ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
7

I artikel 45 i direktiv 2004/18, som har rubriken ”Anbudssökandes eller anbudsgivares personliga ställning”, föreskrivs följande: ”1. Om en upphandlande myndighet får kännedom om en lagakraftvunnen dom som har meddelats på en eller flera av följande grunder skall den utesluta denna anbudssökande eller anbudsgivare från deltagande i förfarandet för tilldelning av ett offentligt kontrakt. a) deltagande i en kriminell organisation enligt definitionen i artikel 2.1 i rådets gemensamma åtgärd 98/773/RIF [av den 21 december 1998 beslutad av rådet på grundval av artikel K 3 i Fördraget om Europeiska unionen om att göra deltagande i en kriminell organisation i Europeiska unionens medlemsstater till ett brott (EGT L 351, 1998, s. 1)]. b) bestickning enligt definitionen i artikel 3 i rådets akt av den 26 maj 1997 [om utarbetande på grundval av artikel K 3.2 c i Fördraget om Europeiska unionen av konventionen om kamp mot korruption som tjänstemän i Europeiska gemenskaperna eller Europeiska unionens medlemsstater är delaktiga i (EGT C 195, 1997, s. 1)] och artikel 3.1 i rådets gemensamma åtgärd 98/742/RIF [av den 22 december 1998 beslutad av rådet på grundval av artikel K 3 i Fördraget om Europeiska unionen rörande korruption inom den privata sektorn (EGT L 358, 1998, s. 2)]. c) bedrägeri i den mening som avses i artikel 1 i [konventionen om skydd av Europeiska gemenskapernas finansiella intressen, som utarbetats på grundval av artikel K.3 i fördraget om Europeiska unionen och som fogats till rådets rättsakt av den 26 juli 1995 (EGT C 316, 1995, s. 48)], …”
33

För det andra önskar den hänskjutande domstolen få klarhet i omfattningen av den nationella domstolens prövning ex officio när det gäller en talan om betalning som väckts av en näringsidkare mot en konsument på grundval av en egen växel. Mot bakgrund av EU-domstolens rättspraxis om de nationella domstolarnas befogenheter och skyldigheter i fråga om tvister som omfattas av tillämpningsområdet för direktiv 93/13, och i synnerhet skyldigheten att ex officio pröva huruvida ett villkor i ett avtal som den har att bedöma är oskäligt, önskar den hänskjutande domstolen få klarhet i huruvida denna rättspraxis även är tillämplig på villkor i ett avtal som har ingåtts av en konsument i ett mål där näringsidkaren driver in sin fordran på grundval av en egen växel som ställts ut in blanco och som utgör säkerhet för fullgörandet av denna fordran. Den hänskjutande domstolens frågor avser även betydelsen av en sådan prövning i förhållande till dispositionsprincipen, såsom den anges i artikel 321.1 kpc, enligt vilken domstolen inte får pröva ett yrkande som saknar samband med yrkandena i talan eller döma utöver vad parterna har yrkat (ultra petita).
10

I artikel 12 i förordningen som har rubriken ”Nya institut under tillsyn eller ändring av status”, föreskrivs följande: ”1. När ett institut är ett nytt institut under tillsyn under endast en del av bidragsperioden ska det partiella bidraget fastställas genom att den metodik som anges i avsnitt 3 tillämpas på dess årliga bidragsbelopp som beräknas för den påföljande bidragsperioden, på grundval av det antal hela månader under bidragsperioden som institutet står under tillsyn. 2. En förändrad status för ett institut, även små institut, under bidragsperioden ska inte påverka det årliga bidrag som ska betalas för det året.”
27

