Domstolens dom (första avdelningen) den 22 maj 2003. - IHW Rebmann GmbH mot Hauptzollamt Weiden. - Begäran om förhandsavgörande: Bundesfinanzhof - Tyskland. - Fri rörlighet för varor - Handel med tredje land - Förfarandet för återinförda varor - Artikel 187 i förordning (EEG) nr 2913/92 - Återimport av förädlingsprodukter som ursprungligen återexporterats efter ett förfarande för aktiv förädling - Fastställande av den importtull som skall erläggas enligt lag - Bevisbördan för hur stor del av den återimporterade varans värde som är hänförlig till aktiv förädling. - Mål C-56/02.



Rättsfallssamling 2003 s. I-05499



Sammanfattning

Parter

Domskäl

Beslut om rättegångskostnader

Domslut



Nyckelord

Gemensamma tulltaxan - Befrielse från importtull - Förfarandet för varor som återinförs till gemenskapens tullområde - Import av förädlingsprodukter som kan omfattas av nämnda förfarande - Importören saknar möjlighet att skaffa fram alla de uppgifter som är nödvändiga för beräkningen av den tull som skall erläggas enligt lag - Skyldighet för tullmyndigheterna att tillämpa förfarandet för administrativt samarbete för att skaffa fram de relevanta uppgifterna

(Rådets förordning nr 2913/92, artiklarna 15 och 187; kommissionens förordning nr 2454/93, artiklarna 611.2 b, 613 och 848)

Sammanfattning

$$I artikel 187 första stycket i förordning nr 2913/92 om inrättandet av en tullkodex för gemenskapen föreskrivs det att förädlingsprodukter som ursprungligen exporterats eller återexporterats efter ett förfarande för aktiv förädling kan återimporteras utan erläggande av importtullar.

Det andra stycket i denna artikel, i vilket det anges att det importtullbelopp som enligt lag skall erläggas fastställs på grundval av reglerna för förfarandet för aktiv förädling, skall tolkas så, att när en importör har visat att importerade varor utgör förädlingsprodukter som omfattas av förfarandet för återinförda varor i enlighet med artikel 848 i förordning nr 2454/93 om tillämpningsföreskrifter för förordning nr 2913/92, men denne inte kan skaffa fram alla de uppgifter som är nödvändiga för beräkningen av den tull som skall erläggas enligt lag, skall tullmyndigheten som är ansvarig för mottagandet av deklarationen tillämpa förfarandet för administrativt samarbete i artiklarna 611.2 b och 613 i förordning nr 2454/93. Myndigheten skall, med användning av INF 1-formuläret, begära information från kontrollkontoret om det tullbelopp som skall erläggas enligt lag.

Artikel 15 i tullkodexen, som rör tystnadsplikten, utgör inte något hinder för tillämpningen av detta förfarande.

( se punkterna 35 och 36 samt domslutet )

Parter

I mål C-56/02,

angående en begäran enligt artikel 234 EG, från Bundesfinanzhof (Tyskland), att domstolen skall meddela ett förhandsavgörande i det vid den nationella domstolen anhängiga målet mellan

IHW Rebmann GmbH

och

Hauptzollamt Weiden,

angående tolkningen av artikel 187 andra stycket i rådets förordning (EEG) nr 2913/92 av den 12 oktober 1992 om inrättandet av en tullkodex för gemenskapen (EGT L 302, s. 1; svensk specialutgåva, område 2, volym 16, s. 4),

meddelar

DOMSTOLEN (första avdelningen),

sammansatt av avdelningsordföranden M. Wathelet samt domarna P. Jann och A. Rosas (referent),

generaladvokat: D. Ruiz-Jarabo Colomer,

justitiesekreterare: avdelningsdirektören L. Hewlett,

med beaktande av de skriftliga yttranden som har inkommit från:

- IHW Rebmann GmbH, genom H. Glashoff, Steuerberater,

- Europeiska gemenskapernas kommission, genom J.C. Schieferer och R. Tricot, båda i egenskap av ombud,

med hänsyn till förhandlingsrapporten,

efter att muntliga yttranden har avgivits vid förhandlingen den 23 januari 2003 av:

