ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
C 482/10

Begäran om förhandsavgörande framställd av Sąd Apelacyjny w Warszawie (Polen) den 13 oktober 2022 – Rzecznik Praw Dziecka m.fl.

(Mål C-638/22)

(2022/C 482/14)

Rättegångsspråk: polska

Hänskjutande domstol

Sąd Apelacyjny w Warszawie (appellationsdomstolen i Warszawa, Polen)

Rättegångsdeltagare i det nationella målet

Klagande: T.C., Rzecznik Praw Dziecka och Prokurator Generalny

Övriga deltagare i rättegången: M.C. och Prokuratora Prokuratury Okręgowej we Wrocławiu

Tolkningsfrågor

Ska artikel 11.3 i rådets förordning (EG) nr 2201/2003 av den 27 november 2003 om domstols behörighet och om erkännande och verkställighet av domar i äktenskapsmål och mål om föräldraansvar samt om upphävande av förordning (EG) nr 1347/2000 (1) samt artiklarna 22, 24, 27.6, 28.1 och 28.2 i rådets förordning (EU) 2019/1111 av den 25 juni 2019 om behörighet, erkännande och verkställighet av avgöranden i äktenskapsmål och mål om föräldraansvar, och om internationella bortföranden av barn (omarbetning) (2), jämförd med artikel 47 i Europeiska unionens stadga om de grundläggande rättigheterna, tolkas så, att de utgör hinder för att tillämpa nationell lagstiftning enligt vilken verkställighet kan skjutas upp av ett avgörande i ett mål gällande återlämnande av en person som står under föräldraansvar eller vårdnad enligt konventionen om de civila aspekterna av internationella bortföranden av barn, som ingicks i Haag den 25 oktober 1980, efter en ansökan från riksåklagaren, barnombudsmannen eller ombudsmannen, vilken lämnats in till appellationsdomstolen i Warszawa inom två veckor från den dag då avgörandet om återlämnande av en person som står under föräldraansvar eller vårdnad vann laga kraft?

(1) EUT L 338, 2003, s. 1.

(2) EUT L 178, 2019, s. 1.
1.

Ska en kommun, under sådana omständigheter som de som är aktuella i det nationella målet, som tar ut en ”kurortsavgift” (i form av ett visst belopp per vistelsedag) från besökare som vistas i kommunen (kurortsbesökare) med stöd av kommunala föreskrifter, för tillhandahållande av kurortsanläggningar (till exempel spapark, spabyggnad, gångvägar), anses bedriva en ekonomisk verksamhet i den mening som avses i artikel 2.1 c i rådets direktiv 2006/112/EG (1) av den 28 november 2006 om ett gemensamt system för mervärdesskatt genom tillhandahållandet av kurortsanläggningarna till besökarna mot kurortsavgift även om kurortsanläggningarna redan är fritt tillgängliga för alla (följaktligen exempelvis även för invånare eller andra personer som inte är skyldiga att betala kurortsavgift)?
[1]

Utgör bestämmelserna i artiklarna 2.2, 4, 11, 12, 14, 16 och 17 i rådets direktiv 92/43/EEG (1) av den 21 maj 1992 om bevarande av livsmiljöer samt vilda djur och växter hinder för att det i en regional lag (Ley 4/1996, de 12 de julio, de Caza de Castilla y León (lag 4/1996 om jakt i Kastilien och León av den 12 juli 1996) och senare Ley 4/2021, de 1 de julio, de Caza y de Gestión Sostenible de los Recursos Cinegéticos de Castilla y León (lag 4/2021 av den 1 juli 2021 om jakt och hållbar förvaltning av jaktresurser i Kastilien och León)) förklaras att varg utgör vilt som får jagas och att lokal avskjutning av varg i jaktområden följaktligen tillåts under jaktsäsongerna 2019/2020, 2020/2021 och 2021/2022, när vargens bevarandestatus enligt den rapport för sexårsperioden 2013–2018 som Spanien lämnade in till Europeiska kommissionen år 2019 är ogynnsam till otillräcklig, och staten (medlemsstaten, enligt artikel 4 i livsmiljödirektivet) därför har fört in samtliga spanska vargpopulationer i Förteckningen över vilda arter som omfattas av ett särskilt skyddssystem och i Spaniens lista över hotade arter, och även beviljat ett strikt skydd för de populationer som finns norr om Duero?
1.

