ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
37

Mot denna bakgrund beslutade Raad van State att vilandeförklara målen och att ställa följande frågor – vilka är nästan identiskt formulerade i vart och ett av de nationella målen – till domstolen: ”1) Utgör utländska medborgare med homosexuell läggning en viss samhällsgrupp i den mening som avses i artikel 10.1 d i [direktivet]? 2) Om den första frågan ska besvaras jakande, vilka homosexuella handlingar omfattas då av direktivet och kan de innebära att flyktingstatus ska beviljas, om det förekommer förföljelse på grund av dessa handlingar och övriga villkor är uppfyllda? Denna fråga omfattar följande delfrågor: a) Kan det krävas att en utländsk medborgare med homosexuell läggning hemlighåller sin läggning i ursprungslandet för alla och envar för att undgå förföljelse? b) Om föregående fråga ska besvaras nekande, kan det då krävas att utländska medborgare med homosexuell läggning ska iaktta återhållsamhet vid utlevelsen av sin läggning i ursprungslandet för att undgå förföljelse, och i så fall i vilken utsträckning? Kan ett mer långtgående krav på återhållsamhet ställas på homosexuella personer än på heterosexuella? c) Om det i detta sammanhang kan göras en uppdelning mellan uttryck som tillhör den sexuella läggningens inre kärna och de som inte gör det, hur ska då läggningens inre kärna förstås och på vilket sätt kan den fastställas? 3) Utgör det faktum i sig att homosexuella handlingar är kriminaliserade och kan leda till fängelsestraff, vilket föreskrivs [i 1861 års lag om brott mot person i Sierra Leone (mål C-199/12), Ugandas brottsbalk [från år 1950] (mål C-200/12) och Senegals brottsbalk (mål C-201/12)], förföljelse i den mening som avses i artikel 9.1 a, jämförd med artikel 9.2 c, i direktivet? Om svaret på frågan är nekande, under vilka omständigheter är villkoren för detta då uppfyllda?”
26

Den 10 september 2008 uppvisade Sandler EUR.1-certifikat vilka påtecknats en stämpel som överensstämde med det stämpelavtryck som meddelats kommissionen. Sandler ansökte även om återbetalning av den tull som inbetalats till följd av de två besluten om fastställande av importtullar. Dessa certifikat hade under rubriken ”Anmärkningar” i fält 7 försetts med påskriften ”being issued in replacement of EUR.1 …” (utfärdad som ersättning för EUR.1 ...), samt datum och nummer på de EUR.1-certifikat som HZA inte hade godtagit.
14

Artikel 7 i förordningen av den 20 november 2006 har följande lydelse: ”1. När en jordbrukare har omfattats av ett av de åtagandena att bedriva ett miljövänligt jordbruk som anges i artikel 3 i denna förordning under alla tre åren av referensperioden, ska den nedsättningssats som beräknats för tillämpningen av artikel 1 nionde stycket i ovannämnda dekret av den 19 juni 2006 svara mot förhållandet mellan — skillnaden mellan det stödbelopp som uppbars under det sista år som inte påverkades av ett åtagande att bedriva miljövänligt jordbruk och det genomsnittliga stödbelopp som uppbars under referensperioden, och — summan av denna skillnad och referensbeloppet, som beräknats i enlighet med bestämmelserna i artikel 37 i [förordning nr 1782/2003]. I enlighet med andra stycket ska det stödbelopp som uppburits under det sista år som inte omfattas av ett åtagande att bedriva miljövänligt jordbruk motsvara det stödbelopp som, beräknat i enlighet med artikel 5 i förevarande förordning, uppburits under det sista år som inte omfattas av ett åtagande att bedriva miljövänligt jordbruk. På detta belopp ska det tillämpas en koefficient som motsvarar förhållandet mellan den genomsnittliga användbara jordbruksarealen under referensperioden och den genomsnittliga användbara jordbruksarealen under det sista år som inte omfattas av ett åtagande att bedriva miljövänligt jordbruk. 2. När den nedsättningssats som beräknats i enlighet med punkt 1 uppnår tröskeln på 20 procent, som nämns i artikel 1 nionde stycket i det ovannämnda dekretet av den 19 juni 2006, ska ett belopp läggas till referensbeloppet, som beräknats i enlighet med artikel 37 i [förordning nr 1782/2003]. Det belopp som ska läggas till motsvarar skillnaden mellan det stödbelopp som uppbars under det sista år som inte påverkades av något åtagande att bedriva miljövänligt jordbruk, beräknat i enlighet med sista stycket i punkt 1, och det genomsnittliga stödbelopp som uppbars under referensperioden. 3. Vid tillämpningen av denna artikel, får det sista år som inte påverkas av något åtagande att bedriva miljövänligt jordbruk inte vara tidigare än år 1992.”
24