Mot denna bakgrund beslutade Verwaltungsgericht Wien (Förvaltningsdomstolen i Wien) att vilandeförklara målet och ställa följande fråga till EU-domstolen: ”Ska artikel 288 FEUF jämförd med artikel 5.4 [i direktiv 91/676] eller artikel 5.5 jämförd med punkt A.2 i bilaga 1 till [detta direktiv] tolkas på så sätt att a) en offentlig vattendistributör … när denne på grund av påstått otillräckliga handlingsplaner (där nitrathalten i vattnet inom det område som betjänas av distributören överstiger 50 milligram per liter) berörs på ett sådant sätt att vattnet måste genomgå reningsprocesser … b) en konsument som enligt lag har rätt att använda vatten från brunnen på sin fastighet för privat bruk … , när denne på grund av påstått otillräckliga handlingsplaner, med överskridande av en nitrathalt på 50 milligram per liter i vattnet på det ställe där detta tas (brunn på fastigheten), berörs på ett sådant sätt att denne inte kan utnyttja sin begränsade rätt enligt lag att nyttja grundvattnet på sin egen fastighet … c) en kommun … som … nu endast använder eller ställer en kommunal vattentäkt till förfogande för bruksvatten, när [, på grund av påstått otillräckliga handlingsplaner], nitrathalten i vattnet i vattentäkten överstiger 50 milligram per liter och därmed inte kan användas som dricksvatten, [är direkt berörda, i den mening som avses i domstolens rättspraxis, genom, i det här fallet, ett eventuellt otillräckligt införlivande av direktiv 91/676 och följaktligen har tillerkänts individuella rättigheter inom ramen för detta direktiv] – gällande ändring av ett nationellt redan utfärdat åtgärdsprogram för införlivande av [direktiv 91/676] (i enlighet med artikel 5.4 i detta [direktiv]) på så sätt att skärpta åtgärder vidtas i syfte att uppnå de mål som anges i artikel 1 i [nämnda direktiv] och konkret att uppnå ett värde på högst 50 milligram per liter nitrathalt i grundvattnet vid enskilda vattentäkter? – gällande vidtagande av ytterligare eller skärpta åtgärder (i enlighet med artikel 5.5 i [direktiv 91/676]) i syfte att uppnå de mål som anges artikel 1 i [detta direktiv] och konkret uppnåendet av en nitrathalt i grundvattnet vid enskilda vattentäkter på högst 50 milligram per liter? I samtliga tre fall säkerställs i alla händelser skyddet för konsumenternas hälsa antingen – i fallen b och c – genom att vattnet tas från levererande vattendistributörer (med anslutningsplikt och anslutningsrätt) eller – i fall a – genom vederbörliga reningsåtgärder.”
12

EU-domstolen påpekar inledningsvis att det nationella målet, såsom framgår av beslutet om hänskjutande, endast rör de pensionsrättigheter som tjänats in av de till det aktuella pensionssystemet anslutna personerna under perioden mellan den 1 december 1991 och den 2 maj 1996. Under dessa omständigheter ska tolkningsfrågan prövas mot bakgrund av artikel 119 i EG-fördraget, som var i kraft under denna period.
50

I artikel 8 i förordning 261/2004 under rubriken ”Rätt till återbetalning eller ombokning”, anges i punkt 1 att passagerare ska erbjudas att välja mellan tre olika alternativ som preciseras enligt följande. För det första återbetalning av biljetten och, i relevanta fall, en returflygning till den första avgångsorten snarast möjligt, för det andra ombokning till den slutliga bestämmelseorten, snarast möjligt, under likvärdiga transportvillkor, eller för det tredje ombokning till den slutliga bestämmelseorten till ett senare datum som passageraren finner lämpligt, under likvärdiga transportvillkor, beroende på platstillgång.
22

