ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
Förslag till avgörande av generaladvokat Jacobs föredraget den 16 januari 1997. - Europeiska kommissionen mot Konungariket Belgien. - Fördragsbrott - Direktiv 91/659/EEG - Underlåtenhet att införliva. - Mål C-135/96.



Rättsfallssamling 1997 s. I-01061



Generaladvokatens förslag till avgörande

1 I förevarande fall har kommissionen med stöd av artikel 169 i fördraget yrkat att det skall fastställas att Konungariket Belgien har underlåtit att uppfylla sina skyldigheter enligt fördraget genom att inte inom den föreskrivna fristen anta bestämmelser som är nödvändiga för att följa kommissionens direktiv 91/659/EEG av den 3 december 1991 om anpassning till tekniska framsteg av bilaga 1 till rådets direktiv 76/769/EEG om tillnärmning av medlemsstaternas lagar och andra författningar om begränsning av användning och utsläppande på marknaden av vissa farliga ämnen och preparat (asbest).(1)

2 I artikel 2 i direktivet föreskrivs följande:

"1. Medlemsstaterna skall anta och offentliggöra de bestämmelser som är nödvändiga för att följa detta direktiv senast den 1 januari 1993. De skall genast underrätta kommissionen om detta. De skall tillämpa bestämmelserna från och med den 1 juli 1993.

...

2. Senast 18 månader efter antagandet skall medlemsstaterna till kommissionen överlämna texterna till de grundläggande bestämmelser i nationell lagstiftning som de antar inom det område som omfattas av detta direktiv."

3 Belgien har inte bestritt att det har underlåtit att införliva direktivet. I sitt svaromål har Belgien påpekat att nödvändiga åtgärder snart kommer att vidtas.

4 Kommissionens talan skall således fastställas.

Förslag till avgörande

Jag anser att domstolen skall

1) fastställa att Konungariket Belgien har underlåtit att uppfylla sina skyldigheter enligt fördraget genom att inte inom föreskriven tid anta de bestämmelser som är nödvändiga för att följa direktiv 91/659/EEG,

2) förplikta Konungariket Belgien att ersätta rättegångskostnaderna.

(1) - EGT L 363, s. 36.
Förslag till avgörande av generaladvokat Ruiz-Jarabo Colomer föredraget den 20 mars 1997. - Europeiska kommissionen mot Konungariket Belgien. - Medlemsstats fördragsbrott - Direktiv 94/15/EG - Underlåtenhet att införliva inom den föreskrivna fristen. - Mål C-357/96.



Rättsfallssamling 1997 s. I-02963



Generaladvokatens förslag till avgörande

1 Kommissionen har genom förevarande talan, som den väckt med stöd av artikel 169 i EG-fördraget, begärt att domstolen skall fastställa att Konungariket Belgien har underlåtit att uppfylla sina skyldigheter enligt kommissionens direktiv 94/15/EG av den 15 april 1994 om anpassning för första gången av rådets direktiv 90/220/EEG om avsiktlig utsättning av genetiskt modifierade organismer i miljön.(1)

2 Kommissionen har under det administrativa förfarandet tillsänt den belgiska regeringen en formell underrättelse (den 9 augusti 1994) och ett motiverat yttrande (den 4 mars 1996) och anmodat denna att vidta de nödvändiga åtgärderna för att följa direktivet. Regeringen har inte besvarat någondera skrivelsen, varför kommissionen har väckt talan vid domstolen den 30 oktober 1996.

3 Den belgiska regeringen har i sitt yttrande vid domstolen inte bestridit det påtalade fördragsbrottet och har medgett att den inte har införlivat direktivet med den nationella rätten inom den frist som föreskrivs i artikel 2 i direktivet. Fristen har löpt ut den 30 juni 1994. Den belgiska regeringen har likväl anfört att den så snart som möjligt kommer att vidta de nödvändiga åtgärderna för införlivande.

4 Eftersom det fördragsbrott som kommissionen har kritiserat Konungariket Belgien för är uppenbart, skall talan bifallas.

