FÖRSLAG TILL AVGÖRANDE AV GENERALADVOKAT

MACIEJ SZPUNAR

föredraget den 30 september 2021 ( 1 )

Mål C‑389/20

CJ

mot

Tesorería General de la Seguridad Social (TGSS)

(begäran om förhandsavgörande från Juzgado de lo Contencioso-Administrativo no 2 de Vigo (Förvaltningsdomstol på provinsnivå nr 2 i Vigo, Spanien))

”Begäran om förhandsavgörande – Likabehandling av kvinnor och män i fråga om social trygghet – Direktiv 79/7/EEG – Artikel 4.1 – Förbud mot diskriminering på grund av kön – Hushållsarbetare – Skydd mot risken för arbetslöshet – Omfattas inte – Särskild nackdel för kvinnliga arbetstagare – Legitima socialpolitiska mål – Proportionalitet”

I. Inledning

1. Såsom EU-domstolen har förklarat ”[utgör] rätten att inte bli diskriminerad på grund av kön … en av de grundläggande mänskliga rättigheterna, som domstolen har att säkerställa respekten för”. ( 2 )

2. Juzgado de lo Contencioso-Administrativo n.o 2 de Vigo (Förvaltningsdomstol på provinsnivå nr 2 i Vigo, Spanien) har ställt frågor till EU‑domstolen om tolkningen av bland annat artikel 4.1 i direktiv 79/7/EEG, ( 3 ) mot bakgrund av en nationell bestämmelse enligt vilken arbetslöshetsförmåner inte omfattas av de förmåner som beviljas enligt ett lagstadgat system för social trygghet med avseende på en kategori arbetstagare i dess helhet. I förevarande fall är det den verksamhet som utövas av hushållsarbetare, en grupp som till övervägande del består av kvinnor, som utgör kärnan i den hänskjutande domstolens frågor.

3. Föreligger här en indirekt diskriminering som är förbjuden enligt direktiv 79/7? Det är denna fråga som jag kommer att försöka att besvara i förevarande förslag till avgörande.

II. Tillämpliga bestämmelser

A. Unionsrätten

1. Direktiv 79/7

4. I andra skälet i direktiv 79/2 anges följande: ”Likabehandlingsprincipen i fråga om social trygghet bör genomföras i första hand i de lagstadgade system som ger skydd vid sjukdom, invaliditet, ålderdom, olycksfall i arbetet, yrkessjukdomar och arbetslöshet, samt i socialhjälp om denna är avsedd att komplettera eller ersätta ovannämnda system.”

5. I artikel 1 i detta direktiv föreskrivs följande: ”Avsikten med detta direktiv är att på området social trygghet och när det gäller andra inslag av socialt skydd enligt artikel 3 successivt genomföra principen om likabehandling av kvinnor och män i fråga om social trygghet, härefter kallad ’likabehandlingsprincipen’.”

6. Artikel 3.1 i nämnda direktiv har följande lydelse: ”Detta direktiv skall gälla a) lagstadgade system som lämnar skydd vid … – arbetslöshet, …”

7. I artikel 4.1 i samma direktiv anges följande: ”Likabehandlingsprincipen innebär att det inte skall förekomma någon som helst diskriminering på grund av kön, vare sig direkt eller indirekt, särskilt med hänvisning till äktenskaplig status eller familjestatus, i synnerhet vad beträffar – systemens räckvidd och villkoren för tillgång till dem, – Skyldigheten att betala avgifter och beräkningen av avgifterna, …”

2. Direktiv 2006/54/EG

8. I artikel 1 i direktiv 2006/54/EG, ( 4 ) med rubriken ”Syfte” anges följande: ”Syftet med detta direktiv är att säkerställa att principen om lika möjligheter och likabehandling av kvinnor och män i arbetslivet genomförs. Därför innehåller det bestämmelser för att genomföra principen om likabehandling i fråga om följande: a) Tillträde till anställning, inklusive befordran, och yrkesutbildning. b) Arbetsvillkor, inklusive lön. c) Företags- eller yrkesbaserade system för social trygghet. …”

9. Artikel 2 i direktivet har rubriken ”Definitioner”. I punkt 1 i artikeln föreskrivs följande: ”I detta direktiv avses med … f) ”företags- eller yrkesbaserade socialförsäkringssystem: system som inte regleras av [direktiv 79/7] om successivt genomförande av principen om likabehandling av kvinnor och män i arbetslivet i fråga om social trygghet vilkas syfte är att ge dem som arbetar, både anställda och egenföretagare, i ett företag eller i en grupp av företag, inom ett område för ekonomisk verksamhet eller yrkessektor eller grupp av sådana sektorer, förmåner som skall komplettera förmånerna enligt lagstadgade system för social trygghet eller ersätta dessa, vare sig deltagandet i sådana system är obligatoriskt eller frivilligt.”

B. Spansk rätt

1. LGSS

10. Artikel 251 i Ley General de la Seguridad Social (den allmänna lagen om social trygghet), i den konsoliderade version som godkänts genom Real Decreto Legislativo 8/2015 por el que se aprueba el texto refundido de la Ley General de la Seguridad Social (kungligt lagstiftningsdekret 8/2015 om godkännande av den ändrade lydelsen av den allmänna lagen om social trygghet) av den 30 oktober 2015 ( 5 ) (nedan kallad LGSS) med rubriken ”Skyddets omfattning” har följande lydelse: ”Arbetstagare som omfattas av det särskilda systemet för hushållsarbetare ska ha rätt till sociala trygghetsförmåner på de villkor som anges i det allmänna systemet för social trygghet, med följande särdrag: … d) Skydd enligt det särskilda systemet för hushållsarbetare ska inte omfatta skydd vid arbetslöshet.”

11. Artikel 264 LGSS har rubriken ”Skyddade personer”. I punkt 1 i den artikeln föreskrivs följande: Följande personer omfattas av skydd vid arbetslöshet, under förutsättning att de betalar avgifter för detta ändamål: a) anställda som omfattas av det allmänna systemet för social trygghet. b) anställda som omfattas av de särskilda system för social trygghet som täcker denna risk, med de särdrag som fastställs i lag, …”

2. Kungligt dekret 625/1985

12. I artikel 19 i Real Decreto 625/1985, por el que se desarrolla la Ley 31/1984, de 2 de agosto, de Protección por Desempleo (kungligt dekret 625/1985 om tillämpning av lag 31/1984 av den 2 augusti 1984 om arbetslöshetsskydd) av den 2 april 1985, ( 6 ) med rubriken ”Inbetalning av avgifter”, föreskrivs följande i punkt 1: ”Samtliga företag och arbetstagare som omfattas av de allmänna eller de särskilda systemen för social trygghet som erbjuder skydd mot denna risk är skyldiga att betala avgifter för arbetslöshetsförsäkring. Underlaget för avgiften för arbetslöshetsförsäkring är detsamma som för olycksfall i arbetet och yrkessjukdomar.”

III. Bakgrunden till det nationella målet, tolkningsfrågorna och förfarandet vid domstolen

13. CJ är hushållsarbetare och arbetar för en arbetsgivare, som är en fysisk person. Hon är sedan januari 2011 ansluten till det särskilda systemet för social trygghet för hushållsarbetare (nedan kallat det särskilda systemet för hushållsarbetare).

14. Den 8 november 2019 ansökte CJ hos Tesorería General de la Seguridad Social (Allmänna socialförsäkringskassan) (nedan kallad TGSS) om att få betala avgifter för skydd vid arbetslöshet för att få rätt till förmåner. Till ansökan bifogade CJ sin arbetsgivares skriftliga samtycke till att hon betalade de avgifter som ansökan avsåg.

15. Genom beslut av den 13 november 2019 avslog TGSS ansökan med motiveringen att CJ var ansluten till det särskilda systemet för hushållsarbetare och att möjligheten att betala avgifter till detta system för att erhålla skydd vid arbetslöshet uttryckligen är utesluten i artikel 251 d LGSS. Beslutet fastställdes av TGSS genom beslut av den 19 december 2019, som fattades efter det att CJ hade överklagat avslagsbeslutet till överklagandeenheten vid TGSS.

16. Den 5 juni 2020 överklagade CJ TGSS andra beslut till Juzgado de lo Contencioso-Administrativo nr 2 de Vigo (Förvaltningsdomstol på provinsnivå nr 2 i Vigo) och gjorde i huvudsak gällande att denna nationella bestämmelse (nedan kallad den i det nationella målet aktuella bestämmelsen) innebär att hushållsarbetare hamnar i en socialt utsatt situation när deras anställning upphör av skäl som inte kan tillskrivas dem. Detta leder till att det är omöjligt att få tillgång inte bara till arbetslöshetsförmåner, utan även andra socialbidrag som är beroende av att rätten till denna förmån upphör.

17. Mot denna bakgrund har Juzgado de lo Contencioso-Administrativo nr 2 de Vigo (Förvaltningsdomstol på provinsnivå nr 2 i Vigo), genom beslut av den 29 juli 2020, som inkom till domstolens kansli den 14 augusti 2020, beslutat att vilandeförklara målet och ställa följande tolkningsfrågor till EU-domstolen: ”1) Ska artikel 4.1 i [direktiv 79/7], enligt vilken likabehandlingsprincipen innebär att det inte ska förekomma någon som helst diskriminering på grund av kön, vare sig direkt eller indirekt, när det gäller skyldigheten att betala avgifter till systemet för social trygghet, och artikel 5 b i [direktiv 2006/54], som innehåller ett motsvarande förbud mot direkt eller indirekt diskriminering när det gäller tillämpningsområdet för systemen för social trygghet och villkoren för tillgång till dessa samt när det gäller skyldigheten att betala sociala trygghetsavgifter och hur dessa beräknas, tolkas på så sätt att de utgör hinder för en nationell bestämmelse som artikel 251 d LGSS, där följande anges: ’Skydd enligt det särskilda systemet för hushållsarbetare ska inte omfatta skydd vid arbetslöshet’? 2) Om fråga 1 besvaras jakande, ska då den nyss nämnda bestämmelsen (artikel 251 d LGSS) anses utgöra ett exempel på förbjuden diskriminering i den mening som avses i artikel 9.1 e och/eller k i [direktiv 2006/54], eftersom den personkrets som bestämmelsen omfattar nästan uteslutande består av kvinnor?”

18. Skriftliga yttranden har inkommit från TGSS, den spanska regeringen och Europeiska kommissionen. CJ, TGSS, den spanska regeringen och kommissionen yttrade sig muntligen vid förhandlingen den 30 juni 2021.

IV. Bedömning

A. Huruvida begäran om förhandsavgörande kan tas upp till prövning

19. TGSS och den spanska regeringen har i sina skriftliga yttranden ifrågasatt huruvida begäran om förhandsavgörande och de frågor som begäran innehåller kan tas upp till prövning.

20. TGSS har för det första gjort gällande att det nationella målet är konstruerat på så sätt att CJ har väckt talan vid den hänskjutande domstolen på felaktiga grunder. Målet avser nämligen inte en påstådd rätt att betala avgifter, utan erkännandet av rätten till social trygghet till arbetslöshetsförmåner.

21. TGSS och den spanska regeringen har vidare hävdat att ett sådant erkännande omfattas av arbetsdomstolarnas behörighet och att den hänskjutande domstolen, i egenskap av förvaltningsdomstol, följaktligen inte är behörig att pröva målet. Enligt denna regering finns det således inget samband mellan utgången i förevarande begäran om förhandsavgörande och utgången av tvisten vid den nationella domstolen.