Under dessa omständigheter beslutade Cour du travail de Liège (Arbetsdomstolen i Liège, Belgien) att vilandeförklara målet och ställa följande tolkningsfrågor till EU-domstolen: ”1) Ska artikel 87.8 i [förordning nr 883/2004] tolkas så, att för att en person – som före den 1 maj 2010 var anställd i Luxemburg och egenföretagare i Belgien – ska omfattas av den lagstiftning som är tillämplig enligt [förordning nr 883/2004], måste vederbörande uttryckligen ansöka härom, även om personen inte omfattades av belgisk lagstiftning före den 1 maj 2010 och belgisk lagstiftning om social trygghet för egenföretagare endast tillämpats retroaktivt med avseende på vederbörande, sedan fristen på tre månader som inleddes den 1 maj 2010 har löpt ut? 2) För det fall att den första frågan ska besvaras jakande, medför en sådan ansökan som avses i artikel 87.8 i [förordning nr 883/2004], som har getts in under sådana omständigheter som de som beskrivits ovan, att lagstiftningen i den medlemsstat som är behörig enligt [förordning 883/2004] ska tillämpas med retroaktiv verkan från och med den 1 maj 2010?”
23

Genom ansökan som inkom till kansliet för Europeiska unionens personaldomstol den 18 augusti 2015, väckte Yosu Galocha talan och yrkade att personaldomstolen skulle – ogiltigförklara urvalsförfarandet för tjänsterna avseende kostnadskontroll, som anordnats av Fusion for Energy under referensnummer F4E/CA/ST/FGIV/2015/001, – ogiltigförklara den reservlista som upprättats efter det aktuella urvalsförfarandet, – ogiltigförklara utnämningen av de utvalda sökandena till lediga tjänster samt tillträdet till tjänsterna för de godkända sökande som föreslagits av urvalskommittén och valts ut av direktören för Fusion for Energy, – fastställa att ett nytt urvalsförfarande skulle anordnas för urval av tjänstemän inom kostnadskontroll, – fastställa att det var lämpligt att hålla ett skriftligt prov inom ramen för det nya urvalsförfarandet för tillfälligt anställda inom kostnadskontroll och att ett sådant skulle genomföras omgående för urval av sökande, – fastställa att det utgjorde en överträdelse av Fusion for Energy att inte anordna något skriftligt prov under urvalsförfarandet, såsom angetts i den uppdaterade lydelsen av vägledning för sökande, och förplikta Fusion for Energy att anordna ett skriftligt prov, – besluta om varje nödvändig åtgärd för att anordna ett nytt urvalsförfarande i enlighet med de bestämmelser som angetts i det aktuella meddelandet om lediga anställningar och i vägledningen för sökande som nämns i det meddelandet, varvid anordnande av muntligt och skriftligt prov skulle vara obligatoriskt, och – förplikta Fusion for Energy att ersätta rättegångskostnaderna.
9

Den 10 december 2015 informerades Sabine Tuerck av PMO om antagandet av det omtvistade beslutet. I detta beslut fastställdes slutligen det antal pensionsgrundande tjänsteår som skulle tillgodoräknas, med tillämpning av artikel 7 i de allmänna genomförandebestämmelserna, till 3 år och 4 månader på grundval av ett belopp avseende förvärvade rättigheter som uppgick till 126048,05 euro. Beloppet beräknades genom att det från det belopp som överförts av DRV under tiden, det vill säga 146714,33 euro, gjordes avdrag för 20666,28 euro motsvarande en värdeökning av de pensionsrättigheter som Sabine Tuerck förvärvat under perioden från dagen för registrering av ansökan om överföring till den dag överföringen faktiskt gjordes till unionens pensionssystem. Avdragsbeloppet beräknades genom att en räntesats på 3,1 procent per år tillämpades på nämnda kapital under den aktuella perioden.
52

