ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
15

Ålderspensionen för offentliganställda tjänstemän fastställs sålunda på grundval av antalet pensionsgrundande tjänsteår, vilket innebär att systemet belönar tjänstemännen för det antal år under vilka de tjänstgjort för arbetsgivaren. I gengäld godtar offentliganställda tjänstemän att deras bruttolön under anställningsperioden i allmänhet är lägre än bruttolönen för anställda med samma kvalifikationer som utövar verksamhet inom samma område. Inom ramen för systemet för allmän pensionsförsäkring beräknas den allmänna ålderspensionen däremot i princip med utgångspunkt i den försäkrade bruttolönen per kalenderår omräknad i pensionspoäng.
7

Artikel 64 i tjänsteföreskrifterna för lärare har följande lydelse: ”1. Lärare som är anställda i en skola som har sommar- och vinterlov har rätt till årlig semester för motsvarande tid under dessa lov, som de ska ta ut under loven. … 3. Lärare som är anställda i en skola som inte har skollov har rätt till årlig semester om 35 arbetsdagar under den period som anges i semesterplaneringen. … 5a. Lärare som är anställda i en skola som inte har skollov och som påbörjar eller avslutar sin anställning under löpande kalenderår har rätt till årlig semester i förhållande (pro rata) till den period under vilken vederbörande har arbetat, enligt särskilda bestämmelser.”
8

I artikel 15 i samma förordning föreskrevs följande: ”1. Före utgången av varje regleringsår skall följande uppgifter fastställas: a) Beräknad produktion av A- och B-socker, A- och B-isoglukos och A- och B-inulinsirap under det aktuella regleringsåret. b) Beräknad kvantitet socker, isoglukos och inulinsirap som avyttras för konsumtion inom gemenskapen under det aktuella regleringsåret. c) Det överskott som kan exporteras, vilket erhålls genom att kvantiteten enligt a minskas med kvantiteten enligt b. d) Beräknad genomsnittlig förlust eller intäkt per ton socker för de exportåtaganden som gjorts med avseende på det aktuella regleringsåret. Den genomsnittliga förlusten eller intäkten skall vara lika med skillnaden mellan det totala bidragsbeloppet och det totala avgiftsbeloppet för den totala kvantitet för vilken exportåtaganden gjorts. e) En uppskattning av den totala förlusten eller den totala intäkten, vilken erhålls genom att det överskott som avses i c multipliceras med den genomsnittliga förlust eller intäkt som avses i d. 2. Före utgången av regleringsåret 2005/2006 och utan att det påverkar tillämpningen av artikel 10.3–6 skall följande fastställas kumulativt för regleringsåren 2001/2002–2005/2006: a) Det överskott som kan exporteras, framräknat på grundval av den slutgiltiga produktionen av A- och B-socker, A- och B-isoglukos, A- och B-inulinsirap, å ena sidan, och den slutgiltiga kvantitet socker, isoglukos och inulinsirap som avsatts för förbrukning inom gemenskapen, å andra sidan. b) Den genomsnittliga förlust eller intäkt per ton socker som uppkommit vid fullgörandet av de totala exportåtagandena i fråga, beräknad i enlighet med bestämmelserna i punkt 1 d andra stycket. c) Den totala förlusten eller intäkten, beräknad genom att det överskott som avses i a multipliceras med den genomsnittliga förlusten eller intäkten enligt b. d) Totalsumman av de basproduktionsavgifter och B-avgifter som tagits ut. Den beräknade totala förlusten eller intäkten enligt punkt 1 e skall justeras på grundval av skillnaden mellan de belopp som fastställts enligt c och d. 3. Om fastställelsen av de uppgifter som avses i punkt 1, efter justering i enlighet med punkt 2 och utan att det påverkar tillämpningen av artikel 18.1, resulterar i en beräknad total förlust, skall denna förlust divideras med den beräknade produktionen av A- och B-socker, A- och B-isoglukos samt A- och B-inulinsirap under det aktuella regleringsåret. Ett belopp som motsvarar det tal som på så sätt räknas fram skall tas ut av de tillverkande företagen som en basproduktionsavgift på deras produktion av A- och B-socker, A- och B-isoglukos samt A-och B-inulinsirap. ... 8. Tillämpningsföreskrifter till denna artikel skall utfärdas i enlighet med förfarandet i artikel 42.2 och skall särskilt avse — de avgiftsbelopp som skall tas ut, ...”
13