22. TGSS har även gjort gällande att för det fall det nationella målet verkligen avser erkännandet av en rätt att betala avgifter, är en tolkning av direktiv 79/7 inte nödvändig för att den hänskjutande domstolen ska kunna pröva denna begäran. Frågan om omfattningen av skyddet för det särskilda system som är tillämpligt på hushållsarbetare skiljer sig nämligen från frågan om finansieringen av detta system.

23. Den spanska regeringen har slutligen, utan att uttryckligen framställa någon invändning om rättegångshinder, hävdat att direktiv 79/7 inte är tillämpligt i det nationella målet. Den har dessutom anfört att tolkningsfrågorna inte kan tas upp till prövning, eftersom de avser direktiv 2006/54. Även kommissionen har, utan att framställa någon formell invändning om rättegångshinder, hävdat att sistnämnda direktiv inte är tillämpligt i förevarande mål.

24. Jag anser att dessa argument, med undantag för det som avser direktiv 2006/54, inte kan godtas.

25. Vad för det första gäller påståendet att det nationella målet är konstruerat och tolkningsfrågorna hypotetiska ska det erinras om att frågor om tolkningen av unionsrätten presumeras vara relevanta. ( 7 )

26. Den hänskjutande domstolen har angett att målet rör huruvida hushållsarbetare ska tillerkännas rätt till sociala trygghetsförmåner i form av arbetslöshetsförmåner. CJ har nämligen genom sin talan ifrågasatt TGSS beslut att avslå en ansökan om att få betala avgifter till det sociala trygghetssystemet för skydd vid arbetslöshet, inte som utövande av en påstådd rätt att betala avgifter, utan för att förvärva rätt till arbetslöshetsförmåner. Det framgår av beslutet om hänskjutande att avslagsbeslutet grundades på ett lagstiftningspolitiskt beslut som innebar att hushållsarbetare nekades möjlighet att få sociala förmåner vid arbetslöshet. ( 8 ) Den hänskjutande domstolen anser således att eftersom artikel 251 d LGSS, varigenom detta beslut genomförs, är tillämplig på en grupp arbetstagare som omfattas av det särskilda system som är tillämpligt på hushållsarbetare, som är en arbetstagarkategori som nästan uteslutande består av kvinnor, kan denna bestämmelse, när det gäller tillämpningsområdet för ett lagstadgat system för social trygghet, utgöra sådan indirekt diskriminering på grund av kön som är förbjuden enligt direktiv 79/7.

27. Eftersom beslutet om hänskjutande innehåller förtydliganden av tolkningsfrågornas relevans, anser jag att domstolen inte kan avvisa begäran om förhandsavgörande av det skälet att det är uppenbart att den tolkning som begärts av unionsrätten inte har något samband med de verkliga omständigheterna eller saken i det nationella målet. ( 9 )

28. För det andra kan inte påståendet att den hänskjutande domstolen enligt nationell rätt saknar behörighet att pröva målet, i den del den avser erkännande av social trygghet till arbetslöshetsförmåner, och följaktligen omfattas av arbetsdomstolarnas behörighet, utgöra tillräcklig grund för bedömningen att begäran om förhandsavgörande inte kan tas upp till prövning, Det ankommer nämligen inte på EU-domstolen att ifrågasätta den hänskjutande domstolens bedömning av nationella bestämmelser om domstolarnas organisation och rättegången vid dessa. ( 10 ) Domstolen är nämligen bunden av det beslut om hänskjutande som fattas av en medlemsstats domstol, så länge som detta beslut inte har återkallats genom ett eventuellt överklagande inom ramen för nationell rätt. ( 11 ) Härvid erinrar jag om att domstolen, såvitt avser tolkning av bestämmelser i nationell rätt, i princip är skyldig att utgå från de kvalificeringar som följer av begäran om förhandsavgörande, eftersom domstolen enligt fast praxis saknar behörighet att tolka en medlemsstats interna rätt. ( 12 )

29. Vad för det tredje slutligen gäller argumentet att tolkningsfrågorna inte kan tas upp till prövning på grund av att direktiven 79/7 och 2006/54 inte är tillämpliga i det nationella målet, kan det konstateras att direktiv 79/7 är tillämpligt i det nationella målet, eftersom det, såsom den hänskjutande domstolen har påpekat, rör förekomsten av en påstådd indirekt diskriminering på grund av kön. Denna diskriminering rör nämligen tillämpningsområdet för det spanska lagstadgade systemet för social trygghet, vilket säkerställer ett skydd mot bland annat risken för arbetslöshet.

30. Direktiv 2006/54 är däremot inte tillämpligt i förevarande fall. Det framgår nämligen av artikel 1 i direktivet att det syftar till att säkerställa genomförandet av principen om lika möjligheter och likabehandling av kvinnor och män i arbetslivet och innehåller bestämmelser som syftar till att genomföra denna princip i fråga om bland annat arbetsvillkor, inklusive lön. I begreppen ”arbetsvillkor” och ”lön” ingår således inte sådana system för social trygghet som arbetslöshetsförmåner, vilka direkt regleras i lagstiftning utan något avtal inom det berörda företaget eller den berörda branschorganisationen och som obligatoriskt ska tillämpas på allmänt angivna grupper av arbetstagare. ( 13 ) Det framgår för övrigt av en jämförelse av artikel 1.2 c och 2.1 f i direktiv 2006/54 att detta inte är tillämpligt på lagstadgade system, utan på företags- eller yrkesbaserade system för social trygghet.

31. Mot bakgrund av dessa överväganden anser jag att den andra tolkningsfrågan ska avvisas. Jag föreslår emellertid att domstolen ska slå fast att begäran om förhandsavgörande i övrigt kan tas upp till prövning.

B. Prövning i sak

1. Omformulering av den första tolkningsfrågan

32. Av de skäl som anges i punkt 30 i detta förslag till avgörande föreslår jag att domstolen endast besvarar den första tolkningsfrågan, och att denna fråga även omformuleras.

33. Domstolen har nämligen i huvudsak ombetts att besvara frågan huruvida artikel 4.1 i direktiv 79/7 ska tolkas på så sätt att den utgör hinder för en nationell bestämmelse enligt vilken arbetslöshetsförmåner inte omfattas av de förmåner som beviljas hushållsarbetare enligt ett lagstadgat system för social trygghet, när det står klart att denna kategori arbetstagare nästan uteslutande består av kvinnor.

34. För att föreslå ett användbart svar på denna fråga kommer jag först att undersöka huruvida den bestämmelse som är aktuell i det nationella målet omfattas av tillämpningsområdet för direktiv 79/7 (avsnitt 2). Eftersom det framgår att arbetslöshetsförmåner omfattas av detta direktiv, kommer jag för det andra att undersöka huruvida det förhållandet att dessa förmåner inte omfattas av de förmåner som beviljas enligt det särskilda system som är tillämpligt på hushålsarbetare som föreskrivs i artikel 251 d LGSS, såsom den hänskjutande domstolen har föreslagit, utgör en sådan indirekt diskriminering på grund av kön som är förbjuden enligt detta direktiv (avsnitt 3).

2. Huruvida den bestämmelse som är aktuell i det nationella målet omfattas av tillämpningsområdet för direktiv 79/7

35. Med hänsyn till vad som anförts inom ramen för bedömningen av frågan huruvida begäran om förhandsavgörande kan tas upp till prövning kommer jag att fatta mig kort när det gäller denna fråga.

36. För det första vill jag påpeka att CJ genom sin talan har ifrågasatt TGSS beslut att avslå dess ansökan om att få betala avgifter till det sociala trygghetssystemet för att täcka risken för arbetslöshet för att få rätt till arbetslöshetsförmåner. För det andra vill jag understryka att detta stöd omfattas av det materiella tillämpningsområdet för direktiv 79/7, eftersom det ingår i ett lagstadgat system för skydd mot en av de risker som räknas upp i artikel 3.1 a i det direktivet. ( 14 )

37. Jag anser följaktligen att den bestämmelse som är aktuell i det nationella målet omfattas av det materiella tillämpningsområdet för direktiv 79/7.

3. Huruvida det förhållandet att arbetslöshetsförmåner inte omfattas av de förmåner som beviljas enligt det särskilda system för social trygghet som är tillämpligt på hushållsarbetare som föreskrivs i den bestämmelse som är aktuell i det nationella målet utgör en indirekt diskriminering på grund av kön i den mening som avses i direktiv 79/7

38. Den hänskjutande domstolen hyser tvivel om huruvida artikel 251 d LGSS är förenlig med unionsrätten. Den grupp arbetstagare som omfattas av det särskilda system som är tillämpligt på hushållsarbetare består nästan uteslutande av kvinnor. Bestämmelsen utgör således indirekt diskriminering på grund av kön, eftersom kvinnor i denna grupp nekas möjlighet till tillgång till den sociala arbetslöshetsförmånen genom att de hindras från att betala avgifter till det sociala trygghetssystemet för att täcka denna risk.

39. Parterna i det nationella målet och övriga berörda som avses i artikel 23 i stadgan för Europeiska unionens domstol är oense om huruvida det föreligger en sådan indirekt diskriminering av hushållsarbetare. Den spanska regeringen har hävdat att den skillnad i behandling som består i att man från det särskilda system som är tillämpligt på hushållsarbetare utesluter skyddet från risken för arbetslöshet inte utgör en indirekt diskriminering på grund av kön. TGSS har inte förnekat att en sådan diskriminering föreligger, men anser att den är motiverad och har hävdat att den nationella bestämmelse som är aktuell i det nationella målet är proportionerlig. ( 15 ) Kommissionen har gjort gällande att denna bestämmelse helt uppenbart utgör indirekt diskriminering och hyser tvivel såväl beträffande vissa skäl som angetts som motivering som proportionaliteten.

40. För att avgöra huruvida den bestämmelse som är aktuell i det nationella målet utgör indirekt diskriminering på grund av kön i den mening som avses i direktiv 79/7, kommer jag först att behandla frågan huruvida denna bestämmelse ger upphov till en skillnad i behandling på grund av kön. Därefter kommer jag att undersöka om det finns sakliga skäl för en sådan skillnad i behandling med hänsyn till bestämmelserna i direktiv 79/7 och slutligen, i förekommande fall, huruvida denna skillnad är proportionerlig.

a) Huruvida den bestämmelse som är aktuell i det nationella målet ger upphov till en skillnad i behandling på grund av kön

41. Det ska inledningsvis erinras om att domstolen vid upprepade tillfällen har slagit fast att medlemsstaterna ska iaktta unionsrätten när de utövar sin behörighet att reglera sina system för social trygghet och, i avsaknad av harmonisering på unionsnivå, fastställa villkoren för beviljande av sociala trygghetsförmåner. ( 16 )

42. Enligt artikel 1 i direktiv 79/7 är avsikten med detta direktiv att på området social trygghet och när det gäller andra inslag av socialt skydd enligt artikel 3 att successivt genomföra principen om likabehandling av kvinnor och män i fråga om social trygghet. ( 17 ) I artikel 4.1 i nämnda direktiv anges att ”[l]ikabehandlingsprincipen innebär att det inte skall förekomma någon som helst diskriminering på grund av kön, vare sig direkt eller indirekt, …, i synnerhet vad beträffar … systemens räckvidd och villkoren för tillgång till dem”.

