Domstolens dom (sjätte avdelningen) den 9 juli 2002. - Flightline Ltd mot Secretário de Estado dos Transportes e Comunicações och Transportes Aéreos Portugueses SA (TAP). - Begäran om förhandsavgörande: Supremo Tribunal Administrativo - Portugal. - Artiklarna 3.2 och 4.1 a och d i förordning (EEG) nr 2408/92 - Införande av allmän trafikplikt med avseende på regelbunden lufttrafik till ett ytterområde - Överensstämmelse med medlemsstaternas möjlighet att begränsa cabotage till den 1 april 1997 - Tolkning av artikel 1 e i beslut 94/698/EG. - Mål C-181/00.



Rättsfallssamling 2002 s. I-06139



Sammanfattning

Parter

Domskäl

Beslut om rättegångskostnader

Domslut



Nyckelord

1. Begäran om förhandsavgörande - Domstolens behörighet - Gränser - Frågor om tolkning av gemenskapsrätten - Skyldighet att fatta beslut

(Artikel 234 EG)

2. Transport - Lufttransport - EG-lufttrafikföretags tillträde till flyglinjer inom gemenskapen - Artikel 4 i förordning nr 2408/92 - Krav på allmän trafikplikt med avseende på regelbunden lufttrafik till ett ytterområde - Förenlighet med medlemsstaternas möjlighet att begränsa cabotage till och med den 1 april 1997

(Rådets förordning nr 2408/92, artiklarna 3.2 och 4)

3. Transport - Lufttransport - EG-lufttrafikföretags tillträde till flyglinjer inom gemenskapen - Anbudsförfarande enligt artikel 4.1 i förordning nr 2408/92 - Skyldighet för lufttrafikföretag som har beviljats tillstånd i en annan medlemsstat att uppfylla villkoren i artikel 3.2 i förordningen - Förenlighet med gemenskapsrätten - Förbehåll

(Rådets förordning nr 2408/92, artiklarna 3.2 och 4.1)

4. Transport - Lufttransport - Statligt stöd - Beslut av kommissionen att Republiken Portugal måste uppfylla den förpliktelse som föreskrivs i artikel 4 i förordning nr 2408/92 med avseende på de autonoma regionerna Madeira och Azorerna senast den 1 januari 1996 för att ett stöd skall kunna beviljas ett lufttrafikföretag - Nämnda medlemsstat har rätt att begränsa tillgången till de berörda flyglinjerna till lufttrafikföretag som har ett tillstånd som uppfyller de villkor som föreskrivs i artikel 3.2 i förordning nr 2408/92

(Rådets förordning nr 2408/92, artiklarna 3.2 och 4.1 d; kommissionens beslut 94/698, artikel 1e)

Sammanfattning

1. Inom ramen för artikel 234 EG är domstolen visserligen inte behörig att vare sig tillämpa gemenskapsrättsliga bestämmelser i ett visst fall eller att bedöma om nationella rättsregler är förenliga med dessa bestämmelser. Domstolen är emellertid behörig att lämna den nationella domstolen alla uppgifter rörande gemenskapsrättens tolkning som kan komma till användning vid den nationella domstolens bedömning av följderna av de gemenskapsrättsliga bestämmelserna.

Inom ramen för det samarbete mellan domstolen och de nationella domstolarna som inrättats genom artikel 234 EG ankommer det endast på den nationella domstol vid vilken tvisten är anhängig och som har ansvaret för det rättsliga avgörandet att mot bakgrund av omständigheterna i målet bedöma såväl om ett förhandsavgörande är nödvändigt för att döma i saken som relevansen av de frågor som den ställer till domstolen. Följaktligen är domstolen i princip skyldig att meddela ett förhandsavgörande när de frågor som har ställts avser tolkningen av gemenskapsrätten.

( se punkterna 20 och 21 )

2. En medlemsstats utövande av de rättigheter och befogenheter som föreskrivs i artikel 4 i förordning nr 2408/92 om EG-lufttrafikföretags tillträde till flyglinjer inom gemenskapen - i synnerhet möjligheten att införa allmän trafikplikt med avseende på regelbunden lufttrafik till ett ytterområde eller ett utvecklingsområde eller på en flyglinje med låg trafikintensitet till en regional flygplats - förutsätter eller medför inte att denna medlemsstat måste avstå från att utnyttja den möjlighet som föreskrivs i artikel 3.2 i förordningen, nämligen att till och med den 1 april 1997 begränsa konkurrensen avseende cabotage inom dess territorium.

I artikel 4d föreskrivs att "[r]ättigheten att utöva lufttrafik erbjuds ... alla EG-lufttrafikföretag som är berättigade att utöva sådan lufttrafik". Därigenom var det tvärtom enbart de lufttrafikföretag som uppfyllde villkoren i förordningen, närmare bestämt de villkor som föreskrivs genom artikel 3.2 i denna, som hade rätt att tillhandahålla dessa tjänster till och med den 1 april 1997.

