Förslag till avgörande av generaladvokat Léger föredraget den 10 juli 2001. - J. C. J. Wouters, J. W. Savelbergh och Price Waterhouse Belastingadviseurs BV mot Algemene Raad van de Nederlandse Orde van Advocaten, i närvaro av Raad van de Balies van de Europese Gemeenschap. - Begäran om förhandsavgörande: Raad van State - Nederländerna. - Yrkesorganisation - Nationellt advokatsamfund - Samfundets bestämmelser för utövande av advokatyrket - Förbud mot integrerat samarbete mellan advokater och revisorer - Artikel 85 i EG-fördraget (nu artikel 81 EG) - Företagssammanslutning - Begränsning av konkurrensen - Motivering - Artikel 86 i EG-fördraget (nu artikel 82 EG) - Företag eller företagssammanslutning - Artiklarna 52 och 59 i EG-fördraget (nu artiklarna 43 EG och 49 EG i ändrad lydelse) - Tillämplighet - Begränsningar - Motivering. - Mål C-309/99.



Rättsfallssamling 2002 s. I-01577



Generaladvokatens förslag till avgörande

1 Med denna begäran om förhandsavgörande har den känsliga frågan ställts huruvida de gemenskapsrättsliga reglerna om konkurrens gäller de fria yrkena(1).

2 Vid Nederlandse Raad van State (Nederländerna) har talan väckts i en tvist om lagligheten av ett reglemente som antagits av det nederländska advokatsamfundet. Genom det omtvistade reglementet förbjuds advokater som utövar sitt yrke i Nederländerna att ha ett "integrerat" samarbete med medlemmarna i yrkesgruppen revisorer. Det ankommer på domstolen att uttala sig om huruvida bestämmelserna i fördraget om konkurrens gäller och, i förekommande fall, utgör hinder för ett sådant förbud mot samarbete.

3 Målet ingår i ett sammanhang med begäran om förhandsavgörande i två andra fall, som i målet Arduino (C-35/99) hänskjutits av Pretore di Pinerolo (Italien), och i målet Conte (C-221/99) av Giudice di pace di Genova (Italien). De italienska domstolarna skall bedöma huruvida de yrkesmässiga taxorna för tjänster som advokater och arkitekter utför i sina länder är förenliga med de gemenskapsrättsliga reglerna om konkurrens.

4 Även om de tre målen har identiska frågeställningar, medför de skillnader som kännetecknar bestämmelserna som är tillämpliga på dem och de faktiska omständigheterna i dessa mål att jag inför domstolen föredrar olika förslag till avgörande(2). Detta förslag till avgörande avser begäran från Raad van State i målet Wouters m.fl. (C-309/99).

I - Tillämpliga nationella bestämmelser

A - Den nederländska grundlagen

5 Artikel 134 i den nederländska grundlagen avser bildandet av offentliga organ och den rättsliga regleringen av dessa. I artikeln föreskrivs följande:

"1. Genom lag eller med stöd av lag kan bestämmelser utfärdas om bildande av eller avveckling av offentliga organ för yrkes- eller näringsförhållanden samt andra offentliga organ.

2. Genom lag skall bestämmelser utfärdas om dessa offentliga organs uppgifter och organisation, om sammansättningen av deras ledning, ledningens befogenheter och om den offentliga karaktären på deras möten. Genom lag eller med stöd av lag kan organens ledning ges behörighet att utfärda allmänna rättsakter.

3. Tillsynen av dessa organs ledning skall regleras genom lag. Avgöranden av organens ledning kan endast upphävas om de är rättsstridiga eller strider mot allmänintresset."

B - Nederlandse Orde van Advocaten

6 De nederländska myndigheterna har med tillämpning av den ovannämnda bestämmelsen antagit lagen av den 23 juni 1952 om bildande av Nederlandse Orde van Advocaten (det nederländska advokatsamfundet) och om fastställande av reglemente för samfundet och disciplinregler för advokater och åklagare (nedan kallad Advocatenwet).

7 Enligt Advocatenwet (lagen om advokatyrket) utgör samtliga i Nederländerna registrerade advokater det nederländska advokatsamfundet (nedan kallat advokatsamfundet). Samtliga advokater som är registrerade vid en och samma underrätt utgör vidare advokatkretsen i den ifrågavarande domsagan.

8 Advokatsamfundet och domsagornas advokatkretsar leds av Algemene Raad (advokatrådet) respektive Raden van toezicht (tillsynsnämnder). Medlemmarna i advokatrådet väljs av representationen, som i sin tur väljs i samband med de olika advokatkretsarnas möten.