43. Av detta följer att artikel 4.1 i direktiv 79/7, genom vilken principen om förbud mot diskriminering på grund av kön i fråga om social trygghet genomförs, ska iakttas av medlemsstaterna när de utövar sin behörighet i fråga om social trygghet och särskilt arbetslöshetsförmåner.

1) Den spanska regeringens argument att situationerna inte är jämförbara

44. Det ska inledningsvis erinras om att enligt domstolens fasta praxis består diskriminering i att olika regler tillämpas på jämförbara situationer eller att samma regel tillämpas på olika situationer. ( 18 ) Det ska härvidlag framhållas att för att uppnå de mål som eftersträvas med unionens sociallagstiftning är begreppet ”indirekt diskriminering” framför allt är kopplat till att jämförbara situationer behandlas olika. ( 19 )

45. Den spanska regeringen anser, på grundval av domen i målet MB (Könskorrigering och ålderspension), ( 20 ) att situationen för hushållsarbetare inte är jämförbar med situationen för andra arbetstagare som omfattas av det allmänna systemet och att det följaktligen inte föreligger någon indirekt diskriminering på grund av kön.

46. Jag är inte övertygad av detta argument. Det ska inte bara konstateras att de två berörda situationerna är jämförbara vad gäller rätten till arbetslöshetsförmåner, utan den spanska regeringen förefaller, med hänvisning till denna dom, förväxla begreppen ”direkt diskriminering” och ”indirekt diskriminering”. ( 21 )

47. Det ska erinras om att det av beslutet om hänskjutande framgår att den bestämmelse som är aktuell i det nationella målet inte utgör direkt diskriminering utan indirekt diskriminering på grund av kön i den mening som avses i artikel 4.1 i direktiv 79/7. Till skillnad från målet MB (Könskorrigering och ålderspension) ( 22 ) framgår av förevarande beslut om hänskjutande att den bestämmelse som är aktuell i det nationella målet är neutralt utformad. Denna bestämmelse är nämligen tillämplig utan åtskillnad på hushållsarbetare av det ena eller det andra könet och utgör således inte någon direkt diskriminering på grund av kön som skulle kunna ifrågasättas på grund av att situationen för hushållsarbetare inte är jämförbar med situationen för andra arbetstagare. ( 23 )

48. Den spanska regeringens argument kan följaktligen inte godtas.

2) Huruvida personer av det ena könet särskilt missgynnas i förhållande till personer av det andra könet

49. Den spanska regeringen har hävdat att den skillnad i behandling som införts genom regeln om uteslutande av förmåner inte medför någon skada för de berörda arbetstagarna. ( 24 )

50. Det ska emellertid erinras om att förekomsten av en skada, såsom en del av doktrinen har ansett, inte är ett villkor för att indirekt diskriminering ska anses föreligga. Även om en skada ofta kan vara ett tecken på diskriminering, innebär således inte begreppet diskriminering i sig att det föreligger en diskriminering. ( 25 ) Frågan är således huruvida en viss nationell bestämmelse kan ha ”skadliga eller olikartade verkningar” på personer som tillhör en grupp i förhållande till den verkan som den har på personer som tillhör en annan grupp. ( 26 )

51. Vidare anser jag att den spanska regeringen menar att den bestämmelse som är aktuell i det nationella målet inte särskilt missgynnas hushållsarbetare.

52. Jag instämmer inte i detta argument. Jag anser tvärtom att den bestämmelse som är aktuell i det nationella målet särskilt missgynnar hushållsarbetare, såsom jag kommer att göra gällande i följande överväganden.

53. För det första ska det påpekas att begreppet indirekt diskriminering inte definieras i direktivet. ( 27 ) Av domstolens praxis följer emellertid att detta begrepp, såvitt avser detta direktiv, ska förstås på samma sätt som vad avser direktiv 2006/54. I direktiv 2006/54 definieras begreppet ”indirekt diskriminering på grund av kön” i artikel 2.1 b som ”[en situation där] en skenbart neutral bestämmelse eller ett skenbart neutralt kriterium eller förfaringssätt särskilt missgynnar personer av ett visst kön jämfört med personer av det andra könet”. ( 28 ) Enligt EU-domstolen kan personer anses vara särskilt missgynnade om det styrks att en sådan lagstiftning som den som är aktuell i det nationella målet missgynnar betydligt fler personer av det ena könet än personer av det andra könet. ( 29 )

54. Det ska i detta hänseende erinras om att frågan huruvida tillämpningen av ett formellt neutralt kriterium utgör en indirekt diskriminering beror på de faktiska omständigheterna i det enskilda fallet. ( 30 ) Det ankommer således på den hänskjutande domstolen att mot bakgrund av dessa omständigheter pröva huruvida den bestämmelse som är aktuell i det nationella målet kan anses utgöra en ”indirekt diskriminerande bestämmelse” i den mening som avses i artikel 4.1 i direktiv 79/7.

55. I detta sammanhang spelar statistiska bevis en grundläggande roll vid fastställandet av huruvida personer av det ena könet i praktiken missgynnas i förhållande till personer av det andra könet. Det ankommer emellertid på den nationella domstolen att bedöma tillförlitligheten av dessa uppgifter och huruvida de kan beaktas. ( 31 ) Om den nationella domstolen anser att en högre procentandel kvinnor än män berörs av regeln om uteslutande av förmåner i den bestämmelse som är aktuell i det nationella målet, utgör den en särbehandling som strider mot artikel 4.1 i direktiv 79/7.

56. För det andra tycks det i förevarande fall varken av beslutet om hänskjutande eller av de uppgifter som lämnades vid förhandlingen framgå att statistiska bevis saknas. Även om det i den nationella bestämmelse som är aktuell i det nationella målet inte görs någon åtskillnad mellan personer av båda könen, framgår det emellertid av den statistik som den hänskjutande domstolen har tillhandahållit att det inom gruppen hushållsarbetare till största delen är kvinnor som missgynnas. Den hänskjutande domstolen har angett att TGSS inte har bestritt dessa uppgifter och att den bestämmelse som är aktuell i det nationella målet missgynnar hushållsarbetare. ( 32 )

57. För att bedöma dessa uppgifter ska det erinras om att det av EU-domstolens fasta praxis framgår dels att det ankommer på den hänskjutande domstolen att beakta samtliga arbetstagare som omfattas av de nationella bestämmelser som ger upphov till särbehandlingen, i förevarande fall artikel 251 d LGSS, dels att den bästa jämförelsemetoden är att jämföra den andel av den kvinnliga arbetskraften på vilken bestämmelserna ska tillämpas som påverkas av särbehandlingen med motsvarande andel av den manliga arbetskraften på vilken bestämmelserna också ska tillämpas. ( 33 )

58. Om denna metod tillämpas i förevarande mål ska det för det första inte bara tas hänsyn till de personer som är anslutna till det särskilda system för social trygghet som är tillämpligt på hushållsarbetare, utan även till samtliga arbetstagare som omfattas av det allmänna spanska systemet för social trygghet, inbegripet dem som omfattas av de särskilda systemen, i vilka nämnda personer är integrerade, eftersom den lagstiftning som är aktuell i det nationella bidrar till att fastställa den personkrets som omfattas av tillämpningsområdet för de förmåner som är tillämpliga på alla som är anslutna till det allmänna systemet, det vill säga arbetslöshetsförmåner. ( 34 )

59. Det framgår av artikel 264.1 LGSS att samtliga anställda som omfattas av det allmänna systemet för social trygghet i princip har rätt till arbetslöshetsförmåner. Som svar på en fråga från domstolen vid förhandlingen förklarade nämligen TGSS att den 31 maj 2021 omfattades 15872720 anställda i Spanien av detta allmänna system. Inom denna grupp var andelen män och kvinnor mer eller mindre lika, nämligen 51,04 procent respektive 48,96 procent, ( 35 ) och 14259814 arbetstagare betalade in avgifter till det sociala trygghetssystemet för skydd vid arbetslöshet medan 1612906 personer inte betalade in avgifter.

60. För det andra preciserade TGSS vid förhandlingen att andelen män och kvinnor skiljer sig avsevärt vad gäller det särskilda system som är tillämpligt på hushållaarbetare, som vid samma tidpunkt omfattade 384175 anställda. Den hänskjutande domstolen har närmare bestämt angett att kvinnor utgör nästan 100 procent av de arbetstagare som omfattas av systemet. Vid förhandlingen uppgav TGSS i detta avseende, beträffande uppgifterna från detta datum, även att gruppen hushållsarbetare utgjordes av 17171 män och 366991 kvinnor. Det framgår av dessa uppgifter att denna grupp vid den aktuella tidpunkten bestod av 95,53 procent kvinnor.

61. Den statistik som lagts fram för den hänskjutande domstolen och som bekräftats av TGSS vid förhandlingen visar att regeln om uteslutande av förmåner som är i fråga i det nationella målet påverkar en betydligt större andel av de kvinnliga hushållsarbetarna än de manliga hushållsarbetarna negativt.

62. Jag anser således att om den hänskjutande domstolen, på grundval av de statistiska uppgifter som jag nyss har prövat och, i förekommande fall, andra relevanta omständigheter, kommer fram till slutsatsen att den bestämmelse som är aktuell i det nationella målet särskilt missgynnar kvinnliga hushållsarbetare, ska denna bestämmelse anses strida mot artikel 4.1 i direktiv 79/7, med mindre än att det finns sakliga skäl för detta som inte har något med diskriminering på grund av kön att göra. ( 36 )

63. Det ska följaktligen nu undersökas huruvida det med hänsyn till artikel 4.1 i direktiv 79/7 finns sakliga skäl för den särbehandling som införts genom den bestämmelse som är aktuell i det nationella målet till nackdel för kvinnliga hushållsarbetare. ( 37 )

b) Huruvida det med hänsyn till bestämmelserna i direktiv 79/7 finns sakliga skäl för den särbehandling som införts genom den bestämmelse som är aktuell i det nationella målet

64. TGSS och den spanska regeringen har i sina skriftliga yttranden bland annat gjort gällande att särbehandlingen av hushållsarbetare motiveras av mål som avser de särskilda egenskaperna hos denna kategori av anställda och deras arbetsgivares rättsliga ställning, samt av målen att skydda arbetstagare, att bevara sysselsättningsnivån inom denna sektor och att bekämpa illegalt arbete och bedrägeri.

65. Således uppkommer frågan huruvida dessa skäl är sakliga och inte har något samband med diskriminering på grund av kön. Så är fallet om bestämmelserna återspeglar ett legitimt socialpolitiskt ändamål och om de är lämpliga och nödvändiga för att uppnå detta ändamål. Så är enligt EU-domstolen fallet särskilt om de valda medlen syftar till att uppnå ett berättigat mål för socialpolitiken, är ägnade att säkerställa att det med den aktuella lagstiftningen eftersträvade målet uppnås och är nödvändiga för att uppnå detta. ( 38 ) En sådan åtgärd kan dessutom endast anses vara ägnad att uppnå det åberopade målet om den verkligen svarar mot en önskan att uppnå det åberopade målet och genomförs på ett konsekvent och systematiskt sätt. ( 39 )

1) Prövningen av huruvida det socialpolitiskt ändamål, som regeln om uteslutande av förmåner i den aktuella nationella bestämmelsen återspeglar, är legitimt

66. Det ska för det första erinras om att EU-domstolen allmänt betraktar socialpolitiska mål som legitima mål av allmänt intresse. Skyddet vid arbetslöshet utgör en integrerad del av den socialpolitik som omfattas av medlemsstaternas behörighet.