( se punkterna 26 och 33 samt punkt 1 i domslutet )

3. I den mån ett anbudsförfarande enligt artikel 4.1 i förordning nr 2408/92 inte innebär att medlemsstaten i fråga måste avstå från möjligheten att begränsa tilldelningen av cabotagerättigheter i enlighet med artikel 3.2 i förordningen är det inte oförenligt med gemenskapsrätten att en medlemsstat inom ramen för ett sådant anbudsförfarande begär att de lufttrafikföretag som är anbudsgivare och som har beviljats tillstånd i en annan medlemsstat uppfyller villkoren i den sistnämnda bestämmelsen. Detta gäller emellertid under förutsättning att anbudsförfarandet inte har någon verkan efter den 1 april 1997.

( se punkterna 35 och 37 samt punkt 2 i domslutet )

4. Artikel 1 e i beslut 94/698 om kapitalökning, lånegarantier och skattebefrielse för ett lufttrafikföretag - i vilken det föreskrivs att för att det avsedda stödet skall kunna beviljas måste Republiken Portugal uppfylla den förpliktelse som föreskrivs i artikel 4 i förordning nr 2408/92 med avseende på de autonoma regionerna Madeira och Azorerna senast den 1 januari 1996 och offentliggöra villkoren för den allmänna trafikplikten avseende de berörda flyglinjerna - hindrar inte Portugal från att utnyttja den möjlighet som ges medlemsstaterna enligt artikel 3.2 i förordningen att begränsa tillgången till de berörda flyglinjerna till lufttrafikföretag som har ett tillstånd som uppfyller villkoren i den sistnämnda bestämmelsen.

Av avsnitt VIII.3 sjätte stycket i det ovannämnda beslutet framgår tvärtom dels att Republiken Portugal åtog sig att år 1995 genomföra ett offentligt anbudsförfarande avseende flygförbindelserna mellan det portugisiska fastlandet och öarna Madeira respektive Azorerna, dels att dessa rättigheter genom offentligt anbudsförfarande skall erbjudas "samtliga EG-lufttrafikföretag som är berättigade att utöva sådan lufttrafik".

Uttrycket "berättigade att utöva sådan lufttrafik" återfinns även i artikel 4.1 d i förordning 2408/92 och det kan inte ha någon annan innebörd i beslut 94/698. Republiken Portugal hade således rätt att föreskriva att enbart de lufttrafikföretag som uppfyllde de villkor som föreskrivs i artikel 3.2 i den nämnda förordningen fick tillhandahålla tjänsterna i fråga.

( se punkterna 41-43 och 45 samt punkt 3 i domslutet )

Parter

I mål C-181/00,

angående en begäran enligt artikel 234 EG, från Supremo Tribunal Administrativo (Portugal), att domstolen skall meddela ett förhandsavgörande i det vid den nationella domstolen anhängiga målet mellan

Flightline Ltd

och

Secretário de Estado dos Transportes e Comunicações,

Transportes Aéreos Portugueses SA (TAP),

angående tolkningen av artiklarna 3.2 och 4.1 a och d i rådets förordning (EEG) nr 2408/92 av den 23 juli 1992 om EG-lufttrafikföretags tillträde till flyglinjer inom gemenskapen (EGT L 240, s. 8; svensk specialutgåva; område 7, volym 4, s. 123) och av artikel 1 e i kommissionens beslut 94/698/EG av den 6 juli 1994 om kapitalökning, lånegarantier och skattebefrielse för lufttrafikföretaget TAP (EGT L 279, s. 29)

meddelar

DOMSTOLEN (sjätte avdelningen)

sammansatt av avdelningsordföranden F. Macken (referent) samt domarna C. Gulmann, R. Schintgen, V. Skouris och J.N. Cunha Rodrigues,

generaladvokat: S. Alber,

justitiesekreterare: avdelningsdirektören H.A. Rühl,

med beaktande av de skriftliga yttranden som har inkommit från:

- Flightline Ltd, genom J.L. Mota de Campos, advogado,

- Transportes Aéreos Portugueses SA (TAP), genom J.N. Barata, advogado,

- Portugals regering, genom L. Fernandes och A. Pato, båda i egenskap av ombud,

- Europeiska gemenskapernas kommission, genom M. Afonso, M. Huttunen och D. Triantafyllou, samtliga i egenskap av ombud,

med hänsyn till förhandlingsrapporten,

efter att muntliga yttranden har avgivits vid förhandlingen den 5 juli 2001 av: Flightline Ltd, Transportes Aéreos Portugueses SA (TAP), Portugals regering och kommissionen

och efter att den 27 september 2001 ha hört generaladvokatens förslag till avgörande,

följande

Dom

Domskäl

1 Supremo Tribunal Administrativo har, genom beslut av den 13 april 2000 som inkom till domstolens kansli den 15 maj 2000, i enlighet med artikel 234 EG ställt tre frågor om tolkningen av artiklarna 3.2 och 4.1 a och d i rådets förordning (EEG) nr 2408/92 av den 23 juli 1992 om EG-lufttrafikföretags tillträde till flyglinjer inom gemenskapen (EGT L 240, s. 8, svensk specialutgåva, område 7, volym 4, s. 123, nedan kallad förordningen) och av artikel 1 e i kommissionens beslut 94/698/EG av den 6 juli 1994 om kapitalökning, lånegarantier och skattebefrielse för lufttrafikföretaget TAP (EGT L 279, s. 29).

2 Frågorna har uppkommit i en tvist mellan Flightline Ltd (nedan kallat Flightline), med säte i Förenade kungariket, å ena sidan, och Secretário de Estado dos Transportes e Comunicações (statssekreteraren vid transport- och kommunikationsministeriet, nedan kallad statssekreteraren) och Transportes Aéreos Portugueses SA (nedan kallat TAP) å andra sidan. Tvisten har uppkommit till följd av statssekreterarens avslag på Flightlines ansökan om att få tillhandahålla flygtjänster på vissa flyglinjer till Portugal.

Tillämpliga bestämmelser och beslut 94/698

3 Såsom anges i första skälet i förordningen är det "viktigt att upprätta en luftfartspolitik för den inre marknaden under perioden fram till den 31 december 1992".

4 I artikel 1.4 i förordningen föreskrivs följande:

"Flygplatserna på de grekiska öarna och på de öar i Atlanten som utgör den autonoma regionen Azorerna undantas från tillämpningen av denna förordning till och med den 30 juni 1993. Såvida inte annat beslutas av rådet efter förslag av kommissionen, skall detta undantag gälla under ytterligare fem år och får därefter förlängas med ytterligare en femårsperiod."

5 I artikel 3.1 och 3.2 i förordningen föreskrivs följande:

"1. Om inte annat följer av denna förordning skall de berörda medlemsstaterna tillåta EG-flygtrafikföretag att utöva trafikrättigheter på flyglinjer inom gemenskapen.

2. Trots bestämmelsen i punkt 1 är en medlemsstat inte skyldig att före den 1 april 1997 ge trafikrättigheter för cabotage inom sitt territorium till EG-lufttrafikföretag som har fått sitt tillstånd av en annan medlemsstat om inte

i) trafikrättigheten utövas på en flygförbindelse som enligt tidtabellen antingen utgör en förlängning av en förbindelse från eller en första delsträcka av en förbindelse till registreringsstaten,

ii) den kapacitet som lufttrafikföretaget använder på cabotageförbindelsen utgör högst 50 % av dess kapacitet per säsong på den förbindelse där cabotageförbindelsen utgör en förlängning eller en första delsträcka."

6 I artikel 4.1 a respektive d i förordningen föreskrivs följande:

"a) En medlemsstat får, efter samråd med andra berörda medlemsstater och efter att ha meddelat kommissionen och de lufttrafikföretag som utövar lufttrafik på flyglinjen, inom sitt territorium införa allmän trafikplikt med avseende på regelbunden lufttrafik till ett ytterområde eller ett utvecklingsområde eller på en flyglinje med låg trafikintensitet till en regional flygplats, om flyglinjen anses väsentlig för den ekonomiska utvecklingen i den region där flygplatsen är belägen. Detta får göras i den utsträckning som är nödvändig för att på denna flyglinje säkerställa ett adekvat utbud av regelbunden lufttrafik som uppfyller fastställda normer för kontinuitet, regelbundenhet, kapacitet och prissättning, normer som lufttrafikföretagen inte skulle uppfylla om de enbart tog hänsyn till sina kommersiella intressen. Kommissionen skall offentliggöra sådan allmän trafikplikt i Europeiska gemenskapernas officiella tidning.

...

d) Om inget lufttrafikföretag utövar eller står i begrepp att utöva regelbunden lufttrafik på en flyglinje i enlighet med den allmänna trafikplikt som gäller för flyglinjen får medlemsstaten begränsa tillträde till den flyglinjen till endast ett lufttrafikföretag för en period på högst tre år, varefter situationen skall omprövas. Rättigheten att utöva lufttrafik på sådana flyglinjer skall erbjudas genom offentligt anbudsförfarande, antingen för en flyglinje eller för ett antal flyglinjer, riktat till alla EG-lufttrafikföretag som är berättigade att utöva sådan lufttrafik. Erbjudandet att delta i anbudsförfarandet skall offentliggöras i Europeiska gemenskapernas officiella tidning och sista dagen för inlämnande av anbud får inte vara tidigare än en månad efter dagen för offentliggörandet. Anbud från lufttrafikföretag skall genast meddelas de andra berörda medlemsstaterna och kommissionen."

