Tribunalen har i vederbörlig ordning kontrollerat huruvida den analys som kommissionen gjorde var välgrundad med hänsyn till samtliga uppgifter som var tillgängliga när beslutet antogs, med beaktande av i vilken omfattning klagandena samarbetat efter det att de dragit sig ur förlikningsförfarandet, det vill säga under det ordinarie förfarandet. Tribunalen har även systematiskt prövat de omständigheter som kommissionen lagt till grund för beräkningen av det bötesbelopp som påfördes genom det omtvistade beslutet. Tribunalen har i synnerhet utförligt prövat hur kommissionen beaktat de omständigheter som skulle kunna leda till att bevilja eller att inte bevilja en nedsättning av bötesbeloppet, i enlighet med meddelandet om förmånlig behandling eller på grund av samarbete enligt punkt 29 i riktlinjerna för beräkning av böter som döms ut enligt artikel 23.2 a i förordning nr 1/2003. Det kan dessutom konstateras att klagandena inte har visat på vilket sätt det bötesbelopp som påförts dem är så överdrivet högt att det är oproportionerligt.

Om tribunalen i förevarande fall var noga med att besvara alla de argument som klagandena framfört mot att kommissionen hade påfört ett företag som dragit sig ur förlikningsförfarandet böter som var högre än den högsta möjliga bötesnivå som var på tal under förlikningsdiskussionerna, och detta för en överträdelse som pågick under en betydligt kortare period, så beror det på att en sådan analys omfattas av principerna om god rättskipning och insyn. Tribunalen kan således inte klandras för att ha utfört en så ingående prövning i samband med en tvist där den, för första gången, hade att bedöma en situation i vilken ett företag, efter det att det påbörjat ett förlikningsförfarande, slutligen dragit sig ur detta. Tribunalen har således utövat sin behörighet på ett korrekt sätt när den gjorde en ingående prövning dels av det omtvistade beslutets lagenlighet, dels av rimligheten av det bötesbelopp som påfördes i beslutet.

Principen om skydd för berättigade förväntningar är en av unionens grundläggande principer och varje ekonomisk aktör har rätt att åberopa denna princip om en institution, genom att ge tydliga försäkringar, har väckt grundade förhoppningar. Kommissionen kan inte ge några tydliga försäkringar om nedsättning av eller befrielse från böter i ett skede av förfarandet som föregår antagandet av det slutgiltiga beslutet och deltagarna i en kartell kan således inte ha berättigade förväntningar i detta avseende.

För det första är förlikningsförfarandet ett alternativ till det ordinarie administrativa förfarandet och skiljer sig från detta genom vissa särskilda kännetecken, såsom att det anges ett intervall för det sannolika bötesbeloppet. För det andra regleras det förfarande som leder fram till det slutliga beslutet, om företaget inte ger in någon förlikningsinlaga, av de allmänna bestämmelserna i förordning nr 773/2004 om kommissionens förfaranden enligt artiklarna 101 och 102 FEUF, i stället för av bestämmelserna om förlikningsförfarandet.

För det tredje är kommissionen, under det ordinarie förfarandet, inom ramen för vilket ansvaret ännu inte har fastställts, enbart bunden av meddelandet om invändningar, i vilket det inte fastställts något bötesintervall, och den är skyldig att beakta nya omständigheter som kommer till dess kännedom under detta förfarande. I förevarande fall har klagandena dragit sig ur förlikningsförfarandet, och det är först efter det att de lämnat detta förfarande som de, inom ramen för det ordinarie förfarandet, åberopat omständigheter till stöd för att de deltagit i den påstådda överträdelsen under en kortare tid.

Klagandena kunde således inte göra gällande berättigade förväntningar om att de uppskattningar som kommissionen hade meddelat dem under förlikningsförfarandet skulle bestå, i form av ett sannolikt bötesintervall som fastställts på grundval av de omständigheter som beaktats i det skedet av förfarandet. Dessutom hade klagandena, när de dragit sig ur förlikningsförfarandet, tillgång till samtliga uppgifter och kunde därför förutse att ett bestridande av deras deltagande i kartellen för tiden före det aktuella året nödvändigtvis skulle påverka den nedsättning de kunde beviljas såväl med anledning av meddelandet om immunitet mot böter och nedsättning av böter i kartellärenden som med anledning av punkt 29 i riktlinjerna för beräkning av böter som döms ut enligt artikel 23.2 a i förordning nr 1/2003. Tribunalen kan därför inte anses ha åsidosatt principen om skydd för berättigade förväntningar.

(se punkterna 134–139)