ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
6

I artikel 15 i direktiv 2008/115föreskrivs följande: ”1. Om inte andra tillräckliga, men mindre ingripande, åtgärder kan tillämpas verkningsfullt i det konkreta fallet, får medlemsstaterna endast hålla i förvar en tredjelandsmedborgare som är föremål för förfaranden för återvändande för att förbereda återvändandet och/eller för att genomföra avlägsnandet, särskilt när a) det finns risk för avvikande, eller b) den berörda tredjelandsmedborgaren håller sig undan eller förhindrar förberedelserna inför återvändandet eller avlägsnandet. Förvar ska vara under så kort tid som möjligt och får endast fortgå under den tid som förfarandena inför avlägsnandet pågår och genomförs med rimliga ansträngningar. 2. Ett beslut om förvar ska fattas av förvaltningsmyndigheter eller rättsliga myndigheter. Ett beslut om förvar ska utfärdas skriftligt och med angivande av de faktiska och rättsliga omständigheterna. När ett beslut om förvar har fattats av förvaltningsmyndigheter ska medlemsstaterna a) antingen så snart som möjligt efter det att en person tagits i förvar se till att ett beslut fattas om snabb rättslig prövning av förvarsbeslutets laglighet, b) eller medge den berörda tredjelandsmedborgaren rätt att inleda förfaranden för att få lagligheten av förvarsbeslutet prövat så snart som möjligt efter det att de aktuella förfarandena inleddes. Medlemsstaterna ska i detta fall omedelbart informera den berörda tredjelandsmedborgaren om möjligheten att inge en sådan ansökan. Den berörda tredjelandsmedborgaren ska friges omedelbart om kvarhållandet i förvar inte är lagligt. 3. I varje enskilt fall ska beslutet om förvar omprövas med lämpliga mellanrum, antingen på begäran av den berörda tredjelandsmedborgaren eller ex officio. För längre perioder av förvar ska prövningar övervakas av en rättslig myndighet. 4. När det framkommer att rimliga utsikter till ett avlägsnande inte längre föreligger på grund av rättsliga eller andra överväganden, eller de villkor som fastställs i punkt 1 inte längre föreligger, upphör hållandet i förvar att vara berättigat och den berörda personen ska omedelbart friges. 5. Tredjelandsmedborgaren ska hållas i förvar så länge som de villkor som fastställs i punkt 1 uppfylls och så länge som det är nödvändigt för att försäkra sig om att avlägsnandet kan genomföras. Varje medlemsstat ska fastställa en begränsad förvarsperiod, som inte får överskrida sex månader. 6. Medlemsstaterna får inte förlänga den period som avses i punkt 5 annat än med en begränsad tid som inte överskrider ytterligare tolv månader i enlighet med nationell rätt i sådana fall där avlägsnandet, trots alla rimliga ansträngningar, sannolikt kommer att ta längre tid. a) på grund av bristande samarbete från den berörda tredjelandsmedborgarens sida, eller b) beroende på att införskaffandet av nödvändiga handlingar från tredjeländer drar ut på tiden.”
—

Den lön som de utstationerade arbetstagarna har rätt till under perioden med minsta antal betalda semesterdagar per år motsvarar den minimilön som arbetstagarna har rätt till under referensperioden.
31

En nationell lagstiftning som endast ska tillämpas på andelsinnehav som ger ett bestämmande inflytande över ett bolags beslut och verksamhet omfattas av tillämpningsområdet för artikel 49 FEUF om etableringsfriheten (se dom Test Claimants in the FII Group Litigation, C‑446/04, EU:C:2006:774, punkt 37, dom Idryma Typou, C‑81/09, EU:C:2010:622, punkt 47, dom Accor, EU:C:2011:581, punkt 32, dom Scheunemann, EU:C:2012:481, punkt 23, och dom Test Claimants in the FII Group Litigation, EU:C:2012:707, punkt 91).
17