7 Genom en skrivelse av den 26 januari 1994 underrättade den portugisiska regeringen kommissionen, i enlighet med artikel 93.3 i EG-fördraget (nu artikel 88.3 EG), om sin avsikt att lämna ett stöd till TAP inom ramen för ett rekonstruktionsprogram avseende detta företag.

8 Genom beslut 94/698 förklarades detta stöd förenligt med den gemensamma marknaden, under förutsättning att ett antal villkor uppfylldes. Enligt artikel 1 e i beslutet är ett av dessa villkor att "Portugal skall fullgöra sin förpliktelse att senast från och med den 1 januari 1996 tillämpa artikel 4 i förordning (EEG) nr 2408/92 beträffande de autonoma regionerna Madeira och Azorerna samt offentliggöra villkoren för den trafikplikt som införts på dessa flyglinjer, i enlighet med avsnitt VIII.3".

9 Av avsnitt VIII.3 sjätte stycket i skälen till beslut 94/698 framgår närmare bestämt att "[d]en portugisiska regeringen har

- bekräftat att avregleringen av charterflygtrafiken mellan flygplatser inom gemenskapen och Azorerna omfattar samtliga tjänster enligt förordning (EEG) nr 2408/92, det vill säga även seat only-försäljning och one-way-charterflygningar. Dessa tjänster är därmed tillåtna trots att Azorerna för närvarande är undantagna från tillämpningsområdet för förordning nr (EEG) nr 2408/92,

- bekräftat sin avsikt och beredskap att år 1995 i enlighet med artikel 4 i förordning (EEG) nr 2408/92 genomföra ett offentligt anbudsförfarande avseende flygförbindelserna mellan det portugisiska fastlandet och öarna Madeira respektive Azorerna. Dessutom har Portugal för avsikt att under första halvåret 1995 underrätta kommissionen om villkoren avseende den på dessa flyglinjer införda allmänna trafikplikten, så att dessa kan offentliggöras i Europeiska gemenskapernas officiella tidning. I detta sammanhang vill kommissionen återigen erinra om att den allmänna trafikplikten enligt artikel 4 i förordning (EG) nr 2408/92 skall offentliggöras särskilt i Europeiska gemenskapernas officiella tidning. Skulle efter ett sådant offentliggörande inte något EG-lufttrafikföretag förklara sig villigt att uppfylla dessa förpliktelser, skall rätten att utöva lufttrafik på sådana linjer erbjudas genom offentligt anbudsförfarande riktat till alla EG-lufttrafikföretag som är berättigade att utöva sådan lufttrafik."

10 Vid den tidpunkt då beslut 94/698 antogs, nämligen den 6 juli 1994, hade kommissionen även antagit beslut 94/666/EG om ersättning för TAP:s underskott på linjerna till de autonoma regionerna Azorerna och Madeira (EGT L 260, s. 27). Genom artikel 1 i det sistnämnda beslutet fastställdes att stödprogrammet - som syftar till att kompensera TAP för underskottet till följd av den allmänna trafikplikt som bolaget ålades avseende linjerna till de autonoma regionerna Azorerna och Madeira - var förenligt med den gemensamma marknaden till den 1 januari 1996, förutsatt att stödet inte var större än det underskott som uppkommit på linjerna i fråga.

11 I överensstämmelse med beslut 94/698 beslutade den portugisiska regeringen att från den 1 januari 1996 införa allmän trafikplikt beträffande flygtrafiken på nio linjer mellan det portugisiska fastlandet och de autonoma regionerna Azorerna och Madeira liksom mellan dessa regioner. Villkoren för trafikplikten offentliggjordes (EGT 1995, C 200, s. 3).

12 I enlighet med artikel 4.1 d i förordningen offentliggjordes en anbudsinfordran avseende den regelbundna lufttrafiken på de nio linjer som omfattades av trafikplikt (EGT C 223, 1995, s. 16).

13 I punkt 8 i denna anbudsinfordran föreskrivs att "[k]ontraktets löptid börjar den 1.1.1996 och sträcker sig till den 31.12.1998".

14 I punkt 3 i anbudsinfordran anges att "[a]nbudsförfarandet är öppet för alla lufttrafikföretag som innehar ett giltigt tillstånd att genomföra lufttransport, utfärdat i någon av medlemsstaterna i enlighet med förordning (EEG) [nr 2408/92] och ett adekvat luftfartscertifikat". I nämnda punkt anges vidare följande: "I enlighet med bestämmelserna i artikel 3.2 i förordning (EEG) nr 2408/92 fastställer Portugal att lufttrafikföretag som innehar tillstånd utfärdade i andra medlemsstater än Portugal fram till den 1.4.1997 för cabotagetransporten i Portugal, inte får använda mer än 50 % av [den kapacitet] de använder under en flygsäsong på samma flyglinje, varvid cabotagetransporten skall avse flyglinjens begynnelse- eller slutsträcka."