I den förklarande anmärkningen till HS avseende nr 8710 anges följande: ”Detta nummer omfattar stridsvagnar och andra motordrivna pansrade stridsfordon, även utrustade med vapen samt delar till sådana fordon. Stridsvagnar är pansrade, bandgående stridsfordon som är bestyckade med olika vapen (kanoner, kulsprutor, eldkastare etc.) som vanligen är inmonterade i ett vridbart torn ... Delar Detta nummer omfattar också delar till ovannämnda pansrade stridsfordon, under förutsättning att delarna uppfyller båda de följande villkoren: 1. De måste vara igenkännliga som delar som är avsedda att användas uteslutande eller huvudsakligen till sådana fordon. 2. De får inte vara uteslutna enligt anmärkningarna till avdelning XVII (se de allmänna anvisningarna till denna avdelning). Bland delar som omfattas av detta nummer kan följande nämnas: 1) Karosserier till pansrade stridsfordon och delar till sådana karosserier (torn, pansrade dörrar och motorhuvar etc.). ...”
16

Artikel 9, med rubriken ”Garantier för sökande som tas i förvar”, i direktiv 2013/33 har följande lydelse: ”1. En sökande ska endast hållas i förvar så kort tid som möjligt, och ska hållas i förvar bara så länge grunderna i artikel 8.3 är tillämpliga. De administrativa förfaranden avseende grunderna för förvar i artikel 8.3 ska utföras med tillbörlig skyndsamhet och noggrannhet. Förseningar i administrativa förfaranden som inte kan tillskrivas sökanden berättigar inte fortsatt förvar. 2. Beslut om förvar av sökande ska fattas skriftligen av rättsliga myndigheter eller förvaltningsmyndigheter. I beslutet om förvar ska de faktiska och rättsliga skäl beslutet grundar sig på anges. 3. Om beslut om förvar fattas av en förvaltningsmyndighet ska medlemsstaterna ombesörja att en snabb rättslig prövning av försvarsbeslutets laglighet utförs ex officio och/eller på begäran av den sökande. Om prövningen sker ex officio ska beslut därom fattas så snart som möjligt efter det att den sökande tagits i förvar. När den äger rum på begäran av den sökande ska beslut därom fattas så snart som möjligt efter det att de aktuella förfarandena inletts. Medlemsstaterna ska i detta syfte i nationell rätt fastställa den tidsfrist inom vilken den rättsliga prövningen ex officio och/eller den rättsliga prövningen på begäran av den sökande ska genomföras. Om förvaret, som en följd av den rättsliga prövningen, konstateras vara olagligt, ska sökanden i fråga omedelbart friges. 4. Sökande som tagits i förvar ska omedelbart, på ett språk de förstår eller rimligtvis kan förväntas förstå, skriftligen underrättas om skälen för förvar och vilka förfaranden för överklagande av beslutet om förvar som anges i nationell rätt samt om möjligheten att begära kostnadsfritt rättsligt bistånd och biträde. 5. Förvaret ska omprövas av en rättslig myndighet med lämpliga tidsintervall, ex officio och/eller på begäran av den berörda sökanden, i synnerhet om personen hålls i förvar en längre tid, om det uppstår relevanta omständigheter eller kommer fram nya uppgifter som kan påverka förvarets laglighet. …”
2

Begäran har framställts i ett mål mellan å ena sidan Kødbranchens Fællesråd (en branschorganisation inom nötköttssektorn) som företrädare för sju slakterier, nämligen Århus Slagtehus A/S, Danish Crown A.m.b.A. Oksekødsdivisionen, Hadsund Kreaturslagteri A/S, Hjalmar Nielsens Eksportslagteri A/S, Kjellerup Eksportslagteri A/S, Mogens Nielsen Kreaturslagteri A/S och Vejle Eksportslagteri A/S (nedan kallade slakterierna) och å andra sidan Ministeriet for Fødevarer, Landbrug og Fiskeri (ministeriet för livsmedel, jordbruk och fiskeri) och Fødevarestyrelsen (den danska veterinär- och livsmedelsmyndigheten) angående uppbörd av de avgifter som är avsedda att täcka kostnader för den offentliga kontrollen av foder och livsmedel.
Mål C‑633/15

London Borough of Ealing

mot

Commissioners for Her Majesty’s Revenue and Customs,

(begäran om förhandsavgörande från First-tier Tribunal (Tax Chamber))

