Förslag till avgörande av generaladvokat Geelhoed föredraget den 22 februari 2001. - Europeiska kommissionen mot Irland. - Fri rörlighet för varor - Ädelmetaller - Obligatorisk kontrollstämpel. - Mål C-30/99.



Rättsfallssamling 2001 s. I-04619



Generaladvokatens förslag till avgörande

I - Inledning

1 Kommissionen har yrkat att domstolen skall fastställa att Irland har underlåtit att uppfylla sina skyldigheter enligt artikel 30 i EG-fördraget (nu artikel 28 EG i ändrad lydelse). Kommissionen har gjort gällande att den irländska lagstiftningen om garantier för ädelmetallhalten i guld-, silver- och platinaarbeten utgör en, enligt artikel 30 i EG-fördraget, förbjuden åtgärd med motsvarande verkan som en kvantitativ restriktion. Kommissionen har i synnerhet invänt mot bestämmelserna om tillåtna finhalter för ädelmetall i Irland och de stämplingskrav som medföljer. Kommissionen har även anmärkt mot kravet på obligatorisk registrering av ansvarsstämplar, vilka anbringas på varor av ädelmetall som skall saluföras på den irländska marknaden av dem som tillverkar, bearbetar eller saluför ädelmetallarbeten och mot att olika regler tillämpas på sådana arbeten beroende på om de är importerade eller irländsktillverkade.

2 I domarna i målen Robertson(1) och Houtwipper(2) har domstolen redan klargjort på vilka villkor den importerande medlemsstaten kan föreskriva nya kontroller och krav på att ädelmetallarbeten som lagligen redan övergått till fri omsättning i gemenskapen förses med stämplar. Kommissionens anmärkningar skall i första hand prövas mot bakgrund av denna rättspraxis.

II - Tillämpliga bestämmelser

A - Den nationella lagstiftningen

3 I samtliga medlemsstater i Europeiska unionen regleras kontrollstämpling av ädelmetallarbeten i lag. De nationella bestämmelserna uppställer i synnerhet krav på att ädelmetallarbeten stämplas på ett sådant sätt att finhalten framgår (det vill säga andelen ädelmetall som har använts). Följande irländska lagstiftning och förordningar är relevanta i förevarande fall:

- Hallmarking Act 1981 (lag om kontrollstämpling, nedan kallad lagen). Denna lag bildar den allmänna rättsliga ramen i fråga om garantier för ädelmetallhalten i silver-, guld-, och platinaarbeten,

- Hallmarking (Irish Standards of Fineness) Regulations 1983 och Hallmarking (Irish Standards of Fineness) (Amendment) Regulations 1990 (förordningar om finhalter, nedan kallade 1983 och 1990 års Standards of Fineness Regulations). Dessa bestämmelser föreskriver tillåtna finhalter för guld-, silver- och platinaarbeten.(3) Finhalterna, som uttrycks i tusendelar av den totala massan, är följande:

- 916,6, 833, 750, 585, 417 och 375 (vilka motsvarar 22, 20, 18, 14, 10 respektive 9 karat) för guld,

- 925 och 958,4 för silver,

- 950 för platina,

- Hallmarking (Approved Hallmarks) Regulations 1983 och Hallmarking (Approved Hallmarks) (Amendment) Regulations 1990 (förordningar om godkända kontrollstämplar, nedan kallade 1983 och 1990 års Approved Hallmarking Regulations). I dessa förordningar fastställs vilka kontrollstämplar som är godkända i Irland.

4 Ädelmetallarbeten skall vara försedda med godkänd kontrollstämpel.(4) Enligt section 2 i lagen avses med godkänd kontrollstämpel följande:

1) Kontrollstämplar som Assay Master [ädelmetallkontrollant] lagligen har anbringat, före eller efter lagens ikraftträdande, i överensstämmelse med gällande lagstiftning.

2) Kontrollstämplar som en kontrollbyrå (Assay Office) i Förenade kungariket lagligen har anbringat före den 21 februari 1927.

3) "Internationella kontrollstämplar", det vill säga stämplar som föreskrivs i förordning med tillämpning av section 3 och som godkänts av regeringen eller den ansvarige ministern med stöd av ett fördrag eller en internationell konvention om ädelmetaller som Irland har tillträtt och som lagligen anbringats av Assay Master, eller i något annat land än Irland.

Med en internationell kontrollstämpel förstås enligt regulation 7 i 1983 års Approved Hallmark Regulations en stämpel som har anmälts i överensstämmelse med konventionen om kontroll och märkning av arbeten av ädel metall (nedan kallad Wienkonventionen).(5) I section 4.2 i lagen föreskrivs att föremål inte behöver förses med någon ytterligare stämpel om de har försetts med en sådan internationell kontrollstämpel som överensstämmer med någon av de finhalter som är tillåtna i Irland.

5 I regulation 5 i 1983 års Approved Hallmarks Regulations föreskrivs att följande tre stämplar är godkända och skall anbringas alla ädelmetallarbeten, med undantag av importerade arbeten som redan har försetts med en internationell kontrollstämpel:

1) De stämplar som Dublin Assay Office använder (Assay Office mark). Innehållet i stämpeln varierar beroende på om arbetet i fråga är irländsktillverkat eller importerat, såvida det inte har försetts med en internationell kontrollstämpel,

2) de finhaltsstämplar som anbringas av Dublin Assay Office (fineness marks),

3) ett märke eller en bokstav som antingen anger det år då arbetet tillverkades eller det år arbetet stämplades och som Dublin Assay Office använder.

6 Enligt section 3.2 i lagen är det tillåtet att föreskriva olika stämplar för inhemska ädelmetallarbeten och importerade sådana. Vad gäller arbeten i guld är skillnaden 10 karat mellan de olika stämplar som skall anbringas beroende på om de har tillverkats i Irland eller om de har importerats (regulation 4 i 1990 års Approved Hallmarks Regulations). När det gäller arbeten i platina anges finhalten med en bokstav i stämpeln på de arbeten som har tillverkats i Irland, medan den anges i tusendelar på importerade produkter, med undantag av de arbeten som omfattas av Wienkonventionen (regulation 4 i 1983 års Approved Hallmarks Regulations).

7 Enligt section 9.1 i lagen skall de ädelmetallarbeten som inlämnas till Assay Master för att förses med godkänd kontrollstämpel även förses med en särskild ansvarsstämpel (sponsor's mark). Denna stämpel anger den ansvarige person som tillverkat, bearbetat eller salufört dessa varor (section 1 i lagen). Assay Master och den ansvarige personen kan vidta åtgärder för att Assay Master skall förse produkten med en ansvarsstämpel (section 9.2 i lagen). Ansvarsstämpeln skall registreras hos Wardens and Commonalty of Goldsmiths of the City of Dublin [sammanslutning för guldsmeder], kallad föreningen (the Company) (section 9.3 i lagen). Registreringen gäller i tio år från dagen för registrering och kan förlängas med tio år i taget (section 9.4 i lagen).

8 Det framgår av handlingarna i målet att Irland är i färd med att ändra den inhemska lagstiftningen om ädelmetaller samt att en rad konkreta förslag redan har lagts fram i det syftet. De ändringar som har föreslagits rör framför allt tillåtna finhalter, ansvarsstämplar, ömsesidigt erkännande av utländska kontrollbyråer samt diskriminerande bestämmelser. Dessa lagändringar har dock inte trätt i kraft ännu och kan därför inte beaktas när målet slutligen avgörs.

