Mål T-210/01

General Electric Company

mot

Europeiska gemenskapernas kommission

”Talan om ogiltigförklaring – Konkurrens – Kommissionens beslut genom vilket en företagskoncentration förklaras vara oförenlig med den gemensamma marknaden – Förordning (EEG) nr 4064/89 – Flygindustrimarknaderna – General Electrics förvärv av Honeywell – Vertikal integration – Kombinationserbjudanden – Utestängningseffekter – Horisontella överlappningar – Rätten till försvar”

Förstainstansrättens dom (andra avdelningen i utökad sammansättning) av den 14 december 2005

Sammanfattning av domen

1. Talan om ogiltigförklaring – Föremål – Beslut inom området för kontroll av koncentrationer – Beslut grundat på flera delresonemang, vilka vart och ett räcker för att utgöra stöd för beslutets artikeldel – Kriterierna för oförenlighet med den gemensamma marknaden är uppfyllda med avseende på minst en av de aktuella marknaderna – Talan är ogrundad

(Artikel 230 EG; rådets förordning nr 4064/89, artiklarna 2.1 a och 3)

2. Konkurrens – Koncentrationer – Kommissionens undersökning – Ekonomiska bedömningar – Befogenhet att göra skönsmässiga bedömningar – Domstolsprövning – Räckvidd – Gränser

(Rådets förordning nr 4064/89, artikel 2)

3. Konkurrens – Koncentrationer – Bedömning av förenligheten med den gemensamma marknaden – Presumtion föreligger inte

(Rådets förordning nr 4064/89)

4. Konkurrens – Koncentrationer – Bedömning av förenligheten med den gemensamma marknaden – Prognos för hur den aktuella marknaden skulle kunna utvecklas – Nödvändigt att bedömningen är grundlig – Domstolsprövning – Räckvidd

(Rådets förordning nr 4064/89, artikel 2.2 och 2.3)

5. Konkurrens – Koncentrationer – Bedömning av förenligheten med den gemensamma marknaden – Koncentration av konglomerattyp – Begrepp – Beaktande av sannolikheten att en dominerande ställning skapas eller förstärks på referensmarknaden för ett av de företag som är parter i koncentrationen – Tillåtlighet – Kommissionens möjlighet att grunda sin bedömning på det förutsedda beteendet hos den genom koncentrationen bildade enheten – Villkor – Framläggande av en noggrann analys som grundar sig på hållbara bevis

(Rådets förordning nr 4064/89, artikel 2.2 och 2.3)

6. Konkurrens – Koncentrationer – Bedömning av förenligheten med den gemensamma marknaden – Koncentration av konglomerattyp – Beaktande av ett förutsebart konkurrensbegränsande beteende – Tillåtlighet – Kommissionen har ingen skyldighet att bedöma sannolikheten för ett sådant beteende med beaktande av de risker som är förenade med att ett företag anammar det

(Artikel 82 EG; rådets förordning nr 4064/89, artikel 2.2 och 2.3)

7. Konkurrens – Koncentrationer – Bedömning av förenligheten med den gemensamma marknaden – Kriterier – Skapande eller förstärkning av en dominerande ställning som hämmar den effektiva konkurrensen inom den gemensamma marknaden – Kumulativ karaktär – Interaktion – Skyldighet att formellt anknyta överväganden som rör det första kriteriet, men vilka även är relevanta för det andra kriteriet, till det sistnämnda kriteriet – Föreligger inte

(Artiklarna 82 EG och 253 EG; rådets förordning nr 4064/89, artikel 2.2 och 2.3)

8. Konkurrens – Dominerande ställning – Begrepp

(Artikel 82 EG)

9. Konkurrens – Dominerande ställning – Anses föreligga till följd av innehav av en särskilt hög marknadsandel – Bedömning av förstärkta marknadsandelar på en anbudsmarknad som karaktäriseras av tilldelning av ett begränsat antal värdefulla kontrakt

(Artikel 82 EG)

10. Konkurrens – Dominerande ställning – Förekomst – Betydelsen av en livlig konkurrens på den berörda marknaden – Saknas när fråga är om ett företag som kan uppträda utan att behöva ta hänsyn därtill – Ekonomiska eftergifter beviljas för att vinna vissa upphandlingar som rör värdefulla varor – Saknar betydelse

(Artikel 82 EG)

11. Konkurrens – Gemenskapsregler – Kommissionens tillämpning – Självständig i förhållande till bedömningar som gjorts av myndigheter i tredje stater

12. Konkurrens – Koncentrationer – Bedömning av förenligheten med den gemensamma marknaden – Konkurrensbegränsande verkningar som följer av ett direkt vertikalt förhållande – Verkningar som beror av den sammanslagna enhetens framtida beteende – Kommissionens skyldighet att lägga fram övertygande bevis till stöd för att det påstådda konkurrensbegränsande beteendet är sannolikt – Fri bevisföring

(Rådets förordning nr 4064/89)

13. Konkurrens – Dominerande ställning i fråga om försäljning av avgörande komponenter – Vägran att sälja – Missbruk

(Artikel 82 EG)

14. Konkurrens – Koncentrationer – Kommissionens undersökning – Styrkande av att ett beteende som skapar eller förstärker en dominerande ställning kommer att uppstå i en nära framtid – Skyldighet att lägga fram övertygande bevis

(Rådets förordning nr 4064/89)

15. Förfarande – Åberopande av nya grunder under rättegången – Ny grund – Begrepp – Svar på en fråga som ställts av förstainstansrätten som en processledningsåtgärd – Omfattas inte

(Förstainstansrättens rättegångsregler, artiklarna 48 och 64.3)

16. Institutionernas rättsakter – Motivering – Skyldighet – Beslut som avviker från beslut som antagits tidigare i ett ärende som rörde liknande eller samma förhållanden eller samma ekonomiska aktörer – Räckvidd

(Artikel 253 EG)

17. Konkurrens – Gemenskapsregler – Genomförande – Regler som fastställs av kommissionen för detta ändamål – Kommissionens skyldighet att rätta sig efter dessa regler – Tillkännagivande om marknadsdefinitionen – Räckvidd

(Artikel 82 EG; tillkännagivande 97/C 372/03)

18. Konkurrens – Koncentrationer – Kommissionens undersökning – Definitionen av den aktuella marknaden – Kriterier – Utbytbarhet mellan produkter – Begrepp

(Rådets förordning nr 4064/89; kommissionens tillkännagivande 97/C 372/03, punkt 36)

19. Konkurrens – Koncentrationer – Bedömning av förenligheten med den gemensamma marknaden – Marknad som karaktäriseras av en indirekt och relativt svag konkurrens – Ett företag med dominerande ställning förvärvas av sin enda konkurrent – Tillåtet – Villkor – Styrkande av att det inte förelåg någon effektiv konkurrens på marknaden före koncentrationen

(Artikel 82 EG; rådets förordning nr 4064/89)

20. Konkurrens – Koncentrationer – Kommissionens undersökning – Åtaganden från de berörda företagens sida som kan göra den anmälda koncentrationen förenlig med den gemensamma marknaden

(Rådets förordning nr 4064/89)

21. Förfarande – Ansökan genom vilken talan anhängiggjorts – Formkrav – Fastställelse av föremålet för tvisten – Kortfattad framställning av grunderna för talan

(Förstainstansrättens rättegångsregler, artikel 44.1)

22. Konkurrens – Koncentrationer – Administrativt förfarande – Tillgång till handlingarna i ärendet – Iakttagande av rätten till försvar – Gränser

(Rådets förordning nr 4064/89)

23. Konkurrens – Administrativt förfarande – Tillgång till handlingarna i ärendet – Åtskillnad skall göras beroende på om det är fråga om ofördelaktiga eller fördelaktiga uppgifter

24. Konkurrens – Administrativt förfarande – Tillgång till handlingarna i ärendet – Iakttagande av rätten till försvar – Gränser

25. Konkurrens – Koncentrationer – Administrativt förfarande – Tillgång till handlingarna i ärendet – Tillgång nekas mellan beslutet att inleda förfarandet och meddelandet om invändningar – Åsidosättande av rätten till försvar – Föreligger inte

(Rådets förordning nr 4064/89, artikel 6.1 c)

26. Konkurrens – Koncentrationer – Administrativt förfarande – Tillgång till handlingarna i ärendet – Koncentrationsparterna ges tillgång bitvis under hela förfarandets gång – Föreligger inte

(Rådets förordning nr 4064/89, artikel 18.1)

27. Konkurrens – Koncentrationer – Administrativt förfarande – Korta mellanliggande tidsfrister i förfarande – Beaktande av kravet på skyndsamhet vid bedömningen av huruvida rätten till försvar har iakttagits

(Rådets förordning nr 4064/89; kommissionens förordning nr 447/98, artiklarna 13 och 21)

28. Konkurrens – Administrativt förfarande – Åtgärder från förhörsombudets sida – Beslut varigenom förhörsombudets ställning ändras under förfarandet – Det nya förhörsombudsämbetet är en direkt ersättning av det gamla ämbetet

(Kommissionens beslut 2001/462, artikel 2.1 och 2.2)

29. Gemenskapsrätt – Principer – Grundläggande rättigheter – Gemenskapsdomstolarna skall säkerställa efterlevnaden – Beaktande av Europakonventionen om de mänskliga rättigheterna

(Artikel 6.2 EU)

1. Om vissa av de skäl som ligger till grund för ett beslut i sig är tillräckliga för att motivera beslutet, påverkar eventuella fel i andra delar av motiveringen till rättsakten i vart fall inte själva beslutet.

Om själva beslutet i ett kommissionsbeslut grundas på flera delresonemang, som vart och ett i sig räcker för att utgöra stöd för beslutet, finns det i princip endast skäl att ogiltigförklara rättsakten om vart och ett av delresonemangen är rättsstridiga. I sådant fall kan ett fel eller annan rättsstridighet som endast påverkar ett av dessa delresonemang inte räcka för att motivera en ogiltigförklaring av det ifrågasatta beslutet, eftersom felet eller rättsstridigheten inte kan ha haft ett avgörande inflytande på institutionens beslut.

Denna regel är särskilt tillämplig på beslut rörande kontroll av koncentrationer. Kommissionen skall förbjuda en koncentration när den uppfyller villkoren i artikel 2.3 i förordning nr 4064/89. Det följer emellertid av artikel 2.1 a i nämnda förordning att kommissionen, när den gör sin bedömning av en koncentration, skall ta hänsyn till behovet av att bevara och utveckla en effektiv konkurrens inom den gemensamma marknaden mot bakgrund av bland annat alla de berörda marknadernas struktur. Kommissionens bedömning av huruvida en koncentration skapar eller förstärker en dominerande ställning som medför att den effektiva konkurrensen påtagligt hämmas måste således göras med hänsyn till villkoren på var och en av de marknader som kan beröras av den anmälda koncentrationen. Om kommissionen konstaterar att nämnda villkor är uppfyllda beträffande en enda av de aktuella marknaderna skall koncentrationen följaktligen förklaras oförenlig med den gemensamma marknaden.

Härav följer att ett sådant beslut endast kan ogiltigförklaras om det inte enbart konstateras att vissa av skälen i det är rättsstridiga, utan även att de skäl som eventuellt inte är rättsstridiga är otillräckliga för att motivera att den anmälda koncentrationen skall anses vara oförenlig med den gemensamma marknaden. Detta konstaterande utesluter inte desto mindre att det finns ett behov av att undersöka huruvida vissa konkurrensaspekter som identifieras i det ifrågasatta beslutet förstärker varandra, såsom kommissionen har hävdat i sitt svaromål, och att det därför skulle vara onaturligt att bedöma var och en av dem för sig.

(se punkterna 42–45, 48 och 734)

2. Kommissionen har ett visst handlingsutrymme vad gäller ekonomiska bedömningar vid tillämpningen av de materiella reglerna i förordning nr 4064/89 om kontroll av företagskoncentrationer och i synnerhet av artikel 2. Följaktligen skall gemenskapsdomstolens kontroll begränsas till en granskning av att uppgifterna om de faktiska omständigheterna är materiellt riktiga och att det inte skett en uppenbart oriktig bedömning.

Vad gäller beskaffenheten av denna kontroll, föreligger det en väsentlig skillnad mellan de uppgifter och konstateranden av faktiska omständigheter, å ena sidan, vilka domstolen kan anse vara oriktiga mot bakgrund av argument och bevis som förelagts den, och ekonomiska bedömningar, å andra sidan.

