Förslag till avgörande av generaladvokat Léger föredraget den 16 december 1997. - Brottmål mot Anders Sjöberg. - Begäran om förhandsavgörande: Svea hovrätt - Sverige. - Social lagstiftning om vägtransporter - Undantag för fordon som används av myndigheter för att tillhandahålla offtentliga tjänster som inte konkurerar med utövare av yrkesmässig trafik - Förarens skyldighet att medföra ett utdrag ur tjänstgöringslistan. - Mål C-387/96.



Rättsfallssamling 1998 s. I-01225



Generaladvokatens förslag till avgörande

1 Svea hovrätt har begärt att domstolen skall bedöma räckvidden av ett undantag från bestämmelserna om körtider och viloperioder vid vägtransporter och närmare ange omfattningen av den övervakning som skall ske för att säkerställa att bestämmelserna på området följs.

De relevanta bestämmelserna

2 Dessa bestämmelser, som för närvarande ingår i rådets förordning (EEG) nr 3820/85 av den 20 december 1985 om harmonisering av viss social lagstiftning om vägtransporter(1) (nedan kallad förordningen), har tre målsättningar: trafiksäkerhet, harmonisering av konkurrensvillkoren och sociala framsteg.(2)

3 I detta syfte föreskrivs i förordning nr 3820/85 körtider och viloperioder för förare som utför vägtransporter som faller inom förordningens tillämpningsområde.

4 Möjligheterna att avvika från dessa mycket detaljerade bestämmelser är strikt avgränsade.

5 Utöver de tretton fordonskategorier på vilka förordningen inte är tillämplig (artikel 4)(3) och utöver de nationella undantagen, med högre krav (artikel 11), eller undantagen på grund av särskilda omständigheter (artikel 13.2), har varje enskild medlemsstat möjlighet att i nationell trafik medge undantag från bestämmelserna beträffande elva fordonskategorier som används för mycket specifika transporter (artikel 13.1 a-k), förutsatt att kommissionen informeras därom.

6 Sådana nationella undantag kan enligt artikel 13.1 b således medges för "fordon som används av myndigheter för att tillhandahålla offentliga tjänster som inte konkurrerar med utövare av yrkesmässig trafik".

Konungariket Sverige har använt sig av möjligheten att medge undantag för denna fordonskategori.(4)

7 För att säkerställa en effektiv kontroll av bestämmelserna om arbetstid antog rådet förordning (EEG) nr 3821/85 av den 20 december 1985 om färdskrivare vid vägtransporter.(5) Domstolen har konstaterat att den typgodkända färdskrivaren är "... konstruerad så, att den automatiskt eller halvautomatiskt på typgodkända registreringsblanketter kan registrera uppgifter särskilt om körtid och annan arbetstid samt om de perioder per dag och vecka då förarna skall vara tillgängliga och om deras viloperioder per dag och vecka".(6)

8 Det är i princip obligatoriskt att installera och använda färdskrivare i ett i en medlemsstat registrerat fordon som används för transporter på väg av personer eller varor. Medlemsstaterna får emellertid medge undantag från denna skyldighet, förutsatt att de underrättar kommissionen om detta, bland annat för de fordon som avses i artikel 13.1 i förordning nr 3820/85 (artikel 3.2 i förordning nr 3821/85). Ett fullständigt undantag föreskrivs emellertid för de fordon som avses i artiklarna 4 och 14.1 i förordning nr 3820/85 (artikel 3.1 i förordning nr 3821/85).

9 Beträffande de sistnämnda fordonen, som är avsedda för persontransporter i linjetrafik(7) och som inte har någon färdskrivare, kontrolleras iakttagandet av bestämmelserna i förordningen genom att en tjänstgöringslista upprättas. I artikel 14 i förordning nr 3820/85 föreskrivs således följande:

"1. Vid

- nationell linjetrafik för persontransporter ...

...

som omfattas av denna förordning, skall trafikföretaget upprätta en tidtabell och en tjänstgöringslista.