67. Domstolen har i samband med likabehandling i arbetslivet redan slagit fast att främjande av sysselsättning otvivelaktigt utgör ett berättigat mål för socialpolitiken. ( 40 ) EU-domstolen har i synnerhet vad gäller artikel 4.1 i direktiv 79/7 med hänsyn till tillgången till det lagstadgade systemet för arbetslöshetsförsäkring slagit fast att bekämpning av ökningen av illegala anställningar och av kringgående manövrar utgör ett sakligt skäl. ( 41 )

68. EU-domstolen har i detta sammanhang ibland medgett att medlemsstaterna har ”ett rimligt utrymme för skönsmässig bedömning” vad gäller de sociala skyddsåtgärdernas karaktär och de konkreta villkoren för deras genomförande, ( 42 ) medan den i senare avgöranden har anfört att de har ”ett stort utrymme för skönsmässig bedömning”. ( 43 ) Domstolen har i synnerhet inom ramen för indirekt diskriminering på grund av kön i den mening som avses i artikel 4.1 i direktiv 79/7 slagit fast att medlemsstaterna har ett stort utrymme för eget skön när de väljer åtgärder för att förverkliga målen för sin social- och sysselsättningspolitik. ( 44 )

69. Det ska påpekas att denna rättspraxis från domstolen har varit föremål för kritik i doktrinen, i vilken det ändrade förhållningssättet kritiserats. ( 45 ) Efter detta klarläggande vill jag understryka att oberoende av att betoningen läggs på att medlemsstaternas utrymme för skönsmässig bedömning är ”rimligt” eller ”stort” när de väljer åtgärder för att förverkliga målen för sin socialpolitik, har domstolen emellertid slagit fast att detta utrymme för skönsmässig bedömning inte får leda till att genomförandet av en grundläggande unionsrättslig princip, såsom principen om likabehandling, blir utan mening. ( 46 )

70. För att en särbehandling inte ska anses utgöra indirekt diskriminering måste det finnas sakliga skäl för denna och dessa ska inte ha något samband med diskriminering på grund av kön. ( 47 ) Såsom jag visserligen redan har anfört, ( 48 ) finner domstolen att detta särskilt är fallet när de medel som valts avser en legitim målsättning i socialpolitiken i den medlemsstat vars lagstiftning berörs, är ägnade att uppnå det eftersträvade målet med lagstiftningen och är nödvändiga för detta ändamål. ( 49 ) Det ankommer således dels på medlemsstaten att visa att systemet i fråga syftar till att uppnå ett berättigat mål och att detta mål helt saknar samband med diskriminering på grund av kön, dels på den nationella domstolen att avgöra om och i vilken utsträckning den aktuella lagbestämmelsen är motiverad av sådana sakliga skäl. EU-domstolen är behörig att, mot bakgrund av handlingarna i det nationella målet och de skriftliga och muntliga yttranden som avgetts till den, lämna upplysningar av sådant slag att den nationella domstolen får möjlighet att avgöra målet. ( 50 )

71. Vad gäller identifieringen av de mål som eftersträvas med det särskilda system som är tillämpligt på hushållsarbetare, kan det inte bestridas att de skäl som den spanska regeringen och TGSS har anfört avseende främjande av sysselsättningen och bevarandet av sysselsättningsnivån samt skyddet för arbetstagare, bekämpandet av illegalt arbete och socialförsäkringsbedrägeri utgör legitima socialpolitiska mål. Det ska emellertid erinras om att när det är fråga om indirekt diskriminering kan de sakliga skälen inte endast bestå i en uppräkning av en rad socialpolitiska mål som vid första anblicken förefaller legitima. Dessa mål får inte ha något samband med diskriminering på grund av kön. ( 51 ) Domstolen har vid flera tillfällen anfört att enbart generella påståenden inte räcker för att visa att målet för en nationell bestämmelse helt saknar samband med diskriminering på grund av kön. ( 52 ) Det ska vidare prövas huruvida de socialpolitiska mål som gjorts gällande av den spanska regeringen och TGSS inte har något samband med diskriminering på grund av kön.

2) Prövning av huruvida de skäl som gjorts gällande objektivt inte har något samband med diskriminering på grund av kön

72. När det gäller de sakliga skäl som avser särdragen hos verksamhetsgrenen hushållsarbetare och bevarandet av sysselsättningsnivån har den spanska regeringen i sitt skriftliga yttrande gjort gällande dels att verksamhetsgrenen hushållsarbetare traditionellt sett är känslig för den börda som de administrativa skyldigheterna och kostnaderna för att använda sociala trygghetssystem för arbetsgivare (familjens överhuvud) och anställda skulle kunna medföra, dels att det rör sig om en sektor där sysselsättningsnivån historiskt sett är hög. Detta motiverar uteslutandet av en sådan risk som risken för arbetslöshet från skydd, vilket har en mindre inverkan på denna grupp av arbetstagare.

73. TGSS har som möjlig motivering till att begränsa skyddsåtgärderna för social trygghet i förhållande till hushållsarbetare gjort gällande att deras arbetsgivare har en annan ställning. En hushållsarbetares arbetsgivare är nämligen hushållets familjeförsörjare och driver således inte en produktionsenhet i traditionell mening. ( 53 ) TGSS har dessutom i sitt skriftliga yttrande understrukit att eftersom det arbete som dessa arbetstagare utför kräver få kvalifikationer och de således i allmänhet erhåller minimilön, skulle det kunna vara ”bekvämare” för dem att få tillgång till skydd mot risken för arbetslöshet än att fortsätta att tillhandahålla sina tjänster eller växla mellan perioder av faktiskt arbete och vila genom att få arbetslöshetsförsäkringen, vilket skulle uppmuntra till bedrägeri.

74. När det gäller det sakliga skäl som avser bekämpning av illegalt arbete och bedrägeri har den spanska regeringen i sitt skriftliga yttrande hävdat att det förhållandet att det särskilda system som är tillämpligt på hushållsarbetare inte omfattar skydd vid arbetslöshet motiveras av det legitima målet att undvika sociala bördor och sociala kostnader som skulle förvärra problemet med olagligt arbete och därmed dessa anställdas sårbarhet. Dessutom medför särdragen hos anställningsförhållandena för hushållsarbetare ytterligare svårigheter vid kontrollen av vissa grundläggande förutsättningar för att få rätt till arbetslöshetsförmåner, såsom om arbetstagaren ofrivilligt upphört att arbeta eller svårigheten att genomföra kontroller och inspektioner för att kontrollera huruvida det föreligger oförenligheter eller bedrägerier, på grund av att arbetsgivarens hem, som är dessa arbetstagares arbetsplats, är okränkbart.

75. Den spanska regeringen och TGSS har i detta sammanhang angett att om skyddet mot risken för arbetslöshet skulle komma att omfattas av detta särskilda system skulle detta med nödvändighet leda till en ökning av avgifterna, vilket skulle kunna medföra en ökning av illegalt arbete, utan anslutning eller erläggande av socialförsäkringsavgifter, vilket skulle leda till ett sämre skydd för de anställda som omfattas av systemet.

76. Såsom jag anfört i punkt 67 i detta förslag till avgörande är de socialpolitiska mål som jag kommer att undersöka tillsammans i princip legitima mål. ( 54 ) Jag erkänner emellertid att jag hyser tvivel om huruvida dessa mål inte är diskriminerande och detta av följande skäl.

77. För det första ska det påpekas att de sociala trygghetssystemen ofta grundar sig på en familjemodell där den person som är av manligt kön som automatiskt tillskrivs ställning som familjens överhuvud anses som den person som utför arbete och som svarar för samtliga kostnader i hushållet. ( 55 ) Av det skälet ska det vid prövningen av om det föreligger ”sakliga skäl” prövas om vissa socialpolitiska mål som åberopats för att motivera särbehandlingen av kvinnor är förankrade i de stereotypa roller eller könsstereotyper som kan ligga till grund för indirekt eller systematisk diskriminering. ( 56 ) Denna modell i vilken stereotyper kvarstår vad gäller mäns och kvinnors roll i samhället ( 57 ) återspeglar inte längre verkligheten i samhället i Europa. Kvinnor träder i dag nämligen in på arbetsmarknaden på alla nivåer, den ställning som mödrar och fäder har tenderar att vara jämförbar när det gäller föräldraskap och uppfostran av barn, ( 58 ) eller så finns det finns nya former av familjestrukturer, bland annat ensamstående föräldrar, som inte längre motsvarar den klassiska familjemodellen.

78. För det andra – såsom har anförts i doktrinen – medför en uppfattning om jämställdhet mellan personer av två kön som bekräftar och förstärker den traditionella modellen med en uppdelning av manliga och kvinnliga roller att den yrkesmässiga segregeringen och de ogynnsamma förhållandena för kvinnor på arbetsmarknaden inte beaktas ”genom att tillåta att ojämlikhet vidmakthålls mellan typiska och otypiska arbetstagare i sociala trygghetssystem.” ( 59 ) Dessutom ses de ”personer som inte antar den traditionella modellen för yrkesverksamhet, särskilt ’atypiska’ arbetstagare som ekonomiskt beroende av en ’typisk’ arbetstagare”. ( 60 ) En sådan uppfattning om jämställdhet legitimerar vidmakthållandet och utvecklingen av olika former av ”familjefiering av rättigheter”. ( 61 )

79. Kan man i detta sammanhang medge att de undersökta målen inte har något samband med diskriminering på grund av kön?

80. Jag anser inte det.

81. För det första tycks de skäl som grundar sig på särdragen hos hushållsarbetare (lågkvalificerade arbetstagare med minimilön) eller särdragen hos deras arbetsgivares (familjens överhuvud) snarare grunda sig på könsstereotyper och saknar följaktligen svårligen samband med diskriminering på grund av kön. ( 62 ) TGSS har gjort gällande att om hushållsarbetare skulle vara skyddade mot risken för arbetslöshet skulle det vara ”bekvämare” för dessa arbetstagare att ”växla mellan perioder av effektivt arbete och vila genom att uppbära arbetslöshetsförmåner, med det effekten att bedrägeri uppmuntras.” Om denna effekt visade sig med hänsyn till dessa särdrag ska logiskt sett även alla lågkvalificerade arbetstagare med minimilön på arbetsmarknaden inom andra branscher uteslutas från arbetslöshetsförmåner. Så är emellertid inte fallet. ( 63 ) Följaktligen finns det enligt min mening inte något samband mellan de skäl för rättfärdigande som TGSS har åberopat och den omständigheten att hushållsarbetare utesluts från arbetslöshetsförmåner genom den bestämmelse som är aktuell i det nationella målet.