5 Enligt artikel 69.2 i rättegångsreglerna skall svaranden ersätta rättegångskostnaderna, om sökanden har yrkat det.

Förslag till avgörande

6 Jag föreslår följaktligen att domstolen skall bifalla talan så, att den

1) fastställer att Konungariket Belgien har underlåtit att uppfylla sina skyldigheter enligt EG-fördraget genom att inte inom den föreskrivna fristen ha antagit de lagar och andra författningar som är nödvändiga för att följa kommissionens direktiv 94/15/EG av den 15 april 1994 om anpassning för första gången av rådets direktiv 90/220/EEG om avsiktlig utsättning av genetiskt modifierade organismer i miljön, och

2) förpliktar Konungariket Belgien att ersätta rättegångskostnaderna.

(1) - EGT nr L 103, s. 20, fransk version; vid översättningen fanns ingen svensk version att tillgå.
Förslag till avgörande av generaladvokat La Pergola föredraget den 4 juli 1996. - Europeiska kommissionen mot Storhertigdömet Luxemburg. - Fördragsbrott - Direktiv 90/219/EEG och 90/220/EEG - Genetiskt mofifierade mikroorganismer. - Mål C-312/95.



Rättsfallssamling 1996 s. I-05143



Generaladvokatens förslag till avgörande

1 Kommissionen har genom en ansökan som ingavs den 4 oktober 1995 yrkat att domstolen skall fastställa att Storhertigdömet Luxemburg har underlåtit att uppfylla sina skyldigheter enligt EG-fördraget genom att inte inom den föreskrivna tidsfristen vidta de åtgärder som är nödvändiga för att följa rådets direktiv av den 23 april, 90/219/EEG om innesluten användning av genetiskt modifierade mikroorganismer(1) och 90/220/EEG om avsiktlig utsättning av genetiskt modifierade organismer i miljön(2).

2 I detta hänseende räcker det med att påpeka att den luxemburgska regeringen inte bestrider de påstådda överträdelserna. I sitt yttrande har regeringen endast uppgett att införlivandet av dessa direktiv pågår, vilket emellertid enligt domstolens rättspraxis(3) inte har någon inverkan på fördragsbrottet.

Förslag till avgörande

3 Jag föreslår således att domstolen skall bifalla talan och förplikta svarandestaten att ersätta rättegångskostnaderna enligt artikel 69.2 i rättegångsreglerna.

(1) - EGT nr L 117, s. 1.

(2) - EGT nr L 117, s. 15.

(3) - Se bland annat dom av den 6 april 1995, kommissionen mot Spanien (C-147/94, REG s. I-1015).
17

I det avseendet anförde ordföranden följande. Det följer av rättspraxis att det i mål om offentlig upphandling anses vara tillräckligt för att kravet på skyndsamhet ska anses uppfyllt att den som ansöker om interimistiska åtgärder endast visar att denne skulle lida allvarlig skada om inte uppskov med verkställigheten av det omtvistade beslutet beviljades, under förutsättning att det föreligger en rättsstridighet som det framstår som synnerligen faktiskt och rättsligt befogat (fumus boni juris) att åtgärda (punkt 27 i det överklagade beslutet). Tribunalens ordförande påpekade emellertid att mindre stränga kriterier för bedömning av kravet på skyndsamhet endast gäller under tiden innan avtal ingås, under förutsättning att avtalsspärren har iakttagits (punkt 28 i det överklagade beslutet).
16

Mot denna bakgrund beslutade Landgericht Kleve (Regiondomstolen i Kleve) att vilandeförklara målet och ställa följande fråga till EU-domstolen: ”Ska artiklarna 5.1 c och 7 i förordning [nr 261/2004] tolkas så, att det lufttrafikföretag som utför flygningen ska betala kompensation i händelse av en inställd flygning om vilken passageraren inte har underrättats minst två veckor före den tidtabellsenliga avgångstiden även om lufttrafikföretaget har skickat denna information i god tid, mer än två veckor i förväg, till den enda e-postadress som lufttrafikföretaget informerats om i samband med bokningen, dock utan att veta att bokningen gjorts via en resebyrå, närmare bestämt via resebyråns onlineplattform, och att det på sin höjd var resebyrån, men inte passageraren som direkt kunde nås på den av bokningsplattformen angivna e-postadressen?”
14