Kommissionen har visserligen ett utrymme för skönsmässig bedömning vid tillämpningen av de materiella reglerna i förordning nr 4064/89. Detta innebär emellertid inte att gemenskapsdomstolen inte skall pröva kommissionens tolkning av ekonomiska uppgifter. Gemenskapsdomstolen skall nämligen inte bara pröva huruvida de bevis som åberopats är materiellt riktiga, tillförlitliga och samstämmiga, utan även pröva huruvida dessa bevis utgör samtliga relevanta uppgifter som skall beaktas för att bedöma en komplicerad situation och huruvida de kan ligga till grund för de slutsatser som dragits.

(se punkterna 60, 62–63 och 253)

3. Det uppställs inte någon presumtion i förordning nr 4064/89 om kontroll av företagskoncentrationer för en anmäld koncentrations förenlighet med den gemensamma marknaden. Det kan således inte anses att kommissionen skall luta åt att godkänna en koncentration som omfattas av dess behörighet för det fall att den hyser vissa tvivel. Kommissionen skall i varje enskilt fall bilda sig en klar uppfattning om förenligheten och fatta beslut i enlighet därmed.

(se punkt 61)

4. Med hänsyn till kommissionens handlingsutrymme vad gäller ekonomiska bedömningar vid tillämpningen av de materiella reglerna i förordning nr 4064/89 om kontroll av företagskoncentrationer är en effektiv domstolskontroll i än högre grad nödvändig när kommissionen gör en prognos för den marknadsutveckling som skulle kunna bli följden av den planerade koncentrationen.

En sådan prognos måste upprättas med stor försiktighet, eftersom det inte är fråga om att undersöka tidigare händelser avseende vilka det ofta förekommer ett stort antal uppgifter som gör det omöjligt att förstå orsakerna eller ens rådande omständigheter, utan om att förutse framtida händelser vilka kan inträffa med större eller mindre sannolikhet, såvida det inte antas ett beslut som förbjuder den planerade koncentrationen eller fastställer villkor för att genomföra den. En prognos som består i en prövning av hur en koncentration kan ändra de faktorer som är avgörande för konkurrensen på en viss marknad, med syftet att kontrollera huruvida denna koncentration påtagligt skulle komma att hämma en effektiv konkurrens, innebär att det är nödvändigt att föreställa sig olika händelseförlopp med beaktande av orsak och verkan för att kunna fastställa vilka förlopp som är troligast.

(se punkt 64)

5. Koncentrationer av konglomerattyp medför inte några verkliga horisontella överlappningar mellan koncentrationsparternas verksamheter eller några vertikala relationer mellan dessa parter i strikt mening. Även om sådana koncentrationer i allmänhet inte medför konkurrensbegränsande verkningar, kan de emellertid i vissa fall komma att få sådana verkningar. När kommissionen gör en prognos av verkningarna av en koncentration av konglomerattyp och till följd av konglomeratverkningarna kan dra slutsatsen att en dominerande ställning med största sannolikhet kommer att skapas eller förstärkas inom en relativt nära framtid som kommer att få till följd att den effektiva konkurrensen på den berörda marknaden påtagligt hämmas, är den skyldig att förbjuda koncentrationen.

Koncentrationer av konglomerattyp ger upphov till specifika problem, särskilt som analysen av en sådan koncentration kan inbegripa en prognos i vilken en framtida tidsperiod beaktas och ett givet beteende från den sammanslagna enhetens sida till stor del kan vara avgörande för koncentrationens verkningar. Händelseförlopp med beaktande av orsak och verkan kan således vara svåra att urskilja, osäkra och svåra att fastställa. I detta sammanhang är kvaliteten på de bevis som kommissionen lägger fram för att visa att det krävs ett beslut om att en koncentration är oförenlig med den gemensamma marknaden, särskilt viktig. Dessa bevis skall nämligen styrka kommissionens bedömningar, enligt vilka den ekonomiska utveckling som denna institution grundar sig på är trolig, såvida inte ett sådant beslut antas.

(se punkterna 65 och 66)

6. När kommissionen gör en prognos av verkningarna av en koncentration av konglomerattyp är det nödvändigt att företa en fullständig bedömning av sannolikheten för ett visst framtida beteende, det vill säga en bedömning med beaktande av såväl incitament till sådana beteenden som faktorer som kan minska eller till och med undanröja dessa incitament, inbegripet den omständigheten att beteendena kan vara rättsstridiga.

Det skulle emellertid strida mot det förebyggande syftet med förordning nr 4064/89 att kräva att kommissionen, för varje koncentrationsplan, skall bedöma i viken mån incitamenten till konkurrensbegränsande beteenden skulle minska eller till och med undanröjas på grund av att de aktuella beteendena är rättsstridiga, på grund av sannolikheten för att de blir upptäckta, att de blir föremål för rättsliga åtgärder av behöriga myndigheter på såväl gemenskapsnivå som nationell nivå och på grund av de sanktioner som skulle kunna bli följden. Kommissionen är således i princip är skyldig att betrakta den omständigheten att ett beteende eventuellt kan vara rättsstridigt och därmed bli föremål för sanktioner såsom en faktor som kan minska eller till och med undanröja incitamenten för ett företag till att bete sig på ett givet sätt. Vid denna bedömning krävs det däremot inte att det görs en uttömmande och detaljerad utredning av bestämmelserna i de olika rättsordningar som kan tänkas vara tillämpliga och av den politik i fråga om påföljder som bedrivs i dessa, eftersom en analys som syftar till att fastställa att det troligen föreligger en överträdelse och att säkerställa att den blir föremål för en sanktion i flera rättsordningar skulle vara alltför spekulativ.

I den mån kommissionen, utan att göra en specifik och detaljerad utredning av denna fråga, kan identifiera ifrågavarande beteendes rättsstridiga karaktär med avseende på artikel 82 EG eller andra gemenskapsrättsliga bestämmelser som kommissionen är behörig att tillämpa, ankommer det på den att konstatera den rättsstridiga karaktären och att beakta den vid sin bedömning av huruvida ett sådant beteende är sannolikt från den sammanslagna enhetens sida.

Kommissionen har rätt att basera sig på en summarisk analys av de aktuella beteendenas lagenlighet och på sannolikhetsgraden för att sanktioner kommer att vidtas mot dem, vilken grundas på uppgifter som kommissionen förfogar över vid den tidpunkt då den antar sitt beslut på området för kontroll av företagskoncentrationer. Det ankommer inte desto mindre på kommissionen att inom ramen för sin bedömning identifiera de beteenden som den förutser och vid behov värdera och beakta den eventuella avskräckande verkan som består i att dessa beteenden uppenbart eller högst sannolikt är otillåtna enligt gemenskapsrätten.

(se punkterna 70–75, 303–304, 424–425 och 468)

7. I artikel 2.2 och 2.3 i förordning nr 4064/89 om kontroll av företagskoncentrationer uppställs två kumulativa villkor, varav det första gäller den omständigheten att en dominerande ställning skapas eller förstärks och det andra att konkurrensen härigenom påtagligt hämmas inom den gemensamma marknaden. Följaktligen kan en koncentration förbjudas endast om de båda villkor som anges i artikel 2.3 är uppfyllda.

Det kan emellertid vara frågan om missbruk av dominerande ställning när ett företag i dominerande ställning stärker sin ställning så att graden av dominans väsentligen kan hämma konkurrensen, det vill säga så att det på marknaden endast kvarstår företag som i sitt agerande är beroende av det dominerande företaget. Härav följer att förstärkandet av en dominerande ställning i sig påtagligt kan hämma konkurrensen, så till den grad att det i sig kan utgöra missbruk av dominerande ställning.

A fortiori kan den omständigheten att en dominerande ställning förstärks eller skapas i den mening som avses i artikel 2.3 i förordning nr 4064/89 i vissa fall vara liktydigt med att det visas att den effektiva konkurrensen påtagligt hämmas. Detta konstaterande innebär på intet sätt att det andra villkoret som uppställs i artikel 2 i förordning nr 4064/89 i rättsligt hänseende omfattas av det första villkoret, utan enbart att det kan framgå av en och samma faktiska bedömning av en given marknad att båda villkoren är uppfyllda.

De omständigheter som kan åberopas av kommissionen för att visa att ett företags konkurrenter saknar handlingsfrihet i den utsträckning som krävs för att det skall kunna fastställas att en dominerande ställning har skapats eller förstärkts inom detta företag är ofta desamma som dem som är relevanta för bedömningen av om skapandet eller förstärkandet av en dominerande ställning leder till att den effektiva konkurrensen påtagligt kommer att hämmas inom den gemensamma marknaden. En omständighet som påtagligt inverkar på konkurrenternas frihet att på ett självständigt sätt bestämma sin affärspolicy kan även få till följd att den effektiva konkurrensen påtagligt hämmas.

Härav följer att i den mån det framgår av skälen i ett beslut genom vilket en koncentration förklaras oförenlig med den gemensamma marknaden, även om det gäller de skäl som formellt avser en analys av huruvida en dominerande ställning skapas eller förstärks, att denna koncentration kommer att få påtagliga konkurrensbegränsande verkningar, finns det inte någon anledning att betrakta detta beslut som rättsstridigt enbart av det skälet att kommissionen inte uttryckligen och specifikt, vare sig med avseende på motiveringsskyldigheten i artikel 253 EG eller i sakfrågan, kopplade sin beskrivning av dessa omständigheter till det andra villkoret i artikel 2 i förordning nr 4064/89. En motsatt uppfattning skulle innebära att kommissionen ålades en rent formell skyldighet att åberopa vissa överväganden två gånger, först i sin analys av huruvida en dominerande ställning skapas eller förstärks på en given marknad och sedan en andra gång i förhållande till det påtagliga hindret för konkurrensen inom den gemensamma marknaden.

(se punkterna 84 och 86–89)

8. En dominerande ställning föreligger om det aktuella företaget har en sådan ekonomisk makt att det har möjlighet att förhindra effektiv konkurrens på den relevanta marknaden, genom att detta företag i betydande omfattning kan agera oberoende i förhållande till konkurrenter, kunder och i sista hand konsumenter. Kommissionen behöver inte visa att ett företags konkurrenter ens tillfälligt kommer att utestängas från marknaden för att den skall kunna fastställa att det föreligger en dominerande ställning.

(se punkterna 85, 114 och 243)

9. Särskilt höga marknadsandelar utgör i sig, utom i undantagsfall, bevis för att det föreligger en dominerande ställning, även om marknadsandelarnas betydelse kan variera från en marknad till en annan. Detta kan vara fallet vid en marknadsandel på 50 procent.

På en marknad som karaktäriseras av tilldelning av ett begränsat antal värdefulla kontrakt medför den omständigheten att ett visst bolag har vunnit de senaste upphandlingarna inte med nödvändighet att en av dess konkurrenter inte kommer att kunna vinna nästa gång. Såvida ett konkurrerande bolag har en konkurrenskraftig produkt och andra faktorer inte påtagligt gynnar det förstnämnda bolaget kan konkurrentbolaget alltid vinna ett betydelsefullt kontrakt och på en gång avsevärt öka sina marknadsandelar.

Detta konstaterande motiverar emellertid inte slutsatsen att marknadsandelarna nästan saknar värde vid bedömningen av de olika tillverkarnas styrka på detta slags marknad, särskilt när dessa marknadsandelar förblir relativt stabila eller tenderar att förstärka ett företags ställning. Den omständigheten att en tillverkare, även på en anbudsmarknad, vidmakthåller eller till och med förstärker sina marknadsandelar under en period av flera år i sträck utgör en indikation på en stark ställning på marknaden. Det kommer nämligen med nödvändighet en tidpunkt då skillnaden mellan en tillverkares och dess konkurrenters marknadsandel inte längre kan bero på det begränsade antalet anbudsförfaranden som utgör efterfrågan på marknaden.

(se punkterna 115, 149–151, 540 och 571)

10. Det förhållandet att ett företag tvingas till prissänkningar på grund av trycket från prissänkningar som görs på konkurrenternas initiativ är i allmänhet inte förenligt med det oberoende beteende som är karaktäristiskt för en dominerande ställning.

Det förhållandet att det föreligger konkurrens – även en livlig sådan – på en viss marknad utesluter inte att ett företag kan ha en dominerande ställning på denna, eftersom en sådan ställning i huvudsak karaktäriseras av att företaget kan bestämma sitt beteende utan att i sin marknadsstrategi behöva ta hänsyn till denna konkurrens och utan att för den skull lida skada på grund av sitt uppträdande. Att det eventuellt förekommer konkurrens på marknaden är förvisso en relevant omständighet, särskilt vid bedömningen av huruvida det föreligger en dominerande ställning, men den är inte en avgörande omständighet i sig.

På en marknad som avser produkter som säljs inom ramen för anbudsförfaranden som äger rum regelbundet, varav vart och ett av dem avser försäljning med högt värde och karaktäriseras av upprepade förhandlingar blir det med nödvändighet fråga om ekonomiska eftergifter i en eller annan form från anbudsgivarnas sida, eftersom sådana helt och hållet ingår i en förhandlingsprocess. Enbart det faktum att ett företag har erbjudit rabatter för att erhålla vissa kontrakt är i detta sammanhang inte i sig oförenligt med att företaget har en dominerande ställning.