IHW Rebmann GmbH och kommissionen,

och efter att den 13 februari 2003 ha hört generaladvokatens förslag till avgörande,

följande

Dom

Domskäl

1 Bundesfinanzhof har, genom beslut av den 22 januari 2002 som inkom till domstolen den 22 februari samma år, i enlighet med artikel 234 EG ställt en fråga om tolkningen av artikel 187 andra stycket i rådets förordning (EEG) nr 2913/92 av den 12 oktober 1992 om inrättandet av en tullkodex för gemenskapen (EGT L 302, s. 1; svensk specialutgåva, område 2, volym 16, s. 4) (nedan kallad tullkodexen).

2 Frågan har uppkommit i en tvist mellan IHW Rebmann GmbH (nedan kallat Rebmann) och Hauptzollamt Weiden avseende det tullbelopp som skall erläggas vid återimport till gemenskapen av förädlingsprodukter i form av återinförda varor.

Tillämpliga bestämmelser

3 Aktiv förädling, i den mening som avses i artikel 114 i tullkodexen, föreligger när icke-gemenskapsvaror som är avsedda för återexport från gemenskapens tullområde används i en eller flera förädlingsprocesser inom gemenskapens tullområde. De produkter som erhålls genom förfarandet för aktiv förädling kallas förädlingsprodukter.

4 Den som önskar utföra förädlingsprocesser måste ansöka om tillstånd. Tullmyndigheten fastställer en tidsfrist inom vilken förädlingsprodukterna skall återexporteras. Tillståndsinnehavaren kan välja att låta förädlingsprodukterna omfattas av en ny godkänd tullbehandling och, i synnerhet, att låta dem övergå till fri omsättning inom gemenskapen genom att betala tull på de importerade varor som hänförts till förfarandet för aktiv förädling.

5 Gemenskapsvaror som exporterats och som därefter återimporteras till gemenskapen kallas återinförda varor. I enlighet med artiklarna 185 och 186 i tullkodexen kan dessa återimporteras utan erläggande av importtullar om återimporten äger rum inom tre år.

6 Enligt artikel 187 första stycket i tullkodexen kan också förädlingsprodukter som ursprungligen exporterats eller återexporterats efter ett förfarande för aktiv förädling omfattas av förfarandet för återinförda varor och återimporteras utan erläggande av importtullar. Skattebefrielsen gäller emellertid endast den del av varans värde som är hänförlig till aktiv förädling inom gemenskapen. Importtull skall erläggas på den del av varans värde som är hänförlig till importvaror som använts vid framställningen av varan. I artikel 187 andra stycket i tullkodexen föreskrivs följande:

"Det importtullbelopp som enligt lag skall erläggas fastställs på grundval av reglerna för förfarandet för aktiv förädling, varvid dagen för återexport skall anses vara den dag då varorna övergår till fri omsättning."

7 I enlighet med artikel 62.1 i tullkodexen skall en skriftlig deklaration om att varor skall hänföras till ett visst tullförfarande innehålla alla de uppgifter som är nödvändiga för tillämpningen av bestämmelserna som reglerar detta förfarande. I artikel 62.2 i tullkodexen föreskrivs att deklarationen skall åtföljas av alla dokument som krävs för tillämpningen av de bestämmelser som gäller för det tullförfarande för vilket varorna är deklarerade.

8 I vissa bestämmelser ges emellertid tullmyndigheterna ett visst ansvar för insamlandet av de uppgifter som är nödvändiga för beslutsfattande. I artikel 2 i kommissionens förordning (EEG) nr 2454/93 av den 2 juli 1993 om tillämpningsföreskrifter för förordning nr 2913/92 (EGT L 253, s. 1; svensk specialutgåva, område 2, volym 10, s. 1) (nedan kallad tillämpningsförordningen) stadgas allmänt att "[o]m en person som begär ett beslut inte har möjlighet att skaffa fram alla de handlingar och uppgifter som behövs för att ett beslut skall kunna fattas, skall tullmyndigheterna tillhandahålla de handlingar och uppgifter som de har tillgång till".