Enligt den första tolkningen, som förespråkas av F. van der Helder och D. Farrington, omfattar detta begrepp lagstiftningen rörande förmåner vid sjukdom och moderskap. Även om F. van der Helder och D. Farrington inte har bestritt att de har arbetat längst tid i Nederländerna och att de under längst tid har omfattats av den nederländska trygghetslagstiftningen, har de däremot hävdat att de aldrig varit anslutna till det lagstadgade sjukförsäkringssystemet i Nederländerna eller att de, i vart fall, var anslutna till detta system under en kortare period än den under vilken de omfattades av sjukförsäkringar i andra medlemsstater. I förevarande fall är de medlemsstater som är skyldiga att betala kostnaderna för vårdförmåner i bosättningsstaten således Finland respektive Förenade kungariket. Denna tolkning har godtagits av den svenska Högsta förvaltningsdomstolen i mål nr 4381-10 av den 14 december 2011, Wehmeyer. Om detta resonemang tillämpas, är frågan huruvida enbart den lagstadgade sjukförsäkringen ska beaktas för att fastställa ”lagstiftningen” i den medlemsstat som de aktuella klagandena har omfattats av under längst tid eller huruvida även försäkringen för sjukdom och moderskap i sin helhet ska beaktas.
16

Peter Brey och hans fru, båda tyska medborgare, flyttade i mars 2011 från Tyskland till Österrike för att bosätta sig där. Peter Brey uppbär en invaliditetspension på 862,74 euro brutto per månad samt en vård- och omsorgsersättning på 225 euro per månad. Paret har inga andra inkomster eller tillgångar. Peter Breys fru uppbar i Tyskland en grundförmån, som emellertid upphörde den 1 april 2011, eftersom hon flyttade till Österrike. Peter Brey och hans hustru betalar en hyra på 532,29 euro per månad för deras lägenhet i Österrike.
10

Artikel 1a i förordningen har följande lydelse: ”En aktör får lämna in endast en licensansökan per period … . Om en aktör lämnar in fler än en ansökan skall alla ansökningar avslås och de säkerheter som ställts då ansökningarna lämnades in skall anses förverkade av den berörda medlemsstaten.”
12