”Begäran om förhandsavgörande – Beskattning – Mervärdesskatt – Direktiv 2006/112/EG – Undantag från skatteplikt för tillhandahållanden av tjänster med nära anknytning till idrottslig träning – Artikel 133 – Undantaget från skatteplikt gäller inte i fall där det finns en risk för snedvridning av konkurrensen till skada för kommersiella företag som måste betala mervärdesskatt – Tillhandahållanden av tjänster av offentligrättsliga organ utan vinstsyfte”

Sammanfattning – Domstolens dom (fjärde avdelningen) av den 13 juli 2017

Harmonisering av lagstiftning–Gemensamt system för mervärdesskatt–Undantag från skatteplikt–Undantag för vissa verksamheter av hänsyn till allmänintresset–Tillhandahållande av tjänster som är nära kopplade till idrottslig eller fysisk träning–Undantaget från skatteplikt gäller inte i fall där det finns en risk för snedvridning av konkurrensen–Offentligrättsliga organ som tillhandahåller sådana tjänster–Nationell lagstiftning i vilken det föreskrivs att nämnda offentligrättsliga organ inte omfattas av undantaget från skatteplikt i fall där det finns en risk för snedvridning av konkurrensen–Tillåtet (Rådets direktiv 2006/112, artiklarna 132.1 m och 133 första stycket och andra stycket d) Harmonisering av skattelagstiftning–Gemensamt system för mervärdesskatt–Undantag från skatteplikt–Undantag för vissa verksamheter av hänsyn till allmänintresset–Tillhandahållande av tjänster som är nära kopplade till idrottslig eller fysisk träning–Undantaget från skatteplikt gäller inte i fall där det finns en risk för snedvridning av konkurrensen–Offentligrättsliga organ utan vinstsyfte som tillhandahåller sådana tjänster–Nationell lagstiftning i vilken det föreskrivs att det endast är offentligrättsliga organ som inte omfattas av undantaget från skatteplikt i fall där det finns en risk för snedvridning av konkurrensen–Otillåtet (Rådets direktiv 2006/112, artiklarna 132.1 m och 133 första stycket och andra stycket d)
2)

National Iranian Oil Company PTE Ltd (NIOC), National Iranian Oil Company International Affairs Ltd (NIOC International Affairs), Iran Fuel Conservation Organization (IFCO), Karoon Oil & Gas Production Co., Petroleum Engineering & Development Co. (PEDEC), Khazar Exploration and Production Co. (KEPCO), National Iranian Drilling Co. (NIDC), South Zagros Oil & Gas Production Co., Maroun Oil & Gas Co., Masjed‑Soleyman Oil & Gas Co. (MOGC), Gachsaran Oil & Gas Co., Aghajari Oil & Gas Production Co. (AOGPC), Arvandan Oil & Gas Co. (AOGC), West Oil & Gas Production Co., East Oil & Gas Production Co. (EOGPC), Iranian Oil Terminals Co. (IOTC) och Pars Special Economic Energy Zone (PSEEZ) ska bära sina rättegångskostnader och ersätta de rättegångskostnader som uppkommit för Europeiska unionens råd.
Mål C‑592/15

Commissioners for Her Majesty’s Revenue and Customs

mot

British Film Institute

(begäran om förhandsavgörande från Court of Appeal (England & Wales) (Civil Division))

”Begäran om förhandsavgörande – Mervärdesskatt – Sjätte direktivet 77/388/EEG – Artikel 13 A.1 n – Undantag från skatteplikt för vissa tillhandahållanden av kulturella tjänster – Direkt effekt föreligger inte – Fastställande av vilka kulturella tjänster som är undantagna från skatteplikt – Medlemsstaternas utrymme för skönsmässig bedömning”

Sammanfattning – Domstolens dom (fjärde avdelningen) av den 15 februari 2017

Harmonisering av skattelagstiftning – Gemensamt system för mervärdesskatt – Undantag som anges i sjätte direktivet – Undantag för vissa verksamheter av hänsyn till allmänintresset – Artikel 13 A.1 n – Undantag från skatteplikt för vissa tillhandahållanden av kulturella tjänster – Direkt effekt – Föreligger inte

(Rådets direktiv 77/388, artikel 13 A.1 n)

Artikel 13 A.1 n i rådets sjätte direktiv 77/388/EEG av den 17 maj 1977 om harmonisering av medlemsstaternas lagstiftning rörande omsättningsskatter – Gemensamt system för mervärdesskatt: enhetlig beräkningsgrund, vilken som föreskriver undantag för ”vissa tillhandahållanden av kulturella tjänster”, ska tolkas så, att denna bestämmelse inte har direkt effekt, vilket innebär att bestämmelsen inte, utan införlivande, direkt kan åberopas av ett offentligrättsligt organ eller ett annat kulturellt organ som är erkänt av medlemsstaten i fråga och som tillhandahåller kulturella tjänster.