Den hänskjutande domstolen ansåg att målet gav upphov till svårigheter i fråga om tolkningen av unionsrätten och beslutade därför att vilandeförklara målet och ställa följande tolkningsfråga till EU-domstolen: ”Är en medlemsstats praxis som innebär att medlemsstaten, med hänvisning till att den nedsättning av beskattningsunderlaget som ska göras i fall av slutgiltigt utebliven betalning enligt artikel 90.1 i mervärdesskattedirektivet har verkan för framtiden (ex tunc), föreskriver att den preklusionsfrist på fem år inom vilken nedsättning av beskattningsunderlaget kan ske enligt den medlemsstatens allmänna lagstiftning börjar löpa från dagen för den ursprungliga varuleveransen, och inte från den dag då den aktuella fordran blev omöjlig att driva in och som, med hänvisning till att denna tidsfrist har löpt ut, innebär att en beskattningsbar person som handlat i god tro mister rätten att sätta ned beskattningsunderlaget när en fordran har blivit slutgiltigt omöjlig att driva in, i fall där ett antal år kan ha förflutit från tidpunkten för varuleveransen och den tidpunkt då fordran blev slutgiltigt omöjlig att driva in, och där medlemsstatens lagstiftning, vid tidpunkten för varuleveransen, i strid med unionsrätten inte medgav nedsättning av beskattningsunderlaget med anledning av att en fordran blivit slutgiltigt omöjlig att driva in, förenlig med de grundläggande principerna om proportionalitet, skatteneutralitet och effektivitet, särskilt med beaktande av förslag till avgörande av generaladvokaten Kokott i målet Biosafe – Indústria de Reciclagens (C‑8/17, EU:C:2017:927), punkt 63, dom av den 23 november 2017, Di Maura (C‑246/16, EU:C:2017:887), punkt 27, och dom av den 22 februari 2018, T‑2 (C‑396/16, EU:C:2018:109), punkt 36, samt det faktum att en medlemsstat inte kan ta ut mervärdesskatt till ett belopp som överstiger det belopp som faktiskt har mottagits för varan eller tjänsten av den som levererat varan eller tillhandahållit tjänsten?”
12

Amtsgericht Hamburg (Distriktsdomstolen i Hamburg), som var osäker på huruvida förordning nr 261/2004 är tillämplig på den aktuella flygningen trots EU-domstolens tolkning i domen av den 11 juli 2019, České aerolinie (C‑502/18, EU:C:2019:604), beslutade att vilandeförklara målet och ställa följande tolkningsfråga till domstolen: ”Ska artiklarna 5.1 c och 7.1 i förordning nr 261/2004, jämförda med artikel 3.5 i samma förordning, tolkas på så sätt att, i samband med en flygning bestående av två delsträckor (alltså med byte) under en enda bokning, med avgång från en flygplats belägen utanför Europeiska unionen (i tredjeland) och med en flygplats på en medlemsstats territorium som bestämmelseort, via en flygplats i en medlemsstat, en passagerare som når sin slutliga bestämmelseort med en försening som uppgår till tre timmar eller mer, vilken uppstått under den första sträckan av flygningen som i enlighet med ett avtal om gemensam linjebeteckning (code sharing) utfördes av ett lufttrafikföretag med säte i ett tredjeland, får rikta sin talan om kompensation enligt denna förordning mot det EG‑lufttrafikföretag hos vilket bokningen av hela flygningen gjordes, men som endast utförde den andra sträckan av flygningen?”
13