Ska artikel 3 g i Europaparlamentets och rådets förordning (EG) nr 785/2004 av den 21 april 2004 om försäkringskrav för lufttrafikföretag och luftfartygsoperatörer tolkas (1) så, att en person — som befinner sig utanför en helikopter tillhörande ett EU-lufttrafikföretag, men som under helikopterflygningen är upphängd i en kranlina, utgörande integrerad utrustning (eller en komponent) av helikoptern, och som lyfte tillsammans med helikoptern (till följd av att personen hängts upp i kranlinan); — som transporterades med kostnadsfri transport som utfördes av staten (det rör sig om en statlig helikopter som användes inom polisen) som transportör inom ramen för ett ”transportavtal” mellan lufttrafikföretaget (statlig helikopterflotta) och arbetsgivaren till den person som utför specifika uppdrag (nämligen enligt uznesenie vlády Slovenskej republiky č. 411/2006 Z.z., z 10. mája 2006 k návrhu zásad vykonávania letov lietadiel v policajných službách (resolution av Republiken Slovakiens regering nr 411/2006 av den 10 maj 2006 om förslag till föreskrifter om genomförande av flygningar med luftfartyg inom polisen) och nariadenie Ministerstva vnútra Slovenskej republiky č. 50/2012 zo dňa 14. marca 2012 o vyžadovaní a schvaľovaní letov (förordning av Republiken Slovakiens inrikesministerium nr 50/2012 av den 14 mars 2012 om ansökan om och godkännande av flyg), i vilka det föreskrevs att lufttrafikföretagets luftfartyg kommer att utföra flygningar för att säkerställa att den berörda personens arbetsgivare kan utföra uppdrag); — varvid syftet med transporten var att utföra en särskild uppgift, såsom den som är aktuell i det nationella målet(genomförande av ett officiellt uppdrag som bestod i genomförande av en specialiserad utbildning för tjänstemän vid Hasičský a záchranný zbor (brandbekämpnings- och räddningsenheten) med hjälp av luftfartyg (helikopter) i form av övningar som bestod i upphissning av räddningsarbetaren och [den räddade] medelst kran, och — som deltog i utförandet av uppdraget såsom en person inom brandbekämpnings- och räddningsenheten som är under utbildning, och som på uppmaning av helikopterpiloten och helikopteroperatören fästes vid helikoptern med hjälp av en kranlina som utgör integrerad utrustning (eller en komponent) av helikoptern, och som under flygningen skulle hissas ombord på helikoptern med hjälp av kranen, a) är passagerare eller b) medlem i luftfartygets flygbesättning och kabinpersonal?
2.a.För det fall att rätten till information är obegränsad (1a): Är det tillräck ligt för att inte övers krida de inneboende 
gränser na vad gäller rättsmissbr uk att det finns en avsikt att ta kontakt med de andra delägarna i syfte att lära känna 
dem för meningsutb yte eller i syfte att förhandla om köp av deras bolagsandelar? För det fall att rätten till information 
är begränsad (1b): Är det tillräckligt för att göra ett undantag från begränsning en av rätten till information att det 
finns en sådan avsikt?
b.Eller kan ett rättsligt relevant intresse av att få information aktualiseras först när upplysninga rna begärs mot bakgr und 
av en uttrycklig avsikt att ta kontakt med andra delägare i ett konkret angivet ärende som gör samordning mellan 
delägarna nödvändig i syfte att fatta beslut i bolage t?
(1) Europaparlamentets och rådets förordning (EU) 2016/679 av den 27 april 2016 om skydd för fysiska personer med avseende på 
behandling av personuppgif ter och om det fria flödet av sådana uppgif ter och om upphävande av direktiv 95/46/EG (allmän 
dataskyddsf örordning) (EUT L 119, 2016, s. 1).
Begäran om förhandsa vgörande frams tälld av Sąd Okręgo wy w Opolu (Polen) den 7 januar i 2022 – 
OP
(Mål C-21/22)
(2022/C 198/29)
Rätteg ångsspr åk: polska
Hänskjuta nde doms tol
Sąd Okręgowy w Opolu
Parter i det nationella målet
Klag ande: OP
Motpar t: Notar iusz Justyna Gawlica
Tolkningsfrågor
1)Ska artikel 22 i Europaparlamentets och rådets förordning (EU) nr 650/2012 av den 4 juli 2012 om behör ighet, 
tillämp lig lag, erkännande och verk ställighet av domar samt godkännande och verks tällighet av officiella handlinga r i 
samband med arv och om inrättandet av ett europeiskt arvsintyg (1) tolkas så, att en person som inte är medborgare i 
Europeiska unionen får låta rätten till sitt arv i dess helhet styras av lage n i den stat där personen är medborgare?
2)Ska artikel 75 i förordning nr 650/2012, jämf örd med artikel 22 i nämnda förordning, tolkas så, att – i en situation där 
ett bilat eralt avtal mellan en medlemsstat och ett tredjeland inte reglerar lagvalsfråga n i arvsrättsliga spörsmål men anger 
tillämp lig lag i arvsrättsliga spörsmål – en medborgare i ett sådant tredjeland som är bosatt i en medlemsstat som är 
bunden av nämnda bilat erala avtal får välja vilken lag som ska gälla?
(1) EUT L 201, 2012, s. 107.
Begäran om förhandsavg örande framst älld av Sąd Najwyższy (Polen) den 7 januar i 2022 – T. S.A. mot 
Przew odniczący Krajo wej Rady Radiofo nii i Telewizji
(Mål C-22/22)
(2022/C 198/30)
Rätteg ångsspr åk: polska
Hänskjuta nde doms tol
Sąd NajwyższyC 198/20 SV Europeiska unionens offic iella tidning 16.5.2022
2)