15 I punkt 11 i anbudsförfarandet anges att detta i enlighet med artikel 4.1 d i förordningen är giltigt under förutsättning att inget EG-lufttrafikföretag som skulle kunna erhålla tillstånd för dessa flyglinjer före den 1 november 1995 lämnar in en ansökan om tillstånd för trafik på en eller flera av dessa flyglinjer från och med den 1 januari 1996 i enlighet med reglerna för allmän trafikplikt och utan att kräva finansiell kompensation. I samma punkt anges vidare att anbudsförfarandet endast avser de sträckor för vilka inget lufttrafikföretag har anmält sig före den 1 november 1995.

Tvisten vid den nationella domstolen och tolkningsfrågorna

16 Den 30 oktober 1995 lämnade Flightline in en ansökan om tillstånd att få bedriva trafik utan finansiell kompensation på åtta av de nio linjer som nämns i anbudsinfordran samt på ytterligare en linje. Anbudet avsåg en verksamhet som bedrevs i Portugal.

17 Den 22 december 1995 avslogs denna ansökan av statssekreteraren, som ansåg att Flightline inte hade något tillstånd som utfärdats i Republiken Portugal och att bolaget till och med den 1 april 1997 därmed enbart hade rätt att bedriva trafik inom Portugal på sträckor som utgjorde en förlängning eller en första delsträcka av huvudförbindelserna mellan den medlemsstat som hade utfärdat tillståndet och Portugal. Flightline väckte talan mot detta beslut vid andra sektionen på första avdelningen vid Supremo Tribunal Administrativo. Talan ogillades.

18 Under dessa omständigheter överklagade Flightline domen till första avdelningen - som sammanträdde i plenum - vid Supremo Tribunal Administrativo, vilken beslutade att vilandeförklara målet och ställa följande tre frågor till domstolen:

"1) Förutsätter eller medför en medlemsstats utövande av de rättigheter och befogenheter som föreskrivs i artikel 4 i rådets förordning (EEG) nr 2408/92 av den 23 juli 1992 att denna medlemsstat måste avstå från att utnyttja den möjlighet, som föreskrivs i artikel 3.2 i samma förordning, att till och med den 1 [april] 1997 begränsa konkurrensen avseende cabotage inom dess territorium?

2) Är det, inom ramen för ett offentligt upphandlingsförfarande inlett av en medlemsstat år 1995 avseende tillhandahållande av regelbunden lufttrafik på en viss flyglinje i enlighet med den allmänna trafikplikt som gäller för denna flyglinje i enlighet med artikel 4 i förordningen, möjligt att uppställa som krav att de lufttrafikföretag som är anbudsgivare och som har beviljats tillstånd i en annan medlemsstat uppfyller villkoren i artikel 3.2 i förordningen?

3) Skall artikel 1 e i kommissionens beslut nr 94/698/EG - i vilken det för att stöd skall kunna beviljas föreskrivs att Portugal skall uppfylla den förpliktelse som föreskrivs i artikel 4 i förordning (EEG) nr 2408/92 med avseende på de autonoma regionerna senast den 1 januari 1996 och offentliggöra den allmänna trafikplikten som gäller de berörda flyglinjerna (enligt avsnitt VIII.3) - tolkas på så sätt att Portugal inte kan utnyttja den möjlighet som ges medlemsstaterna enligt artikel 3.2 i förordningen?"

Upptagande till sakprövning

19 Utan att formellt göra gällande att de ställda frågorna skall avvisas har TAP hävdat att artikel 234 EG inte ger domstolen någon behörighet att tillämpa bestämmelserna i enskilda fall. Detta ankommer på de nationella domstolarna. Vidare är det enligt TAP tveksamt om det var nödvändigt att begära förevarande förhandsavgörande, eftersom de relevanta gemenskapsrättsliga bestämmelserna är tydligt formulerade.

20 Det kan i detta hänseende erinras om att domstolen inom ramen för artikel 234 EG visserligen inte är behörig att vare sig tillämpa gemenskapsrättsliga bestämmelser i ett visst fall eller att bedöma om nationella rättsregler är förenliga med dessa bestämmelser. Domstolen är emellertid behörig att lämna den nationella domstolen alla uppgifter rörande gemenskapsrättens tolkning som kan komma till användning vid den nationella domstolens bedömning av följderna av de gemenskapsrättsliga bestämmelserna (se dom av den 18 april 1989 i mål 128/88, Di Felice, REG 1989, s. 923, punkt 7).