Artikel 33.1, 33.2 och 33.5 i Real Decreto Legislativo 2/2015 (kungligt lagstiftningsdekret 2/2015) av den 23 oktober 2015 (BOE nr 255 av den 24 oktober 2015, s. 100224) om antagande av den konsoliderade versionen av lagen om arbetstagares rättigheter (nedan kallad lagen om arbetstagares rättigheter), har följande lydelse: ”1. [Fogasa], som är ett självständigt organ under ministeriet för sysselsättning och social trygghet och en juridisk person med befogenhet att vidta åtgärder för att uppfylla sina mål, ska till arbetstagarna utge ersättning för utestående lön vid arbetsgivarens insolvens eller konkurs. Vid tillämpning av föregående stycke ska med lön förstås vad som erkänts som lön i en förlikningshandling eller i ett domstolsavgörande i alla de fall som avses i artikel 26.1, samt löner som har förfallit till betalning under ett förfarande om ogiltigförklaring av en uppsägning i de fall som anges i lag, varvid [Fogasa] inte i något fall får betala ut belopp som, tillsammans eller var för sig, överstiger det belopp som erhålls genom att den officiella minimilönen per dag, inklusive den proportionella del som utgörs av tillägg, gånger två, multipliceras med antalet dagar för vilka lön har förfallit till betalning, upp till en gräns på etthundratjugo dagar. 2. [Fogasa] ska, i de fall som anges i punkt 1 betala ut ersättning som har fastställts genom dom, beslut, vid domstol fastställd förlikningshandling eller förvaltningsbeslut till förmån för arbetstagare vars avtal har sagts upp eller upphört att gälla i enlighet med artiklarna 50, 51 och 52 i denna lag eller vars avtal har upphört att gälla i enlighet med artikel 64 i lag 22/2003 av den 9 juli 2003 om konkurs, samt ersättning vid upphörande av tillfälliga kontrakt eller visstidskontrakt i de fall som föreskrivs i lag. I samtliga fall gäller en begränsning till en årsutbetalning, varvid dagslönen, vilken tjänar som beräkningsgrund, inte kan överstiga ett belopp motsvarande den officiella minimilönen, inklusive den proportionella del som utgörs av tillägg, gånger två. Ersättningen ska, uteslutande i de fall den utges av [Fogasa] när avtal har sagts upp eller upphört att gälla i enlighet med artikel 50 i denna lag, beräknas på grundval av 30 dagar per anställningsår, inom den gräns som fastställs i föregående stycke. … 5. [Fogasa] ska finansieras genom avgifter som betalas av samtliga arbetsgivare …, såväl offentliga som privata. Avgiftens storlek fastställs av regeringen på grundval av de löner som ligger till grund för beräkningen av avgiften för att täcka riskerna i samband med olycksfall i arbetet, arbetssjukdomar och arbetslöshet i socialförsäkringssystemet.”
27

Vidare konstaterade tribunalens ordförande, i punkt 43 i det överklagade beslutet, att de omtvistade uppgifterna hade samlats in under den inspektion som genomfördes av kommissionens tjänstemän under år 2009 och att klagandena inte hade försökt visa av vilka skäl de omtvistade uppgifterna, till följd av sin art, inte hade förlorat sin hemliga eller konfidentiella karaktär, trots den tid som förflutit.
4.

Tillnärmning av lagstiftning – Motorfordon – Utsläpp av lätta personbilar och lätta nyttofordon – Förordning nr 715/2007 – Manipulationsanordning – Begrepp – Anordning som registrerar varje parameter under genomförandet av typgodkännandeförfaranden i syfte att under genomförandet av nämnda förfaranden öka funktionen hos någon del av systemet för kontroll av utsläpp – Innefattas – Förbättring som kan konstateras sporadiskt under normala användningsförhållanden för fordonet – Saknar betydelse (Europaparlamentets och rådets förordning nr 715/2007, artikel 3.10) (se punkt 61 samt punkt 3 i beslutsdelen)
2

Artikel 36 i akten om villkoren för Republiken Kroatiens anslutning och om anpassning av fördraget om Europeiska unionen, fördraget om Europeiska unionens funktionssätt och fördraget om upprättandet av Europeiska atomenergigemenskapen (EUT L 112, 2012, s. 21) (nedan kallad anslutningsakten), som utgör en bilaga till fördraget mellan Europeiska unionens medlemsstater och Republiken Kroatien om Republiken Kroatiens anslutning till Europeiska unionen (EUT L 112, 2012, s. 10) (nedan kallat anslutningsfördraget) har följande lydelse: ”1. Kommissionen ska noga övervaka alla åtaganden Kroatien har ingått under anslutningsförhandlingarna, även sådana som ska förverkligas före eller senast vid anslutningsdagen. Kommissionens övervakning ska bestå av regelbundet uppdaterade övervakningstabeller, dialog enligt stabiliserings- och associeringsavtalet mellan Europeiska gemenskaperna och deras medlemsstater, å ena sidan, och Republiken Kroatien, å andra sidan …, sakkunnigbedömningar, det ekonomiska programmet inför anslutningen, rapporter om de offentliga finanserna och vid behov skriftliga tidiga varningar till de kroatiska myndigheterna. Under hösten 2011 ska kommissionen lägga fram en lägesrapport för Europaparlamentet och rådet. Under hösten 2012 ska kommissionen lägga fram en övergripande övervakningsrapport för rådet och Europaparlamentet. Kommissionen ska också under hela övervakningsprocessen använda sig av information från medlemsstaterna och i förekommande fall ta information från internationella organisationer och det civila samhällets organisationer i beaktande. Kommissionens övervakning ska särskilt inriktas på Kroatiens åtaganden på området rättsväsen och grundläggande rättigheter (bilaga VII), inbegripet genom fortsatt förbättring av resultaten när det gäller reformen av rättsväsendet och effektiviteten, opartisk hantering av mål om krigsförbrytelser samt kampen mot korruption. … Kommissionen ska fram till Kroatiens anslutning lämna halvårsbedömningar av Kroatiens åtaganden på dessa områden som en integrerad del av sina regelbundna övervakningstabeller och -rapporter. 2. Rådet får med kvalificerad majoritet på förslag av kommissionen vidta alla lämpliga åtgärder, om problem upptäcks under övervakningsprocessen. …”
I samband ingivande av en inlaga om justering av de yrkanden som framställts i ansökan genom vilken talan väcktes, vilken getts in av en numera avliden sökande, ankommer det inte på tribunalen att identifiera en annan person som den i vars namn nämnda inlaga hade getts in, i den mån som identiteten hos den person i vars namn inlagan om justering av talan gavs in var klart ingiven i nämnda inlaga.