Ska artiklarna 2 och 19.1 FEU, jämförda med artikel 47 i stadgan, tolkas så, att när en person som utnämnts under de förhållanden som anges i fråga 1 ingår i den dömande sammansättningen, a) utgör dessa artiklar hinder för att tillämpa bestämmelser i nationell rätt enligt vilka prövningen av en sådan persons utnämning till domare uteslutande ankommer på en avdelning i Sąd Najwyższy (Högsta domstolen), som enbart består av personer som utnämnts till domare under de förhållanden som beskrivs ovan i fråga 1, och där det samtidigt föreskrivs att invändningar mot domarutnämningar ska lämnas utan avseende, med beaktande av det institutionella och strukturella sammanhanget, b) innebär de, för att säkerställa unionsrättens ändamålsenliga verkan, att nationella bestämmelser ska tolkas så, att domstolarna har möjlighet att ex officio utesluta en sådan person från prövningen av målet enligt reglerna om avsättning av domare (analogt tillämpade) som är olämpliga för att döma i målet (iudex inhabilis), c) innebär de att en nationell domstol, för att säkerställa unionsrättens tillämpning och ändamålsenliga verkan, ska avstå från att tillämpa en dom från den nationella konstitutionsdomstolen, i den mån det i denna dom fastställs att det strider mot nationell rätt att pröva en begäran om avsättning av en domare med motiveringen att utnämningen av domaren inte uppfyller unionens krav på en oavhängig och opartisk domstol som har upprättats enligt lag, i den mening som avses i artikel 19.1 FEU, jämförd med artikel 47 i stadgan, och d) innebär de att en nationell domstol, för att säkerställa unionsrättens tillämpning och ändamålsenliga verkan, ska avstå från att tillämpa en dom från den nationella konstitutionsdomstolen, om denna dom utgör hinder för verkställandet av ett avgörande från Europeiska unionens domstol om interimistiska åtgärder, enligt vilka det förordnas om uppskov med tillämpningen av nationella bestämmelser som hindrar de nationella domstolarna från att pröva huruvida unionens krav i fråga om en oavhängig och opartisk domstol som har upprättats enligt lag i den mening som avses i artikel 19.1 FEU, jämförd med artikel 47 i stadgan?
c.