9 I artikel 611 (som ingår i underavsnittet om administrativt samarbete i avsnittet om bestämmelser som tillämpas inom ramen för suspensionssystemet i kapitlet om aktiv förädling) i tillämpningsförordningen finns föreskrifter om ett informationsformulär, nämligen INF 1-formuläret. I enlighet med artikel 6112 b skall formuläret användas för "övergång till fri omsättning av förädlingsprodukter eller varor i oförändrat skick vid ett annat tullkontor än ett avslutningskontor".

10 I artikel 613.1 första stycket och artikel 613.5 i tillämpningsförordningen föreskrivs följande:

"1. Om enligt artikel 611.2 b övergång till fri omsättning av alla eller delar av förädlingsprodukterna eller varorna i oförändrat skick begärs, skall de tullmyndigheter som är ansvariga för mottagandet av deklarationer med användning av INF 1 formuläret påtecknad av dem begära att kontrollkontoret anger

- i fält 9 a, beloppet på de importtullar som skall uppbäras enligt artikel 121 eller 128.4 i kodexen,

- i fält 9 b, beloppet på den kompensationsränta som skall uppbäras enligt artikel 589,

- kvantitet, KN-nummer och ursprung vad gäller de importvaror som använts vid framställningen av de förädlingsprodukter som övergått till fri omsättning.

...

5. Det kontrollkontor till vilket INF 1 formuläret sänts skall lämna de uppgifter som begärs i fält 8-10 i formuläret, påteckna det, behålla kopian och återlämna originalet. Det skall dock inte vara förpliktat att lämna dessa uppgifter efter det att den tid som det är förpliktat att bevara sin bokföring har löpt ut."

11 INF 1-formuläret (ett exemplar av formuläret finns i bilaga 82 till tillämpningsförordningen) innehåller olika fält. Några av dessa omnämns nedan:

- Fält 8 har rubriken "Uppgifter som är nödvändiga för tillämpningen av särskilda handelspolitiska åtgärder".

- Fält 9 är uppdelat i fyra delar (a-d). I de tre första delarna skall summan av tullarna, avgifterna med motsvarande verkan respektive andra avgifter föras in. I den sista delen anges den relevanta valutan.

- I fält 10 anges om särskilda handelspolitiska åtgärder skall tillämpas.

12 I artikel 848.1 första stycket första strecksatsen och 848.3 (som rör återinförda varor) i tillämpningsförordningen föreskrivs följande:

"1. Följande varor skall accepteras som returvaror[*]:

- Varor för vilka följande handlingar uppvisas till stöd för deklarationen för övergång till fri omsättning:

a) Det exemplar av exportdeklarationen som återlämnats av tullmyndigheterna till exportören eller en kopia av denna handling, bestyrkt som äkta av dessa myndigheter.

b) Det informationsformulär som föreskrivs i artikel 850.

Om det bevismaterial som tullmyndigheterna har att tillgå vid tullkontoret för återimport eller som de kan fastställa med hjälp av den berörda personen visar att varorna som deklarerats för övergång till fri omsättning ursprungligen exporterades från gemenskapens tullområde, och att de vid den tidpunkten uppfyllde villkoren för att tas emot som returvaror, skall de handlingar som avses i a och b inte krävas.

...

3. Om tullmyndigheterna vid tullkontoret för återimport anser det nödvändigt, får de begära att den berörda personen lämnar ytterligare bevis för att identifiera returvarorna."[*I överensstämmelse med terminologin i förordning nr 2913/92 används nedan begreppet återinförda varor. Övers. anm.]

