Förstainstansrättens dom (fjärde avdelningen) av den 20 mars 2002. - LR AF 1998 A/S, tidigare Løgstør Rør A/S mot Europeiska kommissionen. - Konkurrens - Konkurrensbegränsande samverkan - Fjärrvärmerör - Artikel 85 i EG-fördraget (nu artikel 81 EG) - Fortlöpande överträdelse - Bojkott - Insyn i akten - Böter - Riktlinjer för beräkning av böter - Retroaktiv verkan saknas - Skydd för berättigade förväntningar. - Mål T-23/99.



Rättsfallssamling 2002 s. II-01705



Sammanfattning

Parter

Domskäl

Beslut om rättegångskostnader

Domslut



Nyckelord

1. Konkurrens - Konkurrensbegränsande samverkan - Deltagande i företagsmöten som har ett konkurrensbegränsande syfte - Omständighet som gör det möjligt att, i avsaknad av avståndstagande från de beslut som fattats, sluta sig till deltagande i efterföljande konkurrensbegränsande samverkan

(EG-fördraget, artikel 85.1 (nu artikel 81.1 EG))

2. Konkurrens - Konkurrensbegränsande samverkan - Bevisning - Ett företags svar på kommissionens begäran om upplysningar - Bevisvärde - Bedömning - Betydelsen av att den person som för företagets räkning undertecknade svaret inte närvarade vid det omtvistade mötet och av att han inte var anställd vid företaget då mötet ägde rum - Saknas

(Rådets förordning nr 17, artikel 11)

3. Konkurrens - Konkurrensbegränsande samverkan - Skadlig inverkan på konkurrensen - Bedömningskriterier - Konkurrensbegränsande syfte - Tillräcklig fastställelse

(EG-fördraget, artikel 85.1 (nu artikel 81.1 EG))

4. Konkurrens - Konkurrensbegränsande samverkan - Avtal mellan företag - Deltagande som påstås ha ägt rum efter påtryckningar - Omständighet som inte utgör något försvar för ett företag som inte har utnyttjat möjligheten att göra anmälan hos behöriga myndigheter

(EG-fördraget, artikel 85.1 (nu artikel 81.1 EG); rådets förordning nr 17, artikel 3)

5. Konkurrens - Konkurrensbegränsande samverkan - Bojkott - Ett företags ansvar - Betydelse av att företaget underlåtit att faktiskt vidta bojkottåtgärderna - Saknas - Ansvar på grund av de andra företagens beteende inom ramen för samma överträdelse - Tillåtet - Kriterier

(EG-fördraget, artikel 85.1 (nu artikel 81.1 EG))

6. Konkurrens - Administrativt förfarande - Iakttagande av rätten till försvar - Insyn i akten som underlättats av att kommissionen organiserat en utväxling av handlingarna mellan de misstänkta företagen - Tillåtet - Villkor

7. Konkurrens - Administrativt förfarande - Iakttagande av rätten till försvar - Meddelande om anmärkningar - Åberopande av ytterligare bevisning efter det att kommissionen meddelat anmärkningarna - Tillåtet - Villkor

(Rådets förordning nr 17, artikel 19.1; kommissionens förordning nr 99/63, artiklarna 2 och 4)

8. Konkurrens - Administrativt förfarande - Iakttagande av rätten till försvar - Meddelande om anmärkningar - Erforderligt innehåll - Uppgifter angående enligt vilken metod som de planerade böterna beräknas - Förtida uppgifter - Följder

(Rådets förordning nr 17, artikel 19.1; kommissionens förordning nr 99/63, artiklarna 2 och 4)

9. Gemenskapsrätt - Allmänna rättsprinciper - Avsaknad av retroaktiv verkan för straffrättsliga bestämmelser - Tillämpningsområde - Konkurrens - Administrativt förfarande - Principens räckvidd

(Europeiska konventionen om skydd för de mänskliga rättigheterna, artikel 7; rådets förordning nr 17, artikel 15)

10. Konkurrens - Böter - Tillämpliga bestämmelser - Fastställande - Betydelsen av kommissionens tidigare praxis - Föreligger inte

(Rådets förordning nr 17)

11. Konkurrens - Böter - Belopp - Fastställande - Kommissionens utrymme för skönsmässig bedömning - Följder - Ekonomiska aktörer kan inte med framgång åberopa berättigade förväntningar på att rådande förhållanden skall bestå

(Rådets förordning nr 17, artikel 15)

12. Invändning om rättsstridighet - Räckvidd - Rättsakter som kan bli föremål för en invändning om rättsstridighet - Kommissionens riktlinjer för beräkning av böter på grund av överträdelse av konkurrensrätten - Omfattas

(EG-fördraget, artikel 184 (nu artikel 241 EG))

13. Konkurrens - Böter - Belopp - Fastställande - Kriterier - Överträdelsernas allvarliga karaktär och varaktighet - Bedömning - Nödvändighet av att beakta de berörda företagens omsättning - Föreligger inte - Nödvändighet av att göra åtskillnad mellan de i överträdelsen inblandade företagen utifrån företagens totala omsättning eller utifrån deras omsättning på marknaden för ifrågavarande produkt - Föreligger inte

(Rådets förordning nr 17, artikel 15.2)

14. Konkurrens - Böter - Belopp - Fastställande - Maximalt belopp - Beräkning - Åtskillnad mellan det slutliga bötesbeloppet och det mellanliggande bötesbeloppet - Följder

(Rådets förordning nr 17, artikel 15.2)

15. Konkurrens - Böter - Belopp - Fastställande - Maximalt belopp - Beräkning - Omsättning som skall beaktas

(Rådets förordning nr 17, artikel 15.2)

16. Konkurrens - Böter - Belopp - Fastställande - Kriterier - Överträdelsernas allvarliga karaktär - Försvårande eller förmildrande omständigheter - Fortsättning eller upphörande av överträdelsen efter kommissionens ingripande - Bedömning från fall till fall

(Rådets förordning nr 17, artikel 15.2)

17. Konkurrens - Böter - Belopp - Fastställande - Kriterier - Överträdelsernas allvarliga karaktär - Förmildrande omständigheter - Skyldighet för kommissionen att följa sin tidigare beslutspraxis - Föreligger inte

(Rådets förordning nr 17, artikel 15.2)

18. Konkurrens - Böter - Belopp - Fastställande - Kommissionens meddelande om befrielse från eller nedsättning av böter i kartellärenden på grund av företagens samarbete - Inverkan på bedömningen av nämnda företags samarbete

(Rådets förordning nr 17, artikel 15.2)

19. Konkurrens - Böter - Belopp - Fastställande - Omöjligt för ett företag att åberopa principen om likabehandling som grund för att tillerkännas en rättsstridig nedsättning

(Rådets förordning nr 17, artikel 15.2)

20. Konkurrens - Böter - Betalning - Dröjsmålsränta - Kommissionens fastställelse av en högre räntesats än den genomsnittligt tillämpliga marknadsräntan - Tillåtet

(Rådets förordning nr 17, artikel 15.2)

Sammanfattning

1. Ett företag som, om än på ett passivt sätt, deltar i möten med konkurrensbegränsande syften, och som inte offentligt tar avstånd från vad som diskuteras vid mötena och som därigenom låter övriga mötesdeltagare förstå att det samtycker till de resultat som mötena leder fram till och att det kommer att följa dessa resultat, skall anses ha deltagit i den konkurrensbegränsande samverkan som följer av dessa möten.

( se punkt 39 )

2. Bevisvärdet av ett företags svar på kommissionens begäran om upplysningar enligt artikel 11 i förordning nr 17 förringas inte av att den person som undertecknade svaret varken var närvarande vid mötet som är föremål för kommissionens undersökning eller var anställd vid företaget vid den tidpunkten. Eftersom svaret avgavs för företagets räkning skall mer tilltro fästas vid svaret i sig än vid det svar som någon anställd vid företaget skulle kunna uppge, oavsett vilken erfarenhet eller åsikt som den anställde kan ha.

( se punkt 45 )

3. För tillämpningen av artikel 85.1 i fördraget (nu artikel 81.1 EG) behöver ett avtal inte ha fått några konkreta effekter om det framgår att avtalet har till syfte att hindra, begränsa eller snedvrida konkurrensen på den gemensamma marknaden. Det förhållandet att ett företag, som deltar i möten med andra företag där det fattas beslut om prissättning, inte iakttar de fastställda priserna motbevisar inte mötenas konkurrensbegränsande syfte och således inte heller att det berörda företaget deltagit i den konkurrensbegränsande samverkan. Detta är på sin höjd ägnat att visa att det berörda företaget inte följt det ifrågavarande avtalet.

( se punkt 47 )

4. Ett företag, som tillsammans med andra företag deltar i konkurrensbegränsande åtgärder, kan inte till sin fördel göra gällande att det tvingats av de andra företagen att delta i åtgärderna. Företaget kan nämligen anmäla de påtryckningar som det är föremål för till de behöriga myndigheterna och enligt artikel 3 i förordning nr 17 framställa ett klagomål till kommissionen, i stället för att delta i nämnda åtgärder.

( se punkt 142 )

5. Ett företag kan nämligen hållas ansvarigt för en bojkott utan att det är nödvändigt att företaget faktiskt har deltagit eller till och med kunde ha deltagit i bojkotten. För det fall rättsläget var det motsatta, skulle nämligen företag som godtagit bojkottåtgärder, men som inte haft tillfälle att genomföra bojkotten, undgå ansvar för att ha deltagit i avtalet.

Ett företag som har deltagit i en komplex överträdelse av konkurrensreglerna genom egna beteenden, som omfattas av begreppen avtal eller samordnat förfarande med en konkurrensbegränsande målsättning i den mening som avses i artikel 85.1 i fördraget (nu artikel 81.1 EG) och som syftar till förverkligandet av överträdelsen i dess helhet, kan även vara ansvarigt för beteenden som genomförts av andra företag inom ramen för samma överträdelse för hela den period som det deltagit i den nämnda överträdelsen. Så är fallet när det är styrkt att det ifrågavarande företaget kände till de övriga deltagarnas överträdelser eller rimligen kunde förutse dem och var berett att acceptera den risk som detta innebar.

( se punkterna 157 och 158 )

6. Kommissionen uppfyller i vederbörlig ordning de krav som förstainstansrätten lagt fast i sin rättspraxis, genom att föreslå för de berörda företagen att de skall utväxla handlingar för att på så sätt underlätta tillgången till handlingarna i ärendet, samtidigt som kommissionen själv säkerställer att företagen får tillgång till samtliga handlingar i undersökningsärendet. Enligt förstainstansrättens praxis kan utväxling av dokument mellan företag inte i något fall ersätta kommissionens skyldighet att säkerställa att de berörda företagens rätt till försvar iakttas vid undersökningen av en överträdelse av konkurrensreglerna. Ett företags försvar kan nämligen inte göras beroende av den goda viljan hos ett annat företag, vilket kan antas vara en konkurrent mot vilken kommissionen riktat liknande anklagelser och som ofta har motsatta ekonomiska och processuella intressen.

( se punkt 184 )

7. Av artikel 19.1 i förordning nr 17 jämförd med artiklarna 2 och 4 i förordning nr 99/63 framgår att kommissionen skriftligen skall meddela företag och företagssammanslutningar om de anmärkningar som den har att rikta mot dem och får i sina beslut endast ta upp sådana anmärkningar mot företag och företagssammanslutningar beträffande vilka de har haft tillfälle att yttra sig. Det finns emellertid inte någon bestämmelse enligt vilken det är förbjudet för kommissionen att, efter det att den meddelat anmärkningarna, delge parterna nya handlingar vilka den anser styrker dess uppfattning, under förutsättning att företagen ges tillräcklig tid att framföra sina synpunkter i frågan.

( se punkterna 188 och 190 )

8. Kommissionen uppfyller sin skyldighet att iaktta företagens rätt att yttra sig genom att i sitt meddelande om anmärkningar uttryckligen ange att den har för avsikt att undersöka huruvida företagen skall åläggas böter och de huvudsakliga faktiska och rättsliga grunder som kan medföra att böter åläggs, såsom hur allvarlig den påstådda överträdelsen är och hur länge den pågått samt huruvida den begåtts "uppsåtligen eller av oaktsamhet". Genom att göra detta ger kommissionen företagen de upplysningar som är nödvändiga för att de skall kunna försvara sig, inte bara mot konstaterandet av en överträdelse utan även mot åläggandet av böter. Kommissionen är mot denna bakgrund inte skyldig att precisera på vilket sätt som den avser att använda sig av de faktiska och rättsliga omständigheterna vid beräkningen av nivån på böterna. Att uttala sig om nivån på de avsedda böterna innan företagen beretts tillfälle att yttra sig över anmärkningarna mot dem, skulle nämligen innebära ett oriktigt föregripande av kommissionens beslut. Följaktligen är kommissionen inte heller skyldig att under det administrativa förfarandet underrätta de berörda företagen om sin avsikt att tillämpa en ny metod vid beräkningen av bötesbeloppet. Kommissionen är inte skyldig att varna företagen genom att underrätta dem om sin avsikt att höja den allmänna nivån på bötesbeloppet.