Att tolka artikel 13 A.1 n i sjätte direktivet bokstavligt överensstämmer med vad som framgår av direktivets tillkomsthistoria och med unionslagstiftarens syften.

Uttrycket ”vissa tillhandahållanden av kulturella tjänster” i artikel 13 A.1 n i sjätte direktivet innebär således inte ett krav på att samtliga tillhandahållanden av kulturella tjänster ska undantas, vilket i sin tur innebär att medlemsstaterna kan undanta ”vissa” tjänster, samtidigt som de bestämmer att andra tjänster ska vara mervärdesskattepliktiga.

(se punkterna 19, 23 och 28 samt domslutet)
Direktiv 2002/47 om ställande av finansiell säkerhet ska tolkas så, att det ger mottagaren av en finansiell säkerhet, enligt vilken de medel som sätts in på ett bankkonto utgör säkerhet för banken för att garantera betalning av bankens samtliga fordringar på kontohavaren, rätt att realisera denna säkerhet oberoende av att ett insolvensförfarande inletts gentemot säkerhetsställaren, endast under förutsättning att dels de medel som utgjorde föremål för nämnda säkerhet har satts in på kontot i fråga före inledandet av detta förfarande eller, för det fall medlen har satts in samma dag som förfarandet inleddes, banken har bevisat att den varken kände till eller borde ha känt till att detta förfarande inletts, dels innehavaren av nämnda konto var förhindrad att förfoga över dessa medel efter det att de satts in på kontot.

En finansiell säkerhet omfattas nämligen i princip inte av tillämpningsområdet för direktiv 2002/47 om den har ställts efter det att ett insolvensförfarande har inletts. Artikel 8.1 och 8.3 i direktivet utgör, i princip, hinder för att ett insolvensförfarande kan ha retroaktiv verkan på de finansiella säkerheter som ställts innan detta förfarande inleddes. Däremot följer av artikel 8.2 i nämnda direktiv att när en säkerhet har ställts efter det att ett sådant förfarande har inletts har avtalet om säkerhet ingen rättsverkan och det kan endast i undantagsfall åberopas gentemot tredje man, närmare bestämt om säkerheten har ställts på dagen för inledandet av förfarandet och säkerhetstagaren kan bevisa att han varken kände till eller borde ha känt till att detta förfarande inletts. Av detta följer att direktivet inte omfattar säkerheter som ställs efter inledandet av ett insolvensförfarande, med undantag för de situationer som avses i artikel 8.2 i direktivet.

(se punkterna 45, 46 och 54 samt domslutet)
21

Genom section 10 i Sale of Goods and Supply of Services Act 1980 (1980 års lag om försäljning av varor och tillhandahållande av tjänster) infördes en ny section 14 i Sale of Goods Act 1893 (1893 års lag om försäljning av varor, vilken fick följande nya lydelse: ”1) Med förbehåll för bestämmelserna i denna lag och andra motsvarande föreskrifter, finns det inget underförstått villkor och ingen garanti för kvalitet eller lämplighet för viss användning med avseende på varor som tillhandahålls enligt ett köpeavtal. 2) När säljaren säljer varor i näringsverksamhet finns det ett underförstått villkor att de varor som tillhandahålls enligt avtalet är av marknadsmässig kvalitet. Ett sådant villkor föreligger inte, a) vad gäller defekter som köparen särskilt har uppmärksammats på innan avtalet slutits, eller b) om köparen undersöker varorna innan avtalet sluts, vad gäller defekter som den undersökningen borde ha visat. 3) Varor är av marknadsmässig kvalitet om de är så pass lämpliga för det eller de ändamål för vilka varor av samma slag normalt köps och så pass varaktiga som det rimligen kan förväntas med hänsyn till beskrivningen av dem, priset (om det är relevant) samt övriga relevanta omständigheter. Varje hänvisning i denna lag till varor som inte är av marknadsmässig kvalitet ska tolkas i enlighet härmed. 4) När säljaren säljer varor i näringsverksamhet och köparen, uttryckligen eller indirekt, informerar säljaren om att varorna köps för ett särskilt ändamål, finns det ett underförstått villkor att de varor som tillhandahålls enligt avtalet rimligen är lämpliga för detta ändamål, oavsett huruvida detta är ett ändamål för vilket sådana varor normalt sett tillhandahålls, utom i fall då omständigheterna visar att köparen inte litar på, eller det är orimligt för vederbörande att lita på, säljarens skicklighet eller omdöme. …”
6