2. Tjänstgöringslistan skall för varje enskild förare ange namn, tjänstgöringsort och i förväg fastställd tidsplan för olika körpass, andra arbetsuppgifter samt då föraren skall vara tillgänglig.

3. Tjänstgöringslistan skall innehålla samtliga i punkt 2 angivna uppgifter för en period som minst omfattar innevarande vecka samt närmast föregående och efterföljande vecka.

...

5. Förare i sådan trafik som sägs i punkt 1 skall medföra ett utdrag ur tjänstgöringslistan och ett exemplar av tidtabellen.

..."

10 Det är tillämpningen av artiklarna 13.1 b och 14.5 i förordning nr 3820/85 som Svea hovrätt önskar få klarlagd, för att lösa en tvist som kan beskrivas på följande sätt.

Faktiska omständigheter och förfarande

11 Uppgifterna om den nationella och lokala organisationen av kollektiv persontrafik på väg återfinns i beslutet om hänskjutande. I varje län i Sverige finns en folkvald församling kallad "landsting" som bland annat ansvarar för kollektiv linjetrafik för persontransporter på lokal och regional nivå. I Stockholms län är landstinget ensamt huvudman och utövar detta huvudmannaskap genom det av landstinget helägda Aktiebolaget Storstockholms Lokaltrafik (nedan kallat SL). Detta bolag har nio rörelsedrivande dotterbolag som verkar i det lokala transportnätet, däribland SL Buss AB. Trafiktjänster är sedan år 1993 föremål för upphandlingsförfarande i konkurrens mellan dotterbolagen till detta bolag, bland andra SL Buss AB, och externa företag.

12 Efter det att ett avtal ingåtts efter ett sådant förfarande driver SL Buss AB linjetrafik för persontransporter med buss på olika linjer i Stockholms län. Avtalen gäller tre till fem år, med möjlighet till förlängning till tio år.

13 Anders Sjöberg, som är verkställande direktör för SL Buss AB, fälldes för brott mot de svenska bestämmelserna om körtid och färdskrivare vid vägtransporter(8) samt mot artikel 14 i förordning nr 3820/85. De kontrollerade bussarna var nämligen inte försedda med färdskrivare, och förarna saknade utdrag ur tjänstgöringslistan.

14 Anders Sjöberg har överklagat domen och yrkat att hovrätten skall ogilla åtalet och därvid gjort gällande att SL Buss AB:s fordon är undantagna från tillämpningsområdet för artikel 13.1 b, eftersom de utgör "fordon som används av myndigheter för att tillhandahålla offentliga tjänster som inte konkurrerar med utövare av yrkesmässig trafik". Han anser att frågan huruvida transportörerna är privata eller offentliga saknar betydelse i detta hänseende. Han har även bestritt ansvar till den del det görs gällande att de förare som har kontrollerats saknade ett utdrag ur tjänstgöringslistan i den mening som avses i artikel 14.5, eftersom förarna kunde uppvisa ett utdrag ur tjänstgöringslistan avseende den dagens körning.

15 Åklagaren har däremot hävdat att SL Buss AB är ett privat bolag och inte en myndighet och att det konkurrerar med andra bolag om rätten att bedriva linjetrafik i skilda områden eller på skilda linjer. De transporter som detta bolag utför bör inte omfattas av den åberopade bestämmelsen om undantag. Vad gäller det utdrag ur tjänstgöringslistan som avses i artikel 14.5 anser åklagaren att det är avsett att ersätta färdskrivaren i fråga om vissa fordon som utför transporter av ett särskilt slag. Syftet med utdraget är att på plats kunna möjliggöra kontroll inte bara av rast- och vilotider under en enda dag utan även av den dygnsvila som föraren har åtnjutit. Ett utdrag ur tjänstgöringslistan som endast omfattar en dag är följaktligen inte tillräckligt.