( se punkterna 199, 206-208 )

9. Principen att straffrättsliga bestämmelser inte kan ha retroaktiv verkan är gemensam för alla medlemsstaters rättsordningar och finns inskriven som en grundläggande rättighet i artikel 7 i Europakonventionen om de mänskliga rättigheterna. Den är en av de allmänna rättsprinciper vars efterlevnad gemenskapsdomstolarna skall säkerställa.

Enligt artikel 15.4 i förordning nr 17 har i detta avseende böter som kommissionen ålagt för överträdelser av konkurrensrätten inte straffrättslig karaktär. Kommissionen är emellertid skyldig att iaktta de allmänna principerna för gemenskapsrätten, bland annat principen om förbud mot retroaktiv tillämpning, i alla administrativa förfaranden som kan leda till påföljder enligt fördragets konkurrensbestämmelser. I enlighet med dessa principer skall de påföljder som åläggs ett företag för överträdelse av konkurrensreglerna motsvara de påföljder som var tillämpliga vid den tidpunkt då överträdelsen begicks.

I förordning nr 17 anges emellertid att kommissionen har ett utrymme för skönsmässig bedömning. Att kommissionen antar en ny metod för bötesberäkning som i vissa fall kan innebära att bötesbeloppet höjs, utan att den övre gränsen i förordning nr 17 för den skull överskrids, kan, mot bakgrund av kommissionens utrymme för skönsmässig bedömning, inte anses utgöra en retroaktiv höjning av de böter som föreskrivs i artikel 15 i förordning nr 17 i strid med legalitets- och rättssäkerhetsprinciperna.

( se punkterna 219-221 och 235 )

10. Kommissionens tidigare beslutspraxis utgör inte den rättsliga ramen för åläggande av böter på konkurrensområdet, eftersom det endast är i förordning nr 17 som denna rättsliga ram definieras.

( se punkt 234 )

11. Kommissionen skall utöva sin befogenhet att fastställa bötesbeloppet för överträdelse av konkurrensreglerna inom sitt utrymme för skönsmässig bedömning enligt förordning nr 17. Emellertid kan de ekonomiska aktörerna inte med fog förvänta sig att rådande förhållanden skall bestå när dessa kan ändras av gemenskapsinstitutionerna inom deras utrymme för skönsmässig bedömning. Av detta följer att företag, som är föremål för ett administrativt förfarande som kan utmynna i böter, inte kan ha berättigade förväntningar på att kommissionen inte skall överstiga den tidigare tillämpade bötesnivån.

( se punkterna 241 och 243 )

12. Artikel 184 i fördraget (nu artikel 241 EG) ger uttryck för en allmän princip enligt vilken samtliga parter har rätt att, i syfte att få ett beslut ogiltigförklarat som berör dem direkt och personligen, ifrågasätta giltigheten av rättsakter som institutionerna tidigare antagit, vilka utgör rättslig grund för det ifrågasatta beslutet, om den ifrågavarande parten inte hade rätt att med stöd av artikel 173 i fördraget (nu artikel 230 EG i ändrad lydelse) väcka talan direkt mot dessa rättsakter, vars följder berör parten utan att denne har haft möjlighet att begära en ogiltigförklaring. Artikel 184 i fördraget har inte till syfte att ge en part möjlighet att, oavsett vilken form av talan det rör sig om, ifrågasätta tillämpligheten av vilken rättsakt av allmän karaktär som helst. Den allmänna rättsakt vars lagenlighet ifrågasätts skall nämligen vara direkt eller indirekt tillämplig på det fall som är föremål för talan och det skall föreligga ett direkt rättsligt samband mellan det individuella beslut som ifrågasätts och den ifrågavarande allmänna rättsakten.

I kommissionens riktlinjer för beräkning av böter som döms ut enligt artikel 15.2 i förordning nr 17 och artikel 65.5 i EKSG-fördraget, även om det inte är riktlinjerna som utgör den rättsliga grunden för beslutet att ålägga de ekonomiska aktörerna böter eftersom beslutet grundas på artiklarna 3 och 15.2 i förordning nr 17, föreskrivs på ett allmänt och abstrakt sätt vilken metod som kommissionen skall tillämpa då den i beslut utdömer böter. Därigenom säkerställer riktlinjerna rättssäkerheten för företagen. När det framgår att kommissionen faktiskt fastställde de ekonomiska aktörernas bötesbelopp enligt den i riktlinjerna föreskrivna allmänna metoden, finns det ett direkt rättsligt samband mellan det ifrågasatta individuella beslutet och den allmänna rättsakten, nämligen riktlinjerna. Eftersom den berörda ekonomiska aktören inte hade rätt att väcka talan om ogiltigförklaring av riktlinjerna som är en allmän rättsakt, har den rätt att framställa en invändning om rättsstridighet.

( se punkterna 272-276 )

13. När kommissionen fastställer bötesbelopp på grundval av överträdelsens allvar och varaktighet är den inte skyldig att göra sin bötesberäkning utifrån belopp som grundas på de berörda företagens omsättning. För det fall kommissionen utdömer böter mot flera företag som är inblandade i samma överträdelse är den inte heller skyldig att säkerställa att de slutliga bötesbeloppen för de berörda företagen återspeglar de skillnader som finns beträffande företagens totala omsättning eller deras omsättning på ifrågavarande produktmarknad.

( se punkt 278 )

14. I artikel 15.2 i förordning nr 17 föreskrivs att kommissionen får ålägga böter på ett belopp som dock inte får överstiga 10 procent av föregående räkenskapsårs omsättning för varje företag som har deltagit i överträdelsen. Detta innebär att de böter som slutligt åläggs ett företag skall sättas ned om de överstiger 10 procent av företagets omsättning, oberoende av de beräkningar som gjorts dessförinnan utifrån överträdelsens allvar och varaktighet. Denna bestämmelse utgör således inte något hinder för kommissionen att under beräkningen använda sig av ett mellanliggande belopp som överstiger 10 procent av det berörda företagets omsättning, under förutsättning att det slutliga bötesbelopp som företaget slutligt åläggs inte överstiger denna övre gräns. I ett sådant fall kan den inte klandras för att vissa omständigheter som den beaktat under beräkningen, såsom överträdelsens varaktighet samt försvårande och förmildrande omständigheter, inte får någon inverkan på det slutliga bötesbeloppet, eftersom detta är en följd av det i artikel 15.2 i förordning nr 17 föreskrivna förbudet mot att överstiga 10 procent av det berörda företagets totala omsättning.

( se punkterna 286-288 och 290 )

15. Den omsättning som avses i artikel 15.2 i förordning nr 17 skall förstås som det berörda företagets totala omsättning, eftersom endast denna omsättning kan ge en ungefärlig indikation på företagets storlek och inflytande på marknaden. Med iakttagande av den övre gränsen i nämnda bestämmelse får kommissionen välja att fastställa bötesbeloppet utifrån en annan än den totala omsättningen, såsom omsättningen på den geografiska marknaden eller den del av omsättningen som de berörda produkterna motsvarar.

( se punkt 306 )

16. Möjligheten för kommissionen att anse att det är en förmildrande omständighet att en överträdelse av konkurrensreglerna upphör efter det att kommissionen gjort sina första ingripanden innebär inte att det inte kan anses vara en försvårande omständighet att en överträdelse fortsätter. Ett företags reaktion på att kommissionen inlett en utredning av företagets verksamhet kan nämligen bara bedömas utifrån de särskilda omständigheterna i varje ärende. Kommissionen har således inte en allmän skyldighet att anse att det är en försvårande omständighet att överträdelsen fortsatt, ej heller att anse att det är en förmildrande omständighet att överträdelsen upphört. Kommissionens möjlighet att i ett visst fall klassificera ett dylikt upphörande som en förmildrande omständighet innebär således inte att den i ett annat fall inte får klassificera en fortsatt överträdelse som en försvårande omständighet.

( se punkt 324 )

17. Det faktum att kommissionen i sin tidigare beslutspraxis har ansett att vissa omständigheter utgör förmildrande omständigheter vid fastställandet av bötesbeloppets storlek för överträdelser av konkurrensreglerna innebär inte att kommissionen är skyldig att göra samma bedömning i ett senare beslut.

( se punkt 337 )

18. Kommissionens meddelande om befrielse från eller nedsättning av böter i kartellärenden skapar berättigade förväntningar som företagen kommer att lita på när de avslöjar förekomsten av en konkurrensbegränsande samverkan. Mot bakgrund av de berättigade förväntningar som de företag som vill samarbeta med kommissionen kan få genom meddelandet, är kommissionen skyldig att följa meddelandet då den bedömer i vilken mån ett företags samarbete med kommissionen skulle påverka bötesbeloppet.

( se punkt 360 )

19. Även om det antas att kommissionen satte ned böterna för mycket för ett företag med anledning av överträdelse av konkurrensreglerna, skall likabehandlingsprincipen tillämpas mot bakgrund av rättssäkerhetsprincipen, enligt vilken ingen till sin egen förmån kan åberopa en rättsstridig åtgärd som gynnat någon annan.

( se punkt 367 )

20. Även om dröjsmålsräntan på böter som ålagts företag som överträder konkurrensreglerna inte skall vara så hög att den faktiskt tvingar företag att betala böterna trots att de anser att det finns goda grunder att bestrida giltigheten av kommissionens beslut, kan kommissionen utgå ifrån en referenspunkt som i nödvändig utsträckning är högre än den genomsnittligt tillämpliga marknadsräntan för att inte betalningen skall förhalas.

( se punkt 398 )

Parter

I mål T-23/99,

LR AF 1998 A/S, tidigare Løgstør Rør A/S, Løgstør (Danmark), företrätt av advokaterna D. Waelbroeck och H. Peytz, med delgivningsadress i Luxemburg,

sökande,

mot

Europeiska gemenskapernas kommission, företrädd av P. Oliver och É. Gippini Fournier, båda i egenskap av ombud, med delgivningsadress i Luxemburg,

svarande,

"angående en talan om, i första hand, ogiltigförklaring av kommissionens beslut 1999/60/EG av den 21 oktober 1998 om ett förfarande enligt artikel 85 i EG-fördraget (IV/35.691/E-4 - Kartellen för fjärrvärmerör) (EGT L 24, 1999, s. 1) eller, i andra hand, nedsättning av de böter som sökanden har ålagts genom beslutet,

meddelar FÖRSTAINSTANSRÄTTEN (fjärde avdelningen)

sammansatt av ordföranden P. Mengozzi samt domarna V. Tiili och R.M. Moura Ramos,

justitiesekreterare: byrådirektören G. Herzig,

med hänsyn till det skriftliga förfarandet och förhandlingen den 25 oktober 2000,

följande

Dom

Domskäl

Bakgrund till tvisten

1 LR AF 1998 A/S, tidigare Løgstør Rør A/S, är ett danskt bolag som vid den i målet aktuella tidpunkten tillverkade och sålde förisolerade rör. Förisolerade rör används bland annat inom fjärrvärmesektorn.

2 Inom fjärrvärmesystemen värms vattnet upp på en central plats och transporteras genom underjordiska rörledningar till den plats som skall värmas upp. Eftersom vattnet (eller ångan) har en mycket hög temperatur, måste rören vara förisolerade för att säkerställa en effektiv och säker distribution. De använda rören är förisolerade och består därför huvudsakligen av stålrör som är inneslutna i plaströr med ett lager skumisolering emellan.

3 Handeln med fjärrvärmerör mellan medlemsstaterna är betydande. De största nationella marknaderna inom Europeiska unionen är Tyskland, med 40 procent av gemenskapens totala konsumtion, och Danmark, med 20 procent. Danmark, som är huvudsakligt tillverkningscentrum, står för 50 procent av Europeiska unionens tillverkningskapacitet och levererar produkten till alla medlemsstater som använder fjärrvärme.

4 Genom skrivelse av den 18 januari 1995 inkom det svenska företaget Powerpipe AB med ett klagomål till kommissionen. Däri angavs att de andra tillverkarna och distributörerna av fjärrvärmerör hade delat upp den europeiska marknaden inom ramen för en konkurrensbegränsande samverkan. Vidare angavs att de hade vidtagit samordnade åtgärder för att skada Powerpipe AB:s verksamhet, begränsa företagets verksamhet till den svenska marknaden eller tvinga det att lägga ner sin verksamhet helt och hållet.

5 Den 28 juni 1995 genomförde kommissionens tjänstemän och representanter för de nationella konkurrensmyndigheterna från de berörda medlemsstaterna, i enlighet med ett kommissionsbeslut av den 12 juni 1995, samtidiga och oanmälda undersökningar hos tio företag eller sammanslutningar inom fjärrvärmesektorn, däribland hos sökanden (nedan kallade undersökningarna).