Den här slutsatsen motsägs inte av den tolkning av proportionalitetsprincipen som gjordes i punkt 2 i domslutet i domen av den 26 mars 2015, Macikowski (C‑499/13, EU:C:2015:201), mot bakgrund av vilken den hänskjutande domstolen har ställt sin andra fråga. Det ska här erinras om att domstolen i punkt 2 i det domslutet slog fast att proportionalitetsprincipen inte utgör hinder för en bestämmelse i nationell lag, enligt vilken en förrättningsman ansvarar med hela sin förmögenhet för den mervärdesskatt som ska betalas på intäkten från en försäljning av fast egendom på exekutiv auktion för det fall vederbörande inte fullgör sin skyldighet att uppbära och betala in denna skatt, under förutsättning att denne faktiskt förfogar över de rättsliga medel som krävs för att fullgöra denna skyldighet. Detta svar måste läsas mot bakgrund av omständigheterna i det mål som gav upphov till domen av den 26 mars 2015, Macikowski (C‑499/13, EU:C:2015:201), vilka skiljer sig från omständigheterna i det nu aktuella nationella målet. Det målet handlade nämligen, till skillnad från det nu aktuella nationella målet, inte om en förrättningsman i dennes egenskap av beskattningsbar person för mervärdesskatt utan om en förrättningsman som var skyldig att betala denna skatt för en annan beskattningsbar persons räkning, och som – fram till dess att den behöriga nationella domstolen gav sitt medgivande – inte hade kunnat förfoga över det belopp som hade erhållits vid den aktuella tvångsförsäljningen och betala in den därtill hänförliga mervärdesskatten inom fristerna enligt nationell rätt. I det nu aktuella nationella målet framgår det dessutom inte av de uppgifter som ingetts till domstolen att förrättningsmannen skulle sakna de rättsliga medel som krävs för att, i egenskap av beskattningsbar person, uppfylla sin skattskyldighet.
37

Mot denna bakgrund ska den hänskjutna frågan besvaras enligt följande: Artikel 66 första stycket c i mervärdesskattedirektivet ska tolkas så, att för det fall någon faktura inte utfärdas för tillhandahållandet av en tjänst, eller fakturan utfärdas för sent, utgör denna bestämmelse inte hinder för att tillhandahållandet anses ha ägt rum vid tidpunkten för det formella godkännandet av tillhandahållandet, om medlemsstaten, som i det nationella målet, föreskriver att skatten blir utkrävbar vid utgången av en period som börjar löpa den dag då tjänsten tillhandahålls. Detta gäller under förutsättning att dels formaliteterna kring godkännandet har avtalats av parterna på så sätt att de är bundna enligt avtalsvillkor som återspeglar de ekonomiska och affärsmässiga förhållandena på det område där tjänsten tillhandahålls, dels att denna formalitet motsvarar det fysiska slutförandet av tjänsten och slutgiltigt fastställer beloppet på den ersättning som ska betalas, vilket det ankommer på den hänskjutande domstolen att fastställa.
12

ET har hävdat att åklagarmyndighetens ansökan ska avvisas, alternativt ogillas. ET har i detta avseende gjort gällande att den frihetsberövande åtgärden inte endast är en ”åtgärd” enligt nederländsk straffrätt, utan även utgör en straffrättslig påföljd i den mening som avses i artikel 7.1 i Europeiska konventionen om skydd för de mänskliga rättigheterna och de grundläggande friheterna, som undertecknades i Rom den 4 november 1950 (nedan kallad Europakonventionen), och artikel 49.1 i Europeiska unionens stadga om de grundläggande rättigheterna. Dessutom har ET gjort gällande att tillämpningen av en frihetsberövande åtgärd innebär en skärpning av det beslut om förverkande som ska verkställas, och att åtgärden således är olaglig.
13

I 25 § första stycket i semesterlagen, i dess lydelse enligt lag (276/2013) som var i kraft från den 1 oktober 2013 till den 31 mars 2016, föreskrevs följande: ”Om arbetstagaren på grund av förlossning, sjukdom eller olycksfall är arbetsoförmögen när semestern eller en del av den börjar eller under semestern, ska semestern på arbetstagarens begäran flyttas fram till en senare tidpunkt. Arbetstagaren har på egen begäran också rätt att flytta fram semestern eller en del av den, om det är känt att arbetstagaren under sin semester kommer att undergå sådan sjukvård eller annan därmed jämförbar vård att denne under tiden för vården är arbetsoförmögen.”
29