13 I artikel 15 (som rör tystnadsplikt) i tullkodexen föreskrivs följande:

"Alla upplysningar som är av konfidentiell natur eller som överlämnas på konfidentiell grund skall omfattas av kravet på tystnadsplikt. De skall inte yppas av tullmyndigheterna utan uttryckligt tillstånd av den person eller den myndighet som överlämnat dem. Utlämnande av upplysningar skall vara tillåtet om tullmyndigheterna är tvungna eller bemyndigade att göra detta enligt gällande bestämmelser, särskilt beträffande dataskydd eller i samband med rättsliga förfaranden."

Tvisten vid den nationella domstolen och tolkningsfrågan

14 Mellan den 13 december 1994 och den 17 mars 1995 deklarerade Rebmann 20 försändelser från Republiken Tjeckien, rörande sammanlagt 158 nya personbilar av ett visst märke och modell, med ursprung i Tyskland, såsom återinförda varor för övergång till fri omsättning. Rebmann ingav vid varje tillfälle en deklaration beträffande återinförda varor samt en exportfaktura som hade bestyrkts av den tyska tullmyndigheten.

15 Tullmyndigheten konstaterade emellertid att fordonen inte enbart hade sitt ursprung i gemenskapen, utan endast hade varit föremål för aktiv förädling där. Eftersom det saknades upplysningar som gjorde det möjligt att fastställa storleken på den del av fordonens värde som var hänförlig till aktiv förädling ålade tullmyndigheten Rebmann att betala importtull på hela värdet.

16 Rebmann motsatte sig detta beslut med hänvisning till att tullen inte skulle beräknas på den del av fordonens värde som var hänförlig till aktiv förädling eftersom det var fråga om förädlingsprodukter vilka omfattades av förfarandet för återinförda varor. Eftersom Rebmann inte hade varit inblandat i förfarandet för aktiv förädling var bolaget inte bekant med den "beräkningsnyckel" som användes vid beräkningen av värdet av delarna med gemenskapsursprung. Rebmann uppmanade tullmyndigheten att inhämta den nödvändiga informationen från kontrollkontoret.

17 Tullmyndigheten valde emellertid att inte hörsamma Rebmanns uppmaning. Till stöd för sitt beslut hänvisade tullmyndigheten dels till artikel 62 i tullkodexen, enligt vilken det är importörens uppgift att visa att samtliga villkor för tillämpningen av det aktuella tullförfarandet föreligger, dels till artikel 187 andra stycket i tullkodexen, enligt vilken den importtull som skall erläggas enligt lag fastställs på grundval av reglerna för förfarandet för aktiv förädling avseende varor som inte har gemenskapsursprung och som omfattas av förfarandet. Tullmyndigheten gjorde dessutom gällande att den enligt artikel 15 (som rör tystnadsplikt) i tullkodexen saknade rätt att utan exportörens samtycke avslöja det tullbelopp som avsåg den del av de återimporterade varornas värde som var hänförlig till aktiv förädling.

18 Inom ramen för den revisionstalan som Rebmann väckte vid Bundesfinanzhof gjorde bolaget gällande att det endast var skyldigt att visa att de importerade varorna utgjorde produkter som varit föremål för aktiv förädling. I enlighet med artikel 613 i tillämpningsförordningen faller det därefter på tullmyndighetens lott att fastställa det tullbelopp som skall erläggas med hjälp av den information som lämnats av exportören av de förädlade produkterna.

19 Bundesfinanzhof har i beslutet om hänskjutande uttryckt tvivel avseende den av tullmyndigheten förordade tolkningen av gemenskapsbestämmelserna. Bundesfinanzhof ställde sig också tveksam till möjligheten att ta ut tull på den del av de återimporterade varornas värde som är hänförlig till aktiv förädling.