6 Därefter riktade kommissionen begäran om upplysningar enligt artikel 11 i rådets förordning nr 17 av den 6 februari 1962, första förordningen om tillämpning av fördragets artiklar 85 och 86 (EGT 13, s. 204; svensk specialutgåva, område 8, volym 1, s. 8), till sökanden och till de flesta av de berörda företagen.

7 Kommissionen riktade den 20 mars 1997 ett meddelande om anmärkningar till sökanden och de berörda företagen. En muntlig hearing med de berörda företagen ägde därefter rum den 24 och den 25 november 1997.

8 Kommissionen fattade den 21 oktober 1998 beslut 1999/60/EG om ett förfarande enligt artikel 85 i EG-fördraget (IV/35.691/E-4 - Kartellen för fjärrvärmerör) (EGT L 24, 1999, s. 1), vilket innan det offentliggjordes rättades genom ett beslut av den 6 november 1998 (K(1998) 3415 slutligt) (nedan kallat beslutet eller det ifrågasatta beslutet). I beslutet fastställdes att en rad företag, däribland sökanden, deltagit i en samling avtal och samordnade förfaranden i den mening som avses i artikel 85.1 i EG-fördraget (nu artikel 81.1 EG) (nedan kallad den konkurrensbegränsande samverkan eller kartellen).

9 Enligt beslutet träffades i slutet av år 1990 ett avtal mellan fyra danska producenter av fjärrvärmerör, som byggde på principen om allmänt samarbete på deras nationella marknad. Enligt beslutet var sökanden, ABB IC Møller A/S (det danska dotterbolaget till den schweizisk-svenska koncernen ABB Asea Brown Boveri Ltd, nedan kallat ABB), Dansk Rørindustri A/S (även känt under firman Starpipe, nedan kallad Dansk Rørindustri) och Tarco Energi A/S (nedan kallat Tarco) (nedan tillsammans kallade de danska producenterna) parter i avtalet. En av de första åtgärderna var att samordna prishöjningar både på den danska marknaden och på exportmarknaden. För att dela upp den danska marknaden lade man upp kvoter som sedan genomfördes och kontrollerades av en "kontaktgrupp", som bestod av försäljningscheferna på de berörda företagen. För varje kommersiellt projekt (nedan kallade projekt) informerade det företag som tilldelats projektet de övriga deltagarna om vilket pris det ämnade bjuda, och de lämnade därefter in anbud med högre priser för att skydda den leverantör som hade blivit utsedd av kartellen.

10 Enligt beslutet började på hösten 1991 två tyska producenter, Henss/Isoplus-koncernen (nedan kallad Henss/Isoplus) och Pan-Isovit GmbH, att delta i de regelbundna mötena med de danska producenterna. Inom ramen för dessa möten ägde förhandlingar rum för att dela upp den tyska marknaden. Förhandlingarna ledde i augusti 1993 fram till att avtal träffades om vilka försäljningskvoter som varje företag skulle ha.

11 Vidare anges det i beslutet att ett avtal mellan samtliga producenter träffades år 1994 för att fastställa kvoterna för hela den europeiska marknaden. Denna europeiska konkurrensbegränsande samverkan hade en tvådelad struktur. "Direktörsklubben", som bestod av ordförandena eller verkställande direktörerna för de företag som deltog i den konkurrensbegränsande samverkan, tilldelade varje företag kvoter både för marknaden som helhet och för var och en av de nationella marknaderna, bland andra Tyskland, Österrike, Danmark, Finland, Italien, Nederländerna och Sverige. För vissa nationella marknader bildades en "kontaktgrupp" bestående av lokala försäljningschefer, vilka fick i uppgift att administrera avtalen genom att tilldela projekt och samordna anbudsgivningen i upphandlingsförfaranden.

12 Vad avser den tyska marknaden anges i beslutet att det första mötet med kontaktgruppen för Tyskland hölls den 7 oktober 1994, sedan de sex största europeiska producenterna (ABB, Dansk Rørindustri, Henss/Isoplus, Pan-Isovit, Tarco och sökanden) och Brugg Rohrsysteme GmbH (nedan kallat Brugg) hade träffats den 18 augusti 1994. Gruppens möten fortsatte ännu långt efter det att kommissionen genomfört sina undersökningar i slutet av juni 1995, men mötena ägde från och med undersökningarna rum utanför Europeiska unionen, nämligen i Zürich. Mötena i Zürich fortsatte till och med den 25 mars 1996.

13 I beslutet anges som omständighet som utvisar att det förelåg en konkurrensbegränsande samverkan att det beslutades och vidtogs samordnade åtgärder för att undanröja det enda större företag som inte deltog, nämligen Powerpipe. Kommissionen anger särskilt att vissa deltagare i den konkurrensbegränsande samverkan anställde "nyckelpersoner" i Powerpipe. Deltagarna lät även meddela Powerpipe att bolaget borde dra sig tillbaka från den tyska marknaden. Sedan Powerpipe i mars 1995 tilldelats ett viktigt tyskt projekt, hölls ett möte i Düsseldorf. I detta möte deltog de sex ovannämnda producenterna och Brugg. Enligt kommissionen fattades det vid mötet beslut om att kollektivt bojkotta Powerpipes kunder och leverantörer. Denna bojkott genomfördes sedermera.

14 I kommissionens beslut anges skälen till varför inte bara det uttryckliga avtalet om uppdelning av marknader mellan de danska producenterna från slutet av 1990, utan även de förfaranden som vidtogs från och med oktober 1991 betraktade i sin helhet, skall anses vara ett "avtal" som är förbjudet enligt artikel 85.1 i fördraget. I kommissionens beslut anges vidare att de "danska" och "europeiska" fallen av konkurrensbegränsande samverkan endast gav uttryck för en enda konkurrensbegränsande samverkan som visserligen började i Danmark, men som redan från början hade som långsiktigt mål att utvidga deltagarnas kontroll till att omfatta hela marknaden. Enligt kommissionen hade det fortlöpande avtalet mellan producenterna en märkbar verkan på handeln mellan medlemsstaterna.

15 Själva beslutet har därför följande lydelse:

"Artikel 1

ABB Asea Brown Boveri Ltd, Brugg Rohrsysteme GmbH, Dansk Rørindustri A/S, Henss/Isoplus-koncernen, Ke-Kelit Kunststoffwerk Ges mbH, Oy KWH Tech AB, Løgstør Rør A/S, Pan-Isovit GmbH, Sigma Tecnologie Di Rivestimento S.r.l. och Tarco Energi A/S har överträtt artikel 85.1 i fördraget genom att inom sektorn fjärrvärmekulvert på det sätt och i den omfattning som anges i skälen delta i ett system av avtal och samordnade förfaranden som inleddes omkring november/december 1990 bland de fyra danska producenterna, som därefter utvidgades till att omfatta andra nationella marknader och involverade Pan-Isovit och Henss/Isoplus och som i slutet av 1994 utgjorde en omfattande kartell som täckte hela den gemensamma marknaden.

Överträdelsens varaktighet var

- vad ... Løgstør ... beträffar från omkring november/december 1990 till åtminstone mars eller april 1996,

...

Överträdelsens huvudsakliga kännetecken var

- att dela upp nationella marknader och så småningom hela den europeiska marknaden mellan medlemmarna på grundval av kvoter,

- att tilldela bestämda producenter nationella marknader och se till att andra producenter drog sig tillbaka,

- att fastställa priser för produkten och för enskilda projekt,

- att tilldela vissa producenter enskilda projekt och manipulera anbudsförfarandet för dessa projekt för att säkerställa att den förutbestämda producenten fick kontraktet i fråga,

- att i syfte att skydda kartellen från konkurrens från den enda viktiga konkurrenten utanför kartellen, Powerpipe AB, samtycka till och vidta samordnade åtgärder för att hindra detta företags kommersiella verksamhet, skada dess affärer eller driva bort det från marknaden helt och hållet.

...

Artikel 3

De i artikel 1 angivna företagen åläggs härmed följande böter för de överträdelser som konstateras i artikel 1:

...

g) Løgstør ..., böter om 8 900 000 ecu,

..."

16 Beslutet delgavs sökanden genom skrivelse av den 12 november 1998, som sökanden mottog den 13 november 1998.

Förfarandet och parternas yrkanden

17 Sökanden har väckt förevarande talan genom ansökan, som inkom till förstainstansrättens kansli den 21 januari 1999.

18 Även sju av de nio andra företag som hölls ansvariga för överträdelsen har väckt talan mot beslutet (mål T-9/99, T-15/99, T-16/99, T-17/99, T-21/99, T-28/99 och T-31/99).

19 På grundval av referentens rapport beslutade förstainstansrätten (fjärde avdelningen) att inleda det muntliga förfarandet och begärde, såsom åtgärd för processledning, att parterna skulle svara på skriftliga frågor och ge in vissa handlingar till förstainstansrätten. Parterna efterkom förstainstansrättens begäran.

20 Parterna utvecklade sin talan och svarade på förstainstansrättens muntliga frågor vid offentlig förhandling den 25 oktober 2000.

21 Sökanden har yrkat att förstainstansrätten skall

- ogiltigförklara det ifrågasatta beslutet i den mån det riktar sig till sökanden,

- i andra hand avsevärt nedsätta de böter som sökanden har ålagts, och

- förplikta svaranden att ersätta rättegångskostnaderna.

22 Svaranden har yrkat att förstainstansrätten skall

- ogilla talan, och

- förplikta sökanden att ersätta rättegångskostnaderna.

Prövning i sak

23 Sökanden har i huvudsak åberopat fem grunder. Som första grund har det gjorts gällande att kommissionen gjorde en felaktig bedömning av sakomständigheterna vid tillämpningen av artikel 85.1 i fördraget. Den andra grunden avser åsidosättande av rätten till försvar. Som tredje grund har det gjorts gällande att allmänna principer åsidosattes och att kommissionen gjorde en felaktig bedömning av sakomständigheterna då bötesbeloppet fastställdes. Den fjärde grunden avser åsidosättande av motiveringsskyldigheten vid fastställandet av bötesbeloppet. Vad slutligen gäller den femte grunden har det gjorts gällande att kommissionen tillämpade en för hög dröjsmålsränta för det fall böterna inte betalades omedelbart.

I - Den första grunden: Felaktig bedömning av sakomständigheterna vid tillämpningen av artikel 85.1 i fördraget

A - Kompensationssystemet inom ramen för den danska konkurrensbegränsande samverkan

1. Parternas argument

24 Sökanden har gjort gällande att kommissionen har gjort en felaktig bedömning då den i punkt 35 i beslutet har angett att sökanden i slutet av år 1991 deltog i ett kompensationssystem. Efter att Tarco begärt kompensation för den marknadsandel som den hade förlorat, föreslog sökanden bara att sökanden till förmån för Tarco skulle återkalla ett anbud på den isländska marknaden. Sökanden hade därvid kännedom om att den isländska kunden inte godtagit anbudet. Även om andra kompensationssystem varit föremål för diskussion, erlade sökanden inte någon betalning till Tarco. Sökanden anser att detta visar att sökanden varken hade avsikt att delta i eller de facto deltog i något kompensationssystem.

25 Svaranden har hävdat att sökandens förklaringar inte är tillräckliga, eftersom sökanden medgett att den diskuterade kompensationer med Tarco och erbjöd sig att återkalla sitt anbud inom ramen för ett upphandlingsförfarande. Att någon kompensation i form av pengar inte utbetalades innebär inte att den i beslutet gjorda bedömningen av kompensationssystemet är felaktig.

2. Förstainstansrättens bedömning

26 Förstainstansrätten konstaterar att kommissionen i punkt 35 i beslutet har ansett att, vad gäller den konkurrensbegränsande samverkan på den danska marknaden, det inte råder några tvivel om att kompensationssystemet var i drift i slutet av år 1991, men att de exakta detaljerna om hur kompensationen gavs var oklara. Kommissionen har i detta avseende hänvisat till att Tarco uppgett att kompensationen utbetalades i form av kontanter på grundval av utställda fakturor för fiktiva rörleveranser. Vidare har kommissionen hänvisat till sökandens svar av den 2 oktober 1997 på begäran om upplysningar av den 26 augusti 1997. I nämnda svar anges att Tarcos anspråk ansågs vara kompenserat genom de order som sökanden redan placerat hos Tarco och genom att sökanden till förmån för Tarco avsade sig sin andel av ett gemensamt projekt på Island (punkt 35 andra stycket i beslutet). Vidare har kommissionen dragit den slutsatsen att oavsett vilket det exakta förfarandet för att ge kompensation hade varit under år 1991, så bestämdes för år 1992 att ett nytt system skulle gälla, enligt vilket överskjutande marknadsandelar skulle "tas bort" och omfördelas till de producenter som låg under sin tilldelade kvot (punkt 35 tredje stycket i beslutet).

27 Sökanden har vitsordat att den under diskussionerna med Tarco med anledning av Tarcos kompensationsanspråk för förlorade projekt tillmötesgick detta anspråk genom att förklara sig beredd att återkalla sitt anbud på ett isländskt projekt.