I artikel 28 i rambeslutet, med rubriken ”Överlämnande eller [efterföljande] utlämning”, föreskrivs följande: ”1. Varje medlemsstat får anmäla till rådets generalsekretariat att, i medlemsstatens förbindelser med andra medlemsstater som har lämnat samma förklaring, samtycket till överlämnande av en person till en annan medlemsstat än den verkställande medlemsstaten enligt en europeisk arresteringsorder som har utfärdats för ett brott som har begåtts före överlämnandet skall anses ha avgivits, såvida inte den verkställande rättsliga myndigheten i ett enskilt fall uppger något annat i sitt beslut om överlämnande. 2. Under alla förhållanden får en person som har överlämnats till den utfärdande medlemsstaten enligt en europeisk arresteringsorder, utan samtycke av den verkställande medlemsstaten, överlämnas till en annan medlemsstat än den verkställande medlemsstaten enligt en europeisk arresteringsorder som utfärdats före överlämnandet i följande fall: a) Om den eftersökte har haft möjlighet att lämna territoriet i den medlemsstat som han eller hon överlämnats till men inte har gjort detta inom 45 dagar efter sitt slutliga frigivande eller har återvänt till det territoriet efter att ha lämnat det. b) Om den eftersökte samtycker till att överlämnas till en annan medlemsstat än den verkställande medlemsstaten enligt en europeisk arresteringsorder. Samtycke skall lämnas inför de behöriga rättsliga myndigheterna i den utfärdande medlemsstaten och skall protokollföras i enlighet med denna stats nationella lagstiftning. Samtycket skall inhämtas så att det framgår att personen har gjort detta frivilligt och fullt medveten om följderna av detta. Den eftersökte skall i detta syfte ha rätt till juridiskt biträde. c) Om den eftersökte inte utnyttjar specialitetsbestämmelsen enligt artikel 27.3 a, e, f och g. 3. Den verkställande rättsliga myndigheten skall ge sitt samtycke till överlämnande av den berörda personen till en annan medlemsstat enligt följande bestämmelser: a) En framställan om samtycke skall överlämnas i enlighet med artikel 9 och åtföljas av de uppgifter som anges i artikel 8.1 och av en översättning enligt artikel 8.2. b) Samtycke skall ges om det brott för vilket det begärs i sig skall medföra överlämnande enligt bestämmelserna i detta rambeslut. c) Beslutet skall fattas senast 30 dagar efter det att framställningen har mottagits. d) Samtycke skall vägras av de skäl som anges i artikel 3 och får i övrigt vägras endast av de skäl som anges i artikel 4. I de situationer som anges i artikel 5 måste de garantier som föreskrivs i den artikeln ges av den utfärdande medlemsstaten. 4. Trots vad som sägs i punkt 1 skall en person som har överlämnats enligt en europeisk arresteringsorder inte utlämnas till ett tredje land utan samtycke av den behöriga myndigheten i den medlemsstat som har överlämnat personen. Samtycket skall lämnas i enlighet med de konventioner enligt vilka den medlemsstaten är bunden samt enligt den statens nationella lagstiftning.”
36

Även om det är korrekt att det i artikel 7.1 c i direktiv 2004/38 föreskrivs att en unionsmedborgare ska ha rätt att uppehålla sig inom en annan medlemsstats territorium under längre tid än tre månader om den berörda personen ”är inskriven vid en privat eller statlig institution” i den mening som avses i denna bestämmelse ”med huvudsyftet att bedriva studier” innebär den sista preciseringen inte att en unionsmedborgare som uppfyller dessa villkor per automatik förlorar ställningen som arbetstagare i den mening som avses i artikel 45 FEUF.
2)

Gem-Year Industrial Co. Ltd och Jinn-Well Auto-Parts (Zhejiang) Co. Ltd ska ersätta de rättegångskostnader som förorsakats Europeiska unionens råd och European Industrial Fasteners Institute AISLB (EIFI) i detta mål om överklagande.
I artikel 74.2 i förordning nr 40/94 om gemenskapsvarumärken föreskrivs det att harmoniseringsbyrån inte behöver beakta omständigheter eller bevis som part inte åberopat eller ingett i rätt tid. Det följer av bestämmelsens lydelse att parterna – som regel och såvida inget annat föreskrivs – har möjlighet att åberopa omständigheter och inge bevisning även efter utgången av de tidsfrister som gäller enligt bestämmelserna i förordning nr 40/94 och att harmoniseringsbyrån inte på något sätt är förhindrad att beakta omständigheter och bevisning som således har åberopats respektive ingetts för sent. Genom att det i ovannämnda bestämmelse anges att harmoniseringsbyrån i ett sådant fall ”inte behöver” beakta sådana bevis tillerkänns harmoniseringsbyrån nämligen ett stort utrymme för att skönsmässigt besluta, med angivande av en motivering till sitt beslut, huruvida dessa bevis ska beaktas eller inte.

Det kan framför allt vara befogat att harmoniseringsbyrån inom ramen för ett invändningsförfarande beaktar omständigheter och bevisning som åberopats respektive ingetts för sent när byrån anser dels att det som har åberopats och ingetts för sent vid ett första påseende förefaller kunna få en faktisk inverkan på utgången i invändningsförfarandet, dels att det inte föreligger några hinder för ett sådant beaktande med hänsyn till på vilket stadium i förfarandet som dessa omständigheter och denna bevisning har åberopats respektive ingetts och under vilka omständigheter det har skett.