Trots att sökanden i det nationella målet under en intervju som hölls den 1 december 2011 uppgett att han inte tidigare hade rest in i någon annan medlemsstat, visade undersökningen av hans fingeravtryck, vilka togs i juni 2012, att han under år 2009 redan hade ansökt om asyl i Italien. Efter att ha mottagit en uppmaning om att återta sökanden svarade de italienska behöriga myndigheterna, den 8 januari 2013, att sökanden redan hade beviljats flyktingstatus i Italien, och att ett eventuellt återtagande av honom därför – eftersom asylförfarandet var avslutat – endast kunde ske med stöd av återtagandeavtalet, och inte med stöd av rådets förordning (EG) nr 343/2003 av den 18 februari 2003 om kriterier och mekanismer för att avgöra vilken medlemsstat som har ansvaret för att pröva en asylansökan som en medborgare i tredje land har gett in i någon medlemsstat (EUT L 50, 2003, s. 1). Den 26 februari 2013 underrättades Bundespolizeipräsidium (den federala polismyndigheten, Tyskland) av de italienska myndigheterna om att sökanden i det nationella målet hade beviljats rätt att återvända till Italien.
6

I 49 § tredje stycket i kollektivavtalet föreskrivs följande: ”Den månatliga bruttolönen ska i löneklass B1 vara 2696,50 euro. Beloppet ska uppräknas på följande sätt: a) Efter tre års tjänstgöring till 3203,30 euro. Från dessa tre år ska avräknas perioder under vilka för tjänstgöringen relevanta tidigare erfarenheter kan styrkas. b) Efter åtta års tjänstgöring med inplacering enligt led a eller vid avläggandet av doktorsexamen, om denna utgjorde en förutsättning för ingåendet av anställningsavtalet (postdokanställning), till 3590,70 euro. c) Efter åtta års tjänstgöring med inplacering enligt led b, till 3978,30 euro. d) Efter åtta års tjänstgöring med inplacering enligt led c, till 4186,90 euro.”
32

Den danska lagstiftningen gör det således möjligt att avslå en ansökan om skuldsanering om den bedömning som beskrivs ovan i punkt 13 visar sig vara omöjlig att genomföra på grund av att gäldenären har flyttat sitt hemvist från Konungariket Danmark innan ansökan lämnades in eller under förfarandets gång. Det behövs därför ingen regel om ett absolut hinder mot att ge in en sådan ansökan för en gäldenär som inte har sitt hemvist i Konungariket Danmark när denne lämnar in sin ansökan.
27

Efter det att immigrationsmyndigheten för andra gången hade handlagt ärendet avslog den genom beslut av den 22 juni 2016 återigen den ansökan om internationellt skydd som lämnats in av Alekszij Torubarov, bland annat med motiveringen att han i sitt ursprungsland skulle garanteras rätt till en oberoende domstolsprövning och att han inte skulle löpa någon risk för förföljelse där. Till stöd för detta nya beslut, och i enlighet med de anvisningar som lämnats av den hänskjutande domstolen, inhämtade myndigheten – med beaktande av alla de handlingar som Alekszij Torubarov hade lämnat in – bland annat uppgifter om korruptionen i Ryssland och om förhållandena under frihetsberövanden i ryska fängelser samt uppgifter om hur det ryska rättsväsendet fungerar.
16