28 Även om sökanden visste att den i vilket fall som helst inte skulle få projektet och även om någon betalning inte erlades efter diskussionerna med Tarco, är det uppenbart att sökanden till förmån för Tarco avstod från ett projekt för att tillmötesgå ett kompensationsanspråk som grundade sig på det inom ramen för den konkurrensbegränsande samverkan utarbetade kompensationssystemet.

29 Kommissionen har således på goda grunder slagit fast att ett kompensationssystem tillämpades, även om de exakta detaljerna om hur kompensationen skulle ges var oklara.

30 Sökandens anmärkning kan således inte godtas.

B - Huruvida det förelåg en fortlöpande konkurrensbegränsande samverkan från och med år 1990 till och med år 1996

31 Sökanden har gjort gällande att den inte deltog i någon överträdelse av artikel 85 i fördraget under en fortlöpande tidsperiod "[f]rån omkring november/december 1990 till åtminstone mars eller april 1996". Sökanden anser att det var fråga om två skilda fall av konkurrensbegränsande samverkan, varav den första endast avsåg den danska marknaden från januari 1991 till april 1993 och den andra avsåg den europeiska marknaden från mars 1995 till november eller december 1995. Den andra konkurrensbegränsande samverkan utvidgades vad avser Danmark och Tyskland med ett sporadiskt samarbete från slutet av år 1994 till mars 1996.

32 Förstainstansrätten kommer nedan att först pröva sökandens deltagande i den konkurrensbegränsande samverkan utanför den danska marknaden under åren 1990-1993. Därefter kommer förstainstansrätten att pröva argumentet att sökanden upphörde med sitt deltagande år 1993, och även inledandet av en konkurrensbegränsande samverkan på europeisk nivå år 1994. Slutligen kommer det att prövas hur länge den konkurrensbegränsande samverkan pågick och huruvida det var fråga om en fortlöpande samverkan.

1. Deltagandet i den konkurrensbegränsande samverkan utanför den danska marknaden under åren 1990-1993

- Parternas argument

33 Sökanden har gjort gällande att även om de berörda företagen under åren 1991-1993 gjorde ett antal försök att åstadkomma ett samarbete i Tyskland, var dessa försök inte framgångsrika. Konkurrensen snedvreds inte heller under denna period. Sökanden ville inte att något avtal om uppdelning av marknaden skulle träffas, eftersom den ansåg att den på egen hand skulle kunna öka sin marknadsandel. Sökanden var passiv och engagerade sig inte i frågan under de möten som den deltog i.

34 För det första var sökanden inte part i något avtal om att höja priserna för år 1991, inklusive priserna på exportmarknaderna. Det saknades anledning för kommissionen att åberopa anteckningarna från mötet den 22 november 1990 med en underkommitté till det danska rådet för fjärrvärme (en sammanslutning som inte deltog i den konkurrensbegränsande samverkan), eftersom de prishöjningar som producenterna meddelade vid detta tillfälle hade beslutats av företagen var för sig. Vad avser sökandens prishöjningar den 12 november 1990, styrks detta genom att de nya priserna redan hade offentliggjorts före detta möte. Det saknades emellertid möjlighet för producenterna att "samordna" prishöjningar som de redan var för sig fattat beslut om. Kommissionen grundar sitt beslut även på uppgifter från Tarco, som inte överensstämmer med vad som nämnts ovan. Tarcos uppgifter är emellertid felaktiga. För övrigt var den person som undertecknade Tarcos förklaring inte anställd av bolaget vid det aktuella tillfället, och var inte heller närvarande vid mötet.

35 De enda överträdelser som begicks under åren 1991-1993 utanför den danska marknaden var dels ett avtal som gällde Tyskland och vars syfte var att höja bruttopriserna från och med den 1 januari 1992, dels ett avtal av den 14 oktober 1991 om samarbete i Italien beträffande projektet i Turin. Avtalet om bruttopriserna träffades först vid mötet den 10 december 1991. Vid detta möte träffades emellertid inte något avtal om gemensamma prislistor eller om att hålla månatliga möten. Avtalet om bruttopriserna hade förmodligen inte någon direkt inverkan på den tyska marknaden, eftersom sökanden på denna marknad sålde sina produkter genom en fristående distributör som själv fastställde slutpriserna och eftersom de prishöjningar som infördes med stöd av prislistorna kompenserades genom att sökanden gav sin tyska distributör rabatter. Projektet i Turin var endast ett enstaka samarbete utan någon inverkan på marknaden.

36 För det andra var sökanden inte part i något avtal om att dela upp den tyska marknaden för år 1994, vilket kommissionen har angett i punkterna 50 och 51 i beslutet. Sökanden kan inte dra sig till minnes att mötena i Köpenhamn den 30 juni 1993 och i Zürich den 18 och den 19 augusti 1993 tilldrog sig på det sätt som anges i punkterna 49 och 50 i beslutet. Sökanden godtog inte heller någon enhetlig prislista eller att ett sanktionssystem skulle utarbetas. Det dokument som återfinns i bilaga 7 till sökandens yttrande på meddelandet om anmärkningar och som kommissionen åberopat till styrkande av nämnda avtalsinnehåll, är i själva verket bara ett förslag från ABB som presenterades för sökanden först vid ett senare tillfälle (nedan kallat ABB:s förslag). Att sökanden inte ville underteckna ett sådant avtal motsägs inte av att sökanden gick med på att låta en schweizisk redovisningsfirma genomföra en utredning för kartelldeltagarnas räkning för att få fram uppgifter om den tyska marknadens totala storlek. Inte heller motsägs det av att Pan-Isovit fick intrycket av att sökanden ville få till stånd ett avtal. Sökanden låtsades nämligen vara intresserad av ett avtal med villkor som den visste att de tyska företagen i kartellen inte skulle kunna godta. Vid ett kort möte den 8 september 1993 förklarade sökanden att den inte ville träffa något avtal om den tyska marknaden. Även vid ett möte den 29 september 1993 vägrade sökanden att godta ABB:s förslag. Sökanden har därvid gjort gällande att den inte bara vägrade att godta ett avtal om att dela upp marknaden i Tyskland, utan tvärtom bidrog till att försöken att träffa ett sådant avtal misslyckades.

37 Enbart den omständigheten att sökanden deltog i möten med konkurrensbegränsande syfte innebär inte att den skall hållas ansvarig såsom deltagare i den konkurrensbegränsande samverkan. Anledningen till denna uppfattning är att sökanden vid ett flertal tillfällen uppgav för de andra deltagarna att den inte var intresserad av att det planerade samarbetet skulle fortsätta. Sökanden tog på så sätt "offentligt" avstånd från vad som diskuterades under mötena. Diskussionerna ledde inte heller till något beslut och hade inte någon inverkan på marknaden.

38 Svaranden har anfört följande i denna del. Vad gäller samarbetet utanför Danmark under åren 1991-1993 träffades först ett uttryckligt avtal bland de danska producenterna om att höja exportpriserna i början av år 1991. Därefter träffades ett uttryckligt avtal om att höja priserna i Tyskland från och med januari 1992, samt om att fastställa priser och dela upp projekt i Italien och om kvotsystem i form av marknadsandelar för år 1994. Dessa avtal kan inte betraktas som enstaka händelser. Sökanden deltog nämligen i flera möten med jämna mellanrum inom ramen för en konkurrensbegränsande samverkan, som från och med hösten 1991 utvecklade det formella samarbetet mellan de danska producenterna till att omfatta den tyska marknaden.

- Förstainstansrättens bedömning

39 Ett företag som, om än på ett passivt sätt, deltar i möten med konkurrensbegränsande syften, och som inte offentligt tar avstånd från vad som diskuteras vid mötena och som därigenom låter övriga mötesdeltagare förstå att det samtycker till de resultat som mötena leder fram till och att det kommer att följa dessa resultat, skall enligt fast rättspraxis anses ha deltagit i den konkurrensbegränsande samverkan som följer av dessa möten (se förstainstansrättens dom av den 17 december 1991 i mål T-7/89, Hercules Chemicals mot kommissionen, REG 1991, s. II-1711, svensk specialutgåva, volym 11, s. 83, punkt 232, av den 10 mars 1992 i mål T-12/89, Solvay mot kommissionen, REG 1992, s. II-907, punkt 98, och av den 6 april 1995 i mål T-141/89, Tréfileurope mot kommissionen, REG 1995, s. II-791, punkterna 85 och 86).

40 Vad gäller perioden oktober 1991-oktober 1993 kommer förstainstansrätten att mot denna bakgrund pröva den bevisning och de slutsatser som kommissionen har angett i punkt 38 och följande punkter i beslutet.

41 Förstainstansrätten finner för det första att kommissionen på goda grunder i punkterna 31, 38 och 135 i beslutet har slagit fast att sökanden deltog i de danska producenternas samordnade prishöjningar på exportmarknaderna.

42 Sökanden har nämligen inte bestritt att den deltog i mötet den 22 november 1990. I protokollet från detta möte (bilaga 19 till meddelandet om anmärkningar) återfinns en lista med prishöjningar, och i denna lista anges för varje dansk producent en eller två procenttal med datum, såväl i en kolumn med rubriken "Danmark" som i en kolumn med rubriken "Export". Kommissionen har av detta dokument dragit slutsatsen att mötesdeltagarna kom överens om att samordna sina prishöjningar på exportmarknaderna. Denna slutsats förstärktes av Tarcos uppgifter om att mötesdeltagarna kom överens om samordnade prishöjningar för grundprislistorna såväl för nationell försäljning som för export (Tarcos svar av den 26 april 1996 på begäran om upplysningar av den 13 mars 1996, nedan kallat Tarcos svar).

43 Det saknas grund för sökanden att påstå att kommissionens slutsatser är felaktiga av den anledningen att höjningen av exportpriserna inte "avtalades" vid nämnda möte. Kommissionen har nämligen bara konstaterat att de danska producenterna har "samordnat" höjningarna av exportpriserna, vilket innebär att deltagarna kom överens om åtminstone på vilket sätt de planerade prishöjningarna skulle införas. Kommissionen har emellertid inte påstått att deltagarna under mötet även kom överens om vilken princip som skulle tillämpas eller vilken exakt procentandel som skulle gälla för prishöjningarna. Det framgår emellertid av protokollet från mötet den 22 november 1990 att deltagarna i vart fall meddelade vilka datum som prishöjningarna skulle införas samt i förekommande fall vilka gradvisa förändringar som hade planerats för prishöjningarna. Kommissionen har således på goda grunder slagit fast att en samordning av prishöjningarna har ägt rum.

44 Sökanden har även gjort gällande att den redan före mötet med kommittén den 22 november 1990 hade offentliggjort en prislista med prishöjningar. Detta argument är emellertid inte relevant. Sökanden har nämligen inte uppgett i vilken mån den på danska den 12 november 1990 offentliggjorda prislistan även var tillämplig på exportförsäljningar, varvid det skall beaktas att det vid mötet den 22 november 1990 ansågs vara nödvändigt att behandla exportpriserna separat från priserna för den danska marknaden. Vidare började nämnda prislista att tillämpas den 12 november 1990, vilket enligt protokollet från mötet den 22 november 1990 är den dag som sökandens prishöjningar vad gäller den danska marknaden skulle börja tillämpas, medan alla de prishöjningar som angavs under kolumnen "Export" skulle börja tillämpas senare (den 1 december 1990 för Dansk Rørindustri och den 1 januari 1991 för Tarco och sökanden). Sökanden har således inte fog att påstå att den började tillämpa prishöjningar på exportmarknaden utan att känna till att även de andra producenterna skulle agera på samma sätt.

45 I motsats till vad sökanden har gjort gällande finner förstainstansrätten att bevisvärdet av Tarcos svar inte förringas av att den person som undertecknade svaret varken var närvarande vid mötet den 22 november 1990 eller var anställd vid Tarco vid den tidpunkten. Eftersom svaret avgavs för företagets räkning, fäster förstainstansrätten mer tilltro till svaret i sig än till vad någon anställd vid företaget skulle kunna uppge, oavsett vilken erfarenhet eller åsikt som den anställde kan ha. Företrädarna för Tarco uppgav även i sitt svar att svaret gav uttryck för vad företaget kommit fram till vid sin interna utredning.

46 För det andra konstaterar förstainstansrätten att sökanden har vitsordat att den var part i ett avtal om bruttoprishöjningar i Tyskland från och med den 1 januari 1992 och i ett samarbetsavtal i oktober 1991 om projektet i Turin.