Efterföljande ansökan 1. Ska artiklarna 7.2 och 20.1 i Dublin III-förordningen tolkas så, att de inte utgör hinder mot en tillämpning av bestämmelserna i kapitel III samt genomförandet av ett övertagandeförfarande enligt kapitel VI avsnitt II i Dublin III-förordningen i situationer när de sökande redan ansökt om asyl i den anmodande medlemsstaten och den anmodande medlemsstaten ursprungligen avslagit denna ansökan på grundval av artikel 33.2 c jämförd med artikel 38 i direktiv 2013/32/EU, (7) men ett tillåtet förfarande avseende en efterföljande ansökan emellertid – till exempel till följd av det faktiska fullgörandet av ”uttalandet från EU och Turkiet av den 18 mars 2016” (se EN P-000604/2021, Answer given by Ms Johansson on behalf of the European Commission av den 1 juni 2021) – under tiden genomförs i den anmodande medlemsstaten? 2. Om fråga c.1. besvaras nekande: Ska artiklarna 7.2 och 20.1 i Dublin III-förordningen i en sådan situation som beskrivs i fråga c.1. tolkas så, att de inte utgör hinder mot tillämpningen av bestämmelserna i kapitel III samt genomförandet av ett övertagandeförfarande enligt kapitel VI avsnitt II i Dublin-III-förordningen i situationer som omfattar familjerelaterade ansvarskriterier (artiklarna 8–11 och 16 i Dublin III-förordningen)? 3. Är artikel 17.2 i Dublin III-förordningen fortfarande tillämplig om sökandena redan ansökt om asyl i den anmodande medlemsstaten och den anmodande medlemsstaten ursprungligen avslagit denna ansökan på grundval av artikel 33.2 c jämförd med artikel 38 i direktiv 2013/32/EU, men ett tillåtet förfarande avseende en efterföljande ansökan emellertid – till exempel till följd av det faktiska fullgörandet av ”uttalandet från EU och Turkiet av den 18 mars 2016” (se EN P-000604/2021, Answer given by Ms Johansson on behalf of the European Commission av den 1 juni 2021) – under tiden genomförs i den anmodande medlemsstaten? 4. Om fråga c.3. besvaras jakande: Medför artikel 17.2 i Dublin III-förordningen en subjektiv rätt för den asylsökande som kan bli föremål för rättslig prövning i den anmodade staten? Uppställs det krav i unionsrätten vad gäller de nationella myndigheternas utrymme för skönsmässiga bedömning, exempelvis beaktandet av familjen som enhet eller barnets bästa, eller regleras detta endast i nationell rätt?
5.

Är det i ett sådant fall möjligt att i det enskilda fallet, med stöd av artikel 6.2 c, d och e GDPR, motivera att företaget samlar in uppgifter från andra koncerntjänster och från tredje mans webbplatser och appar via integrerade gränssnitt, såsom ”Facebook Business Tools”, eller via webbkakor eller andra lagringstekniker som är inlagda på internetanvändarens dator eller mobilenhet och använder uppgifterna och sammanknyter dem med användarens Facebookkonto, eller använder uppgifter som redan har samlats in och sammanknutits på annat lagligt sätt – exempelvis för att besvara en rättsligt giltig begäran avseende vissa uppgifter (led c), för att bekämpa skadligt beteende och främja säkerhet (led d), för samhällsnyttig forskning och för att främja trygghet, integritet och säkerhet (led e)?
Begäran om förhandsa vgörande frams tälld av Tribunal correctionnel de Limoges (Frankr ike) den 
23 okto ber 2020 – brottmål mot DS
(Mål C-557/20)
(2021/C 163/13)
Rätteg ångsspr åk: franska
Hänskjuta nde doms tol
Tribunal correctionnel de Limoges
Parter i det nationella brottmålet
DS
ytterlig are deltag are i rätteg ången: Union française des maréchaux-f errants
Domst olen (sjätte avdelning en) har genom beslut a den 16 mars 2021 fastställt att den begäran om förhandsa vgörande som 
har framställts av Tribunal correctionnel de Limog es (Frankr ike) genom beslut av den 11 sept ember 2020 uppenbar t inte 
kan tas upp till prövning. 
Begäran om förhandsavgörande frams tälld av Bundesarbeitsger icht (Tyskland) den 16 oktober 2020 – 
AR mot St. Vincenz-Krankenhau s GmbH
(Mål C-727/20)
(2021/C 163/14)
Rätteg ångsspr åk: tyska
Hänskjuta nde doms tol
Bundesarbeitsgericht
Parter i det nationella målet
Klag ande: AR
Motpar t: St. Vincenz-Krankenhaus GmbH
Tolkningsfrågor
1)Utgö r artikel 7 i direktiv 2003/88 (1) och artikel 31.2 i stadg an hinder för att en nationell bestämmelse, såsom 7. § punkt 
3 BUrIG [Bundesurlaubsgesetz (federala semeste rlagen)], tolkas på så sätt att en arbetstag are som under semeste råret har 
drabbats av fullständig arbetsof örmåga på grund av sjukdom, men som innan sjukdomen började fortfarande hade 
kunnat ta ut – åtminstone en del av – sin semester under semeste råret, förlorar sin rätt att utnyttja outtagen årlig betald 
semester 15 månader efter utgången av semeste råret vid fortsatt oavbru ten arbetsof örmåga , även om arbetsgivaren inte 
faktiskt har gett arbetstagaren möjlighet att utnyttja sin rätt till semester genom uppmaning ar eller upplysninga r därom?
2)Om fråg a 1 ska besvaras jakande: Är det under dessa omständigheter vid fortsatt arbetsof örmåga uteslut et att rätten till 
semester upphör även vid en senare tidpunkt?
(1) Europaparlamentets och rådets direktiv 2003/88/EG av den 4 november 2003 om arbetstidens förläggning i vissa avseenden 
(EUT L 299, 2003, s. 9).C 163/10 SV Europeiska unionens offic iella tidning 3.5.2021
2)