(se punkterna 116–117, 184, 215 och 249)

11. Det faktum att de behöriga myndigheterna i en eller flera tredje stater bedömer en fråga på ett givet sätt inom ramen för deras egna förfaranden är inte tillräckligt i sig för att en avvikande bedömning från de behöriga gemenskapsmyndigheternas sida skall mista sin giltighet. De omständigheter och argument som har framförts inom ramen för det administrativa förfarandet på gemenskapsnivå samt de tillämpliga rättsreglerna är inte med nödvändighet desamma som dem som beaktas av myndigheterna i den aktuella tredje staten och de bedömningar som görs på vardera sidan kan följaktligen gå isär. Om en part anser att ett juridiskt resonemang som ligger till grund för en slutsats av myndigheterna i en tredje stat är särskilt relevant och är möjligt att överföra på ett gemenskapsförfarande, kan parten alltid åberopa det i sak, men bevisvärdet av ett sådant resonemang kan inte ha avgörande betydelse.

(se punkt 179)

12. De konkurrensbegränsande verkningar av en koncentration som är en följd av ett direkt vertikalt förhållande mellan leverantör och kund beror på den sammanslagna enhetens framtida beteende, utan vilket denna aspekt av sammanslagningen inte skulle få några skadliga följder. Det ankommer således på kommissionen att förebringa övertygande bevis för att detta beteende är sannolikt.

I vissa fall kan dessa bevis bestå av ekonomiska studier som visar den sannolika utvecklingen på marknaden genom att det i dessa anges att det finns ett incitament för den sammanslagna enheten till att bete sig på ett givet sätt.

Eftersom principen om fri bevisföring är förhärskande i gemenskapsrätten är avsaknad av denna typ av bevis inte i sig avgörande. I synnerhet i en situation där det är uppenbart att ett företags affärsintressen klart talar för att agera på ett visst sätt, som till exempel att utnyttja en möjlighet att störa ett konkurrerande företag, gör inte kommissionen en uppenbart oriktig bedömning när den anser att det är sannolikt att den sammanslagna enheten faktiskt kommer att agera på det förutsedda sättet. I ett sådant fall kan de ekonomiska och kommersiella realiteterna i det aktuella fallet utgöra de övertygande bevis som krävs enligt rättspraxis.

(se punkterna 295–297 och 433)

13. Det förhållandet att ett företag har en dominerande ställning får visserligen inte innebära att detta företag fråntas rätten att tillvarata sina egna affärsintressen, men vissa ageranden är inte tillåtna om de just har till syfte att förstärka och missbruka denna dominerande ställning. Ett företag i dominerande ställning som vägrar att sälja en väsentlig komponent till sina konkurrenter gör sig således skyldigt till missbruk av denna ställning.

(se punkt 306)

14. När kommissionen bedömer verkningarna av en koncentration skall den, i fråga om marknadens framtida utveckling, på grundval av övertygande bevis och med en tillräcklig grad av sannolikhet visa inte endast att ett eventuellt beteende som den förutser kommer att äga rum i en relativt nära framtid, utan även att detta beteende kommer att leda till att en dominerande ställning skapas eller förstärks i en relativt nära framtid. Det räcker inte att kommissionen lägger fram en rad logiska men hypotetiska utvecklingsetapper som den befarar skulle få skadliga följder för konkurrensen på en rad olika marknader om de förverkligades. Det ankommer tvärtom på kommissionen att specifikt analysera den sannolika utvecklingen på varje marknad på vilken den avser att visa att en dominerande ställning kommer att skapas eller förstärkas till följd av den anmälda koncentrationen och att lägga fram övertygande bevis till stöd för sin bedömning.

(se punkterna 327, 429, 433 och 464)

15. Att förstainstansrätten som en processledningsåtgärd enligt artikel 64.3 i förstainstansrättens rättegångsregler beaktar svar på frågor från en part, varvid den andra parten i förekommande fall har kunnat yttra sig över dessa uppgifter vid förhandlingen, strider inte mot artikel 48 i dessa rättegångsregler.

(se punkt 505)

16. I motsats till vad som gäller när ett beslut ligger i linje med fast beslutspraxis kan kommissionen inte nöja sig med en kortfattad motivering när den utsträcker räckvidden av en praxis, utan måste lämna en uttrycklig motivering. Detta innebär dock inte att kommissionen, utöver motiveringen av beslutet med hänvisning till akten i det ärende som är föremål för beslutet, specifikt måste ange skälen till att den kom fram till en annan slutsats än i ett tidigare ärende som rörde liknande eller identiska förhållanden eller i vilket de ekonomiska aktörerna var desamma.

(se punkt 513)

17. Kommissionen får inte avvika från regler som den ålagt sig själv. I den mån det i tillkännagivandet om hur den berörda marknaden skall definieras enligt gemenskapens konkurrensrätt anges i tvingande ordalag med hjälp av vilken metod kommissionen har för avsikt att hädanefter definiera marknaderna och det inte lämnas något utrymme för skönsmässig bedömning, måste kommissionen faktiskt beakta lydelsen av detta tillkännagivande.

Kommissionen har stor handlingsfrihet när den uttalar sig i ett tillkännagivande i ordalag som gör det möjligt att, bland olika typer av uppgifter och förhållningssätt som teoretiskt sett kan vara relevanta, välja dem som passar bäst under de förhållanden som råder i ett givet fall.

I detta avseende har kommissionen, i tillkännagivandet om marknadsdefinitionen, inte åtagit sig att använda en precis och särskild metod för att bedöma utbytbarhet på efterfrågesidan. Däremot har den slagit fast att den är öppen för olika lösningar beroende på omständigheterna i varje enskilt ärende och har förbehållit sig ett stort utrymme för skönsmässig bedömning i syfte att kunna behandla varje enskilt fall på ett lämpligt sätt.

(se punkterna 516 och 519)

18. I punkt 36 i tillkännagivandet om hur den berörda marknaden skall definieras enligt gemenskapens konkurrensrätt preciseras att ”[f]unktionell utbytbarhet eller likartade egenskaper … inte i sig [behöver] vara tillräckligt, eftersom kundernas reaktioner på relativa prisförändringar kan styras av andra hänsyn också”. När det gäller kommissionens undersökning av huruvida en koncentration är förenlig med den gemensamma marknaden, följer motsatsvis av detta citat att i vissa fall eller till och med i allmänhet, med förbehåll för särskilda omständigheter som tyder på motsatsen, att funktionellt utbytbara produkter som har likartade egenskaper är utbytbara.

(se punkt 524)

19. När det gäller tillämpningen av artikel 82 EG innebär konstaterandet av förekomsten av en dominerande ställning inte i sig någon anmärkning mot det berörda företaget, utan endast att företaget oberoende av hur det har uppnått denna ställning, har ett särskilt ansvar att inte genom sitt beteende skada en effektiv och icke snedvriden konkurrens inom den gemensamma marknaden. Vidare är missbruk i den mening som avses i artikel 82 EG ett objektivt begrepp. Det omfattar sådana beteenden av ett företag i dominerande ställning som kan påverka strukturen på en marknad där konkurrensen redan är försvagad just till följd av det aktuella företagets existens och som genom att andra metoder används än sådana som räknas till normal konkurrens om varor och tjänster på grundval av de ekonomiska aktörernas transaktioner, medför att hinder läggs i vägen för att den på marknaden ännu existerande konkurrensen upprätthålls eller utvecklas.

I en situation där den enda omedelbara konkurrensen på en given marknad är indirekt och redan relativt svag är det särskilt skadligt när ett företag förvärvar den enda konkurrent som fortfarande bedriver försäljning på marknaden. Det finns anledning att analogt tillämpa de principer som utarbetats i samband med förbudet mot en dominerande ställning inom den rättsliga ram som är närbesläktad med kontrollen av koncentrationer, med beaktande av att ju mer dominerande ett företag är desto viktigare är det att företaget avstår från varje agerande som ytterligare kan försvaga konkurrensen, och i än högre grad, från ett agerande som kan undanröja den kvarvarande konkurrensen på marknaden.

Under sådana förhållanden ankommer det således på parterna i koncentrationen att lägga fram bevis för att det inte förekom någon effektiv konkurrens på marknaden före koncentrationen.

(se punkterna 549–551)

20. Enligt förordning nr 4064/89 om kontroll av företagskoncentrationer har kommissionen endast befogenhet att godta åtaganden som kan medföra att den anmälda transaktionen blir förenlig med den gemensamma marknaden. Strukturella åtaganden som parterna har föreslagit uppfyller detta kriterium endast i den mån kommissionen med säkerhet kan dra slutsatsen att det kommer att vara möjligt att verkställa dem och att de nya kommersiella strukturer som blir resultatet av dem kommer att vara tillräckligt livskraftiga och varaktiga för att säkerställa att en dominerande ställning inte kan komma att skapas eller förstärkas eller att den effektiva konkurrensen inte kan komma att hämmas, vilket åtagandena syftar till att förhindra, inom en relativt nära framtid.

(se punkterna 555 och 612)

21. I syfte att garantera rättssäkerheten och en god rättskipning krävs, för att en talan skall kunna tas upp till sakprövning, att de väsentligaste faktiska och rättsliga omständigheter som talan grundas på åtminstone kortfattat, men på ett konsekvent och begripligt sätt, framgår av innehållet i själva ansökan. Innehållet i en ansökan kan visserligen stödjas och kompletteras på särskilda punkter genom hänvisning till utdrag ur handlingar som bifogas ansökan, men en sådan generell hänvisning till andra inlagor, även om de bifogas ansökan, kan inte avhjälpa det faktum att väsentliga delar av den rättsliga argumentationen saknas, vilka skall återfinnas i själva ansökan.

(se punkt 592)

22. Förfarandet för att få tillgång till handlingarna i konkurrensärenden har till syfte att låta mottagarna av ett meddelande om anmärkningar få kännedom om den bevisning som finns i kommissionens handlingar, så att de på ett tillfredsställande sätt kan svara på de slutsatser som kommissionen kommit fram till i sitt meddelande om anmärkningar. Rätten att få tillgång till handlingarna i ärendet motiveras av att de berörda företagen måste garanteras en möjlighet att försvara sig på ett tillfredsställande sätt mot de anmärkningar som riktas mot dem i meddelandet om anmärkningar.

Dock kan tillgång vägras till vissa handlingar, särskilt handlingar eller delar av handlingar som innehåller andra företags affärshemligheter, interna kommissionshandlingar, uppgifter som gör det möjligt att identifiera klagande som önskar vara anonyma och upplysningar som lämnats till kommissionen på villkor att deras konfidentiella karaktär respekteras.

Även om företagen har rätt till skydd för sina affärshemligheter, måste dock denna rätt vägas mot skyddet för rätten för försvar. Således kan kommissionen vara skyldig att förena motstående intressen, genom att framställa icke-konfidentiella versioner av handlingar som innehåller affärshemligheter eller andra känsliga uppgifter. Samma principer är tillämpliga vad gäller tillgång till handlingarna i de koncentrationsärenden som undersöks enligt förordning nr 4064/89 om kontroll av företagskoncentrationer, även om tillämpningen av dessa principer rimligen kan göras beroende av det krav på skyndsamhet som präglar den allmänna systematiken i förordningen. Det saknas anledning att tillämpa en annan eller mer omfattande skyddsnivå för rätten till försvar på området för kontroll av koncentrationer än vad som görs i samband med överträdelser av gemenskapsrätten.

(se punkterna 629–631)

23. I ett administrativt förfarande som rör konkurrens skall det göras åtskillnad mellan uppgifter som uteslutande är till nackdel för det berörda företaget och handlingar som är till dess fördel eller som innehåller uppgifter till dess fördel, när det gäller tillgång till handlingarna i ärendet. Uppgifter till företagets nackdel är endast relevanta i den mån kommissionen själv stöder sig på dem, och i sådant fall måste företaget ges tillgång till dem, men om kommissionen inte stött sig på dem har det ingen betydelse för förfarandets lagenlighet att de inte har gjorts tillgängliga. Om det däremot visar sig att ett företag under det administrativa förfarandet inte har fått tillgång till en handling som är till dess fördel, det vill säga en uppgift som skulle ha kunnat vara till nytta för dess försvar och som således skulle ha kunnat medföra att det administrativa förfarandet fick en annan utgång om företaget hade kunnat åberopa den, måste i princip det resonemang i beslutet som berörs av denna handling anses vara behäftat med ett fel.