47 Sökanden har i detta avseende gjort gällande att avtalen i fråga inte hade någon inverkan på marknaden. Vidare har sökanden gjort gällande att det på marknaden, efter det att bruttoprishöjningarna började tillämpas, rådde en hård konkurrens, något som ledde till prissänkningar. Förstainstansrätten finner emellertid att dessa argument inte är relevanta. Av fast rättspraxis gällande tillämpningen av artikel 85.1 i fördraget följer nämligen att ett avtal inte behöver ha fått några konkreta effekter om det framgår att avtalet har till syfte att hindra, begränsa eller snedvrida konkurrensen på den gemensamma marknaden (domstolens dom av den 13 juli 1966 i de förenade målen 56/64 och 58/64, Consten och Grundig mot kommissionen, REG 1966, s. 429, s. 496, svensk specialutgåva, volym 1, s. 277, av den 8 juli 1999 i mål C-49/92 P, kommissionen mot Anic Partecipazioni, REG 1999, s. I-4125, punkt 99, och i mål C-199/92 P, Hüls mot kommissionen, REG 1999, s. I-4287, punkt 178, och förstainstansrättens dom av den 23 februari 1994 i de förenade målen T-39/92 och T-40/92, CB och Europay mot kommissionen, REG 1994, s. II-49, punkt 87). Vad gäller avtalet om bruttoprishöjningar i Tyskland bör det framhållas att det förhållandet att ett företag, som deltar i möten med andra företag där det fattas beslut om prissättning, inte iakttar de fastställda priserna inte motbevisar mötenas konkurrensbegränsande syfte och således inte heller att det berörda företaget deltagit i den konkurrensbegränsande samverkan. Detta är på sin höjd ägnat att visa att det berörda företaget inte följt det ifrågavarande avtalet (förstainstansrättens dom av den 6 april 1995 i mål T-148/89, Tréfilunion mot kommissionen, REG 1995, s. II-1063, punkt 79).

48 Sökanden har vidare gjort gällande att avtalet om bruttoprishöjningar i Tyskland inte omfattade allt det som kommissionen påstått i punkt 44 andra stycket i beslutet och att beslutet av den anledningen skall ogiltigförklaras. Förstainstansrätten finner emellertid att det saknas grund för detta. Enligt ABB:s svar av den 4 juni 1996 på begäran om upplysningar av den 13 mars 1996 (nedan kallat ABB:s svar) beslutades nämligen de viktiga punkterna i avtalet vid ett möte den 9 eller den 10 oktober 1991. Dessa viktiga punkter återfinns i sökandens anteckningar från mötet den 10 december 1991 (bilaga 36 till meddelandet om anmärkningar), i vilka det bland annat nämns "Minimiprislista för kunder", "Fabrikspris + 7 procent", "Månatliga möten" och "Lista 13.1.92". Även om avtalet endast avsåg bruttoprishöjningar, innebär inte det att beslutet skall ogiltigförklaras på den grunden. Av punkt 137 tredje stycket i beslutet framgår nämligen att kommissionen har gjort den bedömningen att endast avtalet om prishöjningar i Tyskland från och med den 1 januari 1992 utgjorde ett avtal i den mening som avses i artikel 85 i fördraget under denna period. Inte heller omständigheten att ett dylikt avtal träffades vid mötet den 10 december 1991 och inte vid mötet den 9 eller den 10 oktober 1991 är av sådan beskaffenhet att kommissionens slutsatser från dessa möten är oriktiga. Kommissionen har därvidlag kommit fram till att den danska konkurrensbegränsande samverkan, som sökanden vid tillfället deltog i, kompletterades någon gång på hösten 1991 genom ett avtal om bruttoprishöjningar på den tyska marknaden. Det har för övrigt inte bestritts att detta avtal, som i vart fall träffades senast i december 1991, redan hade diskuterats vid mötet den 9 eller den 10 oktober 1991.

49 Förstainstansrätten finner för det tredje att kommissionen på goda grunder har fastställt att sökanden i slutet av år 1993 var part i ett avtal om uppdelning av den tyska marknaden.

50 ABB har i detta avseende vitsordat att producenterna den 18 augusti 1993 - efter det att en utredning gjorts beträffande producenternas intäkter för år 1992 - träffade ett avtal om uppdelning av den tyska marknaden på grundval av de marknadsandelar de hade år 1992, om att ta fram en ny enhetlig prislista och om att senare utveckla ett sanktionssystem (ABB:s svar). Enligt ABB diskuterades marknadsandelarnas fördelning även vid mötet den 8 eller den 9 september 1993 i Köpenhamn och därefter vid mötet i Frankfurt (ABB:s svar).

51 Vad gäller utredningen beträffande intäkterna för år 1992 konstaterar förstainstansrätten att ABB:s redogörelse motsvarar de slutsatser som kan dras av ABB IC Møllers anteckningar av den 19 augusti 1993 (bilaga 53 till meddelandet om anmärkningar). I dessa anteckningar återfinns en förteckning över de danska producenternas, Pan-Isovits och Henss/Isoplus omsättning och marknadsandelar för år 1992, samt en uppgift om vilken marknadsandel som förutspåddes för år 1994. Enligt ABB kom uppgifterna om de berörda företagens omsättning och marknadsandelar från en schweizisk revisionsfirma (ABB:s svar av den 4 juni 1996). Sökanden vitsordade emellertid på sidan 36 i sitt yttrande över meddelandet om anmärkningar att en schweizisk revisionsfirma verkligen hade gjort en utredning beträffande försäljningen. Vad avser föremålet för utredningen har sökanden påstått att ABB beställde utredningen beträffande sin tyska distributörs försäljning för att tillhandahålla tillförlitliga upplysningar om den tyska marknadens totala storlek. Förstainstansrätten finner emellertid att sökandens påstående inte ger anledning att ifrågasätta trovärdigheten av ABB:s förklaring. Det är nämligen inte troligt att ett företag lämnar över försäljningssiffror till och samarbetar med en revisionsfirma bara för att kunna fastställa sin del av den totala marknaden, samtidigt som övriga företag som samtyckt till utredningen förväntar sig att få del av all information om marknadsandelarna.

52 Vad avser principavtalet om uppdelningen av marknaden påstod ABB i sitt svar att företagen i augusti 1993 kom överens om att dela upp den tyska marknaden, men att förhandlingar om vilka exakta marknadsandelar som varje företag skulle få skulle äga rum vid senare möten. Att ABB:s påstående är riktigt styrks inte bara av de uppgifter om marknadsandelar för år 1994 som återfinns i ABB IC Møllers ovannämnda anteckningar, utan även av Pan-Isovits anteckningar av den 18 augusti 1993 (bilaga 52 till meddelandet om anmärkningar) och av ABB:s förslag. Av dessa uppgifter och anteckningar framgår sammantaget att förhandlingar ägde rum i augusti och september 1993 om att fördela marknadsandelarna i Tyskland.

53 Att dylika förhandlingar verkligen ägde rum styrks av Pan-Isovits ovannämnda anteckningar av den 18 augusti 1993 avsedda för Pan-Isovits moderbolag. Anteckningarna rör ett besök den 3 augusti 1993 hos sökanden, och av anteckningarna framgår att Pan-Isovit vid mötet informerades om att sökanden "i princip var intresserad av avtal om prissättning, men endast om [sökandens] marknadsandel ... var rimlig" och att sökanden "tillsammans med ABB försökte få kontroll på Tarco i Danmark och Tyskland".

54 Vad avser uppdelningen av marknaden styrker ABB:s förslag att det i september 1993 endast återstod att diskutera de individuella kvotbeloppen. Förstainstansrätten noterar att sökanden tog del av ABB:s förslag, som rörde ett system för fördelning av andelarna på den tyska marknaden och som grundas på utredningen beträffande intäkterna, vilka belopp som skulle erläggas om de tilldelade kvoterna överskreds och en enhetlig prislista. Att sökanden tog del av ABB:s förslag i september 1993, ett förslag som stöddes av Pan-Isovit och Henss/Isoplus, framgår av sökandens yttrande med avseende på meddelandet om anmärkningar. Vad avser marknadsandelarna motsvarar de i ABB:s förslag angivna procenttalen de siffror som återfinns i ABB IC Møllers ovannämnda anteckningar ("26" för Pan-Isovit, "25" för ABB Isolrohr, "12" för sökanden, "4" för Dansk Rørindustri/Starpipe), med untantag av Tarco och Henss/Isoplus som enligt anteckningarna tilldelas "17" respektive "16" men som enligt ABB:s förslag tilldelas "17,7 procent" och "15,3 procent". Vad gäller Tarcos ökade marknadsandel uppgav ABB emellertid i sitt svar att de i ABB IC Møllers anteckningar angivna siffrorna för år 1994 "återspeglar det avtal som träffades vid mötet den 18 augusti [1993] om att marknadsandelarna för år 1994 skulle bibehållas med smärre anpassningar till följd av diskussionerna vid nämnda möte" och att vid mötet den 8 eller den 9 september 1993 "var syftet med mötet att förhandla hur fördelningen av marknadsandelarna skulle gå till efter att [den schweiziska revisionsfirman] lämnat sin rapport: tydligen insisterade Tarco på att få 18 procent av den tyska marknaden". Mot bakgrund av att ABB:s förklaringar överensstämmer med ABB:s, Pan-Isovits och Henss/Isoplus i september 1993 framlagda förslag om att Tarco skulle få en större andel än vad som i augusti 1993 angavs i ABB IC Møllers anteckningar, finner förstainstansrätten att det då mötena i augusti och september 1993 avslutades fanns ett avtal om uppdelning av den tyska marknaden, trots att kvoterna skulle vara föremål för fortsatta diskussioner.

55 Sökanden har gjort gällande att den inte skulle ha godtagit ett system med de villkor som återfinns i ABB:s förslag. Förstainstansrätten finner emellertid att detta argument inte är relevant. Det skulle nämligen inte ha varit möjligt att hålla en rad möten vid vilka företagen diskuterade hur marknadsandelarna skulle delas upp, om det vid det aktuella tillfället inte fanns en gemensam vilja bland mötesdeltagarna att begränsa försäljningen på den tyska marknaden genom att tilldela varje aktör en viss andel av marknaden.

56 Det framgår av fast rättspraxis att det är fråga om ett avtal i den mening som avses i artikel 85.1 i fördraget så snart de aktuella företagen har gett uttryck för sin gemensamma vilja att agera på marknaden på ett bestämt sätt (se exempelvis domstolens dom av den 15 juli 1970 i mål 41/69, ACF Chemiefarma mot kommissionen, REG 1970, s. 661, svensk specialutgåva, volym 1, s. 457, punkt 112, av den 29 oktober 1980 i de förenade målen 209/78-215/78 och 218/78, Van Landewyck mot kommissionen, REG 1980, s. 3125, punkt 86, domen i det ovannämnda målet kommissionen mot Anic Partecipazioni, punkt 130, och förstainstansrättens dom av den 24 oktober 1991 i mål T-1/89, Rhône-Poulenc mot kommissionen, REG 1991, s. II-867, punkt 120).

57 Kommissionen har således gjort en riktig bedömning då den, mot bakgrund av de upprepade mötena angående fördelningen av marknadsandelarna, drog slutsatsen att det i augusti och september 1993 förelåg i vart fall ett principavtal mellan mötesdeltagarna om att den tyska marknaden skulle delas upp mellan parterna.

58 Det är riktigt att kommissionen inte har slagit fast att det förelåg ett dylikt principavtal om betalningssystem för det fall kvoterna överskreds eller angående en enhetlig prislista. Detta kan emellertid inte utgöra en grund för att ogiltigförklara beslutet, eftersom det i punkt 137 tredje stycket i beslutet anges att kommissionen ansåg att endast avtalet om kvotsystem för marknadsandelar i augusti 1993 utgjorde ett avtal i den mening som avses i artikel 85 i fördraget.

59 Vad gäller sökandens deltagande i ett dylikt principavtal om uppdelningen av den tyska marknaden gör förstainstansrätten följande bedömning. Sökanden har påstått att den inte kan erinra sig att några möten ägt rum den 30 juni eller den 18 respektive den 19 augusti 1993. ABB angav dock i sitt svar att sökanden verkligen var närvarande vid dessa möten. Dessutom har sökanden själv vitsordat att den var närvarande vid mötet den 8 eller den 9 september 1993.

60 Även om sökanden inte var närvarande vid mötena den 30 juni och den 18 eller den 19 augusti 1993, framgår det emellertid av handlingarna i målet att sökanden var inblandad i de förhandlingar som låg till grund för mötena. Genom att sommaren 1993 godta en utredning av sökandens försäljning på den tyska marknaden, följde nämligen sökanden det beslut som fattades i detta avseende vid mötet den 30 juni 1993. Dessutom har sökanden vitsordat att uppdelningen av den tyska marknaden diskuterades vid ett möte med ABB i juni 1993 och att sökanden vid detta möte uppgav att den inte godtog en uppdelning av nämnda marknad mellan de tyska och de danska företagen som understeg ett "60-40"-förhållande (yttrandet över meddelandet om anmärkningar). Samtidigt föreslog ABB just en sådan fördelning, vilket framgår av ABB:s anteckningar av den 2 juli 1993 som upprättades som förberedelse inför mötet med sökanden (bilaga 48 till meddelandet om anmärkningar). ABB bekräftar i dessa anteckningar att sökanden faktiskt ville ha en större marknadsandel. Även om det före mötet den 18 eller den 19 augusti 1993 ännu inte förelåg något avtal om uppdelning av den tyska marknaden, framgår det emellertid av ABB:s anteckningar och av Pan-Isovits anteckningar av den 18 augusti 1993 att sökanden hörde till de företag som försökte få till stånd ett sådant avtal.