B - Den gemenskapsrättsliga lagstiftningen

9 År 1993 lade kommissionen fram ett förslag till ett rådsdirektiv om ädelmetallarbeten, som år 1994 ersattes av ett ändrat förslag.(6) Förslaget syftar till att harmonisera finhalterna för ädelmetallarbeten och de stämplar som anger finhalt i syfte att undanröja hinder för handeln inom gemenskapen samt säkerställa den fria rörligheten för ädelmetallarbeten och gott handelsskick inom gemenskapen. I direktivförslaget föreskrivs att ädelmetallarbeten skall uppfylla de grundläggande krav som föreskrivs i bilagor till direktivet. Medlemsstaterna kan inte med hänvisning till finhaltsangivelser förbjuda, begränsa eller förhindra saluförande av ädelmetallarbeten som uppfyller de harmoniserade kraven på stämpling.

10 Kommissionens ombud har vid förhandlingen förklarat att förhandlingarna i rådet har strandat och att någon gemensam ståndpunkt ännu inte har nåtts. Handlingarna i målet omfattar en ändrad men ännu ej offentliggjord version av direktivförslaget daterat den 22 april 1996.

III - Förfarandet och talan

11 Kommissionen hade fått in en mängd klagomål från företag som importerar och saluför ädelmetallarbeten, vilka stött på problem i vissa medlemsstater, och den inledde därför en undersökning av de nationella bestämmelsernas förenlighet med artikel 30 i EG-fördraget. Genom skrivelse av den 28 juni 1993 fick Irland en formell underrättelse från kommissionen i enlighet med förfarandet i artikel 169 i EG-fördraget (nu artikel 226 EG). Eftersom kommissionen inte var nöjd med Irlands svar, avgav den ett motiverat yttrande den 11 november 1996. I sitt svar av den 3 april 1997 bestred den irländska regeringen att dess lagstiftning stred mot artikel 30 i EG-fördraget. Därefter togs en mängd kontakter mellan kommissionen och de irländska myndigheterna, särskilt med avseende på de irländska förslagen till ändring av den nationella lagstiftningen som särskilt syftar till att utöka möjligheterna till erkännande av utländsk standard i fråga om tillåtna finhalter. Kommissionen, som inte ansåg att skriftväxlingen hade lett till något tillfredsställande resultat, beslutade att genom ansökan, som inkom till domstolens kansli den 5 februari 1999, väcka talan mot Irland.(7)

12 Kommissionen har yrkat att domstolen skall

- fastställa att Irland har underlåtit att uppfylla sina skyldigheter enligt artikel 30 i EG-fördraget genom att

1. förbjuda att ädelmetallarbeten (i guld, silver eller platina), som lagligen tillverkas och saluförs i andra medlemsstater men som inte uppfyller kraven i de irländska bestämmelserna om finhalter, saluförs i Irland med den beskrivning och finhaltsangivelse de försetts med i ursprungslandet, eller genom att fordra att de kontrollstämplar som anbringats sådana importerade arbeten skall ersättas med stämplar som motsvarar lämplig lägre finhalt enligt irländsk officiell standard,

2. fordra att ädelmetallarbeten (i guld, silver eller platina), som importeras från en annan medlemsstat och saluförs i Irland, förses med en ansvarsstämpel som anger vem som tillverkat, bearbetat eller salufört dessa arbeten och som skall registreras hos föreningen som utser den Assay Master som skall förse varorna med godkänd kontrollstämpel, när varorna i fråga redan har försetts med en ansvarsstämpel i överensstämmelse med lagstiftningen i ursprungsmedlemsstaten,

3. fordra att ädelmetallarbeten (i guld, silver eller platina) som importeras från en annan medlemsstat och saluförs i Irland, vilka lagligen försetts med kontrollstämpel i en annan medlemsstat av ett organ som ger tillräckliga garantier för oberoende och som tillhandahåller lämplig konsumentinformation, skall förses med godkänd kontrollstämpel av en Assay Master, utsedd av Wardens and Commonalty of Goldsmiths i Dublin,

4. göra åtskillnad mellan de godkända kontrollstämplar som anbringas på irländsktillverkade arbeten och de kontrollstämplar av samma sort som anbringas på arbeten importerade från andra medlemsstater, och

- förplikta Irland att ersätta rättegångskostnaderna.

13 Den irländska regeringen har yrkat att domstolen skall,

- fastställa att Irland, genom att göra åtskillnad mellan de godkända stämplar som anbringas irländsktillverkade arbeten och de kontrollstämplar av samma sort som anbringas arbeten importerade från andra medlemsstater, inte har uppfyllt sina skyldigheter enligt artikel 30 i EG-fördraget,

- ogilla talan i övrigt, och

- förplikta kommissionen att ersätta Irlands rättegångskostnader.

14 Förenade kungariket, som fått domstolens tillstånd att intervenera i målet, anser att talan skall ogillas i den mån den syftar till att fastställa att stämplar som anbringats av tillverkarna själva skall anses likvärdiga med de kontrollstämplar som anbringats av ett oberoende organ.

15 Kommissionen och den irländska regeringen har redogjort för sina respektive ståndpunkter under förhandlingen den 7 december 2000.

IV - Domstolens rättspraxis med avseende på kontrollstämpling av ädelmetallarbeten och på artikel 30 i EG-fördraget

16 Kommissionens talan grundas på de principer som fastställdes genom domstolens domar i målen Robertson(8) och Houtwipper.(9) Den irländska regeringen har inte ifrågasatt denna rättspraxis som sådan utan principernas tillämplighet på vissa delar av den irländska lagstiftningen. Innan jag undersöker de anmärkningar och argument som parterna anfört och innan jag lägger fram ett förslag till avgörande skall jag därför sammanfatta de viktigaste delarna av dessa två av domstolens domar.

17 Domarna i målen Robertson och Houtwipper rör båda två förhandsavgöranden begärda i samband med brottmål. Domen i målet Robertson rörde den belgiska lagstiftningen om kontrollstämpling av försilvrade föremål, till exempel bestick. Domen i målet Houtwipper rörde den nederländska garantilagstiftningen som förbjöd saluförande av ädelmetallarbeten som inte hade försetts med en kontrollstämpel, med uppgift om finhalten, av ett oberoende organ. I båda fallen fastställde domstolen att bestämmelser som kräver att ädelmetallarbeten som importeras från andra medlemsstater, i vilka de lagligen saluförs och förses med kontrollstämplar i enlighet med den statens lagstiftning, skall genomgå ett nytt stämplingsförfarande i den importerande medlemsstaten både försvårar och fördyrar importen. Sådana inhemska bestämmelser utgör åtgärder med motsvarande verkan som kvantitativa importrestriktioner och omfattas således i princip av förbudet i artikel 30 i EG-fördraget. Bestämmelserna fordrade nämligen att importörerna skulle vidta åtgärder och erlägga avgifter till ett kontrollorgan. Detta ledde till att produkternas avsättning på marknaden försenades, vilket orsakade kostnadsökningar.(10)

18 Mot bakgrund av att det inte har skett någon harmonisering på gemenskapsnivå på detta område skulle en sådan lagstiftning ändå kunna vara motiverad med stöd av domen i målet Cassis de Dijon.(11) Skyldigheten för importörer att förse ädelmetallarbeten med en kontrollstämpel med uppgift om finhalten utgör i princip ett effektivt konsumentskydd och befrämjar gott handelsskick. Eftersom konsumenterna inte har någon möjlighet att avgöra ett ädelmetallarbetes exakta renhetsgrad genom att känna eller se på det, kan de, i avsaknad av en kontrollstämpel, lätt vilseledas vid köp av sådana produkter.(12)

19 En medlemsstat kan emellertid inte kräva att produkter som importeras från andra medlemsstater, i vilka de lagligen saluförs och kontrollstämplas i enlighet med den statens lagstiftning, kontrollstämplas ytterligare en gång, om den information som framgår av kontrollstämpeln, hur den än ser ut, "r likvärdig med den som föreskrivs i den importerande medlemsstaten och begriplig för konsumenterna i den staten"(13). I sådana fall väger kraven på fri rörlighet för varor tyngre än hänsynen till allmänintresset.