16 Eftersom Svea hovrätt hyste tvivel om tillämpningen av de åberopade bestämmelserna, beslutade den att ställa följande frågor till EG-domstolen:

"1. Är undantagsbestämmelsen i artikel 13.1 b i rådets förordning nr 3820/85 tillämplig på den av Stockholms läns landsting genom SL Buss AB bedrivna trafiken?

2. Enligt artikel 14.5 skall förare i sådan trafik som sägs i punkt 1 medföra ett utdrag ur tjänstgöringslistan och ett exemplar av tidtabellen. Är det tillräckligt att utdraget ur tjänstgöringslistan endast avser den aktuella dagens körning?"

Den första frågan

17 Genom denna fråga, som det är lämpligt att formulera om, begär den svenska domstolen att EG-domstolen närmare skall ange tillämpningsområdet för det undantag som är tillåtet enligt artikel 13.1 b i förordning nr 3820/85 för "fordon som används av myndigheter för att tillhandahålla offentliga tjänster som inte konkurrerar med utövare av yrkesmässig trafik".

18 Även om det redan finns en konsekvent rättspraxis avseende tolkningen av denna förordning och av de förordningar som har föregått den, är detta första gången som domstolen har att pröva just denna bestämmelse.

19 Låt mig inledningsvis påpeka att, eftersom det är fråga om ett undantag, artikel 13 inte kan tolkas så, att dess verkningar går utöver vad som är nödvändigt för att tillvarata de intressen som den är avsedd att skydda. Vidare bör räckvidden av de undantag som föreskrivs i artikeln bedömas med beaktande av förordningens målsättningar.(9)

20 Jag har i detta avseende erinrat om att syftet med förordningen är att harmonisera konkurrensvillkoren mellan transportörer samt att förbättra arbetsförhållandena och trafiksäkerheten. Syftet är även att göra förordning nr 543/69 flexiblare utan att dess syften undermineras.(10)

21 Det är med hänsyn till dessa omständigheter som det omtvistade undantagets räckvidd skall utrönas.

22 Enligt artikel 13.1 b i förordning nr 3820/85 får medlemsstaterna medge detta undantag endast om fem kumulativa villkor är uppfyllda: 1) transporten skall ske inom den medlemsstats territorium som beviljar detta undantag, eller efter överenskommelse med en annan medlemsstat inom dess territorium, 2) medlemsstaten skall på förhand ha underrättat kommissionen om sin avsikt att använda sig av detta undantag, 3) de fordon som används skall vara avsedda för tillhandahållande av offentliga tjänster, 4) fordonen skall användas av myndigheter och 5) fordonen skall inte konkurrera med utövare av yrkesmässig trafik.

23 De första tre villkoren medför inte några svårigheter i det föreliggande fallet.

24 För det första sker de omtvistade transporterna endast i Sverige, närmare bestämt i Stockholmsområdet.

25 För det andra har kommissionen inte bestridit att den förordning som omnämns i beslutet om hänskjutande,(11) där det föreskrivs ett undantag i Sverige i enlighet med artikel 13.1 b, faktiskt har anmälts till den.

26 Avslutningsvis har SL Buss AB av landstinget anförtrotts de kollektiva persontransporterna med buss inom ramen för den offentliga tjänst som den kollektiva linjetrafiken utgör och som landstinget ansvarar för på lokal och regional nivå.

Den svenska regeringens företrädare hävdade emellertid under sammanträdet att fordon som används för kollektiva persontransporter inte kunde betraktas som "fordon som används för att tillhandahålla offentliga tjänster" i den mening som avses i den omtvistade bestämmelsen. Det är riktigt att denna fordonskategori redan har beaktats i andra bestämmelser i förordningen. Jag anser dock inte att det är möjligt att av den anledningen utesluta denna transportkategori från tillämpningsområdet för undantaget enligt artikel 13. De andra bestämmelserna i förordningen omfattar nämligen inte samtliga kategorier av kollektiva persontransporter. De omtvistade transporterna utgör således inte "persontransporter i linjetrafik, om linjens längd inte överstiger 50 kilometer", som generellt kan undantas enligt artikel 4.3.(12) På samma sätt möjliggör inte antalet personer som transporteras tillämpningen av undantaget enligt artikel 13.1 a för "fordon som används för persontransporter och som genom sin konstruktion och utrustning är lämpliga för transport av högst 17 personer, föraren inräknad, och som är avsedda för detta ändamål".