61 Mot bakgrund av ovanstående kan sökanden inte fritas från ansvar för principavtalet om uppdelning av den tyska marknaden på den grunden att sökanden vid mötet den 8 eller den 9 september 1993 uppgav att den inte ville träffa något avtal om Tyskland och att den vid mötet den 29 september 1993 inte godtog ABB:s förslag.

62 Sökanden tog genom sitt agerande under mötena den 8 eller den 9 september och den 29 september 1993 inte offentligt ställning mot principavtalet om uppdelning av den tyska marknaden, som var föremål för förhandlingar i augusti och september 1993. Det är visserligen riktigt att det huvudsakligen var på grund av sökandens agerande som avtalet om uppdelning av den tyska marknaden inte utmynnade i ett skriftligt avtal och att det till följd av detta blev ett misslyckande. ABB vitsordade också detta i sitt svar. Mot bakgrund av att det vid ett givet tillfälle fanns en principiell samstämmighet om att dela upp den tyska marknaden, har emellertid sökanden inte visat att bolaget vid den aktuella tidpunkten gjorde klart för de andra förhandlingsdeltagarna att den tog avstånd från den principiella uppdelningen av marknaden. Av de ovan i punkterna 52-54 nämnda handlingarna framgår nämligen att andra deltagare, exempelvis Pan-Isovit och ABB, under augusti och september inte uppfattade att sökanden hade tagit avstånd från den principiella uppdelningen av marknaden.

63 Genom att delta i förhandlingarna i augusti och september 1993, bland annat genom att närvara vid mötet den 8 september 1993, utan att offentligt ta avstånd från vad som diskuterades, lät sökanden de övriga mötesdeltagarna förstå att den samtyckte till de resultat som mötet ledde fram till och att den skulle komma att följa resultatet, varför sökanden skall anses ha deltagit i det avtal som nämnda möte ger upphov till (se ovan punkt 39 i nämnd rättspraxis).

64 Kommissionen har inte gjort gällande att sökanden var part i ett avtal om kompensationssystem och om en enhetlig prislista som skall anses vara ett avtal i den mening som avses i artikel 85 i fördraget. Kommissionen har inte heller gjort gällande att avtalet om uppdelning av den tyska marknaden verkligen genomfördes. Sökandens talan kan därför inte vinna bifall på den grunden att den inte godtog att träffa ett skriftligt avtal om kompensationsbetalningar och om enhetliga prislistor, samt att avtalet om uppdelning av marknaden aldrig genomfördes.

65 Vad gäller perioden från november 1990 till september 1993 följer av vad ovan anförts att kommissionen har visat att sökanden var part i avtalet om prishöjningar utanför Danmark år 1990, avtalet om prishöjningar i Tyskland från och med den 1 januari 1992, avtalet om att fastställa pris och dela upp projekt i Italien och avtalet om kvotsystem vad gäller marknadsandelar i augusti 1993.

66 Talan kan således inte vinna bifall till den del den avser sökandens deltagande i konkurrensbegränsande aktiviteter utanför den danska marknaden under åren 1990-1993.

2. Upphörandet av deltagandet i den konkurrensbegränsande samverkan år 1993 samt deltagandet i den konkurrensbegränsande samverkan från år 1994

- Parternas argument

67 Sökanden har gjort gällande att den lämnade den konkurrensbegränsande samverkan år 1993. Kommissionen har således gjort en felaktig bedömning då den har ansett att "prissänkningen i Danmark [var] resultatet av ett maktspel inom kartellen, inte av att kartellen hade upphört". Att sökanden verkligen sade upp sitt deltagande i den konkurrensbegränsande samverkan bekräftas av flera interna promemorior som upprättats inom ABB. I dessa promemorior beskrivs sökandens beteende som "avtalsstridigt" och "aggressivt". Vidare anges i promemoriorna att uppdelningen av den danska marknaden förändrats kraftigt på grund av sökandens anspråk på en större marknadsandel.

68 Vad gäller Tyskland före år 1994 och Danmark från april 1993 fram till år 1994 kan betydelsen av den missämja som rådde inom den konkurrensbegränsande samverkan inte underskattas, då den ledde till att sökanden lämnade den konkurrensbegränsande samverkan år 1993. Vad beträffar perioden åren 1993-1994 har kommissionen inte visat att de berörda företagen gjorde sig skyldiga till parallella beteenden på den relevanta marknaden. I stället kan förhållandet på den relevanta marknaden beskrivas som att priskrig rådde.

69 Sökanden har inte bestritt att den deltog i sporadiska möten under åren 1993 och 1994. Sökanden deltog i ett möte med ABB den 5 och den 6 juli 1993, då sökanden inte godtog ABB:s förslag om att på nytt få med sökanden i den konkurrensbegränsande samverkan. Att sökanden deltog i detta möte bevisar emellertid inte att det förelåg ett parallellt och oavbrutet beteende under den omtvistade perioden. Att vissa företag deltog i sporadiska möten som endast avsåg den tyska marknaden saknar relevans, eftersom samtliga företag, och sökanden i synnerhet, var för sig hade beslutat hur de skulle agera på den relevanta marknaden. För att visa att det förelåg ett samordnat förfarande är det således inte tillräckligt att påvisa att kontakter förekommit mellan företagen, särskilt som dessa kontakter inte ledde fram till ett avtal om uppdelning av marknaden. Mot bakgrund av den situation som rådde på den relevanta marknaden under åren före år 1995, är det uppenbart att det inte förekom något parallellt beteende.

70 Vad avser den europeiska konkurrensbegränsande samverkan har sökanden vitsordat att den var närvarande vid mötet den 3 maj 1994, då priserna på den tyska marknaden diskuterades. Sökanden har däremot bestritt att den vid den tidpunkten tillämpade någon prislista. Vidare kan sökanden inte erinra sig att den deltagit i mötet den 18 augusti 1994 i Köpenhamn, och den har hävdat att den först den 30 september 1994 för första gången deltog i ett multilateralt möte. I beslutet anges emellertid felaktigt att det redan på hösten 1994 förelåg ett övergripande avtal om uppdelning av den europeiska marknaden. Det var först från den 20 mars 1995 som det träffades ett slutligt avtal om nämnda marknad, och det var först vid denna tidpunkt som försök gjordes att genomföra avtalet. Vad beträffar den tyska marknaden ägde det första mötet med kontaktgruppen rum den 7 oktober 1994, men det mötet ledde inte fram till något avtal. Det första mötet då deltagarna tilldelades individuella projekt ägde rum i januari 1995. Vad gäller den danska marknaden hade ett formellt avtal om uppdelning av marknaden ännu inte börjat tillämpas i mars 1995.

71 Svaranden har gjort gällande att sökanden inte lämnade den konkurrensbegränsande samverkan i april 1993. Sökanden fortsatte att delta i regelbundna möten under hela den tid som överträdelsen pågick. Sökanden framställde nämligen sina hotelser för att ABB skulle tilldela sökanden en större kvot. Vidare deltog sökanden i mötena i augusti och september 1993 och godtog, på ABB:s begäran, under hösten 1993 eller i början av år 1994 att bidra till lönen till den från Powerpipe rekryterade personen.

72 Det finns inte någon anledning för sökanden att försöka visa att den konkurrensbegränsande samverkan låg nere under åren 1993 och 1994. Anledningen till detta är att kommissionen i beslutet har slagit fast att de olika överenskommelserna inte tillämpades under en period från slutet av år 1993 till början av år 1994, trots att parterna i den konkurrensbegränsande samverkan fortsatte att ha bilaterala kontakter.

- Förstainstansrättens bedömning

73 Förstainstansrätten uppfattar sökandens argument på följande sätt. Det var först från mars 1995 - efter det att sökanden i april 1993 dragit sig ur den konkurrensbegränsande samverkan - som sökanden var part i ett avtal eller i ett samordnat förfarande i den mening som avses i artikel 85 i fördraget, detta efter det att ett slutligt avtal om uppdelning av den europeiska marknaden kommit till stånd.

74 Förstainstansrätten gör följande bedömning. I motsats till vad sökanden har gjort gällande är det inte möjligt att på grundval av den ändring som gjordes av den danska konkurrensbegränsande samverkan i april 1993 dra slutsatsen att sökanden vid det tillfället inte längre deltog i konkurrensbegränsande verksamhet inom fjärrvärmebranschen.

75 Det är i detta avseende tillräckligt att konstatera att även om priserna på den danska marknaden började sjunka från mars eller april 1993 och överenskommelsen om tilldelning av projekt inte längre iakttogs, fortsatte de danska producenterna, Pan-Isovit och Henss/Isoplus vid mötena den 30 juni 1993 i Köpenhamn, den 18 eller den 19 augusti 1993 i Zürich och den 8 eller den 9 september 1993 i Köpenhamn och Frankfurt förhandlingarna om att dela upp den tyska marknaden, vilket i augusti 1993 resulterade i ett principavtal som sedan utvecklades ytterligare under mötena i september 1993. Som slagits fast i punkterna 59-63 ovan, har kommissionen visat att sökanden deltog i dessa förhandlingar, bland annat genom att närvara vid mötet den 8 eller den 9 september 1993.

76 Mot denna bakgrund hade kommissionen fog att i punkt 37 i beslutet slå fast att prissänkningen i Danmark vid detta tillfälle var resultatet av ett maktspel inom kartellen, inte av att kartellen hade upphört.

77 För det andra har kommissionen själv angett i sitt beslut, vad gäller perioden efter det att avtalet om uppdelningen av den tyska marknaden i september eller oktober 1993 hade ändrats, att den konkurrensbegränsande verksamheten på marknaden under en viss period inte var betydande och har i vart fall inte kunnat styrkas.

78 Kommissionen har nämligen i punkt 52 i beslutet angett att prisnivån vid det aktuella tillfället faktiskt föll med 20 procent på de största nationella marknaderna på bara några månader. Kommissionen har vidare påpekat att producenterna dock fortsatte att träffas, även om de multilaterala mötena under en period ersattes av bilaterala och trilaterala kontakter. Enligt kommissionen är det mycket troligt att dessa kontakter inbegrep försök från ABB:s sida att medla fram en ny fördelning för att återetablera "ordningen" på marknaderna (punkt 52 femte stycket i beslutet). Enligt beslutet hölls möten mellan sökanden och ABB den 28 januari, den 23 februari och den 11 mars 1994, och mellan sökanden och Tarco den 8 januari och den 19 mars 1994 (punkt 52 sjätte och sjunde styckena i beslutet). Bortsett från sökandens påstående att Tarco utan framgång hade krävt kompensation som villkor för "fredssamtal", finns emellertid inga närmare uppgifter tillgängliga om dessa möten (punkt 52 sjunde stycket i beslutet).

79 Vidare har kommissionen i punkt 53 i beslutet angett att de sex producenterna åter började hålla möten. Dessa möten hölls den 7 mars, den 15 april och den 3 maj 1994. Prishöjningar diskuterades på mötena i mars och april, men mötena förefaller ha varit resultatlösa. Efter mötet den 3 maj 1994, där sökanden, ABB, Henss och Pan-Isovit deltog, upprättades emellertid en prislista som skulle ligga till grund för alla leveranser till den tyska marknaden (punkt 54 första stycket i beslutet). Enligt kommissionen är det sannolikt att man på mötet mellan de sex största företagen och Brugg den 18 augusti 1994 kom överens om att utarbeta en ny gemensam prislista och begränsa rabatterna till en viss nivå (punkt 56 tredje stycket i beslutet).

80 Av vad som anförts följer att kommissionen, vad avser perioden efter september eller oktober 1993, har bekräftat att det, även om kontakterna fortsatte mellan företagen, inte är visat att ett avtal eller samordnat förfarande i den mening som avses i artikel 85 i fördraget förelåg fram till det att förhandlingar fördes om att genomföra prishöjningar på den tyska marknaden. I beslutet har kommissionen medgett att dessa förhandlingar ledde fram till ett avtal först efter mötet den 3 maj 1994.

81 I den del i beslutet som rör den juridiska bedömningen av sakomständigheterna har kommissionen angett att åtgärderna inom den konkurrensbegränsande samverkan "låg nere". Vid bedömningen av den aktuella överträdelsen har kommissionen för det första medgett att även om den danska och den europeiska konkurrensbegränsande samverkan utgjorde en enda fortlöpande överträdelse, låg åtgärderna nere under en kort period (punkt 145 tredje stycket i beslutet). I detta avseende har kommissionen i punkt 141 tredje stycket i beslutet preciserat att under perioden september 1993-mars 1994 kunde "[v]arje avbrott ... betraktas som ett uppskjutande av de normala avtalen och relationerna; producenterna medgav snart att en förlängd maktkamp motverkade sitt syfte och de återvände till förhandlingsbordet". I samband med sin bedömning av överträdelsens varaktighet har kommissionen angett att "[u]nder sexmånadersperioden mellan oktober 1993 och mars 1994 kan avtalen anses ha varit ur bruk, även om (som ABB hävdar) bilaterala och trilaterala möten fortsatte" och att "[i] maj 1994 hade samförståndet redan återupprättats i Tyskland med införandet av Euro-prislistan" (punkt 152 första stycket i beslutet).