I artikel 299 i den luxemburgska socialförsäkringslagen föreskrivs följande: ”(1) Vårdnadsbidrag beviljas efter ansökan till varje person som a) har sin lagliga hemvist, i den mening som avses i artikel 269, i Storhertigdömet Luxemburg och faktiskt är bosatt där, eller som är obligatoriskt ansluten till det luxemburgska socialförsäkringssystemet på grund av förvärvsverksamhet och omfattas av gemenskapsbestämmelsernas tillämpningsområde, b) i sitt hem fostrar ett eller flera barn för vilka den bidragssökande eller dennes samboende make/maka eller partner … uppbär familjebidrag och vilka i förhållande till denna person uppfyller de villkor som föreskrivs i artikel 270 [i samma lag avseende definitionen av familj], c) huvudsakligen ägnar sig åt barnens fostran i familjens hem och inte förvärvsarbetar eller uppbär ersättningsinkomst. (2) Genom undantag från det villkor som anges i punkt 1 c kan bidraget beviljas även till personer som förvärvsarbetar eller uppbär ersättningsinkomst och som, oavsett arbetstidens längd, tillsammans med sin samboende make eller maka eller den som personen i fråga delar hushåll med har en inkomst som, efter avräkning av socialförsäkringsavgifter, inte överstiger följande belopp, a) tre gånger minimilönen om personen uppfostrar ett barn, b) fyra gånger minimilönen om personen uppfostrar två barn, c) fem gånger minimilönen om personen uppfostrar tre barn eller fler. (3) Genom undantag från de villkor som föreskrivs i punkterna 1 c och 2 har en person oavsett inkomst rätt till halvt vårdnadsbidrag, om personen i fråga a) förvärvsarbetar på deltid utan att den sammanlagda veckoarbetstiden faktiskt överstiger hälften av personens normala arbetstid enligt lag eller kollektivavtal under samma period, eller att personen erhåller en ersättningsinkomst som motsvarar ett arbete i en omfattning som definieras ovan, b) huvudsakligen ägnar sig åt barnens fostran i familjens hem under en tid som minst motsvarar hälften av normal arbetstid definierad enligt led a. ...”
13

Kapitel II i förordning nr 1383/2003 har rubriken ”Ansökan om tullmyndigheternas ingripande”. Artikel 4.1 i avsnitt 1 i detta kapitel avser åtgärder som tullmyndigheterna kan vidta innan en ansökan om ingripande lämnas in. Denna artikel har följande lydelse: ”Om tullmyndigheterna, i någon av de situationer som avses i artikel 1.1 och innan en ansökan från rättighetshavaren har lämnats in eller godkänts, finner tillräckliga skäl att misstänka att det rör sig om varor som gör intrång i en immateriell rättighet, får de skjuta upp frigörandet av varorna eller kvarhålla dem i tre arbetsdagar räknat från den dag rättighetshavaren och deklaranten eller varuinnehavaren, om de sistnämnda är kända, tar emot underrättelsen, för att rättighetshavaren skall kunna lämna in en ansökan om ingripande i enlighet med artikel 5.”
29

I vart fall har klagandena, i likhet med vad generaladvokaten har påpekat i punkt 36 i sitt förslag till avgörande, gjort en uppenbart felaktig tolkning av denna punkt i det överklagade beslutet. Det följer nämligen inte av denna punkt att klagandena saknade berättigat intresse av att få saken prövad på grund av att det var osäkert huruvida kommissionen skulle ha godkänt stödordningen under andra villkor. Tribunalen avsåg endast att bekräfta att klagandena under de omständigheter som förelåg i fallet inte kunde åberopa en situation som gällde innan det omtvistade beslutet antogs och som skulle ha varit gynnsammare för dem, eftersom de per definition inte hade någon förvärvad rättighet vad gäller det planerade stödet.
45

Domstolen understryker härvidlag att fastställandet av de avgifter som betalas till kemikaliemyndigheten på en nivå som är tillräcklig för att täcka kostnaden för de tjänster som tillhandahålls av denna myndighet till sin natur innebär en prognos i vilken vissa osäkra faktorer ingår, såsom bland annat antalet ansökningar som ges in till myndigheten. Som parlamentet och rådet har påpekat utrycker begreppet ”i princip” framför allt svårigheten att under alla omständigheter säkerställa att de avgifter som betalas in till kemikaliemyndigheten är tillräckliga för att täcka kostnaderna för de motsvarande tjänsterna. Det är för övrigt av detta skäl som artikel 78.1 i denna förordning även föreskriver andra inkomstkällor för kemikaliemyndigheten, som tillsammans med avgifterna gör det möjligt att säkerställa en sådan kostnadstäckning.
5