Vad gäller en invändning som görs med stöd av ett nationellt registrerat varumärke innehåller regel 19.2 a ii) i förordning nr 2868/95 om genomförande av förordning nr 40/94 en noggrann och uttömmande uppräkning av de bevis för förekomst, giltighet och omfattning av skyddet för detta varumärke som behöver ges in under invändningsförfarandet. Således anses varje klagande redan före ingivandet av invändningen ha känt till exakt vilka handlingar vederbörande behövde ge in till stöd för den. Härav följer att överklagandenämnden under dessa förhållanden ska använda sitt utrymme för skönsmässig bedömning restriktivt och endast kan godta ett för sent ingivande av sådan bevisning om omständigheterna under vilka detta har skett kan motivera klagandens dröjsmål med att lägga fram den bevisning som krävs.

Överklagandenämnden har vidare ingen skyldighet att vid sin skönsmässiga bedömning med stöd av artikel 74.2 i förordning nr 40/94 pröva samtliga tre kriterier som nämns ovan om det räcker med att pröva ett av dem för att konstatera att överklagandenämnden inte ska beakta den för sent ingivna bevisningen.

(se punkterna 21–23, 38, 39 och 44)
16

Vad avser reglerna om rättegångskostnader och, närmare bestämt, den nationella domstolens möjlighet att besluta om en ”begränsning av betalningsansvaret för rättegångskostnaderna”, vilken gör det möjligt att i ett tidigt skede av förfarandet begränsa de eventuella rättegångskostnadernas storlek, bedömer kommissionen att rättspraxisen i England och Wales, trots bedömningskriterierna i Court of Appeals dom R (Corner House Research) mot Secretary of State for Trade & Industry (2005 1 W.L.R 2600), förblir motsägelsefull och ger upphov till rättsosäkerhet. Dessutom fattar domstolarna sällan sådana beslut. Vad avser Court of Appeals dom R (Garner) Elmbridge Borough Council and others av den 29 juli 2010 (2010 Civ 1006), vilken i och för sig avkunnades efter den tidsfrist som anges i det motiverade yttrandet (se punkt 9 ovan) anser kommissionen att den utgör en positiv men alltjämt otillräcklig utveckling. De begränsningar av rättegångskostnaderna som eventuellt beviljas motsvarar i praktiken mycket höga belopp och ger upphov till tvister vid sidan om den huvudsakliga tvisten vilka ökar de sammanlagda rättegångskostnaderna.
6

Före ikraftträdandet av kommissionens förordning (EG) nr 727/2007 av den 26 juni 2007 om ändring av bilagorna I, III, VII och X till förordning nr 999/2001 föreskrevs, i bilaga VII till förordning nr 999/2001 (EUT L 165, s. 8), med rubriken ”Utrotning av transmissibel spongiform encefalopati”, följande: ”1) Genom den undersökning som avses i artikel 13.1 b skall följande identifieras: ... b) När det gäller får och getter: — Alla andra idisslare än får och getter på den anläggning där det djur vars sjukdom har bekräftats hör hemma. — I den mån det går att identifiera föräldrarna till, och för djur av honkön, samtliga embryon och ägg och den senaste avkomman från det hondjur vars sjukdom har bekräftats. — Alla andra får och getter på den anläggning där det djur vars sjukdom har bekräftats hör hemma, utöver sådana som avses i den andra strecksatsen. — Sjukdomens möjliga ursprung och övriga anläggningar där det finns djur, embryon eller ägg som kan ha smittats av TSE-smittämnet eller som har fått samma foder eller utsatts för samma smittkälla., — Förflyttning av foder eller av annat material som kan vara smittat, eller varje annan form av överföring som kan ha gjort att TSE-smittämnet överförts till eller från anläggningen i fråga. 2) Åtgärderna i artikel 13.1 c skall minst inbegripa följande: ... b) När TSE bekräftas hos får eller getter skall från och med den 1 oktober 2003, enligt den behöriga myndighetens beslut, i) antingen alla djur, embryon och ägg som identifierats genom den undersökning som avses i punkt 1 b andra och tredje strecksatserna avlivas och destrueras fullständigt, eller ii) alla djur, embryon och ägg som identifierats genom den undersökning som avses i punkt 1 b andra och tredje strecksatserna avlivas och destrueras fullständigt, med undantag för [djur som inte är genetiskt känsliga eller som är yngre än två månader och som endast är avsedda för slakt]. iii) Om det smittade djuret har kommit från en annan anläggning, får medlemsstaten, på grundval av bakgrunden till fallet, besluta att vidta utrotningsåtgärder på ursprungsanläggningen utöver eller i stället för på den anläggning där smittan bekräftats. Om fler än en besättning betar på samma mark får medlemsstaterna besluta att begränsa tillämpningen av dessa åtgärder till en enda besättning, grundat på ett motiverat hänsynstagande till samtliga epidemiologiska faktorer. Om fler än en besättning hålls på en och samma anläggning får medlemsstaterna besluta att åtgärderna bara ska tillämpas på den besättning där TSE har bekräftats, under förutsättning att det har kontrollerats att besättningarna har hållits isolerade från varandra och att det är osannolikt att smitta har spridits mellan besättningarna genom direkt eller indirekt kontakt. c) När BSE bekräftas hos får eller getter skall alla djur, embryon och ägg som har identifierats genom den undersökning som avses i punkt 1 b andra till femte strecksatserna avlivas och destrueras fullständigt. ...”
1