9 I artikel 26 i Advocatenwet föreskrivs följande:

"Advokatrådet och tillsynsnämnderna skall verka för att advokatverksamheten utövas riktigt och har rätt att vidta alla åtgärder som kan bidra till detta. De skall bevaka bestående rättigheter och hänsyn och övervaka att advokaterna i sin egenskap av advokater utför de uppgifter som har ålagts dem genom de utfärdade bestämmelserna."

10 I artikel 28.1 i Advocatenwet föreskrivs följande:

"Representationen kan utfärda bestämmelser om god advokatsed, inbegripet bestämmelser om försörjning av äldre eller helt eller delvis arbetsoförmögna advokater samt deras efterlevande. Representationen skall dessutom utfärda de nödvändiga bestämmelserna om advokatsamfundets administration och organisation."

11 Enligt artikel 29 i Advocatenwet är bestämmelserna bindande för advokatsamfundets medlemmar samt för besökande advokater, det vill säga personer som inte är registrerade som advokater i Nederländerna, men som har rätt att utöva sin yrkesverksamhet i en annan medlemsstat under advokats eller motsvarande titels namn.

12 I artikel 30 i Advocatenwet finns bestämmelser om tillsynen av den behörighet att utfärda rättsakter som advokatsamfundsorganens ledning har. I artikeln föreskrivs att "bestämmelser antagna av representationen, advokatrådet eller andra av advokatsamfundets organ kan suspenderas eller upphävas genom kungligt beslut i den utsträckning som de är rättsstridiga eller strider mot allmänintresset".

C - 1993 års Samenwerkingsverordening

13 Representationen för det nederländska advokatsamfundet antog år 1993 ett reglemente kallat "Samenwerkingsverordening" (reglemente om samarbetsförhållanden, nedan kallat SWV eller reglementet).

14 Enligt artikel 1 i detta reglemente avses med begreppet "samarbetsförhållande" "allt samarbete inom ramen för vilket deltagarna för gemensam räkning och under gemensam risk utövar sin yrkesverksamhet eller med syfte på det delar beslutsmakten eller det slutgiltiga ansvaret sinsemellan".(3)

15 Enligt artikel 4 i reglementet är det tillåtet för en advokat att ingå ett samarbetsförhållande med andra advokater som är registrerade i Nederländerna och, under vissa villkor, med advokater som är registrerade i andra stater.

16 Om däremot en advokat önskar ingå ett samarbetsförhållande med medlemmar av en annan yrkesgrupp, måste denna yrkesgrupp godkännas av advokatrådet.

17 I artikel 8 i reglementet föreskrivs vidare att "alla samarbetsförhållanden måste obligatoriskt ha ett kollektivt namn för alla kontakter med omvärlden" och "det kollektiva namnet får inte vara sådant att det kan vara vilseledande".

18 Det framgår av redogörelsen för skälen till reglementet att advokaternas samarbete med notarier, skatterådgivare och patentombud redan tidigare har tillåtits. Godkännandet av dessa tre yrkesgrupper gäller fortfarande. Revisorerna anges däremot som exempel på en yrkesgrupp med vilken advokaterna inte har rätt att ingå ett integrerat samarbete.

II - De faktiska omständigheterna och förfarandet

19 Fem personer har väckt talan i målet vid den nationella domstolen, nämligen J.C.J. Wouters, J. W. Savelbergh, bolaget Arthur Andersen & Co. Belastingadviseurs (skatterådgivare), bolaget Arthur Andersen & Co. Accountants (revisorer) och bolaget Price Waterhouse Belastingadviseurs BV (skatterådgivare).

20 J.C.J. Wouters var registrerad som advokat i Amsterdams advokatsamfund. Den 1 januari 1991 blev han delägare i bolaget Arthur Andersen & Co. Belastingadviseurs.

21 I november 1994 informerade J.C.J. Wouters tillsynsnämnden i Rotterdam om sin avsikt att etablera sig som advokat i denna domsaga och där utöva verksamhet under namnet "Arthur Andersen & Co., advocaten en belastingadviseurs".

22 Genom beslut av den 27 juli 1995 avvisade Rotterdams tillsynsnämnd denna begäran.

Tillsynsnämnden ansåg att bolaget Arthur Andersen & Co. Belastingadviseurs och bolaget Arthur Andersen & Co. Accountants, på grund av deras ömsesidiga förbindelser, hade ett "samarbetsförhållande" i den mening som avses i artikel 4 i reglementet. Tillsynsnämnden ansåg att J.C.J. Wouters genom att gå samman med det förstnämnda bolaget även hade ingått ett "samarbetsförhållande" med det sistnämnda bolaget, det vill säga med medlemmar av yrkesgruppen revisorer. Men då denna yrkesgrupp inte har godkänts av det nederländska advokatsamfundet har det ansetts att C.J.C. Wouters' samarbete med bolaget Arthur Andersen & Co. Belastingadviseurs strider mot artikel 4 i reglementet.