82. För det andra har den spanska regeringen motiverat detta uteslutande med målet att bevara sysselsättningsnivån för kategorin hushållsarbetare genom att hänvisa dels till den mindre inverkan som arbetslösheten har på denna grupp av arbetstagare, som till största delen består av kvinnor, dels till den omständigheten att ett eventuellt införande av skydd vid arbetslöshet i det särskilda system som är tillämpligt på hushållsarbetare med nödvändighet medför en höjning av avgifterna och således en ökning av illegalt arbete. Detta uteslutande leder enligt min mening till att den traditionella sociala uppfattningen om roller förstärks genom att dessutom göra det möjligt att inte enbart utnyttja den strukturellt svagare ställningen som de personer som ingår i sektorn för hushållsarbetare har, utan även att undervärdera värdet av det arbete som anställda i denna sektor utför, ( 64 ) vilket tvärtom ska erkännas och värderas av samhället.

83. Mot bakgrund av det ovan anförda anser jag att de mål som åberopats av den spanska regeringen och TGSS, avseende bevarandet av sysselsättningsnivån inom sektorn för hushållsarbetare och särdragen hos denna sektor eller kampen mot illegalt arbete, inte helt saknar samband med diskriminering på grund av kön och följaktligen inte kan motivera en diskriminering av kvinnor.

84. För det fall domstolen ändå skulle finna att regeln om uteslutande av förmåner i den bestämmelse som är aktuell i det nationella målet syftar till att uppnå berättigade mål och att dessa helt saknar samband med diskriminering på grund av kön, kommer jag att undersöka huruvida nämnda regel är ägnad att säkerställa att det mål som eftersträvas med den bestämmelse som är aktuell i det nationella målet uppnås och är nödvändigt för detta ändamål. ( 65 )

c) Huruvida den bestämmelse som är aktuell i det nationella målet är proportionerlig

1) Lämplighet och nödvändighet

85. Såsom EU-domstolen har slagit fast framstår de nationella myndigheternas bedömning i en medlemsstat att en konkret åtgärd kan vara lämplig och nödvändig för att uppnå de mål som åberopats för att säkerställa socialt skydd för arbetstagare inte som orimlig. ( 66 ) Frågan är dock huruvida en sådan bestämmelse som den som är aktuell i det nationella målet, vilken utesluter en viss kategori av arbetstagare, i förevarande mål hushållsarbetare från förmåner vid arbetslöshet kan anses vara lämplig och nödvändig.

86. Det ska erinras om att det framgår av domstolens fasta praxis att enbart generella påståenden om huruvida en viss åtgärd är ägnad att bevara arbetstillfällen och bekämpa illegalt arbete inte kan räcka för att visa att målet med den bestämmelse som är aktuell i det nationella målet, helt saknar samband med diskriminering på grund av kön. Sådana påståenden utgör inte heller uppgifter som gör det rimligt att dra slutsatsen att bestämmelsen är ägnad att uppnå detta mål. ( 67 )

87. Frågan uppkommer således huruvida regeln om uteslutande av förmåner som är aktuell i det nationella målet kan betraktas som en åtgärd som är lämplig för att säkerställa dessa socialpolitiska mål. ( 68 ) För att detta ska anses vara fallet måste regeln verkligen vara ägnad att uppnå detta mål och genomföras på ett enhetligt och systematiskt sätt. ( 69 )

88. För det första hyser jag tvivel om det är möjligt att med den berörda regeln uppnå de legitima mål som åberopats, och detta av de skäl som anges i punkterna 77–82 i detta förslag till avgörande.

89. Vad för det andra gäller kravet på att regeln ska genomföras på ett konsekvent och systematiskt sätt, anser jag att den hänskjutande domstolen kan undersöka följande aspekter.

90. Det ska för det första påpekas att det framgår av CJ:s muntliga yttranden att den enda kategori av arbetstagare som har uteslutits från skydd mot risken för arbetslöshet är kategorin hushållsarbetare.

91. TGSS har i detta avseende vid förhandlingen angett att även personer som hör till andra verksamhetskategorier, där andelen personer av det ena och det andra könet är likartad, såsom deltagare i utbildningsprogram och parlamentsledamöter, också är uteslutna från skydd mot risken för arbetslöshet. TGSS underströk även att personer som hör till vissa grupper inte betalar avgifter till det sociala trygghetssystemet för skydd vid arbetslöshet, såsom företagsledare och/eller styrelseledamöter i olika former av bolag samt präster, som till övervägande del är män. Av uppenbara skäl är de angivna exemplen inte relevanta. ( 70 )

92. För det andra framgår det av den spanska regeringens yttrande att det särskilda system som är tillämpligt på hushållsarbetare omfattar risker för olyckor i arbetet och yrkessjukdomar. Det ska följaktligen prövas huruvida risken för bedrägeri eller svårigheten att utföra kontroller verkligen är större med avseende på arbetslöshetsförmåner, som uteslutits för hushållsarbetare, än med avseende på andra förmåner som dessa arbetare har tillerkänts. ( 71 )

93. För det tredje delar jag kommissionens uppfattning att det är nödvändigt att undersöka hur ingripande den åtgärd som valts för att bekämpa illegalt arbete och bedrägeri är. Jag noterar nämligen att ett absolut uteslutande av en kategori arbetstagare, såsom hushållsarbetare, från skydd mot risken för arbetslöshet, i egenskap av en åtgärd för ”socialt skydd”, inte verkar gynna dessa arbetstagare. Jag har således svårt att förstå hur en regel om uteslutande av förmåner, såsom den som är aktuell i det nationella målet, som påstås bekämpa illegalt arbete, men som förefaller förvärra den socialt utsatta situationen för denna kategori av arbetstagare, kan anses vara konsekvent. Det förhåller sig annorlunda med en åtgärd för att bekämpa illegalt arbete som syftar till att kontrollera om arbetslöshetsförmåner erhålls på bedrägligt sätt, vilket skulle vara förenligt med målet att säkerställa socialt skydd för hushållsarbetare och inte missgynnar dessa arbetare. ( 72 )

94. Vad för det fjärde särskilt gäller det samband som TGSS upprättat mellan höjningen av avgifterna och det illegala arbetet, ( 73 ) framgår det av dess skriftliga yttrande att inrättandet av det särskilda system som är tillämpligt på hushållsarbetare och som integrerades i det allmänna systemet år 2012 ( 74 ) tvärtom hade lett till en betydande ökning av dessa arbetstagares anslutning, ( 75 ) och belyser sålunda det tidigare illegala arbetet. Ett orsakssamband mellan höjningen av avgifter och illegalt arbete kan således inte konstateras. ( 76 )

95. För det femte uppkommer frågan huruvida den omständigheten att arbetsplatsen är arbetsgivarens hem motiverar valet av den aktuella uteslutningsåtgärden. Det är därför relevant att undersöka hur stor inverkan arbetsplatsen har på ett sådant val. Hur kan det faktum att tjänsten tillhandahålls i arbetsgivarens hem leda till att förmåner vid arbetslöshet utesluts från de förmåner som beviljas hushållsarbetare, men inte leder till att andra sociala förmåner som dessa arbetstagare har rätt till utesluts, såsom förmåner vid olycksfall i arbetet eller sjukdom?

96. I linje med detta skulle den hänskjutande domstolen, vad gäller den systematiska aspekten, även kunna kontrollera huruvida arbetsplatsen, med hänsyn till arbetslöshetsförmånerna, har samma inverkan på situationen för andra arbetstagare vars arbetsplats även är arbetsgivarens hem (trädgårdsmästare, privatchaufförer etcetera) eller deras egen bostad (egenföretagare) som på situationen för hushållsarbetare. ( 77 ) I detta avseende uppkommer även frågan vilka krav som gäller för inspektion av en bostad och ett företag. ( 78 )

97. Slutligen skulle det, för det sjätte, kunna vara relevant att veta huruvida det finns andra sociala förmåner som tillerkänns hushållsarbetare som skulle kunna kompensera för avsaknaden av skydd mot risken för arbetslöshet. ( 79 ) CJ anförde i detta avseende under förhandlingen, som svar på en fråga från domstolen, att det inte enbart förhåller sig så att det inte finns någon annan förmån som skulle kunna kompensera för avsaknaden av skydd mot denna risk, utan att uteslutningen från detta skydd dessutom medför att hushållsarbetare berövas andra förmåner, såsom förmåner vid bestående arbetsoförmåga. ( 80 )

98. Den spanska regeringen och TGSS har i detta avseende gjort gällande att ett särskilt bidrag på grund av avsaknad av anställning som nyligen har införts ( 81 ) till förmån för personer som är anslutna till det särskilda systemet för hushållsarbetare vars anställning, på grund av den hälsokris som orsakades av covid-19-pandemin, begränsades eller avslutades. Det ska emellertid noteras att detta särskilda bidrag är tillfälligt. I sitt skriftliga yttrande har TGSS själv angett att nämnda bidrag ”kommer att gälla under en månad (från och med den dag då rättigheten börjar gälla). Denna period kan förlängas med en månad genom att antagande av ett kungligt lagdekret”.

99. Mot bakgrund av det ovan anförda anser jag att den bestämmelse som är aktuell i det nationella målet inte framstår som ägnad att säkerställa målen att bekämpa illegalt arbete, bedrägeri och bevara arbetstillfällen, eftersom denna bestämmelse inte förefaller verkligen vara ägnad att uppnå dessa mål och inte heller att genomföra dessa på ett konsekvent och systematiskt sätt. ( 82 )

100. Jag anser följaktligen att regeln om uteslutande av förmåner i den bestämmelse som är aktuell i det nationella målet går utöver vad som är nödvändigt för att uppnå de eftersträvade målen, genom att den innebär att samtliga hushållsarbetare helt förbjuds tillgång till arbetslöshetsförmåner.

2) Slutsats i denna del

101. Jag anser att den bestämmelse som är aktuell i det nationella målet innebär indirekt diskriminering i den mening som avses i artikel 4.1 i direktiv 79/7, eftersom den inte är motiverad av sakliga skäl som helt saknar samband med diskriminering på grund av kön.

4. Kompletterande anmärkningar

102. Avslutningsvis vill jag framhålla följande två omständigheter.

103. För det första framgår det av kommissionens skriftliga yttrande och av CJ:s muntliga yttranden att det i den andra tilläggsbestämmelsen i kungligt dekret 1620/2011 av den 14 november 2011 föreskrivs att arbetsmarknadsministeriet ska inrätta en expertgrupp för att före den 31 december 2012 utarbeta en rapport om bland annat ”[l]önsamheten av inrättandet av ett system för skydd mot arbetslöshet som är anpassat till särdragen hos hushållsarbete och som garanterar principerna om bidrag, solidaritet och ekonomisk hållbarhet”. Såväl kommissionen som CJ har understrukit att denna bestämmelse hittills inte förefaller ha tillämpats.

104. För det andra föreskrivs i artikel 14 i Internationella arbetsorganisationens konvention nr 189, som antogs den 16 juni 2011, att ”[i] enlighet med nationella lagar och författningar och med vederbörlig hänsyn till hushållsarbetets speciella karaktär ska varje medlemsstat vidta lämpliga åtgärder för att hushållsarbetares villkor inte är mindre förmånliga än de som tillämpas på arbetstagare i allmänhet med avseende på socialförsäkringsskydd …”. Kommissionen har påpekat att Konungariket Spanien visserligen ännu inte har ratificerat denna konvention, men är medlem i Internationella arbetsorganisationen. ( 83 )

V. Förslag till avgörande

105. Mot bakgrund av det ovan anförda föreslår jag att domstolen besvarar den fråga som ställts av Juzgado de lo Contencioso-Administrativo no 2 de Vigo (Förvaltningsdomstol på provinsnivå nr 2 i Vigo, Spanien) på följande sätt: Artikel 4.1 i rådets direktiv 79/7/EEG av den 19 december 1978 om successivt genomförande av principen om likabehandling av kvinnor och män i fråga om social trygghet ska tolkas på så sätt att den utgör hinder för en nationell bestämmelse enligt vilken arbetslöshetsförmåner inte omfattas av de förmåner som beviljas hushållsarbetare enligt ett lagstadgat system för social trygghet, när det står klart att denna kategori av arbetstagare nästan uteslutande består av kvinnor.