Dessutom förefaller det som om inget i lydelsen av artikel 13.1 b, som innehåller en vidsträckt hänvisning till "offentliga tjänster", gör det möjligt att från denna kategori undanta offentliga tjänster bestående av kollektiva persontransporter.

27 Däremot utgör det sätt på vilket jag föreslår att de två andra villkoren för tillämpning av undantaget enligt artikel 13.1 b skall tolkas, hinder för företag som SL Buss AB att åberopa denna bestämmelse.

28 Klaganden i målet vid den nationella domstolen och kommissionen har föreslagit en vidsträckt tolkning av kravet på att fordonet skall användas av myndigheter så, att det möjliggör att fordon används av privata företag som under myndigheters tillsyn säkerställer en offentlig transporttjänst.

29 Denna tolkning kan inte godtas.

30 Låt mig än en gång erinra om hur viktigt det är att kravet på en strikt tolkning av de tillåtna undantagen uppfylls på ett område som rör trafiksäkerhet. Ju större tillämpningsområdet för undantagen uppfattas vara desto oftare kommer det att godtas att ett stigande antal fordon inte längre omfattas av de detaljerade reglerna om arbetstid inom denna sektor. Faran för trafiksäkerheten är uppenbar.

31 Denna grundläggande inställning har bekräftats i domstolens rättspraxis.

32 I domarna i de ovan nämnda målen Goupil samt Mrozek och Jäger, där domstolen närmare skulle uttala sig angående de generella undantagen enligt artikel 4.6 för fordon som används i samband med allmänna tjänster av allmänintresse,(13) ansåg domstolen att det "inte [är] nödvändigt att de ifrågavarande fordonen används direkt av ett offentligt organ för att omfattas av undantaget ... både offentliga organ och privata företag, som under statens tillsyn utför en allmän tjänst av allmänintresse, omfattas av undantaget". Domstolens motivering tog emellertid hänsyn till att "[t]ill skillnad från den bestämmelse som artikel 4.6 i förordning nr 3820/85 ersätter - det vill säga artikel 4.4 i förordning nr 543/69, ... - hänvisas det i artikel 4.6 inte längre till 'fordon som används av annat offentligt organ i offentlig tjänst'. Denna ändring av bestämmelsens lydelse medför att både offentliga organ och privata företag, som under statens tillsyn utför en allmän tjänst av allmänintresse, omfattas av undantaget".(14)

Artikel 13.1 b, som jag har att ta ställning till, innehåller tvärtom just en sådan uttrycklig hänvisning till "fordon som används av myndigheter för att tillhandahålla offentliga tjänster". Att då medge att "fordon som används av myndigheter" i ett sådant sammanhang kan utgöras av fordon som används av privata företag som under myndigheters tillsyn säkerställer offentliga tjänster skulle därför stå i strid med bestämmelsens lydelse.

33 Domstolen uppmanades likaså i domen av den 6 december 1979 i målet Nehlsen(15) att tolka just denna tidigare artikel 4.4 i förordning nr 543/69, till vilken det hänvisas i de två ovannämnda domarna. Enligt den artikeln var vissa transporter av allmänintresse undantagna från bestämmelsernas tillämpningsområde, inklusive de transporter som säkerställs av "myndigheter för att tillhandahålla offentliga tjänster som inte konkurrerar med utövare av yrkesmässig trafik". Den då gällande texten var exakt densamma som i artikel 13.1 b. Domstolen ansåg emellertid i punkt 8 i domen att detta undantag endast avsåg "fordon som ägs av myndigheten eller som denna förfogar över", och inte fordon som hör till ett privat företag och som används av detta för att tillhandahålla offentliga tjänster eller för att ett offentligt intresse skall uppfyllas, som företaget har åtagit sig att säkerställa enligt en privaträttslig överenskommelse.