New Yorker SHK Jeans GmbH & Co. KG, tidigare New Yorker SHK Jeans GmbH (nedan kallat New Yorker Jeans), har yrkat att domstolen ska upphäva den dom som meddelades av Europeiska unionens tribunal den 29 september 2011 i mål T-415/09, New Yorker SHK Jeans mot harmoniseringsbyrån – Vallis K.-Vallis A. (FISHBONE) (nedan kallad den överklagade domen). Genom denna dom ogillade tribunalen bolagets talan om ogiltigförklaring av det beslut som harmoniseringsbyråns första överklagandenämnd hade meddelat den 30 juli 2009 (ärende R 1051/2008-1) (nedan kallat det omtvistade beslutet) om ett invändningsförfarande som Vallis K.-Vallis A. & Co OE (nedan kallat Vallis K.-Vallis A.) hade inlett mot New Yorker Jeans med anledning av dess ansökan om registrering av ordmärket FISHBONE.
32

Vad beträffar de avgifter som är aktuella i förevarande mål, framgår det av de handlingar som har getts in till domstolen att de härrör från privata näringsidkare, oavsett om de är medlemmar i den inblandade branschorganisationen eller inte, som driver en ekonomisk verksamhet på de relevanta marknaderna. Detta innebär inte någon direkt eller indirekt överföring av statliga medel, eftersom de medel som uppkommer genom betalningen av dessa avgifter inte ens går via statens budget eller genom något statligt organ och eftersom staten inte avstår från medel av något slag, såsom skatter, avgifter eller andra pålagor, som enligt den nationella lagstiftningen borde ha betalats in till den statliga budgeten. Avgifterna behåller hela tiden sin privata karaktär och om betalning inte sker måste branschorganisationen, för att kunna ta ut avgifterna, följa det normala civil- eller handelsrättsliga förfarandet, då den inte har något statligt privilegium.
2

Begäran har framställts i ett mål mellan, å ena sidan, David Edwards och Lilian Pallikaropoulos och, å andra sidan, Environment Agency, First Secretary of State och Secretary of State for Environment, Food and Rural Affairs rörande ett driftstillstånd för en cementfabrik som Environment Agency beviljat. Talan avser frågan huruvida House of Lords beslut att Lilian Pallikaropoulos, vars överklagande ogillats, ska ersätta motparternas rättegångskostnader är förenligt med unionsrätten.
14