(se punkt 649)

24. En begäran om konfidentiell behandling kan motivera en vägran att ge tillgång till handlingar som härrör från tredje parter, såsom klagomål, i ett konkurrensförfarande. Ett företag i dominerande ställning på marknaden kan nämligen komma att vidta motåtgärder mot konkurrenter, leverantörer eller kunder som har medverkat i kommissionens utredning, och under sådana förhållanden är det endast med vetskap om att deras begäran om konfidentiell behandling kommer att beaktas som utomstående företag som lämnar handlingar till kommissionen under dess utredningar och anser att motåtgärder kan komma att vidtas mot dem som en följd därav kan göra detta.

(se punkt 650)

25. I förfaranden på det konkurrensrättsliga området avser rätten att yttra sig endast de invändningar som kommissionen har för avsikt att beakta.

Eftersom ett beslut om att inleda ett förfarande i enlighet med artikel 6.1 c i förordning nr 4064/89 om kontroll av företagskoncentrationer således inte syftar till att framställa invändningar riktade till parterna, utan endast till att tills vidare uttala de allvarliga tvivel som kommissionen hyser och som föranleder den att påbörja utredningens andra fas, kan ett företag inte påstå att bristen på tillgång till handlingarna i ärendet före avsändandet av meddelandet om anmärkningar förstörde dess möjligheter att försvara sig. Om företaget faktiskt har fått möjlighet att yttra sig skriftligen och muntligen över meddelandet om anmärkningar, efter att ha beretts tillgång till kommissionens administrativa akt, skall det anses ha haft möjlighet att uttrycka sina synpunkter på de av kommissionen fastställda anmärkningarna i tid.

(se punkterna 692 och 693)

26. Även om ordalydelsen i artikel 18.1 i förordning nr 4064/89 om kontroll av företagskoncentrationer betyder att parterna i en koncentration måste kunna yttra sig så snart förfarandet har inletts, innebär den inte att kommissionen måste bevilja tillgång till sin administrativa akt i detta tidigare skede. Det nödvändiga i att parterna får tillgång till kommissionens administrativa akt, för att de slutgiltigt skall kunna försvara sig mot de anmärkningar som kommissionen har tagit upp i meddelandet om anmärkningar, skall inte tolkas som att kommissionen åläggs en skyldighet att ge dem tillgång till akten bitvis under hela förfarandets gång, vilket skulle innebära en oproportionerligt stor börda för institutionen.

(se punkt 694)

27. För att kommissionen skall kunna iaktta den tidsplan som föreskrivs i förordning nr 4064/89 om kontroll av företagskoncentrationer är det nödvändigt att de mellanliggande tidsfrister som fastställs i varje skede av förfarandet också är korta. Denna omständighet gör att villkoren för hur alla deltagare i förfarandet måste arbeta per definition blir mindre gynnsamma, men vinsten i form av skyndsamhet i förfarandet i dess helhet har av lagstiftaren ansetts motivera dessa uppoffringar, i synnerhet för att ta hänsyn till det affärsintresse som parterna i en anmäld koncentration har av att fullfölja sitt projekt så snabbt som möjligt. Vid bedömningen av påstådda åsidosättanden av rätten till försvar i samband med ett förfarande enligt förordning nr 4064/89 är det nödvändigt att ta hänsyn till kravet på skyndsamhet, vilket präglar den allmänna systematiken i förordningen.

Enligt artikel 21 i förordning nr 4064/89 om anmälningar, tidsfrister och förhör enligt förordning nr 4064/89, som är tillämplig bland annat på den tidsfrist som fastställs för besvarande av ett meddelande om anmärkningar i enlighet med artikel 13 i samma förordning, skall kommissionen ta hänsyn till den tid som behövs för att utarbeta yttranden och till hur brådskande ärendet är. Det ankommer således på kommissionen att i möjligaste mån förena de anmälande parternas rätt till försvar med behovet av att snabbt anta ett slutgiltigt beslut.

Under dessa förhållanden kan parterna i en koncentration inte åberopa de korta tidsfrister som de förfogade över inom ramen för detta förfarande, såvida dessa tidsfrister inte var oproportionerliga i förhållande till den tidsperiod under vilken förfarandet i sin helhet pågick.

(se punkterna 701–703)

28. Även om förhörsombudets ställning har förändrats genom att beslut 2001/462 om kompetensområdet för förhörsombudet i vissa konkurrensförfaranden har trätt i kraft, särskilt som han enligt artikel 2.2 i beslutet av administrativa skäl skall vara knuten till kommissionsledamoten med ansvar för konkurrensfrågor, i stället för till generaldirektoratet för konkurrens, framgår det klart av beslutet att det nya ämbetet som förhörsombud är en direkt ersättning av det gamla ämbetet med samma namn enligt beslut 94/810. Det skall under dessa förhållanden anses att det tidigare förhörsombudet fortsatte sitt ämbete efter ikraftträdandet av beslut 2001/462, eftersom det inte har fattats något beslut om att upphäva hans mandat i enlighet med artikel 2.1 i detta beslut.

Denna tolkning av ovannämnda rättsakter förstärks av att det i fråga om förhörsombudsämbetet fanns ett objektivt behov av att säkerställa en kontinuitet i ämbetet i enlighet med principen om god förvaltningssed. Beslut 2001/462 trädde med nödvändighet i kraft när vissa förfaranden redan pågick. Om verkan av att beslut 2001/462 trädde i kraft, i kombination med att det inte utnämndes något nytt förhörsombud, var att det inte fanns någon som var behörig att fullgöra detta uppdrag, skulle det ha varit omöjligt att fullfölja dessa förfaranden, vilket skulle ha inneburit att bestämmelserna både i förordning nr 4064/89 och i beslut 2001/462 hade förlorat sin ändamålsenliga verkan för dessa förfaranden. Det förhörsombud som var i tjänst vid tidpunkten för ikraftträdandet av beslut 2001/462 var således behörigt att fullgöra detta uppdrag tills vidare, åtminstone för att avsluta de förfaranden som han redan ansvarade för.

(se punkterna 719 och 720)

29. De grundläggande rättigheterna utgör en integrerad del av de allmänna rättsprinciper vars efterlevnad gemenskapsdomstolarna skall säkerställa. I detta hänseende utgår domstolen och förstainstansrätten från medlemsstaternas gemensamma konstitutionella traditioner samt från den vägledning som ges i de folkrättsliga dokument angående skydd för de mänskliga rättigheterna som medlemsstaterna varit med om att utarbeta eller har tillträtt. I detta avseende är Europakonventionen om de mänskliga rättigheterna av särskild betydelse. I artikel 6.2 EU föreskrivs dessutom att ”[u]nionen som allmänna principer för gemenskapsrätten [skall] respektera de grundläggande rättigheterna, såsom de garanteras i Europakonventionen om skydd för de mänskliga rättigheterna och de grundläggande friheterna och såsom de följer av medlemsstaternas gemensamma konstitutionella traditioner”.

(se punkt 725)

FÖRSTAINSTANSRÄTTENS DOM (andra avdelningen i utökad sammansättning)

den 14 december 2005( )

”Talan om ogiltigförklaring – Konkurrens – Kommissionens beslut genom vilket en företagskoncentration förklaras vara oförenlig med den gemensamma marknaden – Förordning (EEG) nr 4064/89 – Flygindustrimarknaderna – General Electrics förvärv av Honeywell – Vertikal integration – Kombinationserbjudanden – Utestängningseffekter – Horisontella överlappningar – Rätten till försvar”

I mål T-210/01,

General Electric Company, med säte i Fairfield, Connecticut (Förenta staterna), företrätt av N. Green, C. Booth, QC, J. Simor, K. Bacon, barristers, S. Baxter, solicitor, advokaterna L. Vogel och J. Vogel samt inledningsvis av advokaten M. Van Kerckhove och därefter av J. O’Leary, solicitor, med delgivningsadress i Luxemburg,

sökande,

mot

Europeiska gemenskapernas kommission, företrädd av R. Lyal, P. Hellström och F. Siredey-Garnier, båda i egenskap av ombud, med delgivningsadress i Luxemburg,

svarande,

med stöd av

Rolls-Royce plc, med säte i London (Förenade kungariket), företrätt av A. Renshaw, solicitor,

och

Rockwell Collins, Inc., med säte i Cedar Rapids, Iowa (Förenta staterna), företrätt av T. Soames, J. Davies och A. Ryan, solicitors, och advokaten P. D. Camesasca,

intervenienter,

angående en begäran om ogiltigförklaring av kommissionens beslut 2004/134/EG av den 3 juli 2001 om att förklara en företagskoncentration oförenlig med den gemensamma marknaden och EES-avtalet (Ärende COMP/M.2220 – General Electric/Honeywell) (EUT L 48, 2004, s. 1),

meddelar

FÖRSTAINSTANSRÄTTEN



(andra avdelningen i utökad sammansättning),

sammansatt av ordföranden J. Pirrung, samt domarna V. Tiili, A. W. H. Meij, M. Vilaras och N. J. Forwood,

justitiesekreterare: byrådirektören J. Plingers,

efter det skriftliga förfarandet och förhandlingen den 27 maj 2004,

följande

Dom

Tillämpliga bestämmelser

1 Rådets förordning (EEG) nr 4064/89 av den 21 december 1989 om kontroll av företagskoncentrationer (EGT L 395, s. 1, rättelser i EGT L 257, 1990, s. 13; svensk specialutgåva, annex, s. 16) har senast ändrats genom rådets förordning (EG) nr 1310/97 av den 30 juni 1997 (EGT L 180, s. 1) (nedan kallad, i dess lydelse efter rättelser och ändringar, förordning nr 4064/89). I artikel 2.2 och 2.3 i förordning nr 4064/89 föreskrivs följande:

”2. En koncentration som inte skapar eller förstärker en sådan dominerande ställning som medför att den effektiva konkurrensen inom den gemensamma marknaden eller en väsentlig del av den påtagligt skulle hämmas skall förklaras förenlig med den gemensamma marknaden.

3. En koncentration som skapar eller förstärker en sådan dominerande ställning som medför att den effektiva konkurrensen inom den gemensamma marknaden eller en väsentlig del av den påtagligt skulle hämmas skall förklaras oförenliga med den gemensamma marknaden.”

Bakgrund till tvisten

2 General Electric Company (nedan kallat GE eller sökandebolaget) är ett diversifierat industriföretag som är verksamt bland annat inom flygmotorer, hushållsapparater, informationstjänster, energisystem, belysning, industrisystem, medicinska system, plaster, tv-sändning, finansiella tjänster och transportsystem.

3 Honeywell International Inc. är ett företag som bland annat bedriver verksamhet på marknaderna för produkter och tjänster till flygindustrin, produkter till bilindustrin, elektronikmaterial, kemiska specialprodukter, polymerer med hög prestanda, transport- och kraftsystem samt övervakningssystem för bostads- eller industrifastigheter.

4 Den 22 oktober 2000 ingick GE och Honeywell ett avtal, enligt vilket GE skulle förvärva Honeywells hela aktiekapital (nedan kallad koncentrationen) så att detta skulle bli ett helägt dotterbolag till GE.

5 Den 5 februari mottog kommissionen den formella anmälan av koncentrationen i enlighet med artikel 4 i förordning nr 4064/89.

6 Kommissionen ansåg att koncentrationen kunde komma att omfattas av förordning nr 4064/89 och beslutade därför den 1 mars 2001 att inleda ett granskningsförfarande enligt artikel 6.1 c i nämnda förordning och artikel 57 i avtalet om Europeiska ekonomiska samarbetsområdet (EES) (nedan kallat beslutet att inleda förfarandet).

7 Den 15 mars 2001 ingav GE och Honeywell gemensamt sina synpunkter på beslutet att inleda förfarandet till kommissionen.

8 Kommissionen översände den 8 maj 2001 ett meddelande om anmärkningar till GE, vilket bolaget besvarade den 24 maj 2001.

9 Den 29 och den 30 maj 2001 deltog GE och Honeywell i en muntlig utfrågning vid kommissionen.

10 Den 14 respektive den 28 juni 2001 lade GE och Honeywell fram en rad förslag till åtaganden i syfte att kommissionen skulle kunna godkänna koncentrationen.

11 Den 3 juli 2001 antog kommissionen beslut 2004/134/EG (Ärende COMP/M.2220 – General Electric/Honeywell), i vilken koncentrationen förklarades vara oförenlig med den gemensamma marknaden och EES-avtalet (EUT L 48, 2004, s. 1) (nedan kallat det ifrågasatta beslutet).

Det ifrågasatta beslutet

12 Artikeldelen i det ifrågasatta beslutet har följande lydelse:

”Artikel 1

Den koncentration genom vilken [GE] får kontroll över företaget Honeywell International Inc. förklaras oförenlig med den gemensamma marknaden och EES‑avtalet.

