004/18. Rumänien kan följaktligen inte efter sin anslutning till unionen stödja sig på undantaget i artikel 15 led c i direktiv 2004/18 om iakttagande av en internationell organisations särskilda förfarande.

(se punkterna 47–49 och 52 samt punkt 1 i domslutet)
Artikel 2.1 c i rådets direktiv 75/363/EEG av den 16 juni 1975 om samordning av bestämmelserna i lagar och andra författningar om verksamhet som läkare, i ändrad lydelse enligt rådets direktiv 82/76/EEG av den 26 januari 1982, och artikel 24.1 c i rådets direktiv 93/16/EEG av den 5 april 1993 om underlättande av läkares fria rörlighet och ömsesidigt erkännande av deras utbildnings-, examens- och andra behörighetsbevis ska tolkas så, att de inte utgör hinder för en medlemsstats lagstiftning, såsom den i det nationella målet, enligt vilken beviljande av ett nationellt bidrag i syfte att finansiera en utbildning, som tillhandahålls i en annan medlemsstat och som leder till examen som specialistläkare, är underställt villkoret att läkaren som uppbär bidraget tjänstgör i den förstnämnda medlemsstaten i fem år under en tioårsperiod från tidpunkten då specialistkompetensen uppnåddes eller i annat fall återbetalar 70 procent av det beviljade bidraget jämte lagstadgad ränta.

(se punkt 31 samt punkt 1 i domslutet)
Artikel 20.1 c i förordning nr 6/2002 ska tolkas så, att det ska anses att en tredje man som, utan samtycke från innehavaren av de rättigheter som följer av en gemenskapsformgivning, i samband med laglig saluföring av produkter som är avsedda att användas som tillbehör till specifika produkter från innehavaren av nämnda gemenskapsformgivning, använder, inbegripet via sin webbplats, bilder av produkter som motsvarar nämnda formgivning i syfte att förklara eller visa hur de sålunda saluförda produkterna kan användas tillsammans med rättighetsinnehavarens produkter utför en handling som innebär återgivning i syfte att citera i den mening som avses i nämnda artikel 20.1 c och en sådan handling kan vara tillåten enligt nämnda bestämmelse under förutsättning att de kumulativa villkor som fastställs i bestämmelsen iakttas, vilket det ankommer på den hänskjutande domstolen att undersöka.

(se punkt 86 och punkt 2 i domslutet)
18

Den 16 juli 2003 antog rådet beslut 2003/530/EG om huruvida ett stöd som Republiken Italien har för avsikt att bevilja sina mjölkproducenter är förenligt med den gemensamma marknaden (EUT L 184, 2003, s. 15), med stöd av artikel 88.2 tredje stycket EG, nu artikel 108.2 tredje stycket FEUF. I skälen 2–5, 7 och 8 i detta beslut anges följande: ”(2) Italienska mjölkproducenter har producerat mjölk i kvantiteter utöver sina referenskvantiteter under perioden från 1995/1996 till 2001/2002 och är skyldiga att till gemenskapen betala ett belopp på 1386475250 euro på grundval av den tilläggsavgift för mjölk och mjölkprodukter som fastställts i enlighet med förordning (EEG) nr 3950/92. (3) Detta belopp har i stor utsträckning inte drivits in av de italienska myndigheterna eftersom producenterna genom beslut av de nationella administrativa domstolarna har fått anstånd med betalningen. (4) Den nuvarande situationen i Italien kännetecknas av att uppbörden av tilläggsavgiften är föremål för en rad svårigheter, vilket framför allt har resulterat i ett stort antal icke avgjorda domstolsärenden som även fortsättningsvis kan försena de faktiska betalningarna under ansenlig tid framåt. (5) De italienska myndigheterna planerar åtgärder för att lösa problemet med icke avgjorda rättstvister och undanröja de sociala spänningar som för närvarande råder genom att låta dessa mjölkproducenter betala av sin kvarstående skuld genom uppskjuten betalning utan ränta över ett antal år. … (7) De italienska myndigheterna förbinder sig att undvika liknande problem i framtiden genom att införa en sträng tillämpning av tilläggsavgiften på grundval av en ny lag om den framtida hanteringen av mjölkkvoter, vilken innebär en radikal översyn och modernisering av dess genomförandebestämmelser. Enligt kommissionens bedömning utgör lagen en korrekt rättslig grund för tillämpning av ordningen, och vid fullständigt och korrekt genomförande förväntas ordningen fungera väl. (8) För att undvika svåra finansiella problem för de berörda enskilda italienska mjölkproducenterna, vilket förmodligen skulle bli fallet om samtliga skuldbelopp skulle drivas in omedelbart, och för att mildra de sociala spänningar som råder är det på grund av exceptionella omständigheter därför motiverat att anse att det stöd som Republiken Italien har för avsikt att bevilja dessa mjölkproducenter i form av lån och uppskjuten betalning är förenligt med den gemensamma marknaden med avvikelse från bestämmelserna i artikel 87 i fördraget, under förutsättning att villkoren i detta beslut iakttas.”
(5)