34 Låt mig avslutningsvis tillägga att kommissionen den 18 april 1988 för rådet framlade ett förslag till förordning om ändring av förordningarna nr 3820/85 och 3821/85,(16) som grundades på övervägandet att "... eftersom talrika offentliga tjänster i fortsättningen kommer att tillhandahållas av privata företag, är det lämpligt att närmare ange att endast fordon som tillhör myndigheter eller används enligt avtal för deras räkning skall vara undantagna från dessa bestämmelsers tillämpningsområde".(17) Kommissionen föreslog att artikel 4.6 skulle ha ersatts av följande mening: "fordon som används av myndigheter eller enligt avtal för deras räkning ...".(18) Om jag inte misstar mig, antogs inte detta förslag av rådet. Även om det är riktigt att avsikten med detta förslag var att ändra artikel 4.6, och inte artikel 13.1 b, avspeglar förslaget emellertid uppenbarligen en vilja att utvidga tillämpningsområdet för de tillåtna undantagen. Det kan bara konstateras att lagstiftaren fortfarande inte har anslutit sig till denna åsikt.

35 Min slutsats på denna punkt blir således att det nationella undantag som är tillåtet enligt artikel 13.1 b endast omfattar myndigheter, men inte privata företag som under de förstnämndas tillsyn tillhandahåller en offentlig tjänst.

36 Det är av denna anledning som SL Buss AB inte kan tillåtas att åberopa undantagsbestämmelserna i artikel 13.1 b, om det skall betraktas som ett privat företag. Eftersom detta bolag är ett dotterbolag till SL, vars aktiekapital helt ägs av landstinget, kan det dock inte med säkerhet hävdas att villkoret att det skall vara en offentlig myndighet inte är uppfyllt. Det ankommer på den nationella domstolen att uttala sig om huruvida detta kriterium är uppfyllt. Jag kommer att visa att villkoret att det inte skall förekomma någon konkurrens med utövare av yrkesmässig trafik i alla händelser inte heller är uppfyllt i det föreliggande fallet.

37 Låt mig inledningsvis erinra om att harmoniseringen av konkurrensvillkoren ingår bland de mål som eftersträvas på området. Detta innebär att kriteriet att de tjänster som skall tillhandahållas genom transporterna inte får konkurrera med utövare av yrkesmässig trafik är viktigt för tillämpningen av den omtvistade bestämmelsen.

38 Kommissionen anser att förekomsten av denna omständighet - ingen konkurrens - endast kan bedömas då avtalet skall fullföljas. Även om kommissionens uppfattning godtogs, skulle det inte vara uppenbart att detta kriterium är uppfyllt i det föreliggande fallet. Medan den tilltalade i målet vid den nationella domstolen påstår sig ha ensamrätt på de linjer som SL Buss AB driver, har åklagaren bestridit denna bedömning och gjort gällande att passagerare erbjuds andra busstransporter på vissa sträckor som trafikeras av SL Buss AB.(19) Det ankommer på den nationella domstolen att fastställa de faktiska omständigheterna i fallet.

39 Jag anser emellertid framför allt - i motsats till kommissionen - att bristen på konkurrens med utövare av yrkesmässig trafik skall bedömas såväl vid beviljandet av ensamrätten till att tillhandahålla en offentlig tjänst som då avtalet om denna rättighet skall förnyas. Såsom den franska och den brittiska regeringen har betonat skulle det vara helt konstlat att påstå att privata aktörer i praktiken inte skulle befinna sig i en konkurrenssituation då de beviljas rätt att tillhandahålla offentliga tjänster.