21 Det skall vidare erinras om att det - inom ramen för det samarbete mellan domstolen och de nationella domstolarna som inrättats genom artikel 234 EG - endast ankommer på den nationella domstol vid vilken tvisten är anhängig och som har ansvaret för det rättsliga avgörandet, att mot bakgrund av omständigheterna i målet bedöma såväl om ett förhandsavgörande är nödvändigt för att döma i saken som relevansen av de frågor som den ställer till domstolen. Följaktligen är domstolen i princip skyldig att meddela ett förhandsavgörande när de frågor som har ställts avser tolkningen av gemenskapsrätten (se i synnerhet dom av den 15 december 1995 i mål C-415/93, Bosman, REG 1995, s. I-4921, punkt 59).

22 De frågor som ställts av den nationella domstolen skall följaktligen besvaras.

Den första frågan

23 Den nationella domstolen har ställt den första frågan för att få klarhet i huruvida en medlemsstats utövande av de rättigheter och befogenheter som föreskrivs i artikel 4 i förordningen förutsätter eller medför att denna medlemsstat måste avstå från att utnyttja den möjlighet som föreskrivs i artikel 3.2 i förordningen, nämligen att till och med den 1 april 1997 begränsa konkurrensen avseende cabotage inom dess territorium.

24 Flightline har anfört att kommissionen uppställde vissa villkor beträffande de stöd som lämnades till TAP och som godkändes av kommissionen. Kommissionen krävde bland annat att det skulle genomföras ett anbudsförfarande i enlighet med artikel 4 i förordningen och att villkoren för den allmänna trafikplikten offentliggjordes. Före den 1 april 1997 kunde visserligen Republiken Portugal med stöd av artikel 3 i förordningen vägra att ge några trafikrättigheter för cabotage inom sitt territorium till EG-lufttrafikföretag som hade fått sitt tillstånd av en annan medlemsstat. I utbyte mot att stöden beviljades begärde emellertid kommissionen att de åtgärder som skyddade TAP mot konkurrens, däribland begränsningen av trafikrättigheterna för cabotage, skulle upphöra.

25 TAP, den portugisiska regeringen och kommissionen anser emellertid att tillämpningen av artikel 4 i förordningen inte strider mot bestämmelserna i artikel 3.2 i förordningen.

26 Domstolen framhåller för det första att det inte följer av ordalydelsen i artikel 4 i förordningen att tillämpningen av denna artikel strider mot bestämmelserna i artikel 3 i samma förordning. I artikel 4 d föreskrivs att "[r]ättigheten att utöva lufttrafik erbjuds ... till alla EG-lufttrafikföretag som är berättigade att utöva sådan lufttrafik". Därigenom var det tvärtom enbart de lufttrafikföretag som uppfyllde villkoren i förordningen, närmare bestämt de villkor som föreskrivs genom artikel 3.2 i denna, som hade rätt att tillhandahålla dessa tjänster till och med den 1 april 1997.

27 Vad vidare avser det sammanhang i vilket förordningen antogs erinrar domstolen för det första om att gemenskapslagstiftaren i syfte att gradvis upprätta den inre marknaden för lufttransporter under åren 1987, 1990 och 1992 antog tre uppsättningar åtgärder (kallade paket eftersom de omfattar flera rättsakter).

28 För det andra erinrar domstolen om att till och med vid den tidpunkt då förordningen antogs gällde strängare villkor beträffande ett lufttrafikföretags möjligheter att bedriva passagerartrafik inom en annan medlemsstat än den som beviljat tillståndet jämfört med dem som föreskrivs i artikel 3.2 i förordningen.

29 Domstolen erinrar slutligen om att förordningens syfte enligt dess tionde skäl är att "gradvis införa cabotagerättigheter för att stimulera utvecklingen av gemenskapens luftfartssektor", vilket skall uppnås dels genom att under en övergångsperiod till och med den 1 april 1997 lätta på villkoren för att ett lufttrafikföretag med tillstånd i en medlemsstat skall få bedriva flygtrafik i en annan medlemsstat, dels genom att det vid slutet av denna period inte längre skall uppställas några villkor.

30 I enlighet med detta syfte är avsikten med artikel 3.2 i förordningen att göra det möjligt för medlemsstaterna att under denna övergångsperiod anpassa sig till denna fria marknad, detta för att det skall bli möjligt för alla lufttrafikföretag med ett tillstånd i någon av medlemsstaterna att tillhandahålla cabotagetjänster i en annan medlemsstat än den som beviljade tillståndet.