För att underlätta världshandeln och samtidigt skydda människors hälsa och miljön har man inom Förenta nationerna under tolv år omsorgsfullt utarbetat harmoniserade kriterier för klassificering och märkning. Resultatet av detta arbete är det globalt harmoniserade systemet för klassificering och märkning av kemikalier Globally Harmonised System of Classification and Labelling of Chemicals (nedan kallat GHS).
2

Begäran har framställts i ett mål mellan Trustees of the P Panayi Accumulation & Maintenance Settlements (nedan kallade Panayi trustees) och Commissioners for Her Majesty’s Revenue and Customs (nedan kallad skattemyndigheten), rörande beskattning av orealiserade värdeökningar av egendom i en trust vid tidpunkten för trustees byte av hemvist till en annan medlemsstat än ursprungsmedlemsstaten.
15

Enligt VECCO m.fl. ska undantaget som föreskrivs i artikel 58.2 i Reachförordningen inte tillämpas på ämnen utan på deras användningar eller användnings[kategorier]. Det är således inte nödvändigt att de aktuella ämnena särskilt anges i lagstiftningen i fråga. VECCO m.fl. har i detta avseende betonat att Echa medgett i ett dokument med titeln ”Preparation of draft Annex XIV entries for the third recommandation of substances to be included in Annex XIV – General Approach” (Utarbetande av utkast till bilaga XIV-poster för den tredje rekommendationen avseende ämnen att föra in i bilaga XIV – allmänt tillvägagångssätt”) att användning som omfattas av undantaget bland annat innefattar klassificering av ett ämnes farlighet (cancerframkallande, mutagena eller fortplantningspåverkande egenskaper). Till skillnad från vad tribunalen slog fast i punkt 41 i den överklagade domen kan nämnda tolkning inte på ett allvarligt sätt äventyra Reachförordningens syfte och funktion.
8

Artikel 6 i direktivet har rubriken ”Specifikationer” och innehåller följande bestämmelser: ”1. Kommissionen ska först anta de specifikationer som behövs för att kompatibiliteten ska kunna garanteras liksom interoperabiliteten och kontinuiteten vad gäller införande och operativ användning av ITS för de prioriterade åtgärderna. … 4. När så är relevant, och beroende på det område som omfattas av specifikationen, ska specifikationen inbegripa en eller flera av följande typer av bestämmelser: a) Funktionella bestämmelser som anger de berörda aktörernas roll och informationsflödet mellan dem. b) Tekniska bestämmelser som tillhandahåller tekniska medel för att uppfylla de funktionella bestämmelserna. c) Organisatoriska bestämmelser som anger de förfarandemässiga skyldigheterna för berörda aktörer. d) Tjänstebestämmelser som anger de olika tjänstenivåerna och deras innehåll med avseende på ITS-tillämpningar och ITS-tjänster. 5. Utan att det påverkar förfarandena enligt direktiv 98/34/EG ska i specifikationerna vid behov anges de villkor under vilka medlemsstaterna, efter att ha meddelat kommissionen, får fastställa kompletterande bestämmelser för tillhandahållandet av ITS-tjänster på hela sitt territorium eller på en del av detta, förutsatt att dessa regler inte hindrar interoperabiliteten. 6. Specifikationerna ska i förekommande fall grundas på någon av de standarder som avses i artikel 8. Specifikationerna ska, i förekommande fall, sörja för bedömningen av överensstämmelse i enlighet med beslut nr 768/2008/EG. Specifikationerna ska stämma överens med de principer som anges i bilaga II. …”
5