20 I domen i målet Houtwipper fastställde domstolen även villkoret att den kontrollstämpel som anbringas i ursprungsmedlemsstaten inte bara skall överensstämma med kraven i nationella bestämmelser, utan även anbringas av en kontrollbyrå som kan säkerställa stämpelns garantifunktion. Så är fallet när stämpeln har anbringats av ett oberoende organ i den exporterande medlemsstaten.(14)

21 I domarna i målen Robertson och Houtwipper fastställde domstolen att det ankommer på de nationella domstolarna att med hjälp av de faktiska omständigheterna i målet bedöma huruvida stämplarnas innehåll är likvärdigt.(15) I domen i målet Houtwipper ansåg domstolen att de nationella domstolarna även skulle klargöra om ädelmetallarbeten importerade från andra medlemsstater har kontrollstämplats av ett organ som uppfyller kraven på oberoende, vilka inte nödvändigtvis överensstämmer med den egna rättsordningens krav på oberoende.(16)

V - Parternas ståndpunkter och bedömning av talan

A - Anmärkningen angående ädelmetallers finhalt

1) Kommissionens ståndpunkt

22 Kommissionens första anmärkning går i huvudsak ut på att de irländska bestämmelserna om tillåtna finhalter och kontrollstämpling av ädelmetallarbeten är oförenliga med artikel 30 i EG-fördraget. Med hänvisning till domen i målet Dassonville(17) och till de ovannämnda domarna i målen Robertson och Houtwipper anser kommissionen att de utgör en förbjuden åtgärd med motsvarande verkan som kvantitativa importrestriktioner i den mening som avses i artikel 30 i EG-fördraget.

23 Ädelmetallarbeten som lagligen tillverkas och saluförs i en annan medlemsstat kan nämligen inte saluföras i Irland med den stämpel som produkten försetts med i ursprungslandet när benämningen och den angivna finhalten inte överensstämmer med irländsk standard. Produkterna kan därför inte importeras och saluföras under benämningen guld, silver eller platina om inte stämplarna ersätts med stämplar som anger den närmast lägre finhalten i enlighet med officiell irländsk standard. Det är visserligen riktigt att de irländska bestämmelserna kan anses motiverade av hänsyn till konsumentskydd och gott handelsskick med stöd av domen i målet Houtwipper, men inom den gemensamma marknaden skall enligt domstolen sådana intressen skyddas med ömsesidig respekt för traditionellt gott handelsbruk i de olika medlemsstaterna.(18)

24 Med hänvisning till domarna i målen Robertson och Houtwipper har kommissionen vidare hävdat att en stämpel som lagligen anbringas på ädelmetallarbeten i ursprungsmedlemsstaten, i vilken den nominella finhalten anges i tusendelar, skall anses innehålla likvärdig information till konsumenterna, även om finhalten skiljer sig från de finhalter som för närvarande föreskrivs i irländsk lagstiftning. När det gäller frågan huruvida uppgifterna i stämpeln är begripliga, anser kommissionen att det går att ge konsumenterna full information om innebörden och betydelsen av en icke-irländsk stämpel. Kommission har erinrat om möjligheten att förse produkterna med lämpliga etiketter, att sätta upp väl synliga skyltar intill varan eller att lämna kompletterande information till köparna i kataloger eller på ordersedlar och fakturor. Kommissionen har understrukit att informationsskyldigheten utgör ett komplement till den obligatoriska stämpeln, som inte kan ersättas av märkning.

25 Med beaktande av dessa överväganden har kommissionen kommit fram till att ädelmetallarbeten, som lagligen tillverkas och saluförs i gemenskapen, vars finhalter skiljer sig från finhalterna i det officiella irländska systemet måste kunna saluföras i Irland med sina originalstämplar. Kunderna kan i stället informeras om de utländska stämplarnas innehåll på ovannämnda sätt.

26 Med anledning av det motiverade yttrandet tillsände de irländska myndigheterna den 12 oktober 1998 kommissionen ett förslag till ändring av lagstiftningen om ädelmetallers finhalter. Enligt förslaget skall de godkända finhalterna för ädelmetaller utökas med halterna 990 och 999 tusendelar för guld. Vad gäller silver skall de befintliga halterna utökas med 800 och 999 tusendelar, och för platina med halterna 850, 900 och 999 tusendelar. Om lagförslaget antas kommer den irländska lagstiftningen att överensstämma med direktivförslaget i dess lydelse från april 1996.

27 Kommissionen är villig att acceptera ifrågavarande lagändring i den irländska lagstiftningen. I dess senaste lydelse, grundas direktivförslaget på erkännanden av de vanligast förekommande finhalterna inom gemenskapen. Kommissionen har medgett att ett alltför stort antal finhalter leder till förvirring hos konsumenterna, trots kompletterande information. En begränsning av antalet finhalter till de vanligast förekommande och mest använda inom gemenskapen skulle kunna vara en lämplig åtgärd i syfte att skydda konsumenterna och säkerställa gott handelsskick. Lagändringen i gällande lagstiftning har emellertid ännu inte trätt i kraft, varför Irland för närvarande fortfarande inte uppfyller sina skyldigheter.

2) Bedömning

28 Enligt domstolens fasta rättspraxis utgör åtgärder som en medlemsstat vidtagit som direkt eller indirekt, faktiskt eller potentiellt kan hindra handeln inom gemenskapen en begränsning av handeln i den mening som avses i artikel 30 i EG-fördraget.(19) Förbud mot saluförande av ädelmetallarbeten importerade från andra medlemsstater som inte överensstämmer med irländska regler utgör ett klassiskt handelshinder.

29 De irländska bestämmelserna delar i huvudsak in ädelmetallarbeten importerade från andra medlemsstater i tre kategorier. Den första kategorin utgörs av ädelmetallarbeten på vilka Wienkonventionen är tillämplig och vars nominella finhalt överensstämmer med officiell irländsk standard i enlighet med 1983 och 1990 års Standards of Fineness Regulations. Arbeten som faller inom denna kategori kan saluföras på den irländska marknaden utan vidare formaliteter. Den andra kategorin utgörs av arbeten härrörande från medlemsstater anslutna till Wienkonventionen, vars finhalter inte överensstämmer med irländsk standard. Dessa arbeten måste stämplas om med en stämpel som anger den närmast lägre finhalten enligt officiell irländsk standard. Den sista kategorin utgörs av ädelmetallarbeten som importeras från medlemsstater som inte är anslutna till Wienkonventionen. Dessa arbeten måste alltid, oavsett om de har kontrollstämplats i ursprungslandet, kontrolleras och, i förekommande fall, omstämplas i Irland med en stämpel som anger den närmast lägre finhalten i enlighet med officiell irländsk standard.

30 Dessa bestämmelser ger upphov till två slags handelshinder.

31 För det första kan inte ädelmetallarbeten som saluförs i en annan medlemsstat - med exempelvis de inom handeln allmänt förekommande halterna 333, 500, 800, 840, 990 och 999 tusendelar för guld och 850, 900 och 999 tusendelar för platina och 800 tusendelar för silver - lagligen importeras till Irland även om de är försedda med sina originalstämplar. Ädelmetallarbeten som faller inom den andra och den tredje kategorin och som tillverkas, saluförs och kontrollstämplas i en annan medlemsstat i enlighet med den statens lagstiftning skall förses med en ny stämpel när de importeras till Irland. Detta förfarande orsakar merkostnader för importörerna, vilket både försvårar och fördyrar importen.