Artikel 2

Detta beslut riktar sig till

[GE]

…”

13 Skälen i det ifrågasatta beslutet kan sammanfattas enligt följande.

14 Enligt kommissionen hade GE självt redan före koncentrationen en dominerande ställning på världsmarknaderna för jetmotorer till stora trafikflygplan och till stora regionalflygplan (se skälen 45−83 och 84−87 i det ifrågasatta beslutet samt skälen 107−229). GE:s starka ställning på marknaden tillsammans med den kommersiella hävstångseffekt som dess ekonomiska styrka skapar och dess vertikala integration i verksamheten leasing av jetflygplan utgör faktorer som har möjliggjort slutsatsen att GE har en dominerande ställning på dessa marknader. Undersökningen har även visat att Honeywell redan var den främsta leverantören av flygelektroniska och icke flygelektroniska produkter (skälen 241−275) samt av jetmotorer till affärsflygplan (skälen 88 och 89) och startmotorer, i synnerhet till jetmotorer till stora trafikflygplan i och med att dessa startmotorer är en nyckelkomponent vid tillverkningen av jetmotorer (skälen 331−340).

15 Sammanslagningen av de båda bolagens verksamhet skulle ha lett till att en dominerande ställning skapades eller förstärktes på flera marknader. Kommissionen ansåg framför allt att GE:s befintliga dominerande ställning på världsmarknaden för jetmotorer till stora trafikflygplan skulle förstärkas genom koncentrationens vertikala verkningar, vilka är en följd av att GE:s tillverkning av dessa jetmotorer integreras med Honeywells tillverkning av startmotorer till samma jetmotorer (skälen 419−427 i det ifrågasatta beslutet). Kommissionen har även funnit att det skapas en dominerande ställning på de olika världsmarknaderna för flygelektronisk och annan flygteknisk utrustning på vilka Honeywell redan hade en styrkeposition före koncentrationen på grund av två typer av så kallade konglomeratverkningar. Enligt kommissionen var dessa verkningar för det första en följd av en procedur benämnd ”förflyttning av marknadsandelar” (shareshifting) vilket innebär att även dessa marknader kom att omfattas av GE Capitals ekonomiska maktsfär, ett bolag som tillhörde sökandebolagets koncern och av de kommersiella fördelar som verksamheten inköp och leasing av jetflygplan medförde, väsentligen genom GE Capital Aviation Services (GECAS) som likaledes är ett bolag som ingår i sökandebolagets koncern (skälen 342−348 och 405−411). För det andra förutsåg kommissionen de verkningar som skulle bli följden av den sammanslagna enhetens framtida praxis med rena, tekniska och blandade kombinationserbjudanden vilka skulle innefatta både jetmotorer från förutvarande GE och flygelektroniska och icke flygelektroniska produkter från förutvarande Honeywell (skälen 349−404). Kommissionen anser att sådana kombinationserbjudanden även skulle förstärka GE:s befintliga dominerande ställning på marknaden för jetmotorer till stora trafikflygplan.

16 Kommissionen har dessutom funnit att GE:s befintliga dominerande ställning på världsmarknaden för jetmotorer till stora regionalflygplan skulle förstärkas och att det skulle skapas en dominerande ställning inom den sammanslagna enheten på världsmarknaden för jetmotorer till stora trafikflygplan, särskilt genom ”horisontella överlappningar”. GE och Honeywell var nämligen båda två närvarande på dessa marknader i egenskap av tillverkare före koncentrationen (skälen 428−431 och 435−437 i det ifrågasatta beslutet). Kommissionen ansåg även att en dominerande ställning skulle skapas, särskilt på grund av en horisontell överlappning mellan de båda parterna i den anmälda koncentrationen på världsmarknaden för små marina gasturbiner (skälen 468−477).

17 Kommissionen ansåg att de av koncentrationsparterna föreslagna åtagandena var otillräckliga för att lösa alla de konkurrensproblem som skulle uppstå till följd av koncentrationen (skälen 500−533 och 546−563 i det ifrågasatta beslutet). Den har därför i skäl 567 i beslutet fastställt att koncentrationen skulle skapa eller förstärka flera fall av dominerande ställning med konsekvensen att den effektiva konkurrensen påtagligt skulle hämmas inom den gemensamma marknaden och att koncentrationen således bör förklaras oförenlig med den gemensamma marknaden i enlighet med artikel 8.3 i förordning nr 4064/89.

Förfarande

18 Genom ansökan som inkom till förstainstansrättens kansli den 12 september 2001 väckte sökandebolaget denna talan. Honeywell väckte samma dag likaledes talan mot det ifrågasatta beslutet (mål T-209/01).

19 Genom inlagor som inkom till förstainstansrättens kansli den 11, 15 och 16 januari 2002 ansökte Rolls-Royce plc, Rockwell Collins Inc. (nedan kallat Rockwell) och Thales SA att få intervenera i målet till stöd för kommissionen.

20 Sökandebolaget begärde konfidentiell behandling i förhållande till intervenienterna av viss information i företagets och kommissionens inlagor.

21 Ordföranden för förstainstansrättens första avdelning tillät genom beslut av den 26 juni 2002 Rolls-Royce och Rockwell att intervenera. Genom samma beslut beviljade förstainstansrätten den konfidentiella behandling som sökandebolaget hade begärt med förbehåll för dessa intervenienters yttranden. I överensstämmelse med artikel 116.6 i förstainstansrättens rättegångsregler tilläts Thales att på grundval av förhandlingsrapporten intervenera under den muntliga förhandlingen.

22 Efter en ändring av förstainstansrättens sammansättning till följd av förstainstansrättens beslut av den 13 september 2004 (EUT C 251, s. 12), placerades referenten på andra avdelningen, vilken följaktligen tilldelades detta mål.

23 Med tillämpning av artikel 14 i rättegångsreglerna och på förslag av andra avdelningen beslutade förstainstansrätten att i enlighet med artikel 51 i nämnda regler hänskjuta målet till en avdelning i utökad sammansättning.

24 Genom en skrivelse som inkom till förstainstansrättens kansli den 2 februari 2004 drog Thales tillbaka sin interventionsansökan. Ordföranden på förstainstansrättens andra avdelning i utökad sammansättning noterade detta avstående genom beslut av den 23 mars 2004 efter att ha hört övriga parter.

25 Genom skrivelse av den 17 mars 2004 begärde sökandebolaget att detta mål skulle förenas med mål T-209/01. Ordföranden på andra avdelningen i utökad sammansättning överlät åt denna avdelning att i enlighet med artikel 50 i rättegångsreglerna besluta om en eventuell förening av de båda målen.

26 På grundval av referentens rapport beslutade förstainstansrätten att inleda det muntliga förfarandet och ställde som en processledningsåtgärd frågor till parterna i enlighet med artikel 64 i rättegångsreglerna. Det begärdes även att kommissionen skulle förete vissa handlingar före förhandlingen. Parterna efterkom förstainstansrättens begäran.

27 Parterna utvecklade sin talan och besvarade förstainstansrättens frågor vid förhandlingen den 27 maj 2004. Med denna förhandling avslutades även det muntliga förfarandet.

28 Genom skrivelse av den 8 juni 2004 ingav sökandebolaget till förstainstansrättens kansli en ansökan om att det muntliga förfarandet skulle återupptas samt ett ytterligare yttrande över vissa aspekter av målet till vilka flera nya dokument bifogades. Genom beslut av den 8 juli 2004 beslutade förstainstansrätten att återuppta det muntliga förfarandet i enlighet med artikel 62 i rättegångsreglerna.

29 Förstainstansrätten vidtog efter att ha hört parterna en processledningsåtgärd i enlighet med artikel 64 i rättegångsreglerna vilken bestod i att till handlingarna i målet föra de dokument och yttranden som sökandebolaget hade inkommit med den 8 juni 2004. Kommissionens och intervenienternas yttranden över nämnda inlagors relevans fördes också till handlingarna i målet.

30 På förstainstansrättens begäran ingav parterna yttranden och ytterligare dokument som hade samband med de frågor som sökandebolaget hade väckt i sitt ursprungliga yttrande. Dessa inlagor fördes också till handlingarna i målet.

31 Det muntliga förfarandet avslutades därefter på nytt den 23 november 2004.

Parternas yrkanden

32 Sökandebolaget har yrkat att förstainstansrätten skall

– ogiltigförklara det ifrågasatta beslutet,

– förplikta kommissionen att ersätta rättegångskostnaderna.

33 Kommissionen har med stöd av Rolls-Royce och Rockwell yrkat att förstainstansrätten skall

– ogilla talan,

– förplikta sökandebolaget att ersätta rättegångskostnaderna.

Rättslig bedömning

34 Sökandebolaget har i sina skrivelser ställt en rad frågor angående talans räckvidd, omfattningen av förstainstansrättens kontroll och de allmänna kriterier som kommissionen har tillämpat i det ifrågasatta beslutet. Dessa frågor kommer att behandlas inledningsvis.

35 Sökandebolaget har bestridit kommissionens konstaterande i det ifrågasatta beslutet vilket utgör utgångspunkten för övriga aspekter av konkurrensanalysen och enligt vilket sökandebolaget hade en dominerande ställning före koncentrationen på marknaden för jetmotorer till stora trafikflygplan. Det är denna aspekt som först skall studeras.

36 Sökandebolaget har även tillbakavisat kommissionens slutsatser angående den vertikala överlappning, de konglomeratverkningar och de horisontella överlappningar som koncentrationen ger upphov till. Dessa verkningar kommer i tur och ordning att studeras i andra, tredje och fjärde hand.

37 Sökandebolaget har slutligen åberopat att det ifrågasatta beslutet är behäftat med formfel.

A – Inledande frågor

1. Begäran att målen skall förenas

38 Förstainstansrätten konstaterar att den omständigheten att två mål förenas i vilka sökandebolaget inte är densamma inte kan leda till att räckvidden av den ansökan som var och en av dem har ingett ändras utan att det sker ett åsidosättande av vardera talans särskilda oberoende och självständighet (domstolens dom av den 21 juni 2001 i de förenade målen C-280/99 P–C-282/99 P, Moccia Irme m.fl. mot kommissionen, REG 2001, s. I-4714, punkterna 61−68, särskilt punkt 66).

39 Förstainstansrätten anser att det inte finns anledning att förena detta mål med mål T-209/01, med hänsyn till att GE:s och Honeywells respektive talan har olika räckvidd. GE:s begäran i detta avseende som framställdes i skrivelsen av den 17 mars 2004 skall således avslås.

2. Sambandet mellan de olika motiveringarna till kommissionens slutsats om koncentrationens oförenlighet med den gemensamma marknaden

a) Parternas argument

40 Sökandebolaget har anfört att kommissionen i sin svarsinlaga har betonat att delarna i dess resonemang i det ifrågasatta beslutet förstärker varandra och att det därför skulle vara onaturligt att bedöma dem var och en för sig. Det skulle således vara onaturligt att i förevarande mål analogt tillämpa den lösning som följer av förstainstansrättens dom av den 22 oktober 2002 i mål T-310/01, Schneider Electric mot kommissionen (REG 2002, s. II-4071), enligt vilken ett fel i kommissionens analys av vissa marknader inte räcker för att motivera att ett beslut ogiltigförklaras när det förhåller sig så att beslutet även baseras på en analys av andra marknader som visar sig vara välgrundad. Sökandebolaget har vid förhandlingen härvid understrukit att förstainstansrätten inte kan ersätta kommissionens bedömning med sin egen bedömning av koncentrationen. För det fall att det fastställs att vissa skäl i det ifrågasatta beslutet är rättsstridiga, medan andra inte är det, ankommer det inte på gemenskapsdomstolen att bedöma huruvida de delar av resonemanget som är välgrundade räcker för att ligga till grund för kommissionens slutsats vad gäller den anmälda koncentrationens oförenlighet med den gemensamma marknaden.

41 Kommissionen har erinrat om att det ifrågasatta beslutet baseras på en kombination av faktiska och rättsliga omständigheter som kompletterar varandra och som innefattar horisontella verkningar, vertikala verkningar och konglomeratverkningar. Kommissionen har emellertid betonat att var och en av dessa omständigheter i sig motiverar ett förbud mot koncentrationen.

b) Förstainstansrättens bedömning

42 Det skall inledningsvis påpekas att om vissa av de skäl som ligger till grund för ett beslut i sig är tillräckliga för att motivera beslutet, påverkar eventuella fel i andra delar av motiveringen till rättsakten i vart fall inte själva beslutet (se, analogt, domstolens dom av den 12 juli 2001 i de förenade målen C-302/99 P och C‑308/99 P, kommissionen och Frankrike mot TF1, REG 2001, s. I-5603, punkterna 26−29).