( 1 ) Originalspråk: franska.

( 2 ) Dom av den 30 april 1996, P./S. (C‑13/94, EU:C:1996:170, punkt 19 och där angiven rättspraxis).

( 3 ) Rådets direktiv av den 19 december 1978 om successivt genomförande av principen om likabehandling av kvinnor och män i fråga om social trygghet (EGT L 6, 1979, s. 24; svensk specialutgåva, område 5, volym 2, s. 111).

( 4 ) Europaparlamentets och rådets direktiv av den 5 juli 2006 om genomförandet av principen om lika möjligheter och likabehandling av kvinnor och män i arbetslivet (EUT L 204, 2006, s. 23).

( 5 ) BOE nr 261, av den 31 oktober 2015, s. 103291, och rättelse i BOE nr 36, av den 11 februari 2016, s. 10898.

( 6 ) BOE nr 109, av den 7 maj 1985, s. 12699, och rättelse i BOE nr 134, av den 5 juni 1985, s. 16992.

( 7 ) Se, särskilt, dom av den 16 juni 2015, Gauweiler m.fl. (C‑62/14, EU:C:2015:400, punkt 25), och dom av den 10 december 2018, Wightman m.fl. (C‑621/18, EU:C:2018:999, punkt 27).

( 8 ) Det framgår av beslutet om hänskjutande att TGSS i sitt beslut av den 13 november 2019 drog slutsatsen att ”denna grupp av arbetstagare för närvarande inte har möjlighet att betala in avgifter till det sociala trygghetssystemet för att erhålla skydd vid arbetslöshet”. Min kursivering.

( 9 ) Se, för ett liknande resonemang, särskilt, dom av den 16 juni 2015, Gauweiler m.fl. (C‑62/14, EU:C:2015:400, punkt 25), och dom av den 10 december 2018, Wightman m.fl. (C‑621/18, EU:C:2018:999, punkt 27).

( 10 ) Se dom av den 30 september 2020, CPAS de Liège (C‑233/19, EU:C:2020:757, punkt 36 och där angiven rättspraxis).

( 11 ) Se, för ett liknande resonemang, dom av den 16 juli 2020, Governo della Repubblica italiana (Italienska fredsdomares ställning) (C‑658/18, EU:C:2020:572, punkt 61 och där angiven rättspraxis).

( 12 ) Se, för ett liknande resonemang, dom av den 6 oktober 2015, Târşia (C‑69/14, EU:C:2015:662, punkt 13), och dom av den 16 oktober 2019, Glencore Agriculture Hungary (C‑189/18, EU:C:2019:861, punkt 29 och där angiven rättspraxis).

( 13 ) Se, för ett liknande resonemang, dom av den 22 november 2012, Elbal Moreno (C‑385/11, EU:C:2012:746, punkt 20 och där angiven rättspraxis).

( 14 ) Enligt artikel 2 i direktiv 79/7 är direktivet tillämpligt på den förvärvsarbetande befolkningen, varför en sådan hushållsarbetare som CJ ingår i den personkrets som omfattas av direktivet.

( 15 ) Eftersom den spanska regeringen har gjort gällande att det inte föreligger någon indirekt diskriminering, har den endast i andra hand gjort gällande denna ståndpunkt vad gäller motiveringen av särbehandlingen och proportionaliteten av den bestämmelse som är aktuell i det nationella målet.

( 16 ) Inom ramen för direktiv 79/7, se, bland annat, dom av den 9 november 2017, Espadas Recio (C‑98/15, EU:C:2017:833, punkt 37 och där angiven rättspraxis).

( 17 ) Det framgår av rättspraxis att direktiv 79/7 på det aktuella området endast ger uttryck för likhetsprincipen, som utgör en av de grundläggande rättsprinciperna. Se, analogt, dom av den 30 april 1996, P./S. (C‑13/94, EU:C:1996:170, punkt 18). Se, även, Lenaerts, K., ”L’égalité de traitement en droit communautaire. Un principe unique aux apparences multiples”, Cahiers de droit européen, 1991, ss. 3–41.

( 18 ) Se, särskilt, dom av den 14 februari 1995, Schumacker (C‑279/93, EU:C:1995:31, punkt 30), dom av den 30 mars 2004, Alabaster (C‑147/02, EU:C:2004:192, punkt 45), dom av den 16 juli 2009, Gómez-Limón Sánchez-Camacho (C‑537/07, EU:C:2009:462, punkt 56), och dom av den 8 maj 2019, Praxair MRC (C‑486/18, EU:C:2019:379, punkt 73).

( 19 ) Tobler, C., Limites et potentiel du concept de discrimination indirecte, Generaldirektoratet för sysselsättning, socialpolitik och inkludering (Europeiska kommissionen), 2009, ss. 1–85, särskilt s. 24.

( 20 ) Dom av den 26 juni 2018 (C‑451/16, EU:C:2018:492, punkt 42).

( 21 ) Begreppet ”direkt diskriminering” definieras i artikel 2.1 a i direktiv 2006/54 och avser situationen ”när en person på grund av kön behandlas mindre förmånligt än en annan person behandlas, har behandlats eller skulle ha behandlats i en jämförbar situation”. Domstolen har i sin praxis angett att begreppet ska uppfattas på samma sätt i fråga om direktiv 79/7. Den har i detta avseende anfört det att om en sådan mindre förmånlig behandling grundas på kön och kan utgöra direkt diskriminering i den mening som avses i artikel 4.1 i direktiv 79/7, även måste prövas om de båda aktuella situationen är jämförbara. Se, särskilt, dom av den 26 juni 2018, MB (Könskorrigering och ålderspension) (C‑451/16, EU:C:2018:492, punkterna 34, 38 och 39). Av detta följer att skillnaden i behandling inte utgör direkt diskriminering när de situationer som har undersökts inte är jämförbara. Det ska dessutom göras en åtskillnad mellan begreppen ”direkt diskriminering” och ”indirekt diskriminering” vid motiveringen. Medan det första begreppet endast kan motiveras av särskilda skäl som uttryckligen anges i lag, kan det andra begreppet motiveras av sakliga skäl. Frågan huruvida det finns sakliga skäl för en diskriminering uppkommer således endast inom ramen för prövningen av indirekt diskriminering.

( 22 ) Se dom av den 26 juni 2018 (C‑451/16, EU:C:2018:492, punkt 48): ”EU-domstolen finner följaktligen att de aktuella nationella bestämmelserna föreskriver en mindre förmånlig behandling som direkt grundas på kön för en person som genomgått könskorrigering efter att ha ingått äktenskap, jämfört med en gift person som behållit det kön han eller hon föddes med trots att personerna befinner sig i jämförbara situationer.” Min kursivering.

( 23 ) Se, bland annat, angående lika lön för manliga och kvinnliga arbetstagare, dom av den 11 maj 1999, Angestelltenbetriebsrat der Wiener Gebietskrankenkasse (C‑309/97, EU:C:1999:241, punkt 21).

( 24 ) Enligt den spanska regeringen följer ett sådant synsätt av domen av den 14 april 2015, Cachaldora Fernández (C‑527/13, EU:C:2015:215, punkterna 31 och 33), och dom av den 9 november 2017, Espadas Recio (C‑98/15, EU:C:2017:833, punkt 41).

( 25 ) Geulette, A., ”De la discrimination indirecte telle qu’appréhendée par la Cour de justice des Communautés Européennes au regard du règlement 1408/71/CEE et de la directive 79/7/CEE”, Revue belge de sécurité sociale, 2:e kvartalet, 2003, ss. 541–582, särskilt s. 554 och där angiven doktrin. Domstolen har i detta avseende redan slagit fast att ”begreppet ’diskriminering’ per definition inte innebär att en direkt skada har vållats [och] att detta begrepp framför allt förutsätter att olika villkor har föreskrivits för jämförbara fall”. Domstolen anförde dock vidare att ”tillämpningen av olika villkor kan ge upphov till skada, som då kan anses vara en följd som tyder på diskriminering”. Se, dom av den 10 maj 1960, Barbara m.fl./Höga myndigheten (3/58–18/58, 25/58 och 26/58, EU:C:1960:18, s. 404).

( 26 ) Avseende inverkan av den amerikanska doktrinen om ”diverate impact” i samband med indirekt diskriminering i unionens sociallagstiftning, se bland annat, Tobler, C., Indirect Discrimination. A Case Study into the Development of the Legal Concept of Indirect Discrimination under EC Law, Intersentia, Antwerpen-Oxford, 2005, ss. 91–96. Se, i detta avseende, dom av den 31 mars 1981, Jenkins (96/80, EU:C:1981:80, p. 925, skäl 13) samt förslag till avgörande av generaladvokaten Warner i målet Jenkins (96/80, ej publicerat, EU:C:1981:21, s. 936 och s. 937).

( 27 ) Domstolen hänvisade första gången till indirekt diskriminering (på grund av nationalitet) i dom av den 12 februari 1974, Sotgiu (152/73, EU:C:1974:13, punkt 11), avseende rådets förordning (EEG) nr 1612/68 av den 15 oktober 1968 om arbetskraftens fria rörlighet inom gemenskapen (EGT L 257, 1968, s. 2; svensk specialutgåva; område 5, volym 1, s. 33), och slog där fast följande: ”Reglerna om likabehandling innebär inte endast ett förbud mot öppen diskriminering på grund av nationalitet utan också varje form av dold diskriminering som, med tillämpning av andra särskiljningskriterier, i praktiken leder till samma resultat”. Min kursivering. För senare rättspraxis på området för fri rörlighet för arbetstagare, där domstolen använder detta begrepp, se, bland annat, dom av den 2 april 2020, PF m.fl. (C‑830/18, PF:C:2020:275, punkt 30 och där angiven rättspraxis).

( 28 ) Dom av den 8 maj 2019, Villar Láiz (C‑161/18, EU:C:2019:382, punkt 37 och där angiven rättspraxis), och dom av den 21 januari 2021, INSS (C‑843/19, EU:C:2021:55, punkt 24). Min kursivering. Jag noterar att denna dom innebär en utveckling av definitionen av detta begrepp i förhållande till tidigare rättspraxis, enligt vilken ”en nationell bestämmelse [medför] indirekt diskriminering [i den mening som avses i denna bestämmelse] när den, trots att den är neutralt utformad, i praktiken missgynnar ett mycket högre antal kvinnor än män”. Min kursivering. Se, särskilt, dom av den 20 oktober 2011, Brachner (C‑123/10, EU:C:2011:675, punkt 56), dom av den 22 november 2012, Elbal Moreno (C‑385/11, EU:C:2012:746, punkt 29), dom av den 14 april 2015, Cachaldora Fernández (C‑527/13, EU:C:2015:215, punkt 28), och dom av den 9 november 2017, Espadas Recio (C‑98/15, EU:C:2017:833, punkt 38). Såsom har understrukits i doktrinen är det fråga om att i synnerhet kvalitativt hänseende undersöka vilka potentiella negativa effekter en bestämmelse kan ha på personer som omfattas av ett visst kriterium i förhållande till andra personer. Den nya definitionen gör det möjligt att även behandla indirekt diskriminering som är knuten till kriterier för vilka kvantitativa uppgifter saknas. Se, i detta avseende, Miné, M., ”Les concepts de discrimination directe et indirecte”, ERA Forum, vol. 4, 2003, ss. 30–44, i synnerhet ss. 38 och 39, Tridimas, T., The General Principles of EU Law, Oxford University Press, 2005, sidorna 67–72, och Vielle, P., och Wuiame, N., Évaluation de la mise en œuvre de la directive 79/7/CEE relative à l’égalité de traitement entre les hommes et les femmes en matière de sécurité sociale, 1999, ss. 1–49, i synnerhet s. 21.