Mot denna bakgrund beslutade Grondwettelijk Hof (Författningsdomstolen, Belgien) att vilandeförklara målet och ställa följande tolkningsfrågor till EU-domstolen: ”1) Ska artikel 132.1 c i [direktiv 2006/112] tolkas så, att det undantag som avses i den bestämmelsen, både vad gäller konventionella och icke-konventionella behandlingsmetoder, är förbehållet medicinska eller paramedicinska yrkesutövare som omfattas av den nationella lagstiftningen för vårdyrken och som uppfyller kraven i nämnda nationella lagstiftning, och att personer som inte uppfyller dessa krav, men är anslutna till en yrkesorganisation för kiropraktiker och osteopater och uppfyller de krav som denna organisation har uppställt, inte omfattas av undantaget? 2) Ska artiklarna 132.1 b, c och e, 134 och 98 i [direktiv 2006/112], jämförda med punkterna 3 och 4 i bilaga III till det direktivet, bland annat mot bakgrund av principen om skatteneutralitet, tolkas så, a) att de utgör hinder för en nationell bestämmelse enligt vilken en reducerad mervärdesskattesats ska tillämpas på läkemedel och medicintekniska produkter som tillhandahålls i samband med ingrepp eller behandlingar av terapeutisk karaktär, samtidigt som läkemedel och medicintekniska produkter som tillhandahålls i samband med ingrepp eller behandlingar av rent estetisk karaktär, och som är nära knutna till dessa, omfattas av den normala mervärdesskattesatsen, eller b) att de innebär att båda de ovannämnda fallen får eller ska behandlas lika? 3) Är [Författningsdomstolen] skyldig att under en övergångsperiod låta verkningarna bestå av de bestämmelser som ska ogiltigförklaras [på grund av den oförenlighet med direktiv 2006/112 som redan konstaterats föreligga], även de bestämmelser som i förekommande fall ska ogiltigförklaras helt eller delvis, om det av svaret på den första eller den andra tolkningsfrågan följer att bestämmelserna strider mot unionsrätten, för att ge [den nationella] lagstiftaren möjlighet att bringa bestämmelserna i överensstämmelse med denna rätt?”
19

Det ska i det avseendet erinras om att nationella domstolars frågor om tolkningen av unionsrätten presumeras vara relevanta. Dessa frågor ställs mot bakgrund av den beskrivning av omständigheterna i målet och tillämplig lagstiftning som den nationella domstolen på eget ansvar har lämnat och vars riktighet det inte ankommer på EU-domstolen att pröva. En begäran från en nationell domstol kan bara avvisas då det är uppenbart att den begärda tolkningen av unionsrätten inte har något samband med de verkliga omständigheterna eller saken i det nationella målet eller då frågorna är hypotetiska eller EU-domstolen inte har tillgång till sådana uppgifter om de faktiska och rättsliga omständigheterna som är nödvändiga för att kunna ge ett användbart svar på de frågor som ställts till den (se dom av den 4 december 2018, Minister for Justice and Equality och Commissioner of An Garda Síochána, C‑378/17, EU:C:2018:979, punkt 27 och där angiven rättspraxis).
37

Denna uttryckliga skillnad som föreskrivits av unionslagstiftaren mellan det skydd som alla innehavare av individuella varumärken åtnjuter och det ytterligare skydd som innehavaren åtnjuter när dess varumärke dessutom är känt, har bibehållits under de successiva ändringarna av unionslagstiftningen på varumärkesområdet. Orden ”för varor eller tjänster som är identiska med dem för vilka EU-varumärket är registrerat” och ”för varor eller tjänster som är identiska med eller liknar de varor eller tjänster för vilka EU-varumärket är registrerat” återfinns numera i artikel 9.2 a och b i förordning 2017/1001 och artikel 10.2 a och b i direktiv 2015/2436. Därigenom görs en åtskillnad mellan det skydd som varje individuellt varumärke ger och det skydd som föreskrivs i artikel 9.2 c i den förordningen och artikel 10.2 c i det direktivet, som är tillämpligt när varumärket är känt och en tredje man använder ett kännetecken som ”är identiskt med eller liknar EU-varumärket oavsett om det används för varor och tjänster som är identiska med, liknar eller inte liknar dem för vilka EU-varumärket är registrerat”.
8

Artikel 7.1 i direktivet har följande lydelse: ”När ansökan om familjeåterförening lämnas in får den berörda medlemsstaten kräva att den person som har lämnat in ansökan lägger fram bevis för att referenspersonen har … c) stabila och regelbundna försörjningsmedel som är tillräckliga för att de skall kunna försörja sig själva och sina familjemedlemmar utan hjälp från systemet för socialt bistånd i den berörda medlemsstaten. …”