(se punkterna 49 och 50)
23

Den första grunden avser en missuppfattning av de faktiska omständigheterna, såvitt avser förekomsten av det uppenbara sakfel som påverkade STC:s ekonomiska anbud, samt det faktum att tribunalens ordförande inte beaktat att kommissionen överskridit sina befogenheter. Enligt STC avser det sakfel som påverkar bolagets anbud inte priserna per enhet, utan de begärda kvantiteterna av vissa tjänster. STC lade nämligen fram ett anbud som grundade sig på en inte längre giltig version av handlingen ”Entreprenörens anbud”. Under dessa omständigheter hade den enda möjliga rättelsen bestått i att be bolaget att själv ange de priser per enhet som det erbjöd med beaktande av de nya kvantiteterna. Det ankom inte på kommissionen att fylla i handlingen ”Entreprenörens anbud” i STC:s ställe och att på detta sätt ingripa i fastställandet av totalkostnaden för anbudet.
11

Under dessa omständigheter beslutade Amtsgericht Rüutelsheim att förklara målet vilande och att ställa följande tolkningsfrågor till domstolen: ”1) Måste de extraordinära omständigheterna, i den mening som avses i artikel 5.3 i förordning [nr 261/2004], vara direkt hänförliga till den flygning till vilken biljett har bokats? 2) För det fall extraordinära omständigheter som inträffat under tidigare flygningar också är relevanta för en senare flygning, ska de rimliga åtgärder som det lufttrafikföretag som utför flygningen ska vidta enligt artikel 5.3 i förordning [nr 261/2004] endast syfta till att förhindra extraordinära omständigheter eller ska de även syfta till att förhindra en längre försening? 3) Är ingripanden av utomstående som handlar under eget ansvar och åt vilka uppgifter anförtrotts vilka hör till driften av ett lufttrafikföretag, att anse som extraordinära omständigheter i den mening som avses i artikel 5.3 i förordning [nr 261/2004]? 4) Om fråga 3 besvaras jakande, har det då betydelse för bedömningen av vem (flygbolag, flygplatsoperatör och så vidare) den utomstående aktören har anförtrotts uppgifterna?”
Artikel 7.1 i direktiv 93/13 om oskäliga villkor i konsumentavtal ska tolkas så, att den utgör hinder för en nationell lagstiftning som inte gör det möjligt för en domstol som prövar en enskild talan av en konsument om fastställande av att ett villkor i ett avtal som vederbörande slutit med en näringsidkare är oskäligt, att ex officio förordna om interimistiska åtgärder i väntan på att en pågående grupptalan avgörs slutligt när avgörandet i målet om grupptalan kan komma att tillämpas i målen där enskild talan väckts, om det visar sig nödvändigt att förordna om sådana åtgärder för att säkerställa full verkan av det senare domstolsavgörandet avseende förekomsten av de rättigheter som åberopats med stöd av direktiv 93/13.