För det fall att ansökan om familjeåterförening inte får avslås på grund av svaret på frågorna under 1: Vilka krav ska ställas på ett fullständigt familjeliv i den mening som avses i artikel 16.1 b i direktiv 2003/86 när föräldrar återförenas med en flykting som har blivit myndig innan det ha antagits något beslut om ansökan om inresa och vistelse i familjeåterföreningssyfte? Särskilt uppkommer följande frågor: a) Är det härvidlag tillräckligt med ett släktskap i rakt uppstigande led av första graden (artikel 10.3 a i direktiv 2003/86) eller krävs det ett fullständigt familjeliv? b) För det fall att det även krävs ett fullständigt familjeliv: Vilken intensitet krävs i så fall? Är det exempelvis tillräckligt med sporadiska eller regelbundna besök, krävs det att fråga är om samlevnad i ett gemensamt hushåll eller krävs det dessutom att familjemedlemmarna stöttar varandra ekonomiskt och är beroende av varandra? c) Krävs det vid en återförening med föräldrar som fortfarande vistas i ett tredjeland och har ingett en ansökan om familjeåterförening med ett barn som har erkänts ha flyktingstatus, men som under tiden har blivit myndigt, att det kan antas att familjelivet kommer att (åter)upptas i medlemsstaten efter inresan på det sätt som krävs enligt fråga 2b)?
2)

Ska artikel 392 i direktiv [2006/112] av den 28 november 2006 tolkas så, att ordningen för marginalbeskattning inte kan tillämpas på leveranser av mark för bebyggelse i två situationer: — när den obebyggda mark som köptes in har blivit mark för bebyggelse mellan den tidpunkt då marken köptes in och då den beskattningsbara personen sålde den vidare, — och när markens egenskaper, mellan den tidpunkt då marken köptes in och då den beskattningsbara personen sålde den vidare, har ändrats, exempelvis genom avstyckning i tomter eller utförande av arbeten för att betjäna dem med olika nät (vägar, dricksvatten, elektricitet, gas, sanering, telekommunikation)?
1)

Ska artikel 5.1 i direktiv 2001/23/EG (1) tolkas så, att villkoret att ”konkursförfarandet eller det motsvarande insolvensförfarandet ska inledas i syfte att likvidera överlåtarens tillgångar” är uppfyllt om i) överlåtarens konkurs är oundviklig och överlåtaren således verkligen är insolvent, ii) syftet med konkursförfarandet enligt nederländsk rätt är att få in största möjliga intäkter för borgenärskollektivet genom att likvidera gäldenärens tillgångar, och iii) det i ett prepack-förfarande före konkursbeslutet förbereds en överlåtelse av (en del av) företaget och överlåtelsen genomförs först efter konkursbeslutet, varvid iv) den tilltänkta konkursförvaltare som domstolen utsett ska låta sig styras, före konkursbeslutet, av borgenärskollektivets intressen och av samhällsintressen, såsom intresset av att bevara sysselsättningen, och den tilltänkta tillsynsdomare, som också utsetts av domstolen, ska övervaka att så sker, v) syftet med prepack-förfarandet är att i det efterföljande konkursförfarandet möjliggöra en likvidationsmetod där (en del av) det företag i drift (going concern) som ingår i överlåtarens tillgångar säljs för att få in största möjliga intäkter för borgenärskollektivet och så långt det är möjligt bevara sysselsättningen, och vi) utformningen av förfarandet säkerställer att detta mål faktiskt är styrande?
1.