20 Bundesfinanzhof anser att hänvisningen i artikel 187 andra stycket i tullkodexen till de tillämpliga bestämmelserna inom ramen för förfarandet för aktiv förädling inte enbart avser bestämmelserna om beräkning av importtullar, utan även bestämmelserna om förfarandena för fastställande av tullar. I enlighet med denna tolkning är det tullkontor hos vilket importören har ansökt om övergång till fri omsättning av återimporterade förädlingsprodukter enligt artikel 613.1 i tillämpningsförordningen skyldigt att begära att kontrollkontoret lämnar de uppgifter som avses i nämnda bestämmelse. Detta så att de importtullar som skall erläggas enligt lag kan fastställas mot bakgrund av nämnda information, i enlighet med artikel 187 andra stycket i tullkodexen. Tullkontoret skall använda sig av INF 1-formuläret när det framställer sin begäran. Denna tolkning har enligt Bundesfinanzhof stöd i artikel 2 i tillämpningsförordningen. Bundesfinanzhof anser emellertid att en sådan tolkning av artikel 187 andra stycket i tullkodexen kan strida mot artikel 15 (som rör tystnadsplikt) i samma kodex.

21 Bundesfinanzhof anser vidare att det tullrättsligt sett är svårt att motivera att olika förfaranden tillämpas för, å ena sidan, förädlingsprodukter som deklarerats för övergång till fri omsättning antingen direkt i anslutning till det aktiva förädlingsförfarandet eller efter ett därpå följande tullförfarande och för, å andra sidan, förädlingsprodukter som efter att ha återimporterats i form av återinförda varor deklareras för övergång till fri omsättning. Medan det för det förstnämnda fallet uttryckligen stadgas, i artiklarna 610-615 i tillämpningsförordningen, att tullmyndigheterna skall samarbeta är detta nämligen inte tillåtet i det sistnämnda fallet enligt en strikt tolkning av artikel 187 i tullkodexen. Bundesfinanzhof konstaterade dessutom att den som ansvarar för förfarandet för aktiv förädling i båda fallen kan skadas genom att tystnadsplikten åsidosätts i samband med att tredje man deklarerar förädlingsprodukterna för övergång till fri omsättning. För övrigt är de administrativa kostnaderna för inhämtandet av uppgifterna, med hjälp av INF 1-formuläret, identiska för den tullmyndighet som är ansvarig för mottagandet av deklarationen i de båda fallen.

22 Under dessa omständigheter beslutade Bundesfinanzhof att ställa följande tolkningsfråga till domstolen:

"Skall artikel 187 andra stycket i rådets förordning (EEG) nr 2913/92 av den 12 oktober 1992 om inrättandet av en tullkodex för gemenskapen tolkas så, att även de uppgifter som krävs för beräkningen av den importtull som skall erläggas enligt lag måste redovisas och styrkas när förädlingsprodukter, vilka deklarerats som återinförda varor, övergår till fri omsättning, eller skall den tullmyndighet som är ansvarig för mottagandet av deklarationen, i den mån detta är möjligt, med hjälp av INF 1-formuläret begära dessa uppgifter från kontrollkontoret i enlighet med det förfarande som föreskrivs i artikel 613 i kommissionens förordning (EEG) nr 2454/93 av den 2 juli 1993 om tillämpningsföreskrifter för rådets förordning (EEG) nr 2913/92 om inrättandet av en tullkodex för gemenskapen, i dess till och med den 30 juni 2001 gällande lydelse?"

Tolkningsfrågan

Yttranden som inkommit till domstolen

23 Endast Rebmann och kommissionen ha inkommit med yttranden. Den tyska regeringen har emellertid svarat på ett antal skriftliga frågor från domstolen.

24 Rebmann har anfört att importören i ett fall som det vid den nationella domstolen inte är skyldig att tillhandahålla de uppgifter som är nödvändiga för beräkningen av den importtull som skall erläggas enligt lag. Denna tull kan nämligen fastställas av tullmyndigheten i enlighet med förfarandet i artikel 613 i tillämpningsförordningen. Rebmann anser att såväl ordalydelsen av artikel 187 andra stycket i tullkodexen som den omständigheten att det inte är befogat att beskatta varor vars värde till viss del är hänförligt till aktiv förädling stöder bolagets uppfattning.