Utan en möjlighet för den aktuella domstolen att ex officio förordna om interimistiska åtgärder – då en konsument inte uttryckligen inom ramen för en enskild talan har begärt att det ska förordnas om sådana åtgärder i syfte att skjuta upp tillämpningen av en avtalsklausul avseende ”räntegolv” i väntan på att en parallell grupptalan slutligt avgörs – kan nämnda domstol inte förhindra att konsumenten under ett domstolsförfarande som kan ta avsevärt lång tid tvingas betala ett månatligt belopp som är högre än det som i praktiken skulle ha erlagts om den aktuella avtalsklausulen inte skulle ha tillämpats. Detta gäller i ännu större utsträckning om det föreligger en faktisk och omedelbar risk för att konsumentens betalningsförmåga under tiden försämras och finansinstituten inleder förfaranden för att – genom att beslagta konsumentens och dennes familjs bostad – utmäta den intecknade egendomen i syfte att erhålla betalning för belopp som eventuellt inte ska erläggas.

(se punkterna 35 och 37 samt beslutsdelen)
Det faktum att den som ansöker om ogiltighetsförklaring möjligen ger in sin ansökan för att senare kunna förse sina varor med det aktuella kännetecknet kan aldrig utgöra rättsmissbruk. Det allmänintresse som skyddas genom artikel 7.1 c i förordning nr 207/2009 om gemenskapsvarumärken är nämligen just att kännetecknet ska vara tillgängligt och kunna användas fritt.

Det finns inte heller någon bestämmelse i förordning nr 207/2009 som säger att den som ansöker om ogiltighetsförklaring inte får ha för avsikt att använda varumärket efter det att det avförts från registret. I artikel 52.1 i förordningen föreskrivs nämligen att ett gemenskapsvarumärke på grund av absoluta registreringshinder kan förklaras ogiltigt på grundval av ett genkäromål i ett mål om varumärkesintrång, vilket förutsätter att svaranden i ett sådant mål kan utverka en ogiltighetsförklaring även om denne har använt det aktuella varumärket och har för avsikt att fortsätta använda det.

En avvisning av en ansökan om ogiltighetsförklaring på grundval av rättsmissbruk skulle däremot kunna undergräva målen med artikel 7.1 b och c i förordning nr 207/2009. En sådan avvisning skulle nämligen förhindra den prövning i sak av varumärket som ska ske utifrån de bestämmelser som föreskriver vilka egenskaper ett varumärke ska ha för att kunna registreras. En sådan avvisning skulle även förhindra en prövning av om något absolut registreringshinder är för handen.

(se punkterna 43–45)
9

I artikel 13.1 i Europaparlamentets och rådets direktiv 95/46/EG av den 24 oktober 1995 om skydd för enskilda personer med avseende på behandling av personuppgifter och om det fria flödet av sådana uppgifter (EGT L 281, s. 31) anges följande under rubriken ”Undantag och inskränkningar”: ”1. Medlemsstaterna får genom lagstiftning vidta åtgärder för att begränsa omfattningen av de skyldigheter och rättigheter som anges i artiklarna 6.1, 10, 11.1, 12 och 21 i fall då en sådan begränsning är en nödvändig åtgärd med hänsyn till a) statens säkerhet, b) försvaret, c) allmän säkerhet, d) förebyggande, undersökning, avslöjande av brott eller åtal för brott eller av överträdelser av etiska regler som gäller för lagreglerade yrken, e) ett viktigt ekonomiskt eller finansiellt intresse hos en medlemsstat eller hos Europeiska unionen, inklusive monetära frågor, budgetfrågor och skattefrågor, f) en tillsyns-, inspektions- eller regleringsfunktion som, även om den är av övergående karaktär, är förbunden med myndighetsutövning i de under punkterna c), d) och e) nämnda fallen, g) skydd av den registrerades eller andras fri- och rättigheter.”
61999O0242

Domstolens beslut den 20 oktober 2000. - Johann Vogler mot Landwirtschaftliche Alterskasse Schwaben. - Begäran om förhandsavgörande: Sozialgericht Augsburg - Tyskland. - Artikel 104.3 i rättegångsreglerna - Social trygghet - Etableringsfrihet - Fastställande av tillämplig lagstiftning - Verksamhet som egenföretagare i flera medlemsstater - Artiklarna 13.1 och 14a.2 i förordning (EEG) nr 1408/71 - Endast en lag kan vara tillämplig. - Mål C-242/99.



Rättsfallssamling 2000 s. I-09083
61999O0007

Domstolens beslut den 30 april 1999. - Franco Campoli mot Europeiska kommissionen. - Överklagande - Förfarande - Frister - Den tidpunkt då överklagandefristen börjar att löpa - Delgivning - Begrepp - Avvisning. - Mål C-7/99 P.



Rättsfallssamling 1999 s. I-02679