31 Artikel 4 i förordningen rör däremot en annan situation. Genom denna artikel ges medlemsstaterna möjlighet att även efter utgången av den övergångsperiod som avses i artikel 3.2 i förordningen säkerställa regelbunden lufttrafik på flyglinjer med låg trafikintensitet till flygplatser belägna i ytterområden eller utvecklingsområden. Därvidlag skall vissa villkor respekteras rörande bland annat intensitet, tidtabeller, kapacitet och pris.

32 Domstolen delar för övrigt kommissionens uppfattning att en medlemsstats tillämpning av artikel 4.1 d i förordningen under perioden från den 1 januari 1993, då förordningen trädde i kraft, till den 1 april 1997 hade en ändamålsenlig verkan, även om denna medlemsstat utnyttjade möjligheten i artikel 3.2 i förordningen. Anbudsförfarandet enligt den förstnämnda bestämmelsen gjorde det nämligen möjligt för lufttrafikföretag med tillstånd utfärdade i den berörda medlemsstaten att omedelbart konkurrera om rättigheterna att bedriva lufttrafik på de linjer som omfattades av allmän trafikplikt. Syftet med denna partiella avreglering var således att få till stånd en helt fri marknad vid utgången av den övergångsperiod som avses i artikel 3.2 i förordningen.

33 Svaret på den första frågan är följaktligen att en medlemsstats utövande av de rättigheter och befogenheter som föreskrivs i artikel 4 i förordningen inte förutsätter eller medför att denna medlemsstat måste avstå från att utnyttja den möjlighet som föreskrivs i artikel 3.2 i förordningen att till och med den 1 april 1997 begränsa konkurrensen avseende cabotage inom dess territorium.

Den andra frågan

34 Den nationella domstolen har ställt den andra frågan för att få klarhet i huruvida en medlemsstat, inom ramen för ett anbudsförfarande inlett år 1995 avseende tillhandahållande av regelbunden lufttrafik på en viss flyglinje i enlighet med den allmänna trafikplikt som gäller för denna flyglinje i enlighet med artikel 4 i förordningen, får uppställa som krav att de lufttrafikföretag som är anbudsgivare och som har beviljats tillstånd i en annan medlemsstat uppfyller villkoren i artikel 3.2 i förordningen?

35 Mot bakgrund av det svar som lämnats på den första frågan - att ett anbudsförfarande enligt artikel 4.1 i förordningen inte innebär att medlemsstaten i fråga måste avstå från möjligheten att begränsa tilldelningen av cabotagerättigheter i enlighet med artikel 3.2 i förordningen - är det inte oförenligt med gemenskapsrätten att en medlemsstat inom ramen för ett sådant anbudsförfarande begär att lufttrafikföretagens anbud skall uppfylla de villkor som föreskrivs i artikel 3.2 i förordningen.

36 Det skall emellertid tilläggas att artikel 3.2 i förordningen enligt sin ordalydelse inte har någon verkan efter den 1 april 1997.

37 Svaret på den andra frågan är följaktligen att en medlemsstat, inom ramen för ett anbudsförfarande inlett år 1995 avseende tillhandahållande av regelbunden lufttrafik på en viss flyglinje i enlighet med den allmänna trafikplikt avseende denna flyglinje i enlighet med artikel 4 i förordningen, får uppställa som krav att de lufttrafikföretag som är anbudsgivare och som har beviljats tillstånd i en annan medlemsstat uppfyller villkoren i artikel 3.2 i förordningen, under förutsättning att detta anbudsförfarande inte har någon verkan efter den 1 april 1997.

Den tredje frågan

38 Den nationella domstolen har ställt den tredje frågan för att få klarhet i huruvida artikel 1 e i kommissionens beslut nr 94/698 - i vilken det för att stöd skall kunna beviljas föreskrivs att Portugal måste uppfylla den förpliktelse som föreskrivs i artikel 4 i förordningen med avseende på de autonoma regionerna Madeira och Azorerna senast den 1 januari 1996 och offentliggöra den allmänna trafikplikten avseende de berörda flyglinjerna - skall tolkas på så sätt att Portugal inte kan utnyttja den möjlighet som ges medlemsstaterna enligt artikel 3.2 i förordningen.

39 Domstolen konstaterar inledningsvis att förordningen visserligen är tillämplig på den autonoma regionen Madeira från den tidpunkt då den trädde i kraft, det vill säga den 1 januari 1993, men att den autonoma regionen Azorerna genom artikel 1.4 i förordningen undantogs från tillämpningsområdet till och med den 30 juni 1993 och, efter en förlängning, till och med den 30 juni 1998.

40 Till följd av Republiken Portugals åtagande i artikel 1 e i beslut 94/698 tillämpas emellertid artikel 4 i förordningen sedan den 1 januari 1996 beträffande den autonoma regionen Azorerna.