Artikel 2.20.1 c i denna konvention, som har ersatt den tidigare artikel 13 A.1 c i Beneluxländernas enhetliga lag om varumärken, har följande lydelse: ”1. Det registrerade varumärket ger innehavaren en ensamrätt. Utan hinder av en eventuell tillämpning av gemensamma regler om skadeståndsansvar ger ensamrätt till ett varumärke innehavaren rätt att förhindra tredje man, som inte har hans tillstånd, att … c. i näringsverksamhet använda ett kännetecken som är identiskt med eller liknar varumärket för varor och tjänster av annat slag än dem för vilka varumärket är registrerat, om detta är välkänt i Benelux och om användningen av kännetecknet utan skälig anledning drar otillbörlig fördel av eller är till förfång för varumärkets särskiljningsförmåga eller renommé. …”
9

Enligt 23 § i lag nr 121/2000 om upphovsrätt (nedan kallad upphovsrättslagen), i dess lydelse under den period som det nationella målet avser, anges att radio- eller tv-sändning av ett verk innebär att det verk som sänds via radio eller tv görs tillgängligt med hjälp av en anordning som tekniskt sett kan ta in ett radio- eller tv-program. Om ett verk görs tillgängligt för patienter i samband med hälsovård i en vårdinrättning innebär detta emellertid inte att verket är föremål för en sådan sändning.
18

Under dessa omständigheter beslutade Gerechtshof te ‘s‑Gravenhage att förklara målet vilande och att ställa följande tolkningsfrågor till domstolen: ”1) Ska artikel 7.1 i direktiv [96/9] tolkas så, att det rör sig om återanvändning (för tillgängliggörande) av hela eller en kvalitativt eller kvantitativt sett väsentlig del av innehållet i en databas som en tredje man erbjuder via en webbplats (online) om vederbörande via en dedikerad sökmotor ger allmänheten möjlighet att genomsöka hela eller en väsentlig del av innehållet i databasen i realtid med hjälp av en sökförfrågan från en användare som i ’översatt’ form vidarebefordras till sökmekanismen på den webbplats där databasen erbjuds? 2) Om ovanstående fråga besvaras nekande, förhåller det sig annorlunda om nämnda tredje man efter mottagandet av sökresultatet översänder en mycket liten del av innehållet i databasen till varje användare eller återger resultatet på sin egen webbplats och i det format som används där? 3) Är det för besvarandet av frågorna 1 och 2 av betydelse att nämnda tredje man kontinuerligt utför dessa handlingar och dagligen utför 100000’översatta’ sökningar från användare via sin sökmotor och gör sökresultaten tillgängliga för olika användare på det sätt som beskrivits ovan? 4) Ska artikel 7.5 i direktiv [96/9] tolkas så, att det inte är tillåtet att återkommande och systematiskt återanvända icke väsentliga delar av innehållet i databasen, på ett sätt som strider mot normalt bruk av basen eller oskäligt inkräktar på databasproducentens legitima intressen, eller är det tillräckligt att det rör sig om återkommande eller systematisk återanvändning? 5) Om det krävs att det ska röra sig återkommande och systematisk återanvändning: a) Vad är innebörden av systematisk? b) Rör det sig om systematisk återanvändning om återanvändningen sker via ett automatiserat system? c) Är det i detta avseende av betydelse att en dedikerad metasökmotor används på det sätt som beskrivits ovan? 6) Ska artikel 7.5 i direktiv [96/9] tolkas så, att det däri angivna förbudet inte gäller om en tredje man via sin metasökmotor återkommande gör enbart icke väsentliga delar av innehållet i databasen tillgängligt för enskilda användare vid varje sökning? 7) Om ovanstående fråga besvaras jakande, gäller detta även om den kumulativa verkan av den återkommande återanvändningen av de icke-väsentliga delarna gör att en väsentlig del av innehållet i databasen görs tillgängligt för gruppen av enskilda användare i dess helhet? 8) Ska artikel 7.5 i direktiv [96/9] tolkas så, att kraven i denna artikel är uppfyllda i det fall det rör sig om handlingar för vilka tillåtelse inte har beviljats och som syftar till att genom återanvändningens kumulativa verkan göra hela eller delar av innehållet i en skyddad databas tillgängligt för allmänheten, eller är det även nödvändigt att göra gällande och styrka att dessa handlingar strider mot normalt bruk av basen eller oskäligt inkräktar på databasproducentens legitima intressen? 9) Antas databasproducentens investering allvarligt ha skadats vid ovannämnda beteenden?”
2