Tillsynsnämnden ansåg dessutom att C.J.C. Wouters inte, utan att bryta mot artikel 8 i reglementet, kunde gå in i ett samarbete med ett kollektivt namn i vilket personen "Arthur Andersen" nämndes.

23 Vad J.W. Savelbergh beträffar är han registrerad i Amsterdams advokatsamfund.

24 Under våren 1995 informerade J.W. Savelbergh tillsynsnämnden i denna domsaga om att han hade för avsikt att ingå ett integrerat samarbete med bolaget Price Waterhouse Belastingadviseurs BV, som är en gren av den internationella gruppen Price Waterhouse, och i vilken inte endast skatterådgivare utan även revisorer ingår.

25 Den 5 juli 1995 förklarade tillsynsnämnden i Amsterdam att J.W. Savelberghs planerade samarbete stred mot artikel 4 i reglementet.

26 Genom två beslut av den 21 och den 29 november 1995 avslog advokatsamfundets råd J.C.J. Wouters', J.W. Savelberghs och bolaget Price Waterhouse Belastingadviseurs BV:s klagomål över de ovannämnda besluten.

27 De fem sökandena väckte då talan inför Arrondissementsrechtbank te Amsterdam (nedan kallad Rechtbank). Sökandena gjorde bland annat gällande att advokatsamfundets rådsbeslut var oförenliga med bestämmelserna i fördraget om konkurrens, om etableringsrätt och om friheten att tillhandahålla tjänster.

28 Den 7 februari 1997 förklarade Rechtbank att den talan som väckts av Arthur Andersen & Co. Belastingadviseurs och Arthur Andersen & Co. Accountants inte kunde tas upp till sakprövning. Rechtbank godtog inte heller de av J.C.J. Wouters, J.W. Savelbergh och bolaget Price Waterhouse Belastingadviseurs BV åberopade argumenten, eftersom den fann dem grundlösa.

29 Rechtbank ansåg att fördragets konkurrensregler inte var tillämpliga i förevarande fall.

Rechtbank ansåg att advokatsamfundet är ett offentligrättsligt organ som upprättats genom lag i syfte att främja ett allmänintresse. Advokatsamfundet kan för detta ändamål använda den befogenhet att utfärda rättsakter som givits samfundet genom artikel 28 i Advocatenwet. Advokatsamfundet måste i det allmännas intresse kunna säkerställa att en advokat som ger rättslig hjälp handlar oberoende och för att tillvarata partsintressen(4). Det nederländska advokatsamfundet är enligt Rechtbank därför inte en företagssammanslutning i den mening som avses i artikel 85 i EG-fördraget (nu artikel 81 EG).

Rechtbank ansåg vad avser grunden enligt artikel 86 i EG-fördraget (nu artikel 82 EG) att advokatsamfundet varken kan anses vara ett företag eller en företagssammanslutning. Artikel 28 i Advocatenwet innebär dessutom ingalunda att befogenheten överförs till privata aktörer på ett sätt som kan äventyra den ändamålsenliga verkan av artiklarna 85 och 86 i fördraget. Den ovannämnda bestämmelsen är därför inte oförenlig med artikel 5 andra stycket i EG-fördraget (nu artikel 10 andra stycket EG), i förening med artikel 3 g i EG-fördraget (nu artikel 3.1 g EG i ändrad lydelse) och artiklarna 85 och 86 i EG-fördraget.

30 Rechtbank godtog inte heller sökandenas argumentering att reglementet skulle vara oförenligt med etableringsrätten (artikel 52 i EG-fördraget (nu artikel 43 EG i ändrad lydelse)) och med friheten att tillhandahålla tjänster (artikel 59 i EG-fördraget (nu artikel 49 EG i ändrad lydelse)).

Enligt Rechtbank saknas gränsperspektivet i förevarande fall. Således är de ovannämnda bestämmelserna inte tillämpliga. Förbudet mot samarbete är under alla förhållanden berättigat på grund av tvingande skäl av allmänintresse och är inte överdrivet restriktivt. Rechtbank ansåg dessutom att reglementet inte är oförenligt med etableringsrätten. Medlemsstaterna har i avsaknad av gemenskapsrättsliga bestämmelser på området frihet att för utövandet av advokatyrket på deras territorium utfärda regler som syftar till att säkerställa att en advokat som ger rättslig hjälp handlar oberoende och för att tillvarata partsintressen.