Åren 2007 och 2008 importerade Steinel Vertrieb lågenergilampor av märket Sensor Light Plus med en styrka på 11 watt, 15 watt respektive 18 watt från Kina och deklarerade dem under undernummer 8539 39 00 i KN för övergång till fri omsättning. Någon tull erlades inte. Det framgår av begäran om förhandsavgörande att produkterna av märket Sensor Light Plus utgörs av lysrör som fungerar med växelström, vilka består av ett spiralformat glödkatoderlysrör i ett skyddsglas och en lampsockel som innehåller ett förkopplingsdon och ett skymningsrelä som Steinel Vertrieb har utvecklat och patenterat.
2

Begäran har framställts i ett mål mellan Wheels Common Investment Fund Trustees Ltd m.fl. och Commissioners for Her Majesty’s Revenue and Customs (nedan kallad Commissioners). Målet rör Commissioners beslut att inte undanta de fondförvaltningstjänster som tillhandahålls av Wheels Common Investment Fund Trustees m.fl. från mervärdesskatteplikt.
16

Banif Plus Bank överklagade detta avgörande. Mot denna bakgrund beslutade Fővárosi Bíróság att vilandeförklara målet och ställa följande frågor till domstolen: ”1) Är det förenligt med artikel 7.1 i [direktivet] att en nationell domstol, om den finner att ett allmänt avtalsvillkor är oskäligt, utan att någon av parterna hävdat detta, upplyser parterna om att den finner att den fjärde meningen i klausul 29 i de allmänna villkoren i låneavtalet som slutits mellan parterna i målet är ogiltig? Ogiltigheten beror på att lagbestämmelser åsidosatts, närmare bestämt [paragraferna] 1.1 c och 2 j i regeringens dekret nr 18/1999 … 2) Har den nationella domstolen, under sådana omständigheter som anges i den första frågan, rätt att bereda parterna i målet tillfälle att yttra sig över nämnda avtalsvillkor, så att rättsföljderna av det eventuellt oskäliga avtalsvillkoret kan fastställas och syftena i artikel 6.1 i direktivet kan uppnås? 3) Har den nationella domstolen, under de omständigheter som beskrivs ovan, vid sin prövning av ett oskäligt avtalsvillkor rätt att pröva alla villkor i avtalet, eller kan den endast pröva sådana villkor som den part vilken slutit avtal med konsumenten har åberopat till stöd för sin talan?”
42

Vidare skulle tolkningar som syftar till att medge tids- eller beloppsmässiga begränsningar, av lufttrafikföretagens skyldighet att erbjuda passagerarna service vid inställda flygningar, undergräva det mål som eftersträvas med förordning nr 261/2004 – om vilket det erinrats i punkt 31 i förevarande dom – genom att passagerarna utanför gränserna för den fastställda begränsningen skulle vara berövade all rätt till service och vara helt utlämnade åt sig själva. Såsom generaladvokaten har angett i punkt 52 i sitt förslag till avgörande är service till sådana passagerare särskilt viktig när det inträffar extraordinära omständigheter som pågår en längre tid. Det är just i de fall då väntetiden på grund av en inställd flygning är särskilt lång som det krävs att passagerarna under hela väntetiden garanteras tillgång till absolut nödvändiga varor och tjänster.
56

Mot bakgrund av det ovan anförda ska den första frågan som ställts besvaras enligt följande. Artiklarna 49 FEUF och 54 FEUF utgör under sådana omständigheter som dem i det nationella målet inte hinder för en nationell lagstiftning enligt vilken ett moderbolag, som fusioneras med ett dotterbolag som har hemvist i en annan medlemsstat och som har upphört med sin verksamhet, saknar möjlighet att från sin skattepliktiga inkomst göra avdrag för förluster som detta dotterbolag har redovisat under taxeringsår före fusionen, medan en sådan möjlighet ges enligt nämnda lagstiftning när moderbolaget fusioneras med ett dotterbolag med hemvist i samma land som moderbolaget. En sådan nationell lagstiftning är dock oförenlig med unionsrätten om den inte ger moderbolaget en möjlighet att bevisa att dotterbolaget utan hemvist i landet har uttömt möjligheterna till avdrag för dessa förluster och att det inte existerar några möjligheter till avdrag för dem i dotterbolagets hemviststat under kommande taxeringsår, vare sig för dotterbolaget självt eller för en utomstående.