43 Om själva beslutet i ett kommissionsbeslut grundas på flera delresonemang, som vart och ett i sig räcker för att utgöra stöd för beslutet, finns det i princip endast skäl att ogiltigförklara rättsakten om vart och ett av delresonemangen är rättsstridiga. I sådant fall kan ett fel eller annan rättsstridighet som endast påverkar ett av dessa delresonemang inte räcka för att motivera en ogiltigförklaring av det ifrågasatta beslutet, eftersom felet eller rättsstridigheten inte kan ha haft ett avgörande inflytande på institutionens beslut (se, analogt, förstainstansrättens dom av den 14 maj 2002 i mål T-126/99, Graphischer Maschinenbau mot kommissionen, REG 2002, s. II-2427, punkterna 49−51 och där nämnd rättspraxis).

44 Denna regel är särskilt tillämplig på beslut rörande kontroll av koncentrationer (se, för ett liknande resonemang, domen i det ovan i punkt 40 nämnda målet Schneider Electric mot kommissionen, punkterna 404−420).

45 Förstainstansrätten erinrar härvid om att kommissionen skall förbjuda en koncentration när den uppfyller villkoren i artikel 2.3 i förordning nr 4064/89. Det följer emellertid av artikel 2.1 a i nämnda förordning att kommissionen, när den gör sin bedömning av en koncentration, skall ta hänsyn till behovet av att bevara och utveckla en effektiv konkurrens inom den gemensamma marknaden mot bakgrund av bland annat alla de berörda marknadernas struktur. Kommissionens bedömning av huruvida en koncentration skapar eller förstärker en dominerande ställning som medför att den effektiva konkurrensen påtagligt hämmas måste således göras med hänsyn till villkoren på var och en av de marknader som kan beröras av den anmälda koncentrationen. Om kommissionen konstaterar att nämnda villkor är uppfyllda beträffande en enda av de aktuella marknaderna skall koncentrationen följaktligen förklaras oförenlig med den gemensamma marknaden.

46 Kommissionen har i förevarande mål preciserat i skäl 567 i det ifrågasatta beslutet att ”[a]v samtliga dessa skäl kan slutsatsen dras att den föreslagna koncentrationen skulle leda till att en dominerande ställning skapas eller förstärks på marknaderna [för motorer till stora trafikplan, motorer till stora regionalflygplan, motorer till affärsflygplan], flygelektroniska och icke- flygelektroniska produkter samt små gasturbiner för marint bruk, vilket skulle medföra att den effektiva konkurrensen påtagligt skulle hämmas inom den gemensamma marknaden. Den föreslagna koncentrationen bör därför förklaras oförenlig med den gemensamma marknaden”.

47 Det måste slås fast att det ifrågasatta beslutet inte ger upphov till en rangordning av de konkurrensproblem som har konstaterats på var och en av de marknader som kommissionen har studerat och därefter räknat upp i sin i föregående punkt återgivna slutsats. Särskilt med hänsyn till ordalydelsen i artikel 2 i förordning nr 4064/89 kan denna slutsats tvärtom endast förstås på så sätt att den anmälda koncentrationen på var och en av de uppräknade marknaderna skulle ha lett till att en dominerande ställning skapades eller, i förekommande fall, förstärktes på den marknaden med följden att den effektiva konkurrensen påtagligt skulle hämmas inom den gemensamma marknaden.

48 Mot bakgrund av vad som anförts ovan finner förstainstansrätten att det ifrågasatta beslutet endast kan ogiltigförklaras om det inte enbart konstateras att vissa av skälen i det är rättsstridiga, utan även att de skäl som eventuellt inte är rättsstridiga är otillräckliga för att motivera att den anmälda koncentrationen skall anses vara oförenlig med den gemensamma marknaden. Detta konstaterande utesluter inte desto mindre att det finns ett behov av att undersöka huruvida vissa konkurrensaspekter som identifieras i det ifrågasatta beslutet förstärker varandra, såsom kommissionen har hävdat i sitt svaromål, och att det därför skulle vara onaturligt att bedöma var och en av dem för sig.

3. De föreslagna åtagandena

49 Det är först och främst utrett, i fråga om giltigheten av det andra förslaget till åtaganden av den 28 juni 2001, att parterna i koncentrationen ingav ett första förslag till åtaganden den 14 juni 2001 (se skälen 485−533 i det ifrågasatta beslutet). Kommissionen har, oemotsagd av sökandebolaget, hävdat att denna dag var den sista dagen det var möjligt att föreslå åtaganden enligt artikel 18.2 i kommissionens förordning (EG) nr 447/98 av den 1 mars 1998 om anmälningar, tidsfrister och förhör enligt rådets förordning nr 4064/89 (EGT L 61, s. 1). Parterna i koncentrationen ingav emellertid ett andra förslag till åtaganden den 28 juni 2001 (se skälen 534−566 i det ifrågasatta beslutet) och uppgav att dessa åtaganden ersatte dem som hade föreslagits den 14 juni 2001.

50 Förstainstansrätten konstaterar härvid att de enda skillnaderna mellan de båda förslagen till åtaganden rör det beteendeinriktade åtagandet i fråga om GECAS och de strukturella åtagandena om planerade överlåtanden av vissa av Honeywells verksamheter på de olika marknaderna för flygelektroniska och icke flygelektroniska produkter. Den eventuella inverkan från dessa skillnader kommer att undersökas nedan inom ramen för prövningen av konglomeratverkningarna.

51 Sökandebolaget har i sin ansökan protesterat mot kommissionens underlåtenhet att ta hänsyn till de beteendeinriktade åtagandena och anförde även vid förhandlingen att kommissionen genom denna vägran saboterade hela det administrativa förfarandet och fråntog parterna i koncentrationen möjligheten att föreslå åtaganden som kunde lösa de av kommissionen identifierade konkurrensproblemen som var följden av horisontella överlappningar. Med beaktande av att påståendet har betydande räckvidd skall det undersökas inom ramen för denna inledande del.

52 I förevarande fall angav kommissionen tydligt i sitt meddelande om anmärkningar av den 8 maj 2001 de anmärkningar som rör sammanslagningens alla konkurrensbegränsande verkningar, särskilt dem som rör de horisontella och vertikala verkningar som denna leder till, vilka senare upprepades i det ifrågasatta beslutet (se särskilt punkterna 118−122, 124−126, 459−468, 469−471, 473, 474, 578−586 och 612−633 i meddelandet om anmärkningar). Förstainstansrätten konstaterar att sökandebolaget som ett svar på kommissionens anmärkningar i nämnda meddelande föreslog bland annat strukturella åtaganden den 14 juni 2001 som kommissionen undersökte och sedan inte godtog därför att praktiska överväganden stod i vägen för deras förverkligande. Sökandebolaget har varken lagt fram några omständigheter eller argument vid förstainstansrätten i syfte att specifikt förklara varför det faktum att kommissionen inte godtog dessa åtaganden var rättsstridigt eller omotiverat (se särskilt punkt 487, punkt 555 och följande punkter, punkt 564 in fine och punkt 610 nedan). I den mån ifrågavarande åtaganden hade luckor i tekniskt eller kommersiellt avseende och kommissionen följaktligen inte betraktade dem som tillräckliga för att det skulle vara möjligt för den att godkänna den aktuella koncentrationen, kan dessa luckor varken tillskrivas kommissionen eller en motvilja från dess sida att godta den potentiella effektiviteten i andra beteendeinriktade åtaganden. Det ankom nämligen på parterna i den anmälda koncentrationen att lägga fram åtaganden som var fullständiga och verksamma i alla avseenden i princip före den 14 juni 2001.

53 I sitt yttrande, som ingavs efter det att det muntliga förfarandet hade återupptagits, rättade sökandebolaget sitt svar på en fråga som hade ställts vid förhandlingen och vitsordade att kommissionen faktiskt hade informerat bolaget den 22 juni 2001 om orsakerna till att de åtaganden som lämnats in den 14 juni 2001 inte kunde godtas. Sökandebolaget hävdade därefter att kommissionen hade förmedlat intrycket att det räckte med att utöka åtagandet angående GECAS framtida beteende för att koncentrationen skulle förklaras förenlig med den gemensamma marknaden. Till stöd för sin uppfattning företedde bolaget i detta sena skede av förfarandet två pressmeddelanden av den 14 och den 18 juni 2001 och en artikel av den 11 februari 2002 som återger innehållet i en intervju med kommissionens ledamot med ansvar för konkurrensfrågor. Sökandebolaget har i huvudsak påstått att kommissionen gav bolaget garantier som gav upphov till berättigade förväntningar hos bolaget.

54 Förstainstansrätten konstaterar inledningsvis att återupptagandet av det muntliga förfarandet begärdes av sökandebolaget, vad gäller åtagandena, endast för att det skulle kunna korrigera det faktiska fel som nämns i föregående punkt. I den mån sökandebolaget har åberopat sina kontakter med kommissionen är dess yttrande ingivet för sent och det kan därför inte upptas till sakprövning. Dessutom utgör resonemanget om berättigade förväntningar, vilken framfördes för första gången vid förhandlingen, en ny grund och kan i enlighet med artikel 48.2 i rättegångsreglerna inte prövas.

55 Rätten att åberopa principen om skydd för berättigade förväntningar, vilken utgör en av gemenskapens grundläggande principer, tillkommer enligt fast rättspraxis varje enskild som befinner sig i en situation av vilken det framgår att gemenskapsadministrationen, har väckt grundade förhoppningar hos denne (domstolens dom av den 11 mars 1987 i mål 265/85, van den Bergh en Jurgens mot kommissionen, REG 1987, s. 1155, punkt 44, och av den 26 juni 1990 i mål C-152/88, Sofrimport mot kommissionen, REG 1990, s. I-2477, punkt 26). De kontakter som sökandebolaget har åberopat i förevarande mål, vilka ägde rum mellan bolaget och kommissionens avdelningar efter det att det första förslaget till åtaganden hade inlämnats den 14 juni 2001 och som rörde möjligheten att eventuellt inge ett nytt förslag som i vissa avseenden skiljde sig från det första, kunde inte ge upphov till sådana förhoppningar och följaktligen inte heller till berättigade förväntningar.

56 Det följer av det ovan anförda att argumenten om de åtaganden som sökandebolaget lade fram vid förhandlingen och inom ramen för återupptagandet av det muntliga förfarandet inte kan godtas.

4. Beviskraven och omfattningen av den kontroll som utförs av gemenskapsdomstolen

a) Parternas argument

57 Sökandebolaget har hävdat att en koncentration av konglomerattyp, som den i förevarande mål anmälda koncentrationen, endast sällan leder till att en dominerande ställning skapas eller förstärks, till skillnad från vad som gäller vid horisontella eller vertikala koncentrationer. Varje motsatt påstående kräver således att det på ett särskilt övertygande sätt visas att det finns en specifik mekanism som leder till att konkurrensen hämmas.

58 Bolaget har i sitt yttrande över interventionsinlagorna och vid förhandlingen i detta avseende med stöd av förstainstansrättens dom av den 25 oktober 2002 i mål T-5/02, Tetra Laval mot kommissionen (REG 2002, s. II-4381), understrukit att det krävs en exakt prövning som stöds av övertygande bevis för att det skall kunna visas att det föreligger konglomeratverkningar. Det krävs även, för att framtida beteenden skall kunna beaktas, en särskild försiktighet och att kommissionens analys måste vara särskilt trovärdig när det gäller verkningar som kommer att visa sig efter det att en viss tid förflutit. Sökandebolaget har även framhållit att det enligt denna dom ankommer på kommissionen att ta hänsyn till den avskräckande verkan som förbudet mot missbruk av dominerande ställning i artikel 82 EG kan ha för ett företag.

59 Enligt kommissionen och intervenienterna är beviskraven inte högre ställda för en koncentration av konglomerattyp vare sig enligt förordning nr 4064/89 eller enligt rättspraxis.

b) Förstainstansrättens bedömning

Allmänna överväganden

60 Det bör först erinras om att kommissionen har ett visst handlingsutrymme vad gäller ekonomiska bedömningar vid tillämpningen av de materiella reglerna i förordning nr 4064/89 och i synnerhet av artikel 2. Följaktligen skall gemenskapsdomstolens kontroll begränsas till en granskning av att uppgifterna om de faktiska omständigheterna är materiellt riktiga och att det inte skett en uppenbart oriktig bedömning (domstolens dom av den 31 mars 1998 i de förenade målen C-68/94 och C-30/95, Frankrike m.fl. mot kommissionen, kallade Kali & Salz, REG 1998, punkterna 223 och 224, och av den 15 februari 2005 i mål C‑12/03 P, kommissionen mot Tetra Laval, REG 2005, s. I-987, punkt 38).