32 För det andra kan inte ädelmetallarbeten vars finhalt avviker från officiell irländsk standard saluföras förrän originalstämpeln har avlägsnats och ersatts av en officiell irländsk stämpel som anger den nominella finhalt som ligger närmast lägre den verkliga finhalten. Detta innebär till exempel att ett föremål av ädelmetall med en verklig guldhalt på 800 tusendelar i Irland förses med en stämpel som anger en nominell finhalt på 750 tusendelar. Eftersom denna nedjustering av värdet är dold, kommer det verkliga, högre värdet på produkten inte att framgå på marknaden. I domen i målet Houtwipper har domstolen med rätta påpekat att bedrägerier genom små förändringar i kvantiteten ädelmetall kan ha en väsentlig inverkan på tillverkarnas vinstmarginaler.(20) Motsatsvis kan en liten nedjustering avsevärt minska vinstmarginalerna.

33 Den irländska regeringen har åberopat behovet av att skydda allmänintresset. Irlands rätt att vid försäljning av importerade ädelmetallarbeten uppställa krav på att dessa stämplas på ett sådant sätt att de irländska konsumenterna får begriplig information om finhalten ifrågasätts inte. Kommissionen ifrågasätter inte det förhållandet att den irländska lagstiftningen är avsedd att skydda konsumenterna och främja gott handelsskick. Kommissionen har i huvudsak invänt mot att den irländska lagstiftningen inte innehåller någon bestämmelse som möjliggör erkännande av kontrollstämplar som innehåller likvärdig information och som lagligen har anbringats på produkten i någon annan medlemsstat.

34 Den anmärkningen förefaller enligt min mening välgrundad. Hinder för den fria rörligheten för varor är inte motiverade om de går utöver vad som är nödvändigt. I domarna i målen Robertson och Houtwipper klargjorde domstolen att det är onödigt att stämpla om importerade varor som lagligen har stämplats under övervakning av ett oberoende organ i ursprungslandet om stämpelns innehåll är likvärdigt med innehållet i den importerande medlemsstatens egna stämplar. Om dessa villkor är uppfyllda utgör kontrollstämpeln i princip en tillräcklig garanti för konsumenten. En kontrollstämpel som lagligen har anbringats på produkten i enlighet med lagstiftningen i ursprungsmedlemsstaten och som anger finhalten i tusendelar bör i normala fall ge en normalt informerad irländsk konsument(21) möjlighet att uppskatta produktens rätta värde. Generaladvokaten Gulmann har i sitt förslag till avgörande i målet Houtwipper med rätta förklarat att uppgiften om finhalten i tusendelar skall vara begriplig för konsumenterna, oavsett om just de halterna förekommer i deras egen stat.(22) I en stor majoritet av medlemsstaterna, och faktiskt även i Irland, anges finhalten i tusendelar. Man kan därför utgå ifrån att de irländska konsumenterna känner till det märkningssystemet.

35 För övrigt anser jag att detta principiella ställningstagande tar hänsyn till konsumenternas ekonomiska intressen, vilka inte kan uppskatta den exakta finhalten i ett ädelmetallföremål genom att känna eller titta på det. Kontrollstämpeln bör ge konsumenterna tillräckligt detaljerad information om produktens innehåll och kvalitet att den kan särskiljas från andra produkter som den kan förväxlas med.(23) Kommissionen håller med om att den irländska lagstiftningen begränsar möjligheten till erkännande av officiellt tillåtna finhalter till de vanligast förekommande inom gemenskapen. För att avvärja de eventuella risker som konsumenterna alltjämt löper, kan den irländska lagstiftaren införa krav på kompletterande information, som hindrar den fria rörligheten för ädelmetallarbeten inom gemenskapen på ett mindre kännbart sätt.

36 Den irländska regeringen har inte anfört några övertygande argument mot denna anmärkning. Ur ett processrättsligt perspektiv har Irland gjort gällande att kommissionen måste bevisa att frånvaron av en uttrycklig bestämmelse om ömsesidigt erkännande utgör ett hinder för handeln med ädelmetallarbeten inom gemenskapen. Enligt den irländska regeringen har kommissionen inte ens bevisat att den aktuella lagstiftningen utgör ett potentiellt hinder för handeln inom gemenskapen. Kommissionen har inte bevisat att de kontrollstämplar som ädelmetallarbeten förses med i vissa medlemsstater faktiskt är likvärdiga med officiell irländsk standard. Dessutom anser den irländska regeringen att lagen inte utesluter erkännande av likvärdiga kontrollstämplar som anbringats på annat håll.

37 Jag skall i det avseendet erinra om att det åligger kommissionen, i egenskap av sökanden, att i mål om fördragsbrott enligt artikel 226 EG bevisa det påstådda fördragsbrottet och förse domstolen med de uppgifter som den behöver för att kunna kontrollera om fördragsbrott föreligger.(24) Kommissionen måste således visa att den omtvistade åtgärden omfattas av förbudet. Kommissionen har i sin ansökan på ett övertygande sätt förklarat varför den irländska lagstiftningen kan utgöra ett hinder för handeln mellan medlemsstaterna i den mening som avses i artikel 30 i EG-fördraget. Kommissionen kan göra detta abstrakt utan hänvisning till något specifikt fall där artikeln har åsidosatts och utan att det ens har förekommit något konkret fall.(25) Det ankommer sedan på medlemsstaten att bevisa att åtgärden kan vara motiverad, och att en viss åtgärd är nödvändig och proportionerlig till det anförda syftet att skydda allmänintresset.(26) Detta stämmer i ännu högre grad när, som i förevarande fall, kommissionen i sin ansökan i tillräcklig grad gjort sannolikt att det omtvistade handelshindret inte är motiverat.

38 Kommissionen anser att en kontrollstämpel som anger den nominella finhalten i tusendelar ger likvärdig information till konsumenterna. Kommissionen har gjort gällande att den irländska lagstiftningen inte innehåller några krav på att de stämplar som ädelmetallarbeten importerade från andra medlemsstater försetts med erkänns som "likvärdiga". Irland måste därför bevisa att dess bestämmelser om ädelmetaller är nödvändiga och att de står i proportion till det anförda syftet att skydda allmänintresset.

39 Irland har inte, enligt min mening, styrkt detta. Ingenting i dess lagstiftning tyder på att "likvärdiga" kontrollstämplar på importerade arbeten som inte överensstämmer med officiell irländsk standard erkänns. Påståendet att föremål som är försedda med utländsk kontrollstämpel, vilken anger en finhalt som överensstämmer med officiell irländsk standard, kan importeras utan att stämplas om, undanröjer inte det faktiska, och i vart fall potentiella, hindret för ett antal andra arbeten, eftersom det irländska lagförslaget om ändring av Standards of Fineness Regulations, genom vilket bestämmelser som uttryckligen erkänner stämplar anbringade på annat håll införs, ännu inte har antagits.

40 Påståendet om att den lagstiftning som var tillämplig när kommissionen inkom med sitt motiverade yttrande inte förbjöd de irländska myndigheterna att erkänna en stämpel som likvärdig kan inte heller godtas. Ministern hade nämligen en sådan befogenhet med stöd av section 2 i lagen. Vid förhandlingen har emellertid den irländska regeringens ombud tvingats medge att Irland inte, utan att först ändra tillämplig lagstiftning, har någon möjlighet att erkänna kontrollstämplar på ädelmetall från en annan medlemsstat som inte överensstämmer med irländsk officiell standard. Ministerns möjligheter att med stöd av särskild lagstiftning ömsesidigt erkänna stämplar i enskilda fall räcker inte för att uppfylla skyldigheterna i artikel 30 i EG-fördraget.