82 Mot denna bakgrund kan sökanden inte på goda grunder påstå att kommissionen i sitt beslut har klandrat sökanden för att ha deltagit i en konkurrensbegränsande verksamhet efter det att sökanden vägrat att underteckna avtalet om uppdelning av den tyska marknaden, det vill säga från september-oktober 1993 fram till mars 1994.

83 Vad avser återupptagandet av den konkurrensbegränsande samverkan konstaterar förstainstansrätten vidare att kommissionen hade fog att i beslutet konstatera att sökanden var part i ett avtal om prislistor för den tyska marknaden som träffades efter mötet den 3 maj 1994, samt att sökanden från och med hösten 1994 var part i ett avtal om kvotsystem för den europeiska marknaden.

84 Av ABB:s svar framgår att det förelåg en prislista för den tyska marknaden som efter mötet den 3 maj 1994 i Hannover skulle tillämpas på samtliga leveranser till de tyska leverantörerna. Detta bekräftas i en skrivelse av den 10 juni 1994, i vilken samordnaren för den konkurrensbegränsande samverkan bjöd in Henss och direktörerna för sökanden, ABB, Dansk Rørindustri, Pan-Isovit och Tarco till ett möte den 18 augusti 1994 (bilaga 56 till meddelandet om anmärkningar). I skrivelsen anges följande:

"Mötet angående situationen på marknaden i Förbundsrepubliken Tyskland skall äga rum följande dag:

Torsdagen den 18 augusti 1994, kl. 11 ...

Eftersom listan från den 9 maj 1994 är ofullständig vad avser vissa poster, vilket lett till konfrontation och skilda tolkningar när anbuden jämfördes, får jag med bilagda lista inkomma med komplettering av de ... posterna."

85 Av denna skrivelse framgår emellertid att det förelåg en prislista som skulle tillämpas då anbuden lämnades, och att denna lista - om än inte problemfritt - redan hade införts. Att en sådan lista verkligen fanns styrks även av vad Tarco uppgav i sitt andra svar av den 31 maj 1996 på begäran om upplysningar av den 13 mars 1996. I detta svar anges att samordnaren av den konkurrensbegränsande samverkan tillställde direktörerna en prislista "förmodligen i maj 1994". Av ABB:s svar framgår att man vid mötet den 18 augusti 1994 i Köpenhamn diskuterade åtgärder för att "förbättra" prisnivån i Tyskland.

86 Vad beträffar sökandens deltagande i avtalet om en gemensam prislista gör förstainstansrätten följande bedömning. Sökanden har vitsordat att den var närvarande vid mötet den 3 maj 1994, då prissituationen på den tyska marknaden diskuterades, och att en prislista verkligen tillställdes sökanden. Det skall för övrigt anses vara styrkt att sökanden deltog i mötet den 18 augusti 1994, även om sökanden vid förstainstansrätten har påstått att dess försäljningsdirektör skulle delta vid detta möte men till slut inte gjorde det. Att en företrädare för sökanden deltog vid detta möte har nämligen bekräftats inte bara av sökanden genom den förteckning över försäljningsdirektörens tjänsteresor som bilades svaret av den 25 april 1996 på begäran om upplysningar av den 13 mars 1996, utan även av ABB:s och Bruggs svar (förteckning i bilaga 2 till Bruggs svar av den 9 augusti 1996 på begäran om upplysningar). Mot bakgrund av skrivelsen till sökanden med inbjudan till mötet den 18 augusti 1994, i vilken det anges att prislistan tillställts sökanden, har kommissionen gjort en riktig bedömning då den ansåg att sökanden deltog i avtalet om prislistan genom att närvara vid mötena den 3 maj och den 18 augusti 1994.

87 Sökandens talan kan i detta avseende inte vinna bifall genom att sökanden har åberopat att den aldrig tillämpade avtalet. Det förhållandet att ett företag, som deltar i möten med andra företag där det fattas beslut om prissättning, inte iakttar de fastställda priserna motbevisar inte mötenas konkurrensbegränsande syfte eller att det berörda företaget deltog i den konkurrensbegränsande samverkan. Detta är på sin höjd ägnat att visa att det berörda företaget inte följt de ifrågavarande avtalen (se ovan i punkt 47 angiven rättspraxis).

88 Vad sedan rör avtalet om uppdelning av den europeiska marknaden har sökanden vitsordat att en uppdelning av den europeiska marknaden diskuterades vid mötena den 30 september, den 12 oktober och den 16 november 1994. Sökanden har emellertid hävdat att något avtal inte träffades förrän i mars 1995.

89 Kommissionen har i detta avseende visat att ett principavtal om att inrätta ett heltäckande kvotsystem för den europeiska marknaden träffades vid mötet den 30 september 1994, och att man skulle komma överens om detaljerade siffror för varje nationell marknad samt att genomförandet av dessa överenskommelser närmare skulle regleras vid möten på lägre nivå i kontaktgruppen (punkt 59 fjärde stycket i beslutet).

90 ABB vitsordade nämligen i sitt svar att principen om att göra en heltäckande uppdelning av den europeiska marknaden lades fast redan vid mötet i september 1994, medan de individuella andelarna fördelades vid ett senare tillfälle, nämligen vid mötet den 16 november 1994. Samtidigt som sökanden har gjort gällande att något avtal inte träffades vid mötet den 30 september 1994 och att en förutsättning för att träffa ett sådant avtal skulle vara att Brugg och en annan europeisk producent, KWH, deltog, har sökanden vitsordat att man kom överens om att fortsätta förfarandet, att sökanden skulle överväga ABB:s förslag, att ABB skulle besöka samtliga företag, däribland KWH och Brugg, för att komma fram till en slutlig lösning, och att marknadsandelarna skulle fördelas om och när ABB fick med KWH som part i avtalet. Det är emellertid mot bakgrund av vad sökanden uppgett inte möjligt att vederlägga kommissionens bedömning av ABB:s svar att mötesdeltagarna den 30 september 1994 kom överens om principen att dela upp den europeiska marknaden. Genom att ge ABB i uppdrag att komma fram till ett avtal med samtliga berörda företag, visade mötesdeltagarna nämligen en gemensam vilja att samordna sitt beteende på marknaden genom att fördela marknadsandelar till varje aktör. Denna bedömning påverkas inte av den omständigheten att varje aktörs marknadsandel var beroende av huruvida Brugg och KWH skulle tilldelas marknadsandelar eller ej.

91 Kommissionen har således gjort en riktig bedömning då den ansåg att ett principavtal om uppdelning av den europeiska marknaden träffades vid mötet den 30 september 1994, även om varje aktörs marknadsandel skulle bestämmas först vid ett senare tillfälle. I vart fall är det inte möjligt att anse att ett gemensamt avtal om fördelning av de europeiska marknadsandelarna träffades först den 20 mars 1995, eftersom ABB (i sitt svar) och Pan-Isovit (i sitt svar av den 17 juni 1996 på begäran om upplysningar) samstämmigt uppgav att ett dylikt avtal träffades vid mötet den 16 november 1994.

92 Det har således visats att sökanden genom sin närvaro vid mötena den 30 september, den 12 oktober och den 16 november 1994 var part i det heltäckande avtalet om fördelning av den europeiska marknaden. Det saknar mot denna bakgrund betydelse huruvida avtalet genomfördes på de olika nationella marknaderna först vid ett senare tillfälle, efter det att avtal träffats inom de nationella kontaktgrupperna.

93 Förstainstansrätten kan således inte godta sökandens argument att kommissionen har gjort en felaktig bedömning av huruvida sökanden i slutet av år 1993 upphörde att delta i den konkurrensbegränsande samverkan och från och med början av år 1994 återigen började delta i nämnda samverkan.

94 Sökanden har emellertid även gjort gällande att kommissionen har gjort en felaktig bedömning av överträdelsens varaktighet och av huruvida det är fråga om en fortlöpande överträdelse. Förstainstansrätten kommer därför att nedan pröva dessa argument.

3. Överträdelsens varaktighet samt huruvida det är fråga om en fortlöpande överträdelse

- Parternas argument

95 Sökanden har gjort gällande att den inte gjorde sig skyldig till en fortlöpande överträdelse av artikel 85 i fördraget "[f]rån omkring november/december 1990 till åtminstone mars eller april 1996", det vill säga under totalt fem år och 5 månader, eftersom det är fråga om två olika fall av konkurrensbegränsande samverkan. Det är enligt sökanden snarare fråga om 2 år och 3 månader vad avser den ursprungliga danska konkurrensbegränsande samverkan. Vad avser den europeiska konkurrensbegränsande samverkan är det snarare, beroende på vilket land det gäller, fråga om från 4 månader till maximalt 16 eller 18 månader (vilket är fallet för Tyskland).

96 I den mån svaranden har gjort gällande att den beaktade att "förfarandena under den tidiga perioden var ofullständiga och hade begränsad effekt utanför den danska marknaden", anser sökanden att en mindre ingripande överträdelse snarare borde medföra en mildare bedömning av överträdelsens allvar än att den skall anses ha pågått under en kortare tid.

97 Svaranden har gjort gällande att den konkurrensbegränsande samverkan snarare skall anses utgöra en enda överträdelse än flera men åtskilda överträdelser. Överträdelsen pågick ända fram till våren 1996 och inte till hösten 1995. Dessutom var överträdelsen ännu allvarligare mot slutet än dessförinnan.

- Förstainstansrättens bedömning

98 I artikel 1 andra stycket i själva beslutet anges att den överträdelse som sökanden påstås ha begått pågick "från omkring november/december 1990 till åtminstone mars eller april 1996".

99 Vidare anges i punkt 153 fjärde stycket i beslutet att "de olika företagens deltagande i överträdelsen har varat enligt följande: a) ABB, [sökanden], Tarco och [Dansk Rørindustri] från omkring november 1990 i Danmark, gradvis utvidgat till att avse hela gemenskapen och pågå fram till åtminstone mars eller april 1996, med förbehåll för att avtalen låg nere under en period på upp till sex månader från oktober 1993 till omkring mars 1994".

100 Förstainstansrätten finner att kommissionen på ett riktigt sätt beräknat den påstådda överträdelsens varaktighet.

101 För det första är det uppenbart att sökandens deltagande började i "november/december 1990" på den danska marknaden och att sökanden upphörde med att delta i den europeiska konkurrensbegränsande samverkan först i "mars eller april 1996". Det har ovan i punkterna 42-45 slagits fast att sökanden i november 1990 deltog i samordnade prishöjningar som beslutats vid ett möte den 22 november 1990. Vad avser frågan när sökanden upphörde med att delta i den konkurrensbegränsande samverkan är det tillräckligt att konstatera att sökanden har vitsordat att den även deltog i ett möte med direktörsklubben den 4 mars 1996 och i mötena med den tyska kontaktgruppen fram till den 25 mars 1996.

102 För det andra finner förstainstansrätten att det saknas fog för sökandens påstående att kommissionen borde ha kommit fram till att det var fråga om två åtskilda fall av konkurrensbegränsande samverkan på den grunden att sökanden i april 1993 upphörde att delta i den danska konkurrensbegränsande samverkan och att sökanden först i mars 1995 började delta i den europeiska konkurrensbegränsande samverkan. I punkterna 50-65 och 84-88 ovan har det nämligen slagits fast att sökanden ännu i augusti eller september 1993 var part i ett principavtal om uppdelning av den tyska marknaden och från maj 1994 i avtalet om en gemensam prislista för Tyskland. Av punkt 153 i beslutet framgår att kommissionen - då den prövade den påstådda överträdelsens varaktighet - har beaktat att åtgärderna inom ramen för den konkurrensbegränsande samverkan låg nere under en period från oktober 1993 till omkring mars 1994.

103 Att kommissionen verkligen har beaktat att den konkurrensbegränsande samverkan låg nere under en viss tid framgår även av sättet på vilket kommissionen har beräknat sökandens böter. Av punkt 175 tredje stycket i beslutet framgår nämligen att kommissionen har utgått från samma varaktighet vid beräkningen av böterna för sökandens och för ABB:s överträdelser. Vad beträffar ABB preciseras i punkt 170 i beslutet att kommissionen har beaktat att förfarandena låg nere "från slutet av 1993 till början av 1994", att förfarandena under den tidiga perioden var ofullständiga och hade begränsad verkan utanför den danska marknaden och att förfarandena nådde sin mest utvecklade form först när den Europaomspännande konkurrensbegränsande samverkan upprättades åren 1994-1995 vid dess beräkning av överträdelsens varaktighet till fem år och att det därvid var lämpligt att tillämpa en ökningsfaktor på 1,4.