Den första frågan. Ska artikel 185.3 i) i Europaparlamentets och rådets direktiv 2009/138/EG av den 25 november 2009 om upptagande och utövande av försäkrings- och återförsäkringsverksamhet (Solvens II) (omarbetning) (1) (nedan kallat direktiv 2009/138/EG) och artikel 36.1 i Europaparlamentets och rådets direktiv 2002/83/EG av den 5 november 2002 om livförsäkring (2), jämförd med punkt 12 i del A i bilaga III till sistnämnda direktiv (nedan kallat direktiv 2002/83/EG), tolkas så, att försäkringsgivare eller försäkringstagare (som erbjuder en sådan försäkring, saluför försäkringsprodukten eller ”säljer” denna försäkring), i samband med ett livförsäkringsavtal som är knutet till en investeringsfond (kapitalförsäkringsfond) vars underliggande tillgångar består av derivat (eller strukturerade finansiella instrument som innehåller derivat), är skyldiga att ge den försäkrade konsumenten information om de underliggande tillgångarnas (derivat eller strukturerade finansiella instrument som innehåller derivat) natur, slag och egenskaper (på engelska indication of the nature, på tyska Angabe der Art, och på franska indications sur la nature), eller är det tillräckligt att endast ange den – underliggande – tillgångens slag, utan att gå in på dess egenskaper?
C 19/13

Begäran om förhandsavgörande framställd av Tribunal Arbitral Tributário (Centro de Arbitragem Administrativa - CAAD (Portugal) den 15 oktober 2019 – Ramada Storax SA mot Autoridade Tributária e Aduaneira

(Mål C-756/19)

(2020/C 19/17)

Rättegångsspråk: portugisiska

Hänskjutande domstol

Tribunal Arbitral Tributário (Centro de Arbitragem Administrativa - CAAD)

Parter i det nationella målet

Klagande: Ramada Storax SA

Motpart: Autoridade Tributária e Aduaneira

Tolkningsfråga

Ska artiklarna 90 och 273 i rådets direktiv 2006/112/EG (1) …, principen om mervärdesskattens neutralitet och proportionalitetsprincipen samt de grundläggande ekonomiska friheterna tolkas så, att de tillåter att den portugisiska lagstiftaren, i artikel 78.7 b i Código do Imposto sobre o Valor Acrescentado (CIVA) (lagen om mervärdesskatt), som antagits genom lagdekret nr 394-B/84 av den 26 december, begränsar möjligheten att vidta rättelse av mervärdesskatt, med avseende på fordringar som i ett insolvensförfarande har ansetts inte kunna drivas in, till de i den bestämmelsen angivna fallen (det vill säga när ett förenklat insolvensförfarande inletts, efter det att ett sådant beslut om verifiering och rangordning av fordringar som föreskrivs i Código da Insolvência e da Recuperação de Empresas (CIRE) (lagen om insolvens och företagsrekonstruktion), vilken antagits genom lagdekret nr 53/2004 av den 18 mars, har vunnit laga kraft eller, i förekommande fall, efter det att den plan som är föremål för överläggningar enligt artikel 156 i samma lag har godkänts), vilket medför att avgöranden från domstolar i andra medlemsstater, i vilka det intygas att de fordringar som har gjorts gällande i insolvensförfarandet inte kan drivas in, inte beaktas?

(1) Rådets direktiv 2006/112/EG av den 28 november 2006 om ett gemensamt system för mervärdesskatt (EUT L 347, 2006, s. 1).
C 172/22

Begäran om förhandsavgörande framställd av High Court of Justice (Förenade kungariket) den 20 mars 2019 — Eli Lilly and Company mot Genentech Inc.

(Mål C-239/19)

(2019/C 172/26)

Rättegångsspråk: engelska

Hänskjutande domstol

High Court of Justice (Chancery Division)

Parter i det nationella målet

Klagande: Eli Lilly and Company

Motpart: Genentech Inc.

Tolkningsfråga

Utgör förordningen om tilläggsskydd (1) hinder för att bevilja innehavaren av ett grundpatent tilläggsskydd med avseende på en produkt som är föremål för ett godkännande för försäljning som innehas av tredje man, utan samtycke av denna tredje man?

(1) Europaparlamentets och rådets förordning (EG) nr 469/2009 av den 6 maj 2009 om tilläggsskydd för läkemedel (EUT L 152, 2009, s. 1).