41 De övriga skäl som den irländska regeringen har anfört till stöd för yrkandet att kommissionens första anmärkning inte skall godtas är inte heller övertygande, enligt min mening.

42 Enligt den irländska regeringen var det fel av kommissionen att i ansökan åberopa domarna i målen Miro och Bonfait, eftersom de principer som fastslogs däri inte är tillämpliga på de i det aktuella målet föreliggande omständigheterna.

43 Detta argument kan inte godtas. Kommissionen har påpekat att den hänvisade till dessa två domar i sin ansökan helt enkelt för att understryka att den irländska lagstiftningen måste respektera principen om ömsesidigt erkännande. Domarna i målen Robertson och Houtwipper grundas också på denna grundläggande princip, som normalt sett skall tillämpas på alla lagliga åtgärder som inverkar på den fria rörligheten för varor mellan medlemsstater i den mening som traditionellt avses i artikel 30 i EG-fördraget.

44 Den irländska regeringen har även uttalat att det som anses vara traditionellt gott handelsbruk i en medlemsstat inte nödvändigtvis anses vara det i en annan. Enligt domen i målet Cassis de Dijon kan medlemsstaterna förbjuda saluförande av importerade varor, även om de uppfyller kraven på gott handelsskick i en annan medlemsstat, om det är motiverat med hänsyn till allmänintresset.

45 Kommissionen har inte förnekat att syftet med den irländska lagstiftningen är att skydda allmänintresset. Lagstiftningen är emellertid alltför inskränkande och står därför inte i proportion till de åsyftade skyddsintressena. Det förhållandet att direktivförslaget inför en begränsning av antalet finhalter och att kommissionen under tiden tillåter att antalet finhalter som måste erkännas begränsas, vilket även gäller i Irland, ändrar inte det förhållandet att de irländska regler som fortfarande är tillämpliga är oproportionerliga.

46 Slutligen har den irländska regeringen påpekat att de irländska stämplarna utgör ett effektivt konsumentskydd och säkerställer gott handelsskick. Utan dessa kontrollstämplar skulle de irländska konsumenterna lätt kunna vilseledas i fråga om det exakta innehållet i ädelmetallen. Märkning kan av naturliga skäl inte ge konsumenterna samma garantier som en outplånlig och bestående stämpel.

47 Dessa argument grundas på en felaktig tolkning av kommissionens talan. Kommissionen har aldrig ifrågasatt Irlands rätt att kräva att importerade ädelmetallarbeten förses med stämplar. Kommissionen har tvärtom framhållit stämplarnas stora betydelse som informationskälla. Det är inte tänkt att märkning skall ersätta stämplarna, utan snarare i förekommande fall komplettera dem. Det är felaktigt att hävda att skyldigheten att informera konsumenterna skulle urvattnas om det var möjligt med ytterligare märkning, eftersom det inte påverkar skyldigheten att anbringa en outplånlig och bestående stämpel.

48 Av det ovan anförda följer att de irländska bestämmelserna om ädelmetallhalter, åtminstone potentiellt, utgör ett allvarligt hinder för handeln inom gemenskapen. Det föreligger inte tillräckliga skäl att anse åtgärderna motiverade, eftersom de inte står i proportion till det anförda syftet att skydda allmänintresset.

B - Anmärkningen med avseende på ansvarsstämpeln (sponsor's mark)

1) Kommissionens ståndpunkt

49 I section 9 i lagen föreskrivs att importerade ädelmetallarbeten skall, som komplement till den godkända kontrollstämpeln, förses med en särskild ansvarsstämpel som anger den ansvarige person som tillverkar, bearbetar eller saluför sådana varor (sponsor's mark). Denna ansvarsstämpel skall registreras hos föreningen. Det betyder att ädelmetallarbeten som lagligen tillverkas och saluförs i gemenskapen får avyttras på den irländska marknaden under förutsättning att de förses med en stämpel från en handlare som är registrerad i Irland. Oavsett om detta görs av en Irlandbaserad importör eller om den som tillverkat, bearbetat eller salufört dessa varor, som är etablerad i en annan medlemsstat, själv låter registrera sin stämpel i Irland, anser kommissionen att det utgör en åtgärd med motsvarande verkan som hindrar handelsutbytet i den mening som avses i artikel 30 i EG-fördraget.(27)

50 Enligt kommissionen kan inte de irländska bestämmelserna om ansvarsstämplar anses motiverade av något tvingande hänsyn med avseende på konsumentskydd eller gott handelsskick. Sådana hänsyn kan inte beaktas såvida åtgärderna inte är tillämpliga utan åtskillnad. Även om sådana hänsyn till allmänintresset skulle kunna åberopas ankommer det fortfarande på Irland att visa att det föreligger ett direkt samband mellan den omtvistade åtgärden och det allmänintresse som den har till syfte att skydda. Dessutom skall åtgärden vara proportionerlig på så sätt att syftet med den inte kan uppnås genom åtgärder som begränsar handeln i mindre utsträckning.

51 De irländska myndigheterna har gjort gällande att syftet med ansvarsstämpeln är att man skall kunna identifiera den person som svarar för ädelmetallarbetet, oavsett om den personen har tillverkat, bearbetat eller salufört varan. Denna person måste kunna identifieras, annars blir kontrollsystemet ineffektivt.

52 Även om kommissionen inte ifrågasätter det önskvärda i att kunna identifiera den person som är ansvarig för ett ädelmetallarbete, anser den att det inte är nödvändigt att ansvarsstämpeln registreras i Irland. Om föremålet har försetts med en ansvarsstämpel i enlighet med ursprungsmedlemsstatens lagstiftning kan den ansvarige identifieras utan att det krävs ytterligare formaliteter i Irland. Vid import kan de irländska myndigheterna alltid kräva bevis för att den ansvarige verkligen är registrerad i en annan medlemsstat. Ytterligare formaliteter skulle eventuellt kunna krävas i synnerliga fall för att säkerställa kontrollsystemets effektivitet. Kommissionen menar att det inte finns någonting som motiverar en skyldighet att systematiskt registrera ansvarsstämplar i Irland innan ädelmetallarbeten som tillverkas i andra medlemsstater får avyttras.

53 Enligt egen utsago är den irländska regeringen beredd att ändra artikel 9.1 i lagen på så sätt att ädelmetallarbeten som bär en ansvarsstämpel som lagligen anbringats i en annan medlemsstat skall kunna saluföras i Irland, under förutsättning att den medlemsstat där stämpeln i fråga anbringats kan visa att stämpeln har registrerats där. Kommissionen har emellertid inte fått någon information som tyder på att den irländska lagstiftningen har ändrats på ett tillfredsställande sätt.

2) Bedömning

54 Kommissionen har på ett övertygande sätt visat att bestämmelserna om ansvarsstämplar utgör en åtgärd med motsvarande verkan som en kvantitativ restriktion i den mening som avses i artikel 30 i EG-fördraget. Av section 9 i lagen följer nämligen att importerade ädelmetallföremål alltid först måste registreras nationellt hos föreningen. Det följer av fast rättspraxis att en skyldighet att registrera en produkt, eller den aktör som ansvarar för produkten, innan den kan saluföras i den importerande medlemsstaten utgör i sig ett handelshinder.(28)

55 I domen i målet Robertson fastställde domstolen att en skyldighet för tillverkare eller importörer att förse ädelmetallarbeten med stämplar som visar vem som tillverkat de aktuella produkterna i princip räcker för att säkerställa konsumentskydd och gott handelsskick. En ansvarsstämpel gör det möjligt för köpare att identifiera tillverkaren.(29) På samma sätt som med finhaltsstämplar är det inte längre nödvändigt att skydda konsumenterna när en ansvarsstämpel som lagligen anbringats i ursprungsmedlemsstaten innehåller information om den ansvarige aktören som är både begriplig och likvärdig med informationen i den stämpel som är obligatorisk i den importerande medlemsstaten. Kommissionen har med rätta påpekat att de irländska bestämmelserna leder till att en stämpel måste registreras två gånger, först i ursprungsmedlemsstaten och sedan i den importerande medlemsstaten, även i de fall då ursprungsstämpeln innehåller likvärdig information. Detta strider mot proportionalitetsprincipen och gör bestämmelsen oförenlig med artikel 30 i EG-fördraget.