25 Rebmann anser inte att artikel 15 i tullkodexen utgör ett hinder för den av bolaget förordade lösningen. Kontrollkontoret behöver nämligen endast föra in det tullbelopp som skall erläggas i fält 9 i INF 1-formuläret. Därmed är det inte nödvändigt att ange "kvantitet, KN-nummer och ursprung vad gäller de importvaror som använts vid framställningen av de förädlingsprodukter som övergått till fri omsättning" i enlighet med artikel 613.1 första stycket tredje strecksatsen i tillämpningsförordningen. Utrymme för dessa uppgifter saknas i INF 1-formuläret. En uppgift om det tullbelopp som skall erläggas utgör enligt Rebmann inte information vilken återimportören kan använda till skada för den som har tillstånd att utföra aktiv förädling.

26 Kommissionen anser däremot att ordalydelsen av artikel 187 andra stycket i tullkodexen är tydlig såtillvida att det uteslutande hänvisas till de bestämmelser om beräkning av importtullar som är tillämpliga inom ramen för förfarandet för aktiv förädling, och inte till förfarandena för insamlande av upplysningar till underlag för beräkningen. Kommissionen har erinrat om tullrättens formella och processuella karaktär, vilken är en nödvändig förutsättning för rättssäkerheten i relationerna mellan myndigheterna och de skattskyldiga. Av denna anledning är Rebmann i förevarande fall skyldig att, i enlighet med artikel 62 i tullkodexen, dels visa att personbilarna utgör återinförda varor, dels redogöra för storleken av den del av fordonens värde som är hänförlig till aktiv förädling. Någon skatt tas inte ut på denna del vid återimport av fordonen.

27 Kommissionen har dessutom betonat att de uppgifter som exportören lämnar är konfidentiella och skyddas av artikel 15 i tullkodexen.

28 Vid förhandlingen nyanserade kommissionen sin ståndpunkt och anförde att tullrättens ekonomiska karaktär också skall beaktas vid tolkningen av densamma. Eftersom syftet med tullrätten är att skydda gemenskapsproducenter mot import från tredje land skall sekretessbestämmelsen iakttas.

Domstolens svar

29 Till att börja med konstaterar domstolen att det i artikel 187 första stycket i tullkodexen - i vilken det föreskrivs att förädlingsprodukter som ursprungligen exporterats eller återexporterats efter ett förfarande för aktiv förädling kan återimporteras utan erläggande av importtullar - inte ställs några som helst krav på att återimportören är samma person som getts tillstånd att genomföra förfarandet för aktiv förädling.

30 På samma sätt skall artikel 187 andra stycket i tullkodexen, enligt vilken "[d]et importtullbelopp som enligt lag skall erläggas fastställs på grundval av reglerna för förfarandet för aktiv förädling", precis som generaladvokaten har anfört i punkterna 41 och 42 i förslaget till avgörande, anses hänvisa till alla de bestämmelser som är tillämpliga inom ramen för förfarandet för aktiv förädling, inklusive bestämmelserna om administrativt samarbete. Av detta följer att det enligt bestämmelsen inte är nödvändigt att det i alla lägen är återimportören av förädlingsprodukterna som tillhandahåller alla de upplysningar som krävs för beräkningen av den tull som skall erläggas enligt lag.

31 Denna tolkning har stöd i ordalydelsen av artikel 611.2 b i tillämpningsförordningen, i vilken det föreskrivs att INF 1-formuläret skall användas för övergång till fri omsättning av förädlingsprodukter vid ett annat tullkontor än ett avslutningskontor, utan hänsyn till om deklaranten är innehavare av tillståndet att genomföra aktiv förädling eller ej.

32 Artikel 62 i tullkodexen utgör inte något hinder för en sådan tolkning. Det stämmer visserligen att det i bestämmelsen krävs att tulldeklarationen skall innehålla alla de uppgifter som är nödvändiga för tillämpningen av de bestämmelser som gäller för det tullförfarande för vilket varorna är deklarerade. I princip ankommer det därmed på deklaranten att tillhandahålla de uppgifter som är nödvändiga för beräkningen av den tull som skall erläggas vid återimport av förädlingsprodukter i form av återinförda varor. Vid tillämpningen av denna artikel skall emellertid samtliga bestämmelser som gäller aktiv förädling, bland vilka bestämmelserna om administrativt samarbete ingår, beaktas.