( 29 ) Se dom av den 8 maj 2019, Villar Láiz (C‑161/18, EU:C:2019:382, punkt 38 och där angiven rättspraxis), och dom av den 21 januari 2021, INSS (C‑843/19, EU:C:2021:55, punkt 25).

( 30 ) Se, särskilt, Tobler, C., Indirect Discrimination. A Case Study into the Development of the Legal Concept of Indirect Discrimination under EC Law, a.a., s. 58.

( 31 ) Se dom av den 21 januari 2021, INSS (C‑843/19, EU:C:2021:55, punkt 27 och där angiven rättspraxis). Det ska påpekas att alla medel, inte bara statistiska bevis, kan användas för att fastställa att indirekt diskriminering föreligger. Se, i detta avseende, dom av den 8 maj 2019, Villar Láiz (C‑161/18, EU:C:2019:382, punkt 46). Se, även, dom av den 3 oktober 2019, Schuch-Ghannadan (C‑274/18, EU:C:2019:828, punkt 56).

( 32 ) TGSS har i sitt skriftliga yttrande angett att ”[d] et inte råder något tvivel om att de arbetstagare som är anslutna till det särskilda systemet för hushållsarbetare för det mesta är kvinnor och att ett uteslutande av dem från skyddet vid arbetslöshet skulle kunna utgöra en indirekt diskriminering i förhållande till manliga arbetstagare”.

( 33 ) Se, särskilt, dom av den 24 september 2020, YS (Tjänstepension till högre tjänstemän) (C‑223/19, EU:C:2020:753, punkt 52 och där angiven rättspraxis), och dom av den 21 januari 2021, INSS (C‑843/19, EU:C:2021:55, punkt 26). Se, även, för ett liknande resonemang, dom av den 8 maj 2019, Villar Láiz (C‑161/18, EU:C:2019:382, punkterna 39-45).

( 34 ) Se, för ett liknande resonemang, dom av den 21 januari 2021, INSS (C‑843/19, EU:C:2021:55, punkt 28).

( 35 ) För statistiska uppgifter avseende första kvartalet år 2017, se dom av den 8 maj 2019, Villar Láiz (C‑161/18, EU:C:2019:382, punkt 42).

( 36 ) Se, för ett liknande resonemang, dom av den 8 maj 2019, Villar Láiz (C‑161/18, EU:C:2019:382, punkt 47).

( 37 ) Se, för ett liknande resonemang, dom av den 8 maj 2019, Villar Láiz (C‑161/18, EU:C:2019:382, punkt 37 och där angiven rättspraxis), och dom av den 21 januari 2021, INSS (C‑843/19, EU:C:2021:55, punkt 24).

( 38 ) Se dom av den 17 juli 2014, Leone (C‑173/13, EU:C:2014:2090, punkt 53 och där angiven rättspraxis). Se även dom av den 13 maj 1986, Bilka-Kaufhaus (170/84, EU:C:1986:204, punkt 36; svensk specialutgåva, volym VIII, s. 583), dom av den 13 juli 1989, Rinner-Kühn (171/88, EU:C:1989:328, punkt 14), dom av den 24 februari 1994, Roks m.fl. (C‑343/92, EU:C:1994:71, punkt 34), och dom av den 8 maj 2019, Villar Láiz (C‑161/18, EU:C:2019:382, punkt 48).

( 39 ) Se dom av den 17 juli 2014, Leone (C‑173/13, EU:C:2014:2090, punkt 54 och där angiven rättspraxis).

( 40 ) Dom av den 16 oktober 2007, Palacios de la Villa (C‑411/05, EU:C:2007:604, punkt 65), och dom av den 2 april 2020, Comune di Gesturi (C‑670/18, EU:C:2020:272, punkt 37). Se, även, dom av den 11 september 2003, Steinicke (C‑77/02, EU:C:2003:458, punkt 62 och där angiven rättspraxis).

( 41 ) Se dom av den 14 december 1995, Megner och Scheffel (C‑444/93, EU:C:1995:442, punkterna 27, 28 och 32). Inom ramen för tillgången till obligatorisk invaliditets- eller åldersförsäkring, se dom av den 14 december 1995, Nolte (C‑317/93, EU:C:1995:438, punkterna 31, 32 och 36). EU-domstolen har dessutom i samband med de grundläggande friheter som garanteras av fördraget slagit fast att sådana mål som det sociala skyddet för arbetstagare respektive underlättande av den härtill knutna myndighetskontrollen (dom av den 16 april 2013, Las (C‑202/11, EU:C:2013:239, punkt 28)), och bekämpning av bedrägerier, i synnerhet sociala bedrägerier, och förhindrande av missbruk är sådana mål som återfinns bland ”tvingande skäl av allmänintresse” vilka kan motivera en begränsning i utövandet av de grundläggande friheter som garanteras i fördraget (dom av den 13 november 2018, Čepelnik (C‑33/17, EU:C:2018:896, punkt 44)). Det ska emellertid erinras om att begreppen ”tvingande skäl av allmänintresse” i samband med grundläggande friheter och ”sakliga skäl” inom ramen för indirekt diskriminering inte är likvärdiga.

( 42 ) Se, särskilt, dom av den 12 juli 1984, Hofmann (184/83, EU:C:1984:273, punkt 27) (avseende sociala åtgärder för att säkerställa skydd för kvinnor, beträffande graviditet och moderskap), dom av den 7 maj 1991, kommissionen/Belgien (C‑229/89, EU:C:1991:187, punkt 22) (avseende den sociala målsättningen att garantera en minimal inkomstersättning), och dom av den 20 oktober 2011, Brachner (C‑123/10, EU:C:2011:675, punkt 91) ( avseende tillerkännande av en inkomst som uppgår till existensminimum som utgör en integrerad del av socialpolitiken).

( 43 ) Se, särskilt, dom av den 14 december 1995, Nolte (C‑317/93, EU:C:1995:438, punkt 33), dom av den 14 december 1995, Megner och Scheffel (C‑444/93, EU:C:1995:442, punkt 29), dom av den 1 februari 1996, Posthuma-van Damme och Oztürk (C‑280/94, EU:C:1996:27, punkt 26), dom av den 9 februari 1999, Seymour-Smith och Perez (C‑167/97, EU:C:1999:60, punkt 74), och dom av den 20 oktober 2011, Brachner (C‑123/10, EU:C:2011:675, punkt 73).

( 44 ) Dom av den 21 januari 2021, INSS (C‑843/19, EU:C:2021:55, punkt 33 och där angiven rättspraxis).

( 45 ) I doktrinen har det även framförts kritik mot att det test som är strukturerat i tre steg om huruvida det finns skäl för en diskriminering har försvagats. För att sakliga skäl ska anses föreligga krävs enligt nämnda test att de valda medlen, för det första, svarar mot ett verkligt behov (realitet), för det andra är ägnade att uppnå målet (adekvans) och, för det tredje, att de är nödvändiga för att uppnå detta mål (proportionalitet). Enligt doktrinen tillämpar domstolen detta test striktare och systematiskt på området för indirekt diskriminering på grund av nationalitet än på områden som bland annat omfattas av direktiv 79/7. Se, särskilt, Barnard, C. och Hepple, B., ”Indirect Discrimination: Interpreting Seymour-Smith”, Cambridge Law Journal, 58(2), 1999, ss. 399–412, särskilt ss. 409–412: ”The real problem is that while the Court of Justice is capable of pronouncing on questions of formal equality, it lacks access to the statistical and social science advice which is needed to assess arguments about disparate impact and objective justification.” (”Vad det verkligen handlar om är att om EU-domstolen visserligen kan pröva frågor om formell likhet, men den har inte tillgång till statistisk rådgivning eller den sociala vetenskap som krävs för att bedöma argumenten om olikartade verkningar och sakliga skäl”), Bell, M. och Waddington, L., ”More Equal than Others: Distinguishing European Union Equality Directives”, Common Market Law Review, band 38, 2001, ss. 587–611, särskilt s. 593, samt Vielle, P., och Wuiame, N., a.a., s. 22. Avseende betydelsen av en strikt tillämpning av detta test inom ramen för diskriminering på grund av kön, se Mulder, J., Indirect sex discrimination in employment. Theoretical analysis and reflections on the CJEU case law and national application of the concept of indirect sex discrimination, European Network of Legal experts in gender equality and non-discrimination, Europeiska kommissionen, Bryssel, 2020, s. 130.

( 46 ) Dom av den 9 februari 1999, Seymour-Smith och Perez (C‑167/97, EU:C:1999:60, punkt 71), dom av den 20 mars 2003, Kutz-Bauer (C‑187/00, EU:C:2003:168, punkt 57), och dom av den 11 september 2003, Steinicke (C‑77/02, EU:C:2003:458, punkt 63). Se, även, dom av den 15 januari 2014, Association de médiation sociale (C‑176/12, EU:C:2014:2, punkt 27).

( 47 ) Se, för ett liknande resonemang, dom av den 8 maj 2019, Villar Láiz (C‑161/18, EU:C:2019:382, punkt 47).

( 48 ) Se punkt 65 i förevarande förslag till avgörande.

( 49 ) Se dom av den 17 juli 2014, Leone (C‑173/13, EU:C:2014:2090, punkt 54 och där angiven rättspraxis). Se även, dom av den 13 maj 1986, Bilka-Kaufhaus (170/84, EU:C:1986:204, punkt 36), dom av den 13 juli 1989, Rinner-Kühn (171/88, EU:C:1989:328, punkt 14), dom av den 24 februari 1994, Roks m.fl. (C‑343/92, EU:C:1994:71, punkt 34), och dom av den 8 maj 2019, Villar Láiz (C‑161/18, EU:C:2019:382, punkt 48).

( 50 ) Dom av den 17 juli 2014, Leone (C‑173/13, EU:C:2014:2090, punkterna 55 och 56 och där angiven rättspraxis).

( 51 ) Det är mot bakgrund av detta skede av prövningen av huruvida det föreligger indirekt diskriminering, det vill säga prövningen av huruvida det föreligger sakliga skäl, som doktrinen har ifrågasatt EU-domstolens prövning. Enligt doktrinen förefaller denna kontroll vara slapp i samtliga fall där det hävdas att förmånen i fråga är motiverad av legitima socialpolitiska mål. Se särskilt Pennings, F., European Social Security Law, Intersentia, Antwerpen, Oxford och Portland, 2010, ss. 322–327.