56 Den irländska regeringens argument har inte övertygat mig om det nödvändiga i att uppställa så stränga krav på dem som tillverkar eller saluför importerade ädelmetallarbeten.

57 Den irländska regeringen har påpekat att skyldigheten att registrera en ansvarsstämpel hos föreningen inte gäller alla importerade ädelmetallarbeten. Om ett arbete har försetts med en internationell kontrollstämpel vars finhalt överensstämmer med irländsk officiell standard, krävs ingen ansvarsstämpel enligt Wienkonventionen och section 4.2 i lagen. Det krävs inte heller att den ansvarige personen skall vara irländsk medborgare, att han skall vara bosatt i Irland, att han skall utse en irländsk representant eller öppna filial där. Den personkrets som får registrera en stämpel är enligt den irländska regeringen i princip obegränsad. Det krävs inte ens att ansvarsstämpeln anbringas i Irland. I de flesta fall är det den som tillverkar, bearbetar eller saluför varan som själv stämplar arbetet innan det lämnas in till Assay Master för kontroll. När Assay Master kontrollstämplar en vara anbringar den för övrigt ansvarsstämpeln kostnadsfritt.

58 Även om dessa faktorer i viss mån mildrar effekterna av den begränsning som den omtvistade åtgärden kan ha på handelsutbytet, undanröjs inte den väsentligaste invändningen. Den som importerar eller tillverkar ädelmetallföremål som lagligen försetts med en stämpel i en annan medlemsstat kan bli skyldig att i Irland på nytt förse varan med en liknande stämpel eller registrera originalstämpeln där, trots att den som ansvarar för varan kan identifieras med hjälp av originalstämpeln.

59 Den obligatoriska registreringen kan bara undvikas om villkoren för undantag i section 4.2 är uppfyllda. Det skall i det avseendet erinras om att dessa villkor är kumulativa, vilket begränsar undantagets räckvidd. Den aktuella produkten måste härröra från en medlemsstat ansluten till Wienkonventionen och dessutom ha en finhalt som erkänns i Irland. I övriga fall föreskrivs inte ens någon möjlighet för handlare att bevisa att den ansvarsstämpel som redan har anbringats på produkter som skall avyttras på den irländska marknaden säkerställer att den ansvarige personen kan identifieras.(30)

60 Den irländska regeringen har även bestridit kommissionens påstående att de irländska bestämmelserna diskriminerar importerade produkter. Med undantag av bestämmelserna om internationella kontrollstämplar, gäller samma villkor för alla ädelmetallföremål oberoende av ursprung. Det förhållandet att importerade produkter från andra medlemsstater redan har försetts med en ansvarsstämpel är enligt den irländska regeringen irrelevant, särskilt eftersom skyldigheten att anbringa en ny stämpel bara gäller de ädelmetallföremål vars stämplar inte lämnar garantier likvärdiga med de irländska stämplarna. Kommissionen har inte visat att alla ädelmetallföremål som importeras från andra medlemsstater ger garantier likvärdiga med de irländska bestämmelserna, i synnerhet när det gäller ansvarsstämplar.

61 Det är emellertid klarlagt att ädelmetallarbeten som redan har försetts med en ansvarsstämpel i enlighet med lagstiftningen i ursprungsmedlemsstaten missgynnas av de irländska bestämmelserna i de fall då undantagsbestämmelserna inte är tillämpliga i jämförelse med ädelmetallarbeten som tillverkas och saluförs i Irland. De importerade produkterna kan fortfarande behöva förses med ytterligare en ansvarsstämpel. När det gäller kommissionens bevisbörda har jag redan erinrat om att det inte ankommer på kommissionen att i mål om fördragsbrott visa att lagstiftningen i andra medlemsstater ger likvärdiga garantier. Det räcker att visa att den irländska lagstiftningen inte föreskriver någon möjlighet att ömsesidigt erkänna ansvarsstämplar som ger likvärdiga garantier.

62 Kommissionen har dessutom påpekat att den irländska lagstiftaren faktiskt erkänner att ädelmetallarbeten som uppfyller villkoren i artikel 5 i Wienkonventionen är likvärdiga. Denna bestämmelse föreskriver ett informationsutbyte mellan auktoriserade kontrollbyråer i de fördragsslutande staterna. Det finns dock officiella register för ansvarsstämplar även i de medlemsstater som inte är anslutna till Wienkonventionen. Om den irländska lagstiftaren anser att både konsumentskyddet och gott handelsskick säkerställs i tillräcklig grad av Wienkonventionen, finns det ingen anledning att, vilket kommissionen med rätta har påpekat, inte erkänna ädelmetallföremål importerade från medlemsstater som inte är anslutna till Wienkonventionen som likvärdiga, när dessa lämnar liknande garantier. Parterna tycks vara överens om att garantin åtminstone skall avse den ansvarige personens namn, namnförkortning eller symbol och att namnet i fråga skall registreras på ett sådant sätt att det av registret går att fastställa vem som är ansvarig för försäljningen av varan. Dessa minimigarantier krävs även enligt Wienkonventionen.

63 För att säkerställa effektiviteten i kontrollsystemet är kommissionen enligt den irländska regeringen villig att i synnerliga fall acceptera krav på ytterligare formaliteter, i synnerhet om det föreligger förväxlingsrisk. Enligt den irländska regeringen betyder det att kommissionen medger att förhandskontroller är förenliga med fördragsbestämmelserna om fri rörlighet för varor.

64 Det resonemanget kan inte godtas. Möjligheten att vidta tillfälliga åtgärder i synnerliga fall betyder inte att det skulle vara motiverat att förhandskontrollera vissa varuslag. Den irländska lagstiftningen föreskriver nämligen inte någon möjlighet att i enskilda fall erkänna ansvarsgarantier som likvärdiga.

65 Den irländska regeringen har i det avseendet även påstått att det av kommissionen föreslagna systemet inte utgör ett mindre ingripande hinder för den fria rörligheten för varor än det rådande irländska systemet med ansvarsstämplar. Kommissionen har invänt mot detta argument med hänvisning till att det borde vara möjligt att ordna ett informationsutbyte mellan medlemsstaterna så att det snabbt går att få reda på om en stämpel har registrerats och vem som är ansvarig. De behöriga myndigheterna i medlemsstaterna skulle till exempel kunna skicka kopior av sina officiella register till varandra.

66 Det är faktiskt svårt att förstå vad som hindrar införandet av ett sådant system. I förslaget till avgörande i målet Houtwipper har generaladvokat Gulmann med rätta påpekat att medlemsstaterna är skyldiga att aktivt och lojalt sträva efter ett ömsesidigt erkännande av tillförlitliga stämplar.(31) Det följer av de grundläggande principerna för den fria rörligheten för varor i fördraget och den gemenskapsrättsliga principen om lojalt samarbete i artikel 10 EG att det inte bara är den importerande medlemsstaten som skall agera aktivt.(32) Enligt min mening har myndigheterna i den exporterande medlemsstaten samma skyldigheter, vilket innebär att de måste se till att alla förfrågningar från oberoende kontrollmyndigheter i den importerande medlemsstaten besvaras på ett korrekt sätt.