61 Det uppställs vidare inte någon presumtion i förordning nr 4064/89 för en anmäld koncentrations förenlighet eller oförenlighet med den gemensamma marknaden. Förstainstansrätten anser inte att kommissionen skall luta åt att godkänna en koncentration som omfattas av dess behörighet för det fall att den hyser vissa tvivel, utan snarare att kommissionen alltid skall fatta ett beslut i den ena eller den andra riktningen (se, för ett liknande resonemang, domen i det ovan i punkt 58 nämnda målet Tetra Laval mot kommissionen, punkt 120).

62 Det bör betonas, vad gäller beskaffenheten av gemenskapsdomstolens kontroll, att det föreligger en väsentlig skillnad mellan de uppgifter och konstateranden av faktiska omständigheter, å ena sidan, vilka domstolen kan anse vara oriktiga mot bakgrund av argument och bevis som förelagts den, och ekonomiska bedömningar, å andra sidan.

63 Kommissionen har visserligen ett utrymme för skönsmässig bedömning vid tillämpningen av de materiella reglerna i förordning nr 4064/89. Detta innebär emellertid inte att gemenskapsdomstolen inte skall pröva kommissionens tolkning av ekonomiska uppgifter. Gemenskapsdomstolen skall nämligen inte bara pröva huruvida de bevis som åberopats är materiellt riktiga, tillförlitliga och samstämmiga, utan även pröva huruvida dessa bevis utgör samtliga relevanta uppgifter som skall beaktas för att bedöma en komplicerad situation och huruvida de kan ligga till grund för de slutsatser som dragits (domen i det ovan i punkt 60 nämnda målet kommissionen mot Tetra Laval, punkt 39).

64 Även om dessa principer skall tillämpas vid alla slags ekonomiska bedömningar är en effektiv domstolskontroll i än högre grad nödvändig när kommissionen gör en prognos för den marknadsutveckling som skulle kunna bli följden av den planerade koncentrationen. Såsom domstolen fann i sin dom i det ovan i punkt 60 nämnda målet kommissionen mot Tetra Laval (punkterna 42 och 43) skall en prognos, vilken är nödvändig vid kontrollen av koncentrationer, upprättas med stor försiktighet, eftersom det inte är fråga om att undersöka tidigare händelser avseende vilka det ofta förekommer ett stort antal uppgifter som gör det omöjligt att förstå orsakerna eller ens rådande omständigheter, utan om att förutse framtida händelser vilka kan inträffa med större eller mindre sannolikhet, såvida det inte antas ett beslut som förbjuder den planerade koncentrationen eller fastställer villkor för att genomföra den (se, för ett liknande resonemang, domen i det ovan i punkt 58 nämnda målet Tetra Laval mot kommissionen, punkt 155). En prognos som består i en prövning av hur en koncentration kan ändra de faktorer som är avgörande för konkurrensen på en viss marknad, med syftet att kontrollera huruvida denna koncentration påtagligt skulle komma att hämma en effektiv konkurrens, innebär att det är nödvändigt att föreställa sig olika händelseförlopp med beaktande av orsak och verkan för att kunna fastställa vilka förlopp som är troligast.

Behandling av konglomeratverkningarna

65 Koncentrationer av konglomerattyp medför inte några verkliga horisontella överlappningar mellan koncentrationsparternas verksamheter eller några vertikala relationer mellan dessa parter i strikt mening. Även om sådana koncentrationer i allmänhet inte medför konkurrensbegränsande verkningar, kan de emellertid i vissa fall komma att få sådana verkningar (domen i det ovan i punkt 58 nämnda målet Tetra Laval mot kommissionen, punkt 142). När kommissionen gör en prognos av verkningarna av en koncentration av konglomerattyp och till följd av konglomeratverkningarna kan dra slutsatsen att en dominerande ställning med största sannolikhet kommer att skapas eller förstärkas inom en relativt nära framtid som kommer att få till följd att den effektiva konkurrensen på den berörda marknaden påtagligt hämmas, är den skyldig att förbjuda koncentrationen (domen i det ovan i punkt 58 nämnda målet Tetra Laval mot kommissionen, punkt 153 och där nämnd rättspraxis).

66 Såsom domstolen även fann i sin dom i det ovan i punkt 60 nämnda målet kommissionen mot Tetra Laval, ger koncentrationer av konglomerattyp upphov till specifika problem, särskilt som analysen av en sådan koncentration kan inbegripa en prognos i vilken en framtida tidsperiod beaktas och ett givet beteende från den sammanslagna enhetens sida till stor del kan vara avgörande för koncentrationens verkningar. Händelseförlopp med beaktande av orsak och verkan kan således vara svåra att urskilja, osäkra och svåra att fastställa. I detta sammanhang är kvaliteten på de bevis som kommissionen lägger fram för att visa att det krävs ett beslut om att en koncentration är oförenlig med den gemensamma marknaden, särskilt viktig. Dessa bevis skall nämligen styrka kommissionens bedömningar, enligt vilka den ekonomiska utveckling som denna institution grundar sig på är trolig, såvida inte ett sådant beslut antas (domen i det ovan i punkt 60 nämnda målet kommissionen mot Tetra Laval, punkt 44; se även, för ett liknande resonemang, domen i det ovan i punkt 58 nämnda målet Tetra Laval mot kommissionen, punkt 155).

67 I förevarande fall har kommissionen i det ifrågasatta beslutet ansett att koncentrationen skulle medföra, för det första en direkt vertikal integration mellan tillverkningen av startmotorer och motorer, för det andra konglomeratverkningar och för det tredje horisontella överlappningar på vissa marknader.

68 Det framgår av beskrivningen av konglomeratverkningarna i det ifrågasatta beslutet att koncentrationen omedelbart eller åtminstone inom kort skulle ändra konkurrensvillkoren på vissa marknader genom dessa verkningar och således leda till att en dominerande ställning skapades eller förstärktes på marknaderna, genom den styrka och de kommersiella möjligheter som är en följd av den dominerande ställning som redan innehas på den första marknaden (se nedan punkt 325 och följande punkter och punkt 399 och följande punkter). Det måste emellertid slås fast att dessa följder endast skulle uppstå i den mån den sammanslagna enheten skulle bete sig på ett visst sätt efter koncentrationen, vilket kommissionen anser vara troligt. Detta beteende var enligt kommissionen en förutsebar utvidgning till nya marknader, till följd av koncentrationen, av viss handelspraxis som är skadlig för konkurrensen. Denna praxis har kommissionen identifierat inom det ena eller det andra av de företag som är parter i koncentrationen innan denna ägde rum.

69 Under dessa förhållanden ankom det på kommissionen att tillhandahålla övertygande bevis till stöd för sin slutsats att de beteenden som hade planerats inom den sammanslagna enheten förmodligen skulle förverkligas. Om enheten inte betedde sig på detta sätt, skulle koncentrationsparternas kombinerade ställning på angränsande men olika marknader inte kunnat leda till att någon dominerande ställning skapades eller förstärktes, eftersom dessa fall av dominerande ställning inte skulle ha haft någon inverkan på varandra i kommersiellt avseende.

Behandling av faktorer som kan avskräcka den sammanslagna enheten från vissa i det ifrågasatta beslutet förutsedda beteenden

70 Förstainstansrätten ansåg i sin dom i det ovan i punkt 58 nämnda målet Tetra Laval mot kommissionen att även om det är lämpligt att beakta vilka incitamenten är för konkurrensbegränsande beteenden, att kommissionen även är skyldig att undersöka i vilken mån nämnda incitament skulle minska eller till och med undanröjas på grund av att ifrågavarande beteenden är rättsstridiga, särskilt med avseende på det förbud mot missbruk av dominerande ställning som slås fast i artikel 82 EG, sannolikt blir upptäckta, blir föremål för rättsliga åtgärder av behöriga myndigheter på såväl gemenskapsnivå som nationell nivå och på grund av de ekonomiska sanktioner som skulle kunna bli följden (punkt 159 i domen). Sökandebolaget har i sitt yttrande över interventionsinlagorna åberopat denna rättspraxis till stöd för sitt resonemang att en del av den praxis som kommissionen anser kunna skapa eller förstärka en dominerande ställning i realiteten inte skulle förekomma.

71 Domstolen fann härvid i sin dom i det ovan i punkt 60 nämnda målet kommissionen mot Tetra Laval (punkterna 74−78) att det var riktigt av förstainstansrätten att fastslå att det är nödvändigt att företa en fullständig bedömning av sannolikheten för ett sådant beteende, det vill säga en bedömning med beaktande av såväl incitament till sådana beteenden som faktorer som kan minska eller till och med undanröja dessa incitament, inbegripet den omständigheten att beteendena kan vara rättsstridiga.

72 Domstolen fann emellertid också att det skulle strida mot det förebyggande syftet med förordning nr 4064/89 att kräva att kommissionen, för varje koncentrationsplan, skall bedöma i viken mån incitamenten till konkurrensbegränsande beteenden skulle minska eller till och med undanröjas, på grund av att de aktuella beteendena är rättsstridiga, på grund av sannolikheten för att de blir upptäckta, att de blir föremål för rättsliga åtgärder av behöriga myndigheter på såväl gemenskapsnivå som nationell nivå och på grund av de sanktioner som skulle kunna bli följden. Domstolen fann således att förstainstansrätten hade gjort sig skyldig till felaktig rättstillämpning genom att inte godta kommissionens slutsatser avseende de i målet aktuella konkurrensbegränsande beteendena från den nya enhetens sida (domen i det ovan i punkt 60 nämnda målet kommissionen mot Tetra Laval, punkterna 75 och 78).

73 Det följer av det ovan anförda att kommissionen i princip är skyldig att betrakta den omständigheten att ett beteende eventuellt kan vara rättsstridigt och därmed bli föremål för sanktioner såsom en faktor som kan minska eller till och med undanröja incitamenten för ett företag till att bete sig på ett givet sätt. Vid denna bedömning krävs det däremot inte att det görs en uttömmande och detaljerad utredning av bestämmelserna i de olika rättsordningar som kan tänkas vara tillämpliga och av den politik i fråga om påföljder som bedrivs i dessa, eftersom en analys som syftar till att fastställa att det troligen föreligger en överträdelse och att säkerställa att den blir föremål för en sanktion i flera rättsordningar skulle vara alltför spekulativ.

74 I den mån kommissionen, utan att göra en specifik och detaljerad utredning av denna fråga, kan identifiera ifrågavarande beteendes rättsstridiga karaktär med avseende på artikel 82 EG eller andra gemenskapsrättsliga bestämmelser som kommissionen är behörig att tillämpa, ankommer det på den att konstatera den rättsstridiga karaktären och att beakta den vid sin bedömning av huruvida ett sådant beteende är sannolikt från den sammanslagna enhetens sida (se, för ett liknande resonemang, domen i det ovan i punkt 60 nämnda målet kommissionen mot Tetra Laval, punkt 74).

75 Kommissionen har rätt att basera sig på en summarisk analys av de aktuella beteendenas lagenlighet och på sannolikhetsgraden för att sanktioner kommer att vidtas mot dem, vilken grundas på uppgifter som kommissionen förfogar över vid den tidpunkt då den antar sitt beslut på området för kontroll av företagskoncentrationer. Det ankommer inte desto mindre på kommissionen att inom ramen för sin bedömning identifiera de beteenden som den förutser och vid behov värdera och beakta den eventuella avskräckande verkan som består i att dessa beteenden uppenbart eller högst sannolikt är otillåtna enligt gemenskapsrätten.

76 Förstainstansrätten skall således fortsättningsvis i denna dom, med beaktande av ovan angivna regler, undersöka om kommissionen har lagt fram tillräckligt övertygande bevis till stöd för sin prognos av sannolikheten för konglomeratverkningar.

5. Påståendet att det inte har visats att den effektiva konkurrensen påtagligt skulle hämmas

a) Parternas argument

77 Sökandebolaget har anfört att kommissionen enligt artikel 2.2 och 2.3 i förordning nr 4064/89 för att kunna förbjuda en koncentration måste styrka, för det första att denna koncentration skapar eller förstärker en dominerande ställning och för det andra att denna dominerande ställning påtagligt hämmar den effektiva konkurrensen inom den gemensamma marknaden. Villkorens kumulativa karaktär bekräftas av förarbetena till förordning nr 4064/89 av vilka det framgår att det andra villkoret infördes på ekonomiska och sociala kommitténs förslag och på den franska regeringens begäran. Förstainstansrätten har bekräftat att villkoren är kumulativa bland annat i domen av den 19 maj 1994 i mål T-2/93, Air France mot kommissionen (REG 1994, s. II-323), punkt 79, och i domen i det ovan i punkt 58 nämnda målet Tetra Laval mot kommissionen.