Låt oss inte glömma att SL Buss AB, till skillnad från perioden före år 1993 då bolaget hade monopol på offentliga persontransporter i vissa områden, sedan dess konkurrerar med andra företag vid upphandlingen. Även om bolaget efter att ha tilldelats avtalet fullgör detta uppdrag med ensamrätt - vilket den nationella domstolen dock fortfarande har att kontrollera - kan ett privat bolag som SL Buss AB, som är underkastat marknadslogiken och som är benäget att maximera sin vinst, inte bortse från möjligheten att få sitt avtal förnyat efter det att det har löpt ut, och även möjligheten att bli tilldelat avtal för andra områden.

Således är ett företag som har tilldelats avtalet vid den första upphandlingen, och som i samband med sitt uppdrag att tillhandahålla en offentlig tjänst, i motsats till andra privata transportörer som även driver andra linjer, inte behöver följa tvingande gemenskapsrättsliga bestämmelser, i stånd att lämna ett mer konkurrenskraftigt anbud vid följande upphandling. Denna bedömning förefaller oundviklig för mig, eftersom till exempel detta företags driftskostnader skulle kunna sänkas genom användning av ett minsta möjliga antal förare som emellertid skulle få arbeta så långa dagar som möjligt utan att detta förfaringssätt alls skulle kunna kontrolleras, just på grund av möjligheten att göra ett undantag från de gemenskapsrättsliga bestämmelserna.

40 Denna bedömning bekräftas av domstolens dom av den 25 juni 1992 i målet British Gas,(20) där domstolen ansåg att det generella undantaget enligt artikel 4.6 i förordning nr 3820/85 inte omfattade ett företag som transporterade gasapparater som sålts till allmänheten, eftersom "... detta företag skulle åtnjuta en konkurrensmässig förmån i förhållande till [andra företag] ... om det undantogs från skyldigheten att installera och använda färdskrivare i de fordon som används för transport av sådana apparater. Företaget skulle nämligen härigenom besparas kostnader för installation och underhåll av sådana apparater som andra företag som levererar gasapparater för hushåll måste bära".(21)

41 Jag anser att domstolens dom i det ovannämnda målet Nehlsen följer samma tankegång. Domstolen ansåg där att de undantag som är tillåtna med avseende på "fordon som används av andra än myndigheter" endast avser "... situationer där någon konkurrens inte kan förekomma".(22) Domstolen uteslöt följaktligen, i avsaknad av ett klart och uttryckligt stadgande i den tidigare artikel 4.4, från dess tillämpningsområde "transporter som utförs med hjälp av fordon som tillhör privata företag som konkurrerar för att erhålla ett avtal om tillhandahållande av en offentlig tjänst".(23)

42 Jag anser följaktligen att det nationella undantag som är tillåtet enligt artikel 13.1 b endast avser situationer där konkurrens inte är möjlig.

43 Av dessa skäl anser jag att tillämpningsområdet för det undantag som är tillåtet enligt artikel 13.1 b skall begränsas till fordon som direkt används av myndigheter - och att det inte omfattar fordon som används av privata företag under de förstnämndas tillsyn - för offentliga tjänster, som till exempel kollektiva persontransporter med buss när det inte kan förekomma någon konkurrens med utövare av yrkesmässig trafik.

Den andra frågan

44 Den andra tolkningsfrågan kräver inte någon mera utförlig behandling. Samtliga inlämnade yttranden är eniga om att det utdrag ur tjänstgöringslistan som varje förare som arbetar inom nationell linjetrafik för persontransporter skall medföra(24) enligt artikel 14.5 inte endast kan avse kördagen i fråga.

45 Denna bedömning förefaller uppenbar för mig, om man i enlighet med domstolens rättspraxis(25) lägger tonvikten på de mål som eftersträvas genom denna bestämmelse, och som avser såväl en förbättring av trafiksäkerheten som en effektiv kontroll av arbetstiden, och på bestämmelsens existensberättigande.