67 Eftersom den irländska lagstiftningen inte föreskriver någon möjlighet till erkännande av de garantier som importerade ädelmetallarbeten ger i enlighet med ursprungsmedlemsstatens lagstiftning, anser jag att Irland har underlåtit att uppfylla sina skyldigheter enligt artikel 30 i EG-fördraget.

C - Anmärkningen avseende skyldigheten att anbringa en godkänd kontrollstämpel

1) Kommissionens ståndpunkt

68 Ädelmetallföremål som saluförs i Irland skall förses med godkänd kontrollstämpel. Med "godkänd kontrollstämpel" förstås enligt sections 2 och 4.1 i lagen den stämpel som Assay Master anbringar i enlighet med irländsk lagstiftning eller en internationell kontrollstämpel, oavsett om den har anbringats av Assay Master eller i ett annat land än Irland. Enligt den irländska lagstiftningen skall Assay Master förse importerade ädelmetallarbeten, som saknar internationell kontrollstämpel och som lagligen tillverkas och saluförs inom gemenskapen, med en godkänd kontrollstämpel.

69 Kommissionen medger att obligatoriska kontroller säkerställer konsumentskyddet och gott handelsskick, men anser samtidigt att domen i målet Houtwipper och artikel 30 i EG-fördraget inte tillåter att handeln med ädelmetallarbeten som redan har försetts med en tillförlitlig kontrollstämpel av ett oberoende organ i ursprungslandet förbjuds. Den oberoende kontrollbyrå som anbringar stämplar i enlighet med lagstiftningen i ursprungslandet måste anses kunna garantera samma oberoende som Assay Master. Irland har visserligen rätt att bibehålla ett system med statliga förhandskontroller, när det gäller inhemska produkter, men lagstiftningen borde innehålla särskilda bestämmelser för produkter som lagligen importeras från andra medlemsstater, vars kontrollorgan ger tillräckliga garantier.

70 Irland har under det administrativa förfarandet förklarat sig villigt att anpassa sin lagstiftning genom att införa en bestämmelse om ömsesidigt erkännande av kontrollstämplar som anbringats av oberoende organ i andra medlemsstater och som ger likvärdiga garantier. Eftersom dessa ändringar ännu inte har antagits, och än mindre trätt i kraft, har kommissionen vidhållit sin anmärkning.

2) Bedömning

71 Det skall först och främst erinras om talans räckvidd i det här avseendet. Kommissionen har under förfarandet uttryckligen förklarat att talan inte rör frågan huruvida tillverkarnas egna stämplar ger likvärdiga garantier som stämplar anbringade av oberoende organ. Den frågan har debatterats i en annan talan om fördragsbrott som kommissionen har väckt mot Irland och som under tiden har avslutats. Förenade kungarikets regerings intervention saknar därför betydelse i det aktuella målet.(33)

72 Denna anmärkning anknyter till det ömsesidiga erkännandet av kontroller utförda inom gemenskapen. Med hänsyn till det ovan anförda kan jag fatta mig kort.

73 Det är uppenbart att förbudet i artikel 30 i EG-fördraget gäller när ett ädelmetallarbete har kontrollstämplats i en medlemsstat och därefter måste genomgå en ny kontroll i den importerande medlemsstaten. Dubbla kontroller, först i den exporterande medlemsstaten och sedan i den importerande medlemsstaten, kan enligt denna bestämmelse inte anses motiverade när resultaten av kontrollen i ursprungsmedlemsstaten visar att produkten uppfyller normerna i den importerande medlemsstaten. I domen i målet Houtwipper har domstolen, vilket jag redan har erinrat om i punkt 20 ovan, uttryckligen fastställt att en stämpel uppfyller sin garantifunktion när den har anbringats av ett oberoende organ i den exporterande medlemsstaten.

74 Följaktligen finns det ingenting som stöder uppfattningen att en stämpel inte uppfyller sin garantifunktion annat än när den anbringas av behöriga myndigheter i den importerande medlemsstaten. Den irländska lagstiftningen kräver att Assay Master skall stämpla alla ädelmetallarbeten i enlighet med irländska bestämmelser såvida de importerade ädelmetallarbetena inte är försedda med en internationell kontrollstämpel. Med andra ord erkänner inte den irländska lagstiftningen förvaltningsrättsliga åtgärder vidtagna i andra medlemsstater. Den irländska lagstiftningen är mer inskränkande än vad som är tillåtet enligt domen i målet Houtwipper och därför oförenlig med proportionalitetsprincipen. Därav följer att kommissionens talan skall bifallas.

D - Anmärkningen att de irländska bestämmelserna är diskriminerande

1) Kommissionens ståndpunkt

75 Slutligen har kommissionen anklagat Irland för att ha åsidosatt artikel 30 i EG-fördraget genom att upprätthålla skillnader mellan kontrollstämplar som anbringas på irländsktillverkade varor och stämplar av samma sort som anbringas på varor importerade från andra medlemsstater. Denna diskriminering grundas på section 3.2 i lagen. Med stöd av denna bestämmelse föreskrivs olika regler för inhemska och importerade produkter i regulation 4 i 1983 års Approved Hallmarks Regulations (särskilda stämplar för platina), i regulation 5 i 1983 års Approved Hallmarks Regulations (olika stämplar som används av kontrollbyrån) och i regulation 4 i 1990 års Approved Hallmarks Regulations (särskilda stämplar för 10 karats guld). Kommissionen anser att dessa bestämmelser indirekt ställer krav på ursprungsmärkning, vilken möjliggör för konsumenterna att skilja mellan inhemska och importerade produkter och att detta försvårar importen av ädelmetallarbeten från andra medlemsstater. Med hänsyn till bestämmelsernas diskriminerande karaktär kan de inte motiveras av några tvingande hänsyn med avseende på konsumentskydd och gott handelsskick.(34)

2) Bedömning

76 Den irländska regeringen har inte tillbakavisat kommissionens anmärkning i sak. Irland har uppgett att det har för avsikt att avskaffa skillnaderna och att de lagförslag som lagts fram kommer att antas inom kort. Medlemsstaterna kan inte fordra att föremål förses med stämplar som ger upphov till tydliga skillnader mellan inhemska och importerade produkter. Sådana rent protektionistiska åtgärder av administrativ natur hör inte hemma på en inre marknad.

VI - Förslag till avgörande

77 Mot bakgrund av ovanstående överväganden föreslår jag att domstolen skall

a) fastställa att Irland har underlåtit att uppfylla sina skyldigheter enligt artikel 30 i EG-fördraget genom att

- förbjuda att ädelmetallarbeten (i guld, silver eller platina), som lagligen tillverkas och saluförs i andra medlemsstater men som inte uppfyller kraven i de irländska bestämmelserna om finhalter, saluförs i Irland med den beskrivning och finhaltsangivelse som de försetts med i ursprungslandet, eller genom att fordra att de kontrollstämplar som anbringats på sådana importerade arbeten skall ersättas med stämplar som motsvarar lämplig lägre finhalt enligt irländsk officiell standard,

- fordra att ädelmetallarbeten (i guld, silver eller platina), som importeras från en annan medlemsstat och saluförs i Irland, förses med en ansvarsstämpel som anger vem som tillverkat, bearbetat eller salufört dessa och som skall registreras hos föreningen som utser den Assay Master som skall förse varorna med godkänd kontrollstämpel, när varorna i fråga redan har försetts med en ansvarsstämpel i överensstämmelse med lagstiftningen i ursprungsmedlemsstaten,

- fordra att ädelmetallarbeten (i guld, silver eller platina) som importeras från en annan medlemsstat och saluförs i Irland, vilka lagligen försetts med kontrollstämpel i en annan medlemsstat av ett organ som ger tillräckliga garantier för oberoende och som tillhandahåller lämplig konsumentinformation, skall förses med godkänd kontrollstämpel av en Assay Master, utsedd av Wardens and Commonalty of Goldsmiths i Dublin,

- göra åtskillnad mellan de godkända kontrollstämplar som anbringas på irländsktillverkade arbeten och de kontrollstämplar av samma sort som anbringas på arbeten importerade från andra medlemsstater, och

b) förplikta Irland att i enlighet med artikel 69.2 i rättegångsreglerna ersätta rättegångskostnaderna.