78 Kommissionen är skyldig att visa att båda dessa villkor är uppfyllda. I synnerhet måste kommissionen visa att konkurrensbegränsande verkningar med stor sannolikhet kommer att uppträda och inte bara att de kan göra det. Vidare skall den bestämma storleken på dessa verkningar och bevisa att de kommer att vara en följd av koncentrationen och inte av befintliga marknadsvillkor. Detta krav är särskilt relevant när koncentrationen, såsom i förevarande fall, är av konglomerattyp angående vilken det är vedertaget att den sällan har konkurrensbegränsande verkningar.

79 Enligt sökandebolaget framgår det av det ifrågasatta beslutet att kommissionen inte har studerat frågan huruvida koncentrationen skulle leda till att den effektiva konkurrensen påtagligt hämmas. Vad gäller var och en av de marknader på vilka kommissionen anser att en dominerande ställning skulle skapas eller förstärkas, har den inskränkt sig till att genom vaga påståenden, som inte har uttryckts i siffror, dra slutsatsen att konkurrenterna skulle utestängas från dessa marknader och att konkurrensen skulle påverkas på ett negativt sätt.

80 Sökandebolaget har hävdat att det enda omnämnandet av det andra villkoret i artikel 2 i förordning nr 4064/89 finns i den övergripande slutsatsen i skäl 567 i det ifrågasatta beslutet. Det är uppenbart att kommissionen endast har förmodat att det påstådda skapandet eller förstärkandet av en dominerande ställning på den aktuella marknaden automatiskt skulle leda till de konkurrensbegränsningar som krävs enligt det andra villkoret i artikel 2 i förordning nr 4064/89.

81 Kommissionen kan dessutom inte påstå att det underförstått fastställdes inom ramen för undersökningen av huruvida en dominerande ställning skapas eller förstärks att det andra villkoret var uppfyllt. Det räcker inte att ”återanvända” de faktiska omständigheter som har tjänat till att visa att det föreligger en dominerande ställning och att utan någon ytterligare analys använda dem till stöd för slutsatsen att konkurrensen påtagligt skulle hämmas. Den oundvikliga konsekvensen av en sådan felaktig analys är att det ifrågasatta beslutet ogiltigförklaras. Sökandebolaget har gjort gällande att det ifrågasatta beslutet skall vara tillräckligt i sig. Följaktligen skall det inte tas någon hänsyn till bevis som framlagts av kommissionen och intervenienterna efter det att beslutet antogs.

82 Den omständigheten att det helt saknas överväganden om tillämpningen av det andra villkoret i artikel 2 i förordning nr 4064/89 utgör vidare ett uppenbart åsidosättande av motiveringsskyldigheten, såtillvida att sökandebolaget inte ges möjlighet att få kännedom om skälen till att kommissionen anser att koncentrationen i realiteten utgör ett påtagligt hinder för effektiv konkurrens.

83 Kommissionen har vitsordat att det pågår en akademisk diskussion om huruvida artikel 2 i förordning nr 4064/89 innehåller ett enstegstest eller ett tvåstegstest, men att diskussionen är av begränsad betydelse. Kommissionen anser för sin del att tyngdpunkten skall läggas på att en dominerande ställning skapas eller förstärks och att snedvridningen av konkurrensen skall behandlas som en konsekvens härav. Kommissionen och Rockwell anser i vart fall att koncentrationens troliga följder har undersökts i förevarande mål på ett fördjupat och detaljerat sätt även om nämnda bestämmelse skulle anses innehålla ett tvåstegstest.

b) Förstainstansrättens bedömning

84 Det följer av förstainstansrättens fasta rättspraxis att det i artikel 2.2 och 2.3 i förordning nr 4064/89 uppställs två kumulativa villkor, varav det första gäller den omständigheten att en dominerande ställning skapas eller förstärks och det andra att konkurrensen härigenom påtagligt hämmas inom den gemensamma marknaden (se, för ett liknande resonemang, förstainstansrättens dom i det ovan i punkt 77 nämnda målet Air France mot kommissionen, punkt 79, förstainstansrättens beslut av den 27 november 1997 i mål T-290/94, Kaysersberg mot kommissionen, REG 1994, s. II-2137, punkt 156, och domen i det ovan i punkt 58 nämnda målet Tetra Laval mot kommissionen, punkt 146). Följaktligen kan en koncentration förbjudas endast om de båda villkor som anges i artikel 2.3 är uppfyllda.

85 Förstainstansrätten erinrar härvid om att den dominerande ställning som åsyftas i artikel 2.2 och 2.3 i förordning nr 4064/89 är en situation där ett eller flera företag har sådan ekonomisk makt att de kan förhindra bibehållandet av effektiv konkurrens på den ifrågavarande marknaden på grund av att de har möjlighet att i betydande omfattning uppträda utan att ta hänsyn till sina konkurrenter, kunder och slutligen konsumenter (förstainstansrättens dom av den 25 mars 1999 i mål T-102/96, Gencor mot kommissionen, REG 1999, s. II-753, punkt 200).

86 Det skall även framhållas att domstolen i samband med missbruk av dominerande ställning, i den mening som avses i artikel 86 i fördraget, har funnit att det kan vara frågan om ett sådant missbruk när ett företag i dominerande ställning stärker sin ställning så att graden av dominans väsentligen kan hämma konkurrensen, det vill säga så att det på marknaden endast kvarstår företag som i sitt agerande är beroende av det dominerande företaget (domstolens dom av den 21 februari 1973 i mål 6/72, Europemballage och Continental Can mot kommissionen, REG 1973, s. 215, punkt 26). Det följer av denna rättspraxis att förstärkandet av en dominerande ställning i sig påtagligt kan hämma konkurrensen, så till den grad att det i sig kan utgöra missbruk av dominerande ställning.

87 A fortiori kan den omständigheten att en dominerande ställning förstärks eller skapas i den mening som avses i artikel 2.3 i förordning nr 4064/89 i vissa fall vara liktydigt med att det visas att den effektiva konkurrensen påtagligt hämmas. Detta konstaterande innebär på intet sätt att det andra villkoret som uppställs i artikel 2 i förordning nr 4064/89 i rättsligt hänseende omfattas av det första villkoret, utan enbart att det kan framgå av en och samma faktiska bedömning av en given marknad att båda villkoren är uppfyllda.

88 De omständigheter som kan åberopas av kommissionen för att visa att ett företags konkurrenter saknar handlingsfrihet i den utsträckning som krävs för att det skall kunna fastställas att en dominerande ställning har skapats eller förstärkts inom detta företag är ofta desamma som dem som är relevanta för bedömningen av om skapandet eller förstärkandet av en domineran-de ställning leder till att den effektiva konkurrensen påtagligt kommer att hämmas inom den gemensamma marknaden. En omständighet som påtagligt inverkar på konkurrenternas frihet att på ett självständigt sätt bestämma sin affärspolicy kan även få till följd att den effektiva konkurrensen påtagligt hämmas.

89 Härav följer att i den mån det framgår av skälen i ett beslut genom vilket en koncentration förklaras oförenlig med den gemensamma marknaden, även om det gäller de skäl som formellt avser en analys av huruvida en dominerande ställning skapas eller förstärks, att denna koncentration kommer att få påtagliga konkurrensbegränsande verkningar, finns det inte någon anledning att betrakta detta beslut som rättsstridigt enbart av det skälet att kommissionen inte uttryckligen och specifikt, vare sig med avseende på motiveringsskyldigheten i artikel 253 EG eller i sakfrågan, kopplade sin beskrivning av dessa omständigheter till det andra villkoret i artikel 2 i förordning nr 4064/89. En motsatt uppfattning skulle innebära att kommissionen ålades en rent formell skyldighet att åberopa vissa överväganden två gånger, först i sin analys av huruvida en dominerande ställning skapas eller förstärks på en given marknad och sedan en andra gång i förhållande till det påtagliga hindret för konkurrensen inom den gemensamma marknaden.

90 Kommissionen har i förevarande mål uttryckligen anfört i skäl 567 i det ifrågasatta beslutet att ”[a]v samtliga dessa skäl” skulle den föreslagna koncentrationen leda till att en dominerande ställning skapas eller förstärks på flera marknader, vilket skulle medföra att den effektiva konkurrensen påtagligt skulle hämmas inom den gemensamma marknaden (se citatet i dess helhet i punkt 46 ovan). I motsats till vad sökandebolaget har anfört i detta avseende och i överensstämmelse med den åsikt som kommissionen har gett uttryck för vid förstainstansrätten, särskilt vid förhandlingen, följer det av denna övergripande slutsats att de båda villkoren i artikel 2 i förordning nr 4064/89 är uppfyllda i fråga om var och en av de uttryckligen omnämnda marknaderna och inte på grund av den kumulativa verkan av det som anförts angående alla dessa marknader (se punkt 47 ovan).

91 Kommissionen har i vart fall uttryckligen angett på vissa ställen i det ifrågasatta beslutet att den omständigheten att en dominerande ställning skapas eller förstärks inom den sammanslagna enheten på vissa marknader skulle hämma konkurrensen på ett avsevärt sätt. I synnerhet de specifika övervägandena i det ifrågasatta beslutet om de omedelbara verkningarna på marknaden för jetmotorer till stora regionalflygplan är tillräckliga för att visa att den omständigheten att sökandebolagets dominerande ställning på denna marknad förstärks skulle leda till att den effektiva konkurrensen påtagligt hämmades inom den gemensamma marknaden (se skäl 428 och följande skäl i det ifrågasatta beslutet).

B – Den befintliga dominerande ställningen på marknaden för jetmotorer till stora trafikflygplan

1. Inledning

92 Kommissionen anser i det ifrågasatta beslutet att sökandebolaget före koncentrationen hade en dominerande ställning på marknaden för jetmotorer till stora trafikflygplan, vilket bolaget har bestridit. Kommissionen har väsentligen baserat denna slutsats på storleken på sökandebolagets marknadsandelar som i detta syfte har lagts ihop med den som tillkommer samriskföretaget CFMI, som sökandebolaget deltar i tillsammans med Snecma (skälen 45−83 i det ifrågasatta beslutet), de kommersiella fördelar som följer av den vertikala integrationen av tillverkningen av jetmotorer till stora trafikflygplan med GE Capitals ekonomiska styrka och GECAS verksamheter avseende inköp och leasing av flygplan (skälen 107−145). Kommissionen har även baserat sig på en analys av konkurrenssituationen på marknaden (skälen 163−170) och slutligen på avsaknaden av konkurrenstryck och kommersiellt tryck från sökandebolagets konkurrenter och kunder (skälen 172−228). Den omständigheten att sökandebolaget redan hade en dominerande ställning utgör en väsentlig del av kommissionens analys såtillvida att flera aspekter i det resonemang som återfinns i det ifrågasatta beslutet är beroende härav, särskilt de som räknas upp i följande punkt.

93 Den vertikala överlappningen till följd av sökandebolagets förvärv av Honeywells tillverkning av startmotorer skulle för det första enligt kommissionen ge upphov till att sökandebolagets befintliga dominerande ställning stärktes på marknaden för jetmotorer till stora trafikflygplan. För det andra grundas kommissionens analys av uppkomsten av en dominerande ställning på de olika marknaderna för flygelektroniska och icke flygelektroniska produkter till följd av den påverkan som sökandebolaget kan utöva via sina filialers kommersiella styrka på bolagets dominerande ställning på marknaden för jetmotorer till stora trafikflygplan. För det tredje är den möjlighet som enligt kommissionen finns att i framtiden använda sig av kombinationserbjudanden beroende av att sökandebolaget har nämnda dominerande ställning och skulle bland annat leda till att denna förstärks.

94 Förstainstansrätten skall således pröva särskilt, i denna avdelning, huruvida det ifrågasatta beslutet är välgrundat vad gäller sökandebolagets eventuella dominerande ställning på marknaden för jetmotorer till stora trafikflygplan och, längre fram i domen, huruvida dessa tre delar av det ifrågasatta beslutet är välgrundade.

2. Parternas argument

95 Enligt sökandebolaget har kommissionen felaktigt ansett att GE redan före koncentrationen hade en dominerande ställning på marknaden för jetmotorer till stora trafikflygplan (det vill säga flygplan med mer än 100 säten, en räckvidd på över 2 000 nautiska mil och en kostnad som överstiger 35 miljoner USD). GE har erinrat om att den dominerande ställningen visar sig i ett företags styrka, som gör det möjligt för det att agera självständigt på marknaden. Den rådande situationen på den aktuella marknaden, såsom den har beskrivits i kommissionens senare beslut som rör flygindustrin, visar emellertid att GE inte kan agera självständigt på marknaden och att dess främsta konkurrenter, särskilt Rolls‑Royce och Pratt & Whitney (nedan kallat P & W), inte riskerar att utestängas från marknaden. Kommissionens hela analys faller på a