46 Låt mig på den sistnämnda punkten erinra om att utdraget ur tjänstgöringslistan, som enligt artikel 14.5 i förordningen skall medföras av varje förare som arbetar inom nationell linjetrafik för persontransporter, är avsett att ersätta den färdskrivare som obligatoriskt skall finnas i fordon som används för andra typer av transporter. Denna uppfattning följer av såväl lydelsen av artikel 3.1 i förordning nr 3821/85(26) som av tjugofemte övervägandet i förordning nr 3820/85 som lyder på följande sätt: "[f]ör förare av fordon i linjetrafik för persontransporter får ett exemplar av tidtabellen och ett utdrag ur företagets tjänstgöringslista ersätta färdskrivaren...".

47 Eftersom utdraget ur tjänstgöringslistan således ersätter färdskrivaren, skall det garantera samma effektivitet vid kontroller som den sistnämnda, för att säkerställa att de eftersträvade målen uppnås.

48 För att fastställa räckvidden av skyldigheten enligt artikel 14.5 i förordningen kan man således på goda grunder hänvisa till domstolens rättspraxis avseende kontroll genom färdskrivare.

49 I domen i det ovannämnda målet Nijs och Transport Vanschoonbeek-Matterne(27), ansåg domstolen, särskilt med beaktande av reglernas trafiksäkerhetssyfte samt behovet av att de kontroller som skall genomföras i detta avseende är effektiva, att föraren skall kunna lägga fram ett kontrollblad för den sista kördagen under veckan före kontrollen, för att det i synnerhet skall kunna kontrolleras att den obligatoriska veckovilan har iakttagits.

50 På samma sätt skall framläggandet av ett utdrag ur tjänstgöringslistan när det gäller persontransporter, såsom vid användning av en färdskrivare, göra det möjligt att direkt kontrollera om föraren har följt de bestämmelser om körtid, viloperioder och raster som föreskrivs.

51 Utdraget ur tjänstgöringslistan kan således inte omfatta endast dagen i fråga, för då skulle det inte tjäna sitt ändamål.

Förslag till avgörande

52 På grund av vad som anförts föreslår jag att Svea hovrätts frågor skall besvaras på följande sätt:

1) Undantaget enligt artikel 13.1 b i rådets förordning (EEG) nr 3820/85 av den 20 december 1985 om harmonisering av viss social lagstiftning om vägtransporter är endast tillämpligt på fordon som direkt används av myndigheter - och inte på fordon som används av privata företag under de förstnämndas tillsyn - för att tillhandahålla offentliga tjänster, såsom kollektiva persontransporter med buss, när det inte kan förekomma någon konkurrens med utövare av yrkesmässig trafik, vare sig då verksamheten utövas eller vid tilldelning av rätten att utöva verksamheten eller då en ny tilldelning av sådan rätt skall ske.

2) Det utdrag ur tjänstgöringslistan som enligt artikel 14.5 i förordning nr 3820/85 skall medföras av föraren kan inte endast avse körningen under dagen i fråga.

(1) - EGT L 370, s. 1; svensk specialutgåva område 7, volym 3, s. 113. Denna förordning har ersatt rådets förordning (EEG) nr 543/69 av den 25 mars 1969 om harmonisering av viss social lagstiftning om vägtransporter (EGT L 77, s. 49, fransk version; vid översättningen fanns ingen svensk version att tillgå), som den har efterträtt och ändrat, dock utan att, enligt första övervägandet i förordning nr 3820/85, underminera dess syften.

(2) - Första övervägandet i förordningen.

(3) - Enligt artikel 4.3 är således "fordon som används för persontransporter i linjetrafik, om linjens längd inte överstiger 50 kilometer" undantagna från förordningens tillämpningsområde.

(4) - I den svenska förordningen 1993:184 föreskrivs att förordningen inte skall tillämpas på vägtransporter som utförs av "fordon som används av myndigheter för att tillhandahålla offentliga tjänster som inte konkurrerar med utövare av yrkesmässig trafik". EFTA:s övervakningsmyndighet anmälde den 24 oktober 1994 förordningen till kommissionen. Vid Konungariket Sveriges anslutning till unionen ersattes förordningen av en ny förordning, 1995:521.