(1) - Dom av den 22 juni 1982 i mål 220/81 (REG 1982, s. 2349).

(2) - Dom av den 15 september 1994 i mål C-293/93 (REG 1994, s. I-4249).

(3) - 1983 och 1990 års Standards of Fineness Regulations kompletterar de redan tillåtna finhalterna enligt 1637, 1783 och 1807 års irländska lagar. Dessa lagar utgör enligt den irländska regeringen landets äldsta konsumentskyddslagstiftning.

(4) - Det framgår av handlingarna i målet att denna skyldighet följer av gammal irländsk lagstiftning.

(5) - Denna konvention undertecknades i Wien den 15 november 1972. När kommissionen inkom med sitt motiverade yttrande var Österrike, Irland, Portugal, Förenade kungariket, Sverige, Finland och Danmark anslutna till denna konvention. År 1999 ratificerade även Nederländerna Wienkonventionen.

(6) - Ändrat förslag till Europaparlamentets och rådets direktiv om ädelmetallarbeten (EGT 1994, C 209. s. 4, nedan kallat direktivförslaget).

(7) - Den 7 mars 2000 väckte kommissionen en liknande talan mot Frankrike för åsidosättande av artikel 30 EG (mål C-84/00, kommissionen mot Frankrike). I det målet invände kommissionen mot att ädelmetallarbeten härrörande från andra medlemsstater som uppges ha en finhalt på 999 tusendelar inte får saluföras i Frankrike.

(8) - Ovan fotnot 1.

(9) - Ovan fotnot 2.

(10) - Domen i det ovannämnda målet Robertson, punkt 10, och domen i det ovannämnda målet Houtwipper, punkt 13.

(11) - Dom av den 20 februari 1979 i mål 120/78, Rewe-Zentral (REG 1979, s. 649; svensk specialutgåva, volym 4, s. 377).

(12) - Se domarna i de ovannämnda målen Robertson, punkterna 9 och 11, och Houtwipper, punkterna 11 och 14.

(13) - Domarna i de ovannämnda målen Robertson, punkt 12, och Houtwipper, punkt 15. Min kursivering.

(14) - Domen i det ovannämnda målet Houtwipper, särskilt punkterna 18 och 19. Min kursivering.

(15) - Även om inte domstolen uttryckligen fastslog det, ankommer det förstås på de nationella domstolarna att också avgöra huruvida kontrollstämplarnas innehåll är begripligt för konsumenterna.

(16) - Domen i det ovannämnda målet Houtwipper, punkt 23.

(17) - Dom av den 11 juli 1974 i mål 8/74 (REG 1974, s. 837; svensk specialutgåva, volym 2, s. 343).

(18) - I det avseendet hänvisar kommissionen till dom av den 26 november 1985 i mål 182/84, Miro (REG 1985, s. 3731), och av den 13 november 1990 i mål 269/89, Bonfait (REG 1990, s. I-4169).

(19) - Domen i det ovannämnda målet Dassonville, fotnot 15, punkt 5. Se också dom av den 24 november 1993 i de förenade målen C-267/91 och C-268/91, Keck och Mithouard (REG 1993, s. I-6097; svensk specialutgåva, volym 14, s. 431), punkt 11.

(20) - Domen i det ovannämnda målet Houtwipper, punkt 21. Domstolen hänvisar här till Förenade kungarikets iakttagelser av att en reducering av andelen ädelmetall med en tusendel kan öka vinstmarginalen med upp till 10 procent.

(21) - Jag erinrar om att domstolen noggrant definierat konsumenten, vilket gör det möjligt att, utom när det föreligger folkhälsoskäl, väga dennes intressen mot kravet på fri rörlighet för varor. För att avgöra om en benämning, ett varumärke eller en reklamuppgift är vilseledande eller ej skall man enligt domstolen beakta de förväntningar som en normalt informerad samt skäligen uppmärksam och upplyst genomsnittskonsument kan tänkas ha (se särskilt dom av den 16 juli 1998 i mål C-210/96, Gut Springenheide och Tusky, REG 1998, s. I-4657, punkt 31, och av den 13 januari 2000 i mål C-220/98, Estée Lauder, REG 2000, s. I-117, punkt 27).

(22) - Det ovannämnda förslaget till avgörande i målet Houtwipper, punkt 36.

(23) - Se domen i det ovannämnda målet Robertson, punkt 11.

(24) - Se särskilt dom av den 23 oktober 1997 i mål C-159/94, kommissionen mot Frankrike (REG 1997, s. I-5815), punkt 102, nyligen fastställd i dom av den 14 december 2000 i mål C-55/99, kommissionen mot Frankrike (REG 2000, I-0000), punkt 30.

(25) - Dom av den 22 oktober 1998 i mål C-184/96, kommissionen mot Frankrike (REG 1998, s. I-6197), punkt 17.

(26) - Se exempelvis dom av den 23 oktober 1997 i mål C-189/95, Franzén (REG 1997, s. I-5909), punkt 76.

(27) - Till stöd för denna slutsats har kommissionen åberopat dom av den 2 mars 1983 i mål 155/82, kommissionen mot Belgien (REG 1983, s. 531), och av den 28 februari 1984 i mål 247/81, kommissionen mot Tyskland (REG 1984, s. 1111) och kommissionens direktiv 70/50/EEG av den 22 december 1969, grundat på bestämmelserna i artikel 33.7 i fördraget, om avskaffande av åtgärder med motsvarande verkan som kvantitativa importrestriktioner som inte omfattas av andra bestämmelser antagna med stöd av EEG-fördraget (EGT L 13, 1970, s. 29).

(28) - Här nöjer jag mig med att hänvisa till de ovan i fotnot 27 nämnda domarna.

(29) - Domen i det ovannämnda målet Robertson, punkt 11.

(30) - Se i det avseendet dom av den 2 april 1998 i mål C-213/96, Outokumpu Oy (REG 1998, s. I-1777), punkt 39.

(31) - Förslaget till avgörande, punkterna 38-40.

(32) - Se särskilt dom av den 17 december 1981 i mål 272/80, Frans-Nederlandse Maatschappij voor Biologische Producten (REG 1981, s. 3277; svensk specialutgåva, volym 6, s. 257), punkt 14.

(33) - Förenade kungarikets regering har gjort gällande att kontrollstämpling som utförs av ett oberoende organ har en mer preventiv verkan och utgör ett bättre konsumentskydd än när tillverkarna själva stämplar sina produkter. Enligt Förenade kungariket är även ett system med stickprovskontroller av ett oberoende organ sämre än ett system enligt vilket ett sådant organ också anbringar stämplarna. Jag skall inte i förevarande förslag till avgörande behandla frågan huruvida det alltid är nödvändigt att kontrollstämplar anbringas av ett oberoende offentligt organ och således inte skulle kunna anbringas av det berörda tillverkningsföretaget genom självkontroller.

(34) - Kommissionen hänvisar till dom av den 25 april 1985 i mål 207/83, kommissionen mot Förenade kungariket (REG 1985, s. 1201; svensk specialutgåva, volym 8, s. 159), och av den 17 juni 1981 i mål 113/80, kommissionen mot Irland (REG 1981, s. 1625; svensk specialutgåva, volym 6, s. 145).