Begäran har framställts i ett mål mellan Eli Lilly and Company Ltd (nedan kallat Eli Lilly) och Human Genome Sciences Inc. (nedan kallat HGS) angående en talan som syftar till att hindra att HGS meddelas tilläggsskydd, på grundval av det grundpatent som tillhör HGS och ett godkännande att saluföra produkten som Eli Lilly står i begrepp att ansöka om, och rent av att erhålla, för saluföring av ett läkemedel som innehåller en antikropp som det sistnämnda företaget har utvecklat.
43

Klaganden har erinrat om att den inför tribunalen hade ifrågasatt bötesbeloppet på 3,3 miljoner euro som bolaget ålagts att betala ensam för perioden 9 februari 1988–31 december 1993, under vilken det inte ägdes av Groupe Gascogne, med hänvisning till att detta belopp överskred det tak på 10 procent av det berörda bolagets omsättning under föregående räkenskapsår som föreskrivs i artikel 23.2 i förordning nr 1/2003. Klaganden åberopade i det avseendet kommissionens beslut K(2003) 4570 slutlig av den 10 december 2003 om ett förfarande enligt artikel [81 EG] och artikel 53 i EES-avtalet (Ärende COMP/E-2/37.857 – Organiska peroxider), av vilket en sammanfattning har offentliggjorts i Europeiska unionens officiella tidning den 30 april 2005 (EUT L 110, s. 44) (nedan kallat beslutet om organiska peroxider). Av detta beslut framgår det att i de fall kommissionen gör åtskillnad mellan den period under vilken ett bolag ensamt bär ansvaret för sitt agerande och den period under vilken det moderbolag som förvärvat kontrollen över förstnämnda bolag blir ansvarigt för sitt dotterbolags agerande, ska taket på 10 procent av omsättningen under föregående räkenskapsår beräknas separat för vart och ett av de två bolagen.
11

I artikel 17 i direktivet föreskrivs följande: ”1. Medlemsstaterna skall vidta de åtgärder som behövs för att se till att handelsagenten efter det att agenturavtalet upphört att gälla får ersättning i överensstämmelse med punkt 2 eller får skadestånd i överensstämmelse med punkt 3. a) Handelsagenten skall ha rätt till gottgörelse, om och i den mån som — han har skaffat huvudmannen nya kunder eller i betydande omfattning har ökat affärsvolymen med befintliga kunder och affärerna med dessa kunder fortsätter att ge huvudmannen ansenliga fördelar, och — betalningen av denna gottgörelse är rimlig med hänsyn till samtliga omständigheter och då särskilt handelsagentens förlust av provision på affärer med dessa kunder. Medlemsstaterna kan föreskriva, att dessa omständigheter även skall innefatta tillämpningen av en konkurrensklausul i den bemärkelse som avses i artikel 20. b) Gottgörelsens storlek får inte överskrida ett belopp motsvarande en årlig ersättning beräknad med utgångspunkt från handelsagentens genomsnittliga årsersättning under de senaste fem åren. Om avtalet ingåtts inom de senaste fem åren, beräknas gottgörelsen med utgångspunkt från genomsnittsersättningen under perioden i fråga. c) Beviljandet av sådan gottgörelse skall inte hindra handelsagenten från att kräva skadestånd. 3. Handelsagenten skall ha rätt till ersättning för den skada han tillfogas som en följd av att hans affärsförbindelser med huvudmannen upphört. Sådan skada skall anses ha uppstått i synnerhet när affärsförbindelserna upphör — under omständigheter som berövar handelsagenten den provision som han skulle ha uppburit enligt agenturavtalet samtidigt som huvudmannen dragit stora fördelar av handelsagentens insatser, och/eller — under omständigheter som inte tillåtit handelsagenten att avskriva de kostnader och utgifter som han åsamkats vid fullgörandet av agenturavtalet på huvudmannens inrådan. ... 5. Handelsagenten skall förlora rätten till ersättning enligt punkt 2 eller till skadestånd enligt punkt 3 om han inte till huvudmannen inom ett år efter det att avtalet upphört att gälla har anmält sin avsikt att hävda sina rättigheter. ...”
14