Beslutets artikel 5 har rubriken ”Civil operationschef”. I punkterna 2–4 i den artikeln föreskrivs följande: ”2. Den civila operationschefen ska utöva ledning och kontroll av EUPM på strategisk nivå, under politisk kontroll och strategisk ledning av kommittén för utrikes- och säkerhetspolitik (Kusp) samt under överinseende av unionens höge representant för utrikes och säkerhetspolitik (den höge representanten). 3. Den civila operationschefen ska garantera att rådets beslut genomförs på ett korrekt och effektivt sätt, liksom även Kusps beslut, bland annat genom att på strategisk nivå vid behov ge instruktioner till uppdragschefen samt ge denne råd och tekniskt stöd. 4. Den fullständiga ledningen över all utstationerad personal ska kvarstå hos de nationella myndigheterna i den utstationerande staten eller den berörda EU-institutionen. De nationella myndigheterna ska överföra den operativa ledningen av sin personal samt sina grupper och enheter till den civila operationschefen.”
16

I artikel 37 i tullkodexen föreskrivs följande: ”1. Varor som förs in till gemenskapens tullområde skall underkastas tullövervakning från och med införseln. De får utsättas för tullkontroller enligt gällande bestämmelser. 2. De skall kvarstå under denna övervakning under den tid som krävs för att i förekommande fall fastställa deras tullstatus och i fråga om icke-gemenskapsvaror till dess att deras tullstatus förändras, de förs in i en frizon eller ett frilager eller återexporteras eller förstörs enligt artikel 182, dock utan att detta påverkar tillämpningen av artikel 82.1.”
55

Den hänskjutande domstolen har ställt den fjärde frågan, den femte frågan (under punkterna a och c), den sjunde frågan och den åttonde frågan för att få klarhet i vilka faktorer som ska beaktas vid fastställandet av den skadeersättning som ska utgå enligt artikel 94.2 i förordning nr 2100/94. Nämnda domstol vill i synnerhet få klarhet i huruvida avgiften för produktion under licens ska tjäna som referens vid bedömningen av hur stor ersättning som ska utgå på denna grund, och huruvida de rättegångskostnader som bestridits inom ramen för det interimistiska förfarandet och eventuella andra kostnader än rättegångskostnader kan inkluderas i denna ersättning.
15

Genom dom av den 7 maj 2009, kommissionen/Portugal (C‑530/07, EU:C:2009:292), fann domstolen att Republiken Portugal hade underlåtit att uppfylla sina skyldigheter enligt artiklarna 3 och 4 i direktiv 91/271 genom att inte förse tätorterna Bacia do Rio Uima (Fiães de S. Jorge), Costa de Aveiro, Covilhã, Espinho/Feira, Ponta Delgada, Póvoa do Varzim/Vila do Conde och Santa Cita med ledningsnät i enlighet med vad som föreskrivs i artikel 3 i nämnda direktiv och genom att inte säkerställa att avloppsvatten från tätorterna Alverca, Bacia do Rio Uima (Fiães de S. Jorge), Carvoeiro, Costa de Aveiro, Costa Oeste, Covilhã, Lissabon, Matosinhos, Milfontes, Nazaré/Famalicão, Ponta Delgada, Póvoa de Varzim/Vila do Conde, Santa Cita, Vila Franca de Xira, Vila Real de Santo António undergår sekundär rening eller motsvarande rening i enlighet med vad som föreskrivs i artikel 4 i nämnda direktiv.
46