104 Omständigheten att sökanden återupptog sitt deltagande i den konkurrensbegränsande samverkan i maj 1994, medan det i beslutet anges att förfarandena låg nere till "omkring mars 1994", är inte av sådan beskaffenhet att kommissionens bedömning av överträdelsens varaktighet skall anses vara felaktig. Anledningen till detta är att det av punkt 170 i beslutet framgår att omständigheten att den konkurrensbegränsande samverkan låg nere under ett antal månader endast är en av flera omständigheter som kommissionen har beaktat för att fastställa i vilken mån överträdelsens varaktighet skulle inverka på bötesbeloppet. Det exakta antalet månader då förfarandena låg nere var således inte ensamt avgörande för hur stort bötesbeloppet skulle bli.

105 Vid sin bedömning av överträdelsens varaktighet har kommissionen således beaktat att verksamheten i den konkurrensbegränsande samverkan låg nere under en viss tid. Mot denna bakgrund kan sökanden inte till sin fördel göra gällande att kommissionen har kvalificerat den konkurrensbegränsande samverkan som en enda fortlöpande överträdelse.

106 Kommissionen har inte godtagit det bland annat av sökanden under det administrativa förfarandet framförda argumentet att den "danska" respektive den "europeiska" konkurrensbegränsande samverkan utgjorde två helt skilda överträdelser utan samband med varandra, utan har i stället kvalificerat den konkurrensbegränsande samverkan som en enda fortlöpande överträdelse. Kommissionen har i sitt beslut i detta avseende betonat att det allomfattande och långsiktiga målet från början var att utvidga kontrollen till att omfatta hela marknaden (punkt 140 tredje stycket i beslutet). Kommissionen har vidare i beslutet angett att under perioden september 1993-mars 1994 kunde varje avbrott betraktas som ett uppskjutande av de normala avtalen och relationerna (punkt 141 tredje stycket i beslutet) samt att det fanns en tydlig kontinuitet i metod och praxis mellan den uppdelning som avtalades i slutet av år 1994 för hela den europeiska marknaden och tidigare förfaranden (punkt 142 första stycket i beslutet).

107 Av detta följer att kommissionen i beslutet inte har ansett att sökanden deltog i den konkurrensbegränsande samverkan under en oavbruten tid från november 1990 till mars 1996, även om den har angett att den europeiska konkurrensbegränsande samverkan som inrättades i slutet av år 1994 endast var en fortsättning på den tidigare samverkan mellan producenterna på fjärrvärmemarknaden. Detta framgår med ännu större tydlighet av kommissionens erkännande att "även om överträdelsen utgjorde en enda fortlöpande överträdelse varierade dess intensitet och effektivitet över den tidsperiod den omfattade: den utvecklades stegvis (förutom under en kort period då åtgärderna låg nere) från åtgärder som i huvudsak täckte Danmark 1991 till andra marknader och utgjorde 1994 en kartell som omfattade hela Europa och täckte nästan all handel med produkten" (punkt 145 tredje stycket i beslutet).

108 Sökandens argument avseende överträdelsens varaktighet och dess fortlöpande karaktär kan således inte godtas.

109 Förstainstansrätten kan således inte godta sökandens anmärkning avseende förekomsten av en fortlöpande konkurrensbegränsande samverkan från år 1990 till år 1996.

C - Deltagandet i den europeiska konkurrensbegränsande samverkan beträffande den italienska marknaden

1. Parternas argument

110 Sökanden har klandrat kommissionen för att ha tagit den italienska marknaden i beaktande när det gäller sökandens agerande, trots att sökanden inte bedrev någon verksamhet på nämnda marknad. Sökanden kan inte hållas ansvarig för de överträdelser som sökandens lokala distributör, Socologstor, begick på denna marknad. Grunden för denna inställning är att sökanden endast kontrollerade 49 procent av Socologstor.

111 Det finns ingen anledning att behandla Socologstor på annat sätt än KE KELIT Kunststoffwerk GmbH (nedan kallat KE KELIT). I likhet med Socologstor var även KE KELIT sökandens distributör, men kommissionen ålade KE KELIT att erlägga ett eget bötesbelopp. Även om sökandens närvaro vid mötena angående den italienska marknaden kunde utgöra en överträdelse av konkurrensreglerna, har kommissionen inte visat att sökanden hade möjlighet att tvinga Socologstor att begränsa konkurrensen.

112 Svaranden har hänvisat till den bevisning som åberopats till styrkande av att samtliga producenter, inklusive sökanden, tilldelades kvoter beträffande Italien och att sökanden var närvarande vid kontaktgruppens möte angående Italien och vid ett annat möte den 9 juni 1995 angående samma land. Om inte sökanden hade haft några intressen i Italien, hade den knappast bemödat sig om att närvara vid dessa möten. Att kommissionen i och för sig hade möjligheten att inleda ett förfarande direkt mot Socologstor fritar inte sökanden från ansvar för de åtgärder som vidtogs i Italien inom ramen för den konkurrensbegränsande samverkan.

2. Förstainstansrättens bedömning

113 Sökanden har inte bestritt att den deltog i det första mötet med kontaktgruppen för Italien, som ägde rum den 21 mars 1995 i Milano, och i ett annat möte angående Italien, som ägde rum den 9 juni 1995 i Zürich.

114 Av vissa anteckningar som kommissionen erhållit från de berörda företagen framgår att sökanden var delaktig i tilldelningen av kvoter och projekt för den italienska marknaden (bilagorna 64, 111 och 188 till meddelandet om anmärkningar). Detta har även bekräftats av Pan-Isovit (Pan-Isovits svar av den 17 juni 1996 på begäran om upplysningar).

115 Kommissionen har således haft tillräcklig bevisning för att kunna konstatera att sökandens deltagande i den europeiska konkurrensbegränsande samverkan även utsträckte sig till den italienska marknaden. Det saknas därvid anledning att pröva i vilken mån sökanden kunde kontrollera distributörens beteende på nämnda marknad.

116 Sökandens anmärkning kan således inte godtas.

D - Samarbetet om kvalitetsnormer

1. Parternas argument

117 Sökanden har gjort gällande att den inte deltog i den överträdelse som rörproducenterna påstås ha gjort sig skyldiga till och som består i att de använde kvalitetsnormer för att hålla priserna uppe och fördröja införandet av ny, kostnadsbesparande teknik. I själva verket drabbades sökanden av detta beteende, eftersom det i första hand riktade sig mot den teknik som utvecklats av sökanden.

118 Svarandens invändning att överträdelsen i fråga inte omfattas av det genom beslutet beivrade beteendet är enligt sökanden felaktig. Även om överträdelsen inte beskrivs i den del av beslutet som rör överträdelsens "huvudsakliga kännetecken", anges i punkt 2 i beslutet att detta beteende utgör en separat överträdelse som bland annat sökanden gjorde sig skyldig till. I artikel 1 i själva beslutet hänvisas emellertid uttryckligen till den motivering som återfinns i andra delar av beslutet för att beskriva överträdelsen i fråga.

119 Svaranden har gjort gällande att det i artikel 1 i själva beslutet inte anges att användningen av kvalitetsnormer utgjorde ett huvudsakligt kännetecken för överträdelsen. Frågan huruvida sökanden med sin mer effektiva teknik i själva verket drabbades av samarbetet om kvalitetsnormer skall i stället prövas i samband med bedömningen av de förmildrande omständigheter som beaktats vid bestämmandet av bötesbeloppets storlek.

2. Förstainstansrättens bedömning

120 Det anges såsom kännetecknande för överträdelsen i punkt 2 i beslutet att kvalitetsnormer användes för att hålla priserna uppe och fördröja införandet av ny, kostnadsbesparande teknik. I samband med sin prövning av den roll som branschorganisationen "European District Heating Pipe Manufacturers Association" (nedan kallad EuHP) hade inom den konkurrensbegränsande samverkan har kommissionen i punkterna 113-115 i beslutet angett att ABB hade för avsikt att använda kvalitetsnormerna som ett sätt att begränsa sökandens kontinuerliga produktionsprocess som möjliggjorde besparingar av produktionskostnaderna och följaktligen lägre pris. I punkt 147 sista strecksatsen i beslutet anges följande bland de konkurrensbegränsande åtgärder som kartellen vidtagit: [a]tt använda normer och standarder för att förhindra eller försena införandet av ny teknik som skulle resultera i prisminskningar (medlemmarna i EuHP)".

121 Samarbetet om kvalitetsnormer återfinns emellertid inte i den förteckning över de huvudsakliga kännetecknen för den konkurrensbegränsande samverkan som anges i artikel 1 tredje stycket i själva beslutet i dess rättade lydelse. Den danska lydelsen av beslutet som delgavs sökanden den 21 oktober 1998 innehöll faktiskt ett textavsnitt i själva beslutet där det angavs att samarbetet om kvalitetsnormer var en av den konkurrensbegränsande samverkans huvudsakliga kännetecken. Genom beslutet om rättelse av den 6 november 1998 tog emellertid kommissionen bort detta textavsnitt från själva beslutet. Därigenom har kommissionen på ett tydligt sätt visat att den överträdelse som sökanden påstås ha begått inte skall omfatta detta samarbete.

122 Beslutet är i detta avseende motsägelsefullt, eftersom samarbetet om kvalitetsnormer varken nämns i själva beslutet eller i den del av beslutet som rör överträdelsens huvudsakliga kännetecken, medan det nämns flera gånger i beslutsmotiveringen. Trots detta är det efter kommissionens rättelse uppenbart att kommissionen inte har ansett att sökanden, genom att delta i ett samarbete om kvalitetsnormer, gjorde sig skyldig till en överträdelse av artikel 85 i fördraget.

123 Beslutet skall således inte ogiltigförklaras på grund av sökandens påstående att den inte deltog i ett sådant samarbete.

124 Sökandens anmärkning kan således inte godtas.

E - Samordnade förfaranden mot Powerpipe

1. Parternas argument

125 Sökanden har bestritt samtliga påståenden i beslutet som rör sökanden och de samordnade förfarandena mot Powerpipe. Även om sökanden var närvarande vid de möten då åtgärder mot Powerpipe diskuterades, har den inte genomfört något samordnat förfarande mot detta bolag.

126 Inledningsvis har sökanden förklarat att mötet i Billund i juli 1992 och anställningen av det svenska företaget Powerpipes verkställande direktör inträffade innan Sverige anslöts till Europeiska unionen den 1 januari 1995. Dessa omständigheter är således endast relevanta i den mån de påverkade konkurrensen inom Europeiska unionen. Om konkurrensen verkligen påverkades var det i så fall endast i mycket begränsad omfattning.

127 Det är riktigt att sökanden deltog i mötet i Billund tillsammans med ABB och Powerpipe samt att ABB vid detta möte varnade Powerpipe. Syftet med detta möte var emellertid att diskutera en eventuell försäljning av Powerpipe till ABB och/eller till sökanden och att sökanden skulle dra sig tillbaka från förhandlingarna med ABB då ABB på ett tydligt sätt visade att det hade för avsikt att avveckla eller dela Powerpipe.

128 Avsikten var under en viss tid att öppna ett lobbyingkontor i Bryssel, och det verkade som om ABB:s förslag att gemensamt anställa Powerpipes verkställande direktör som konsult på lobbyingkontoret var en bra idé. Denna fråga aktualiserades igen först vid ett senare tillfälle, förmodligen på hösten 1993 eller i början av år 1994. Sökanden fick reda på att Powerpipes verkställande direktör hade anställts först då ABB skickade en faktura med kostnader för anställningen. Sökanden trodde att personen i fråga önskade sluta på Powerpipe och att han själv hade tagit kontakt med ABB. Det var mot denna bakgrund som sökanden gick med på att betala en del av kostnaderna för att anställa honom. Sökanden hade inte kännedom om ABB:s planer på att anställa andra personer på Powerpipe, och var inte heller med om att anställa några sådana personer.

129 Sökanden har inte bestritt att den efter starka påtryckningar från Henss tog kontakt med Powerpipe under år 1994 och försökte övertala bolaget att avstå från Neubrandenburgprojektet. Vidare har det inte bestritts att sökanden försökte förmå Powerpipe att komma fram till en överenskommelse med Henss/Isoplus. Sökanden hotade emellertid inte Powerpipe, vare sig under detta eller under ett andra telefonsamtal.

130 Sökanden har påstått att trots att man inom kartellen hade kommit överens om att tre tyska producenter skulle tilldelas Leipzig-Lippendorfprojektet, beslutade sökanden sig för att försöka få projektet.

Sökanden har preciserat att den ändå var tvungen att ge sitt tyska dotterbolag instruktioner att dra tillbaka sitt anbud att tillverka 20-metersrör beträffande detta projekt och i stället lämna ett anbud att t