I artikel 306 i socialförsäkringslagen föreskrivs följande: ”1. Under föräldraledigheten utgår en schablonersättning, i enlighet med artiklarna L. 234-43–L. 234-49 i lagen om arbete, 29 bis till 29 septies i den ändrade lagen av den 16 april 1979 om allmänna föreskrifter för statstjänstemän (Loi modifiée du 16 avril 1979 fixant le statut général des fonctionnaires de l’État) och 30 bis till 30 septies av den ändrade lagen av den 24 december 1985 om allmänna föreskrifter för kommunaltjänstemän (Loi modifée du 24 décembre 1985 fixant le statut général des fonctionnaires communaux), i stället för den lön som vederbörande uppbär från sitt arbete (nedan kallad ersättning) som uppgår till 1 778,31 euro per månad för föräldraledighet på heltid och till 889,15 euro för föräldraledighet på halvtid. Ersättningen utbetalas månadsvis under hela den tid som föräldraledigheten pågår och i enlighet med följande kapitel. … 2. Rätten till ersättning omfattar även egenföretagare under föräldraledighet, vilken beviljas vid barns födelse eller vid adoption av ett eller flera barn för vilka familjebidrag utgår och till dess att barnet uppnått en ålder av fem år, om egenföretagaren uppfyller de villkor som stadgas i artikel 270, stycke 2 och 3, förutsatt att dessa barn inte har uppnått en ålder av fem år, och under förutsättning att: a) egenföretagaren är skriven i Luxemburg och är stadgivarande bosatt där, eller faller inom unionsförordningarnas tillämpningsområde, b) egenföretagaren är lagligen etablerad inom Storhertigdömet Luxemburgs territorium vid tidpunkten för födseln eller adoptionen av barnen, c) egenföretagaren är obligatoriskt ansluten till socialförsäkringssystemet och har varit det utan avbrott under en period av åtminstone tolv månader omedelbart före föräldraledigheten, i enlighet med vad som stadgas i artikel 1, stycke 1 4, 5 och 10 i denna lag, …”
2

Begäran har framställts i ett mål mellan Specsavers International Healthcare Ltd, Specsavers BV, Specsavers Optical Group Ltd och Specsavers Optical Superstores Ltd (nedan tillsammans kallade Specsaverskoncernen), å ena sidan, och Asda Stores Ltd (nedan kallat Asda), å andra sidan, avseende påstått varumärkesintrång i gemenskapsvarumärken som har registrerats av Specsaverskoncernen.
19

Den hänskjutande domstolen har ställt sina två första frågor, som ska prövas tillsammans, för att få klarhet i huruvida artikel 199.1 g i direktiv 2006/112 ska tolkas så, att begreppet tvångsauktionsförfarande omfattar all försäljning av fast egendom som företas av gäldenären någon gång under insolvensförfarandet, inklusive under den första fasen som inte är av likvidationsmässig natur, och då försäljningen genomförs med stöd av en frivillig överenskommelse mellan parterna.
(3)