I artikel 12 i direktiv 2004/35, med rubriken ”Begäran om åtgärder”, föreskrivs följande: ”1. Fysiska eller juridiska personer a) som berörs eller kan antas bli berörda av en miljöskada eller b) som har ett tillräckligt intresse i miljöbeslut som rör skadan, eller alternativt c) som hävdar att en rättighet kränkts, när detta utgör en förutsättning enligt en medlemsstats förvaltningsprocessrättsliga lagstiftning, skall ha rätt att till den behöriga myndigheten rapportera eventuella iakttagelser om miljöskador eller överhängande hot om sådana skador som de känner till, och begära att den behöriga myndigheten vidtar åtgärder i enlighet med detta direktiv. Vad som utgör ’tillräckligt intresse’ respektive ’att en rättighet kränkts’ skall avgöras av medlemsstaterna. En icke-statlig organisation som främjar skyddet av miljön och som uppfyller alla krav i den nationella lagstiftningen skall för detta syfte anses ha ett tillräckligt intresse enligt led b. Sådana organisationer skall också anses ha rättigheter som kan kränkas enligt led c. 2. En begäran om åtgärder skall åtföljas av relevanta upplysningar och uppgifter som styrker iakttagelserna om den aktuella miljöskadan. 3. När en begäran om åtgärder och åtföljande iakttagelser på ett rimligt sätt ger belägg för att miljöskada föreligger, skall den behöriga myndigheten beakta alla dessa observationer och framställningar om åtgärder. Under sådana omständigheter skall den behöriga myndigheten ge den berörda verksamhetsutövaren tillfälle att tillkännage sina egna synpunkter beträffande begäran om åtgärder och åtföljande observationer. 4. Den behöriga myndigheten skall snarast möjligt, och i varje fall i enlighet med de tillämpliga bestämmelserna i nationell lagstiftning, informera de personer enligt punkt 1 som rapporterade sina iakttagelser till myndigheten om sitt beslut att tillmötesgå eller avslå begäran om åtgärder och skall ange skälen för detta. 5. Medlemsstaterna får besluta att inte tillämpa bestämmelserna i punkterna 1 och 4 vid överhängande hot om skada.”
14

I 29a § punkterna 1, 4, 6 och 7 i lagen om vägavgifter, vilken införts i denna lag genom lag nr LIV från 2014, och trädde i kraft den 9 november 2014, föreskrivs följande: (1) I de fall som avses i punkterna 2–4, ska sökande som till det organ som driver in vägavgifter (nedan kallad den indrivningsansvariga) lämnar in en ansökan i enlighet med punkterna 6 och 7 (nedan kallad en ansökan), undantas, enligt de villkor som föreskrivs i denna lag, från skyldigheten att betala böter för framförande av fordon utan tillstånd i den mening som avses i 14a § i denna lag, under perioden 1 juli 2013–31 mars 2014. … (4) En sökande ska, på grundval av en motiverad ansökan och på de villkor som avses i punkt 7, befrias från skyldigheten att betala böter för överträdelse av 14a §, när böterna – inom giltighetstiden för betald vägsträcka och inte mer än en gång vid en viss kontrollpunkt i varje färdriktning – har ålagts på en avgiftsbelagd vägsträcka eller på en väg som leder till nämnda väg som, inom vägnätet, i funktionellt hänseende går parallellt med den väg för vilken det berörda fordonet samtidigt hade ett tillstånd för framförande av fordon som inte brukats inom giltighetstiden. … (6) Utöver det som föreskrivs i punkterna 2–4 gäller undantaget i fråga om böterna under förutsättning att sökanden, innan han eller hon lämnar in sin ansökan, har betalat administrationsavgiften till den som driver in vägavgifterna, inklusive ett belopp på 12000 HUF [ungefär 39 euro] per böter, inklusive mervärdesskatt, och inkommer med styrkande handlingar vid tidpunkten för ansökan. … (7) Ansökan kan inges inom sextio dagar efter ikraftträdandet av lag nr LIV från 2014 om ändring av [lagen om vägavgifter]. På grundval av den ingivna ansökan och under förutsättning att innehållet överensstämmer med föreskrifterna i denna lag och inte står i strid med uppgifterna i databasen hos den som driver in avgifterna, kommer den sistnämnda att utfärda ett intyg på att sökanden kan, om villkoren i punkterna 2–4 är uppfyllda, beviljas eftergift från kravet att betala böter. Intyg ska inte utfärdas när innehållet i ansökan och de uppgifter som den som driver in avgifterna förfogar över skiljer sig åt. Den som driver in avgifterna ska utfärda intyget inom 120 dagar från det att ansökan har mottagits. …”
3