Denna bestämmelse utgör ett undantag från den grundläggande principen om fri rörlighet för kapital och ska därför tolkas restriktivt. Den kan följaktligen inte tolkas så, att all skattelagstiftning som innehåller bestämmelser om åtskillnad mellan de skattskyldiga på grundval av var de har sin bostadsort eller i vilken medlemsstat de har investerat sitt kapital per automatik är förenlig med EUF‑fördraget. Det i artikel 65.1 a FEUF föreskrivna undantaget begränsas nämligen i sin tur av artikel 65.3 FEUF, där det föreskrivs att de nationella åtgärder som avses i punkt 1 i denna artikel ”inte [får] utgöra ett medel för godtycklig diskriminering eller en förtäckt begränsning av den fria rörligheten för kapital och betalningar enligt artikel 63 [FEUF]” (dom av den 10 april 2014, Emerging Markets Series of DFA Investment Trust Company, C‑190/12, EU:C:2014:249, punkterna 55 och 56 samt där angiven rättspraxis).
20

På grund av ett förordnande om kvarstad hade fartyget inte kunnat lämna hamnen i Pireus sedan september år 1992, men skulle hyras ut under sommaren år 1994. Motparterna i det nationella målet begärde att de ovannämnda avtalen skulle hävas den 15 december 1994, eftersom de inte hade uppburit sin lön under perioden efter det att de hade anställts och då de under den perioden befann sig på fartyget i väntan på att det skulle hyras ut, vilket i slutändan inte skedde.
4

I artikel 29.1 och 29.2 i tullkodexen föreskrivs följande: ”1. Tullvärdet på importerade varor skall vara transaktionsvärdet, det vill säga det pris som faktiskt betalats eller skall betalas för varorna när de säljs för export till gemenskapens tullområde, om nödvändigt justerat enligt artiklarna 32 och 33 under förutsättning … d) att köparen och säljaren inte är närstående eller, om köparen och säljaren är närstående, att transaktionsvärdet är godtagbart för tulländamål enligt punkt 2. a) För att fastställa om transaktionsvärdet är godtagbart för tillämpningen av punkt 1, skall det faktum att köparen och säljaren är närstående inte i sig vara tillräckligt skäl för att betrakta transaktionsvärdet som icke godtagbart. Om så är nödvändigt skall omständigheterna kring försäljningen undersökas och transaktionsvärdet godtas om det närstående förhållandet inte har påverkat priset. Om tullmyndigheterna, med hänsyn till de upplysningar som lämnats av deklaranten eller tagits fram på annat sätt, har skäl att anse att det närstående förhållandet har påverkat priset, skall de underrätta deklaranten om sina skäl och ge honom en rimlig möjlighet att yttra sig. Om deklaranten så begär, skall underrättelsen om skälen ske skriftligen. b) Vid en försäljning mellan närstående personer skall transaktionsvärdet godtas och varorna värderas enligt punkt 1, om deklaranten visar att detta värde ligger mycket nära ett av följande värden vid samma eller ungefär samma tidpunkt: i) Transaktionsvärdet vid försäljningar av identiska eller liknande varor för export till gemenskapen mellan köpare och säljare som inte i något särskilt fall är närstående. ii) Tullvärdet på identiska eller liknande varor som det fastställs enligt artikel 30.2 c. iii) Tullvärdet på identiska eller liknande varor som det fastställs enligt artikel 30.2 d. Vid tillämpningen av nämnda kriterier skall vederbörlig hänsyn tas till påvisade skillnader i fråga om handelsled, kvantiteter, de kostnadselement som räknas upp i artikel 32 och kostnader som säljaren ådragit sig vid försäljningar i vilka han och köparen inte är närstående och om säljaren inte ådragit sig dessa kostnader vid försäljningar i vilka han och köparen är närstående. c) De kriterier som anges i b skall användas på deklarantens begäran och endast i jämförande syfte. Ersättningsvärden får inte fastställas enligt nämnda stycke.”
7

Kunderna hade rätt till rabatterna om de lämnade in minst 3000 försändelser åt gången och det krävdes att den sammanlagda volymen under ett år antingen uppgick till minst 30000 försändelser eller motsvarade en årlig portokostnad på minst 300000 danska kronor (DKK) brutto (omkring 40200 euro). Rabattsystemet följde en skala på mellan 6 och 16 procent, varvid den högsta procentsatsen gällde för kunder vars volym översteg två miljoner försändelser per år, eller motsvarade en portokostnad på mer än 20 miljoner DKK (omkring 2680426 euro). Rabattskalan var ”standardiserad”, det vill säga alla kunder kunde erhålla samma rabatt i förhållande till deras kumulerade köp under referensperioden som var ett år.