( 52 ) Dom av den 17 juli 2014, Leone (C‑173/13, EU:C:2014:2090, punkt 59 och där angiven rättspraxis). I doktrinen understryks i detta hänseende att den omständigheten att ett legitimt mål har åberopats inte nödvändigtvis innebär att det skydd mot indirekt diskriminering som föreskrivs i direktiv 79/7 är begränsat. Se Tobler, C., Limites et potentiel du concept de discrimination indirecte, a.a., s. 39: ” [d]et är därför inte förvånande att EU-domstolen kritiseras för att ha godtagit att vissa mål är legitima.”

( 53 ) TGSS har dessutom understrukit att dessa anställda kan komma i åtnjutande av arbetslöshetsförmåner, eftersom de, förutom att de inte frivilligt slutar sin anställning, har betalat in avgifter till det allmänna systemet för social trygghet under de sex år som föregick deras anslutning till det särskilda system som är tillämpligt på hushållsarbetare. Detta förefaller emellertid utesluta arbetstagare som alltid har arbetat som hushållsarbetare från arbetslöshetsförmåner.

( 54 ) En gemensam prövning av dessa mål är enligt min mening relevant, eftersom de överlappar varandra och har ett nära samband med varandra.

( 55 ) Se, särskilt, Geulette, A., på anfört ställe, s. 555.

( 56 ) Se, bland annat, Tobler, C., Indirect Discrimination. A Case Study into the Development of the Legal Concept of Indirect Discrimination under EC Law, ovan, s. 61 ff. och där angiven doktrin: ”The term ”structural discrimination” refers to a type of discrimination with a much more complex nature. Structural discrimination arises from deeply rooted views, opinions and value judgments relied on in a given society or from societal, cultural, economic patterns and structures.”(”Begreppet strukturell diskriminering hänvisar till en typ av diskriminering av en mycket mer komplex natur. Strukturell diskriminering följer av synpunkter, åsikter och värdeomdömen som är djupt förankrade i ett visst samhälle eller scheman och samhälleliga, kulturella och ekonomiska strukturer.”) Se även inom ramen för rasdiskriminering, definitionen av FN:s högkommissarie för mänskliga rättigheter: ”Discrimination can exist explicitly, through institutions, norms and values. … Structural discrimination primarily relates to the ways in which common behaviour and equal legislation and norms for everybody can affect, and obscure, discriminatory intent”, som finns tillgänglig på följande webbplats: https://www.ohchr.org/Documents/Issues/Racism/IWG/Session8/MirjanaNajcevska.doc.

( 57 ) Avseende denna aspekt, se, särskilt, meddelande från kommissionen till Europaparlamentet, rådet och Europeiska ekonomiska och sociala kommittén EU:s handlingsplan 2017–2019 Åtgärda löneklyftan mellan kvinnor och män KOM(2017) 678 slutlig.

( 58 ) Såsom generaladvokaten Bobek erinrade om i sitt förslag till avgörande i målet Syndicat CFTC (C‑463/19, EU:C:2020:550, punkt 52 och där angiven rättspraxis), och i målet Instituto Nacional de la Seguridad Social (pensionstillägg för kvinnor som har fött barn) (C‑450/18, EU:C:2019:696, punkterna 37 och 38), särskilt med hänvisning till dom av den 25 oktober 1988, kommissionen mot Frankrike (312/86, EU:C:1988:485, punkt 14), dom av den 29 november 2001, Griesmar (C‑366/99, EU:C:2001:648, punkt 56), dom av den 26 mars 2009, kommissionen mot Grekland (C‑559/07, EU:C:2009:198, punkt 69), och dom av den 16 juli 2015, Maïstrellis (C‑222/14, EU:C:2015:473, punkt 47).

( 59 ) Vielle, P., och Wuiame, N., ovan, s. 24. Se, i detta avseende, Vogel-Polsky, E., ”Genre et droit : les enjeux de la parité”, Cahiers du GEDISST (Groupe d’étude sur la division sociale et sexuelle du travail), nr 17, 1996, ”Principes et enjeux de la parité”, ss. 11–31: ”La ségrégation professionnelle … des femmes dans l’économie et le monde du travail trouve ses origines dans la totalité des rapports sociaux de sexe [ou] dans l’imprégnation des stéréotypes véhiculés par la culture, l’éducation, le système scolaire, la famille, les médias …” [”Den yrkesmässiga segregeringen … av kvinnor i ekonomin och i arbetslivet har sitt ursprung i samtliga sociala relationer mellan könen [eller] i det förhållandet att stereotyper bekräftas och förstärks genom kultur, utbildning, skolsystem, familj, media …”].

( 60 ) Vielle, P., och Wuiame, N., a.a., s. 24.

( 61 ) Ibidem, s. 24. För en uttömmande analys av den gradvisa utvecklingen av jämställdhet mellan manliga och kvinnliga arbetstagare i deras egenskap av föräldrar av unionslagstiftaren, se förslag till avgörande av generaladvokaten Bobek i målet Syndicat CFTC (C‑463/19, EU:C:2020:550, punkt 53 och följande punkter).

( 62 ) I detta avseende framgår av kommissionens yttrande att det i den spanska doktrinen, för att förklara de nuvarande skillnaderna i fråga om skyddet för olika typer av arbetstagare och i synnerhet för hushållsarbetare, bland annat hänvisas till att denna grupp till största delen består av kvinnor och att kvinnor traditionellt omfattas av social trygghet på grund av deras familjeband. Se, särskilt, Otxoa Crespo, I., La Seguridad Social del empleo doméstico: evolución y perspectivas, Universidad del País Vasco - Euskal Herriko Unibertsitatea, 2012, ss. 304 och 305, tillgänglig på följande adress: https://addi.ehu.es/bitstream/handle/10810/11601/9082-090-2-OtxoaTH.pdf?sequence=6&isAllowed=y.

( 63 ) Den spanska regeringen har, som svar på en fråga som domstolen ställde under förhandlingen, angett att privatchaufförer är anslutna till det allmänna systemet för social trygghet och betalar avgifter till det sociala trygghetssystemet för att få rätt till förmåner vid arbetslöshet.

( 64 ) Decent Work for Domestic Workers, Report IV(1), International Labour Conference, Geneva, 99th Session, 2010, ss 1–134. Avseende yrkesrelaterad segregering se Rodríguez Escanciano, S., ”Condiciones de trabajo y discriminación salarial por razón de sexo”, Derecho Social de la Unión Europea. Aplicación por el Tribunal de Justicia, Casas Baamonde M. E., och Gil Alburquerque, R. (dir.), Francis Lefebvre, 2019, ss. 269–307, särskilt s. 280 f.

( 65 ) Dom av den 17 juli 2014, Leone (C‑173/13, EU:C:2014:2090, punkt 53).

( 66 ) Se, särskilt, för ett liknande resonemang, dom av den 16 oktober 2007, Palacios de la Villa (C‑411/05, EU:C:2007:604, punkt 72).

( 67 ) Se, för ett liknande resonemang, dom av den 9 februari 1999, Seymour-Smith och Perez (C‑167/97, EU:C:1999:60, punkt 76), dom av den 20 mars 2003, Kutz-Bauer (C‑187/00, EU:C:2003:168, punkt 58), dom av den 11 september 2003, Steinicke (C‑77/02, EU:C:2003:458, punkt 64), och dom av den 5 mars 2009, Age Concern England (C‑388/07, EU:C:2009:128, punkt 51).

( 68 ) Se den rättspraxis som det hänvisas till ovan i punkt 65 i detta förslag till avgörande.

( 69 ) Se, särskilt, dom av den 17 juli 2014, Leone (C‑173/13, EU:C:2014:2090, punkt 54 och där angiven rättspraxis).

( 70 ) Se, i detta avseende, punkt 81 i detta förslag till avgörande.

( 71 ) Det framgår av den spanska regeringens muntliga yttranden att detta system även täcker risker i samband med graviditet, amning, moderskap och faderskap samt dödsfall och efterlevande.

( 72 ) Kommissionen har som exempel nämnt den så kallade tjänstechecken (chèque service) som finns i Frankrike och Belgien, befrielse från avgiftsskyldighet eller att avgiften sätts ned helt eller delvis för vissa arbetsgivare samt subventioner eller skatteavdrag.

( 73 ) Se punkt 75 i detta förslag till avgörande.

( 74 ) Real Decreto 1620/2011 por el que se regula la relación laboral de carácter especial del servicio del hogar familiar (kungligt dekret 1620/2011 som reglerar det särskilda anställningsförhållande som hushållstjänster utgör), av den 14 november 2011 (BOE nr 277, av den 17 november 2011, s. 119046).

( 75 ) CJ uppgav vid förhandlingen att antalet personer som var anslutna till det sociala trygghetssystemet hade ökat från 296949 till 414453 arbetstagare år 2012.

( 76 ) I sitt skriftliga yttrande angav TGSS emellertid att antalet anslutna personer därefter minskade mellan åren 2012 och 2019.

( 77 ) Som jag har angett i fotnot 63 i detta förslag till avgörande har den spanska regeringen, som svar på en fråga som domstolen ställde vid förhandlingen, angett att privatchaufförer betalar avgifter till det sociala trygghetssystemet för skydd vid arbetslöshet.

( 78 ) Kommissionen har i sitt skriftliga yttrande hänvisat till en parlamentsfråga till kommissionen (P-128/2020) från spanska ledamöter till Europaparlamentet, i vilken det angavs, vad gäller möjligheten att inspektera bostäder för att upptäcka bedrägeri, att ”Tribunal Supremo [Högsta domstolen, Spanien] ställer samma krav (tecken på bedrägeri, nödvändighet och proportionalitet) för att inspektera ett företag eller en bostad”. Tillgänglig på följande adress: https://www.europarl.europa.eu/doceo/document/P-9-2020-000128_EN.html.

( 79 ) TGSS förklarade vid förhandlingen att förmåner vid tillfällig arbetsoförmåga är förmånligare, eftersom de inte utbetalas från och med den femtonde dagen, utan från den nionde dagen.

( 80 ) Den hänskjutande domstolen har angett att om anställningen för hushållsarbetare upphör av skäl som inte kan tillskrivas dem medför den omständigheten att de saknar möjlighet att få tillgång till arbetslöshetsförmåner även att de saknar möjlighet att få tillgång till andra typer av socialt bistånd som kräver att den berörda personen inte längre har rätt till arbetslöshetsunderstöd. Se i detta avseende punkt 16 i förevarande förslag till avgörande.

( 81 ) Artikel 30 i Real Decreto-ley 11/2020 por el que se adoptan medidas urgentes complementarias en el ámbito social y económico para hacer frente al COVID-19 (kungligt lagdekret 11/2020 avseende antagande av brådskande kompletterande åtgärder på de sociala och ekonomiska områdena med anledning av covid-19), av den 31 mars 2020 (BOE nr 91, av den 1 april 2020).

( 82 ) Se, särskilt, dom av den 17 juli 2014, Leone (C‑173/13, EU:C:2014:2090, punkt 54 och där angiven rättspraxis).

( 83 ) Den spanska regeringen har i detta avseende vid förhandlingen angett att de åtgärder som krävs för att ratificera denna konvention har inletts och kan leda till ett erkännande av hushållsarbetare vad gäller skydd vid arbetslöshet.