(5) - EGT L 370, s. 8; svensk specialutgåva område 7, volym 3, s. 120.

(6) - Dom av den 13 december 1991 i mål C-158/90, Nijs och Transport Vanschoonbeek-Matterne (REG 1991, s. I-6035), punkt 11.

(7) - Begreppet "linjetrafik för persontransporter" avser enligt artikel 1.7 i förordningen transporter som motsvarar definitionen i artikel 1 i rådets förordning (EEG) nr 117/66 av den 28 juli 1966 om införande av gemensamma regler för internationella persontransporter med buss (EGT 147, 1966, s. 2688, fransk version; vid översättningen fanns ingen svensk version att tillgå): "1. Med linjetrafik avses den trafik som säkerställer transport av personer med viss regelbundenhet och mellan vissa punkter så att personer i denna trafik kan påstiga och avstiga vid på förhand fastställda hållplatser ...".

(8) - Förordningen (1993:184) om kör- och vilotider samt färdskrivare vid vägtransporter, som trädde i kraft den 18 mars 1993.

(9) - Se senast, avseende undantagen enligt artikel 4 i förordningen, dom av den 21 mars 1996 i mål C-39/95, Goupil (REG 1996, s. I-1601), punkt 8, och dom av den 21 mars 1996 i mål C-335/94, Mrozek och Jäger (REG 1996, s. I-1573), punkt 9.

(10) - Domarna i de ovan nämnda målen Goupil (punkt 14) samt Mrozek och Jäger (punkt 15).

(11) - Den svenska förordningen, se ovan i fotnot 4 i detta förslag till avgörande.

(12) - Av upplysningarna i sak framgår nämligen att dessa transporter skall tillhandahållas på sträckor som kan uppgå till mer än 100 km, och som i samtliga fall överstiger 50 km.

(13) - Härmed avses "fordon som används i samband med avloppsunderhåll, översvämningsskydd, vatten-, gas- och elförsörjning, underhåll och kontroll av allmänna vägar, avfallshantering, teleservice, posttransporter, radio- och televisionssändning samt pejling av sändare eller mottagare av radio- eller televisionssignaler".

(14) - Domarna i de ovan nämnda målen Goupil (punkt 14) samt Mrozek och Jäger (punkt 15).

(15) - 47/79, Rec. 1979, s. 3639.

(16) - 88/C 116/20 (EGT C 116, s. 15, fransk version; vid översättningen fanns ingen svensk version att tillgå).

(17) - Sjätte övervägandet.

(18) - Artikel 2, min kursivering.

(19) - Den svenska regeringens företrädare bekräftade vid sammanträdet att tjänsten bestående av persontransporter med buss kan tillhandahållas av såväl myndigheter som privata företag som kan konkurrera sinsemellan eller med andra transportmedel.

(20) - C-116/91, REG 1992, s. I-4071.

(21) - Punkt 19.

(22) - Punkt 7.

(23) - Punkt 8, min kursivering.

(24) - Låt mig påpeka - utan att denna punkt har diskuterats under förfarandet - att det inte förefaller råda något tvivel om att det i det föreliggande fallet rör sig om "linjetrafik för persontransporter" i den mening som avses i förordningen, vars definition har angetts i fotnot 7 i detta förslag till avgörande.

(25) - Se exempelvis dom av den 15 december 1993 i mål C-116/92, Charlton m.fl. (REG 1993, s. I-6755), punkt 14.

(26) - Denna artikel har följande lydelse: "Färdskrivare skall vara installerade och användas i fordon, som är registrerade i en medlemsstat och som används för transporter på väg av passagerare ..., med undantag för sådana fordon som avses i [artikel) 14.1 i förordning ... nr 3820/85."

(27) - Punkt 13.