I artikel 29.1 och 29.2 i tullkodexen föreskrivs följande: ”1. Tullvärdet på importerade varor skall vara transaktionsvärdet, det vill säga det pris som faktiskt betalats eller skall betalas för varorna när de säljs för export till gemenskapens tullområde, om nödvändigt justerat enligt artiklarna 32 och 33 under förutsättning a) att köparen fritt får förfoga över varan utan andra inskränkningar än sådana som — påbjuds eller krävs i lag eller av de offentliga myndigheterna i gemenskapen, — begränsar det geografiska område inom vilket varorna får återförsäljas, eller — inte avsevärt påverkar varornas värde, b) att försäljningen eller priset inte är underkastat ett villkor eller en ersättning som inte kan åsättas ett bestämt värde med avseende på de varor som skall värderas, c) att förtjänsten från en av köparen vidtagen återförsäljning, avyttring eller användning av varorna inte till någon del direkt eller indirekt tillfaller säljaren om inte en lämplig justering kan göras enligt artikel 32, och d) att köparen och säljaren inte är närstående eller, om köparen och säljaren är närstående, att transaktionsvärdet är godtagbart för tulländamål enligt punkt 2. a) För att fastställa om transaktionsvärdet är godtagbart för tillämpningen av punkt 1, skall det faktum att köparen och säljaren är närstående inte i sig vara tillräckligt skäl för att betrakta transaktionsvärdet som icke godtagbart. Om så är nödvändigt skall omständigheterna kring försäljningen undersökas och transaktionsvärdet godtas om det närstående förhållandet inte har påverkat priset. Om tullmyndigheterna, med hänsyn till de upplysningar som lämnats av deklaranten eller tagits fram på annat sätt, har skäl att anse att det närstående förhållandet har påverkat priset, skall de underrätta deklaranten om sina skäl och ge honom en rimlig möjlighet att yttra sig. Om deklaranten så begär, skall underrättelsen om skälen ske skriftligen. b) Vid en försäljning mellan närstående personer skall transaktionsvärdet godtas och varorna värderas enligt punkt 1, om deklaranten visar att detta värde ligger mycket nära ett av följande värden vid samma eller ungefär samma tidpunkt: i) Transaktionsvärdet vid försäljningar av identiska eller liknande varor för export till gemenskapen mellan köpare och säljare som inte i något särskilt fall är närstående. ii) Tullvärdet på identiska eller liknande varor som det fastställs enligt artikel 30.2 c. iii) Tullvärdet på identiska eller liknande varor som det fastställs enligt artikel 30.2 d. Vid tillämpningen av nämnda kriterier skall vederbörlig hänsyn tas till påvisade skillnader i fråga om handelsled, kvantiteter, de kostnadselement som räknas upp i artikel 32 och kostnader som säljaren ådragit sig vid försäljningar i vilka han och köparen inte är närstående och om säljaren inte ådragit sig dessa kostnader vid försäljningar i vilka han och köparen är närstående. c) De kriterier som anges i b skall användas på deklarantens begäran och endast i jämförande syfte. Ersättningsvärden får inte fastställas enligt nämnda stycke.”
14