41 Det skall i detta hänseende erinras om att det inte föreskrivs i artikel 1 e i beslut 94/698, beträffande tillämpningen av artikel 4 i förordningen, att Republiken Portugal måste avstå från att utnyttja den möjlighet som föreskrivs i artikel 3.2 i förordningen att begränsa tillgången till de berörda flyglinjerna till lufttrafikföretag som har ett tillstånd som uppfyller villkoren i den sistnämnda bestämmelsen.

42 Av avsnitt VIII.3 sjätte stycket i beslut 94/698 framgår tvärtom dels att Republiken Portugal åtog sig att år 1995 genomföra ett offentligt anbudsförfarande avseende flygförbindelserna mellan det portugisiska fastlandet och öarna Madeira respektive Azorerna, dels att dessa rättigheter genom offentligt anbudsförfarande skall erbjudas "samtliga EG-lufttrafikföretag som är berättigade att utöva sådan lufttrafik".

43 Uttrycket "berättigade att utöva sådan lufttrafik" återfinns även i artikel 4.1 d i förordningen och det kan inte ha någon annan innebörd i beslut 94/698. Såsom nämnts ovan i punkt 26 i denna dom hade Republiken Portugal rätt att föreskriva att enbart de lufttrafikföretag som uppfyllde de villkor som föreskrivs i artikel 3.2 i förordningen fick tillhandahålla tjänsterna i fråga.

44 Det skall emellertid tilläggas att eftersom förordningen har varit tillämplig på den autonoma regionen Madeira sedan den 1 januari 1993, har samtliga EG-lufttrafikföretag som fått tillstånd av en medlemsstat sedan den 1 april 1997 haft rätt att bedriva flygtrafik till eller från denna region på flyglinjer inom gemenskapen. Vad avser den autonoma regionen Azorerna har sådana företag haft rätt att bedriva cabotagetrafik sedan den 1 juli 1998.

45 Svaret på den tredje frågan är följaktligen att artikel 1 e i beslut nr 94/698 - i vilken det föreskrivs att för att det avsedda stödet skall kunna beviljas måste Portugal uppfylla den förpliktelse som föreskrivs i artikel 4 i förordningen med avseende på de autonoma regionerna Madeira och Azorerna senast den 1 januari 1996 och offentliggöra den allmänna trafikplikten avseende de berörda flyglinjerna - inte hindrar Portugal från att utnyttja den möjlighet som ges medlemsstaterna enligt artikel 3.2 i förordningen.

Beslut om rättegångskostnader

Rättegångskostnader

46 De kostnader som har förorsakats den portugisiska regeringen och kommissionen, vilka har inkommit med yttranden till domstolen, är inte ersättningsgilla. Eftersom förfarandet i förhållande till parterna i målet vid den nationella domstolen utgör ett led i beredningen av samma mål, ankommer det på den nationella domstolen att besluta om rättegångskostnaderna.

Domslut

På dessa grunder meddelar

DOMSTOLEN (sjätte avdelningen)

- angående de frågor som genom beslut av den 13 april 2000 har ställts av Supremo Tribunal Administrativo - följande dom:

1) En medlemsstats utövande av de rättigheter och befogenheter som föreskrivs i artikel 4 i rådets förordning (EEG) nr 2408/92 av den 23 juli 1992 om EG-lufttrafikföretags tillträde till flyglinjer inom gemenskapen förutsätter eller medför inte att denna medlemsstat måste avstå från att utnyttja den möjlighet som föreskrivs i artikel 3.2 i förordningen, nämligen att till och med den 1 april 1997 begränsa konkurrensen avseende cabotage inom dess territorium.

2) En medlemsstat får, inom ramen för ett anbudsförfarande inlett år 1995 avseende tillhandahållande av regelbunden lufttrafik på en viss flyglinje i enlighet med den allmänna trafikplikt avseende denna flyglinje i enlighet med artikel 4 i förordning nr 2408/92, uppställa som krav att de lufttrafikföretag som är anbudsgivare och som har beviljats tillstånd i en annan medlemsstat uppfyller villkoren i artikel 3.2 i förordningen, under förutsättning att detta anbudsförfarande inte har någon verkan efter den 1 april 1997.

3) Artikel 1 e i kommissionens beslut 94/698/EG av den 6 juli 1994 om kapitalökning, lånegarantier och skattebefrielse för lufttrafikföretaget TAP - i vilken det föreskrivs att för att det avsedda stödet skall kunna beviljas måste Republiken Portugal uppfylla den förpliktelse som föreskrivs i artikel 4 i förordning nr 2408/92 med avseende på de autonoma regionerna Madeira och Azorerna senast den 1 januari 1996 och offentliggöra villkoren för den allmänna trafikplikten avseende de berörda flyglinjerna - hindrar inte Portugal från att utnyttja den möjlighet som ges medlemsstaterna enligt artikel 3.2 i förordningen.