33 Dessutom skall hänsyn tas till artikel 2 i tillämpningsförordningen. I denna allmänna bestämmelse anges att om en person som begär ett beslut inte har möjlighet att skaffa fram alla de handlingar och uppgifter som behövs för att ett beslut skall kunna fattas, skall tullmyndigheterna tillhandahålla de handlingar och uppgifter som de har tillgång till.

34 Domstolen konstaterar därmed att tullmyndigheterna i ett fall som det förevarande - i vilket importören har visat att de importerade varorna utgör förädlingsprodukter som omfattas av förfarandet för återinförda varor i enlighet med artikel 848 i tillämpningsförordningen, men inte har kunnat skaffa fram alla de upplysningar som är nödvändiga för beräkningen av den tull som skall erläggas enligt lag - skall tillämpa förfarandet för administrativt samarbete i artiklarna 611.2 b och 613 i tillämpningsförordningen.

35 Artikel 15 i tullkodexen utgör inte något hinder för tillämpningen av detta förfarande. Enligt denna bestämmelse är nämligen utlämnande av upplysningar tillåtet "om tullmyndigheterna är tvungna eller bemyndigade att göra detta enligt gällande bestämmelser". Så kan a fortiori vara fallet när det är fråga om sådana uppgifter som kontrollkontoret enligt artikel 613 i tillämpningsförordningen, med användning av INF 1-formuläret, skall lämna till den tullmyndighet som är ansvarig för mottagandet av deklarationen, och det endast är nödvändigt att tillhandahålla en uppgift om det tullbelopp som skall erläggas enligt lag.

36 Svaret på tolkningsfrågan är således att artikel 187 andra stycket i tullkodexen skall tolkas så, att när en importör har visat att importerade varor utgör förädlingsprodukter som omfattas av förfarandet för återinförda varor i enlighet med artikel 848 i tillämpningsförordningen, men inte kan skaffa fram alla de uppgifter som är nödvändiga för beräkningen av den tull som skall erläggas enligt lag, skall den tullmyndighet som är ansvarig för mottagandet av deklarationen tillämpa förfarandet för administrativt samarbete i artiklarna 611.2 b och 613 i tillämpningsförordningen. Myndigheten skall, med användning av INF 1-formuläret, begära information från kontrollkontoret om det tullbelopp som skall erläggas enligt lag.

Beslut om rättegångskostnader

Rättegångskostnader

37 De kostnader som har förorsakats kommissionen, som har inkommit med yttrande till domstolen, är inte ersättningsgilla. Eftersom förfarandet i förhållande till parterna i målet vid den nationella domstolen utgör ett led i beredningen av samma mål, ankommer det på den nationella domstolen att besluta om rättegångskostnaderna.

Domslut

På dessa grunder beslutar

DOMSTOLEN (första avdelningen)

- angående de frågor som genom beslut av den 22 januari 2002 har ställts av Bundesfinanzhof - följande dom:

Artikel 187 andra stycket i rådets förordning (EEG) nr 2913/92 av den 12 oktober 1992 om inrättandet av en tullkodex för gemenskapen skall tolkas så, att när en importör har visat att importerade varor utgör förädlingsprodukter som omfattas av förfarandet för återinförda varor i enlighet med artikel 848 i kommissionens förordning (EEG) nr 2454/93 av den 2 juli 1993 om tillämpningsföreskrifter för förordning nr 2913/92, men inte kan skaffa fram alla de uppgifter som är nödvändiga för beräkningen av den tull som skall erläggas enligt lag, skall tullmyndigheten som är ansvarig för mottagandet av deklarationen tillämpa förfarandet för administrativt samarbete i artiklarna 611.2 b och 613 i förordning nr 2454/93. Myndigheten skall, med användning av INF 1-formuläret, begära information från kontrollkontoret om det tullbelopp som skall erläggas enligt lag.