Till följd av att den period under vilken jordbrukaren ska kunna förfoga över de skiften som motsvarar de stödberättigande hektaren minskas till en enda dag för både systemet med samlat gårdsstöd och systemet för enhetlig arealersättning bör bestämmelserna om vem som ska ansvara för att tvärvillkoren följs klargöras, särskilt i samband med överföring av mark under kalenderåret. Det bör därför klargöras att den jordbrukare som lämnar in en stödansökan ansvarar gentemot den behöriga myndigheten för varje försummelse att uppfylla tvärvillkorskraven under hela det aktuella kalenderåret för all jordbruksmark som anges i stödansökan. Detta bör inte utesluta privaträttsliga arrangemang mellan den berörda jordbrukaren och den person till eller från vilken jordbruksmarken har överförts.”
Artikel 40.5 första stycket i förordning nr 1782/2003 om upprättande av gemensamma bestämmelser för system för direktstöd inom den gemensamma jordbrukspolitiken och om upprättande av vissa stödsystem för jordbrukare, i dess lydelse enligt förordning nr 1009/2008, ska tolkas så, att en jordbrukare, redan av den anledningen att denne under referensperioden omfattats av åtaganden att bedriva ett miljövänligt jordbruk enligt förordning nr 2078/92 om produktionsmetoder inom jordbruket som är förenliga med miljöskydds- och naturvårdskraven och förordning nr 1257/1999 om stöd från Europeiska utvecklings- och garantifonden för jordbruket (EUGFJ) till utveckling av landsbygden och om ändring och upphävande av vissa förordningar, i dess lydelse enligt förordning nr 2223/2004, ska ha rätt att begära att dennes referensbelopp beräknas på grundval av det eller de kalenderår under referensperioden som inte omfattades av sådana åtaganden. Lagstiftarens syfte var nämligen att se till att jordbrukare som under referensperioden omfattats av åtaganden att bedriva ett miljövänligt jordbruk behandlas på samma sätt som om de inte hade deltagit i sådana åtgärder.

(se punkterna 29 och 34 samt punkt 1 i domslutet)
41

Vad för det första gäller den finländska och den tyska regeringens argument för att visa att den i ett skatteavtal stadgade fördelningen av beskattningsrätten för inkomst av fast egendom leder till att situationen för en skattskyldig person som investerat i en annan medlemsstat skiljer sig från den där en skattskyldig person har investerat i sin hemviststat, erinrar domstolen om att medlemsstaterna, så länge inte Europeiska unionen har antagit enhetliga eller harmoniserande bestämmelser, fortfarande har behörighet att fastställa kriterierna för beskattning av inkomst och förmögenhet i syfte att – i förekommande fall genom avtal – undanröja dubbelbeskattning (se dom av den 3 oktober 2006 i mål C-290/04, FKP Scorpio Konzertproduktionen, REG 2006, s. I-9461, punkt 54, av den 12 december 2006 i mål C-374/04, Test Claimants in Class IV of the ACT Group Litigation, REG 2006, s. I-11673, punkt 52, av den 18 juli 2007 i mål C-231/05, Oy AA, REG 2007, s. I-6373, punkt 52, och domen i det ovannämnda målet Krankenheim Ruhesitz am Wannsee-Seniorenheimstatt, punkt 48).
2

Begäran har framställts i ett mål mellan Fruition PO Ltd (nedan kallat Fruition) och Minister for Sustainable Farming and Food and Animal Health (nedan kallad ministern). Målet rör ministerns beslut att återkalla Fruitions ställning som producentorganisation, vilken Fruition erhållit på grundval av förordning nr 2200/96.
3

Artikel 1.9 andra och tredje styckena i direktiv 2004/18 har följande lydelse: ”Med offentligrättsliga organ avses alla organ: a) som särskilt har inrättats för att tillgodose behov i det allmännas intresse, förutsatt att behovet inte har industriell eller kommersiell karaktär, b) som är juridiska personer, och c) vars verksamhet till största delen finansieras av statliga, regionala eller lokala myndigheter, eller av andra offentligrättsliga organ, eller vars verksamhet står under kontroll av sådana organ, eller i vars förvaltningsorgan, styrelseorgan eller kontrollorgan mer än hälften av ledamöterna utses av statliga, regionala eller lokala myndigheter, eller av andra offentligrättsliga organ. Icke uttömmande förteckningar över sådana offentligrättsliga organ och kategorier av organ som uppfyller villkoren i andra stycket a, b och c finns i bilaga III. …”