Asma Bougnaoui kallades den 15 juni 2009 till ett samtal angående en eventuell uppsägning. Den 22 juni 2009 sades hon upp genom följande skrivelse: ”… Det ingår i Era arbetsuppgifter att utföra arbete hos våra kunder. Ni ombads att den 15 maj i år utföra vissa uppgifter åt kunden … i …. Efteråt fick vi veta av kunden att det faktum att Ni bar huvudduk, vilket Ni mycket riktigt gör varje dag, hade stört vissa av medarbetarna. Kunden framställde också ett önskemål om att ‘det inte skulle vara någon huvudduk nästa gång’. Frågan om bärande av huvudduk togs upp med Er på ett klart och tydligt sätt i samband med anställningen av Er i företaget och under de samtal som ägde rum med Er operativa chef … samt med … som var ansvarig för rekryteringen. Vi preciserade då att vi till fullo respekterar principen om åsiktsfrihet liksom var och ens religiösa övertygelse, men att Ni inte skulle kunna bära huvudduk i alla sammanhang eftersom Ni, internt eller externt, skulle komma i kontakt med företagets kunder. För att främja utvecklingen av företaget, och i dettas intresse, är vi nämligen tvungna att se till att våra anställda iakttar viss diskretion i förhållande till vårakundernär det gäller att ge uttryck för sina personliga preferenser. Under vårt samtal den 17 juni i år upprepade vi denna princip om nödvändig neutralitet som vi bad Er att följa i kontakten med vår kundkrets. Vi frågade Er på nytt om Ni kunde acceptera detta yrkesmässiga krav genom att gå med på att inte bära huvudduk, varvid Ni besvarade frågan nekande. Vi anser att dessa omständigheter, av de ovannämnda orsakerna, utgör skäl för att säga upp Ert anställningsavtal. Eftersom Er inställning gör det omöjligt för Er att fortsätta arbeta i företaget, då vi på grund av Ert beteende inte kan acceptera att Ni fortsätter att tillhandahålla tjänster till våra kunder, kommer Ni inte att ges möjlighet att själv säga upp Er. På grund av att det är Ni själv som är ansvarig för detta kommer Ni inte att uppbära lön under uppsägningstiden. Vi beklagar den uppkomna situationen, då Er yrkeskompetens och potential hade ingett oss förhoppningar om ett varaktigt samarbete.”
a)

Om varumärket under en sammanhängande femårsperiod inte har varit i verkligt bruk i [unionen] för de varor eller tjänster för vilka det är registrerat och det inte finns skälig grund för att varumärket inte använts. Ingen kan dock göra gällande att innehavarens rättigheter till ett EU-varumärke upphävs, om verklig användning av varumärket har påbörjats eller återupptagits under tiden från utgången av femårsperioden till tidpunkten för ansökan eller genkäromålet. Användning som påbörjas eller återupptas inom en period av tre månader närmast före ansökan eller genkäromålet och som inleds tidigast vid den sammanhängande femårsperiodens utgång, under vilken användning inte förekommit, ska dock inte beaktas om förberedelserna för påbörjande eller återupptagande görs först efter det att innehavaren blivit medveten om att en ansökan eller ett genkäromål kan komma att inges.
14

Artikel 2 bis i lagen av den 22 juni 2000 i dess ändrade lydelse hade följande lydelse: ”En student som inte är bosatt i Storhertigdömet Luxemburg kan också komma i åtnjutande av studiemedel för högre utbildning under förutsättning att han eller hon är barn till en anställd arbetstagare eller egenföretagare som är luxemburgsk medborgare, unionsmedborgare, medborgare i en stat som är part i avtalet om Europeiska ekonomiska samarbetsområdet [av den 2 maj 1992 (EGT L 1, 1992, s. 3)] eller medborgare i Schweiziska edsförbundet. Nämnde medborgare ska vara anställd eller utöva sin verksamhet i Luxemburg. Den aktuella arbetstagaren ska ha varit anställd eller utövat sin verksamhet i Luxemburg under en oavbruten period om minst fem år då studenten inkom med sin ansökan om studiemedel för högre utbildning. Anställningen i Luxemburg ska uppgå till minst hälften av normal arbetstid som tillämpas i företaget enligt lag eller det kollektivavtal som i förekommande fall är gällande. Egenföretagaren ska vara obligatoriskt och oavbrutet ansluten till socialförsäkringen i Storhertigdömet Luxemburg enligt artikel 1 punkt 4 i Code de la sécurité sociale [(lag om social trygghet]) under de fem år som föregick ansökan om studiemedel för högre utbildning.”