31 Sökandena i målet vid den nationella domstolen överklagade Rechtbanks beslut till Raad van State.

32 Svarande i målet är advokatsamfundets råd. Advokatrådet har i sin sakframställning stöd av Raad van de Balies van de Europese Gemeenschap (Europeiska gemenskapens advokatråd, nedan kallat CCBE), som är en sammanslutning enligt belgisk rätt som har tillåtits intervenera i målet vid den nationella domstolen.

33 Genom beslut som fattades den 10 augusti 1999 fastställde Raad van State att den talan som väckts av bolagen Arthur Andersen & Co. Belastingadviseurs och Arthur Andersen & Accountants inte kunde upptas till sakprövning. Raad van State ansåg vad avser de övriga sökandenas talan att avgörandet av tvisten i målet vid den nationella domstolen var beroende av tolkningen av flera bestämmelser i gemenskapsrätten.

III - Tolkningsfrågorna

34 Nederlandse Raad van State har därför beslutat att förklara målet vilande och att hänskjuta följande frågor till domstolen:

"1) a) Skall uttrycket företagssammmanslutning i artikel 85.1 i EG-fördraget (nu artikel 81.1 EG) tolkas så att en sådan sammanslutning endast föreligger om och i den utsträckning som den handlar i företagens intresse, så att det vid avgörande av huruvida bestämmelsen är tillämplig skall skiljas mellan sammanslutningens verksamhet för att tillvarata allmänna hänsyn och annan verksamhet, eller är det förhållandet att en sammanslutning också kan handla i företagens intresse i sig tillräckligt för att den i all sin verksamhet skall anses vara en företagssammanslutning i den mening som avses i denna bestämmelse? Är den omständigheten att de generellt tillämpliga bestämmelser som har utfärdats av den ifrågavarande organisationen har utfärdats med utövande av lagstiftande befogenheter och i egenskap av särskild lagstiftare relevant för tillämpningen av gemenskapens konkurrensbestämmelser?

b) För det fall att fråga 1a besvaras så att en företagssammanslutning endast föreligger om och i den utsträckning som den handlar i företagens intresse, skall då frågan om huruvida ett visst handlande skall anses utgöra ett tillvaratagande av allmänintresset avgöras enligt gemenskapsrätten?

c) För det fall att fråga 1b besvaras så att gemenskapsrätten är relevant i denna situation, skall då det förhållandet, att en sådan organisation [som det nederländska advokatsamfundet] utfärdar allmänt tillämpliga och bindande regler - om advokaters möjligheter att avtala om integrerat samarbete med utövare av andra yrken - vilka syftar till att säkerställa att en advokat som ger rättsligt bistånd handlar oberoende och för att tillvarata klientens intressen, enligt gemenskapsrätten anses utgöra ett tillvaratagande av allmänintresset?

2) Om svaren på den första frågan leder till slutsatsen att också en sådan reglering som [1993 års Samenwerkingsverordening] skall anses vara ett beslut av en företagssammanslutning i den mening som avses i artikel 85.1 i EG-fördraget (nu artikel 81.1 EG), skall då ett sådant beslut - i den utsträckning som det i beslutet föreskrivs allmänt bindande regler om ingående av ett integrerat samarbete av det slag som är aktuellt i förevarande fall, i syfte att säkerställa att en advokat som ger rättsligt bistånd handlar oberoende och för att tillvarata klientens intressen - anses ha till syfte eller resultat att begränsa konkurrensen på den gemensamma marknaden på ett sätt som påverkar handeln mellan medlemsstater? Vilka gemenskapsrättsliga kriterier är relevanta vid bedömningen av denna fråga?

3) Skall uttrycket företag i artikel 86 i EG-fördraget (nu artikel 82 EG) tolkas så att, om en sådan organisation som [det nederländska] advokatsamfundet skall anses vara en företagssammanslutning, detta samfund också skall anses vara ett företag eller en grupp av företag i den mening som avses i den bestämmelsen, även om det inte självt utövar någon ekonomisk verksamhet?

4) Om den föregående frågan besvaras jakande och det skall anses att en sådan organisation som [det nederländska] advokatsamfundet har en dominerande ställning, skall detta samfund då också anses missbruka sin dominerande ställning om det ålägger de anslutna advokaterna en skyldighet att i förhållande till andra handla på ett sätt som hindrar konkurrensen på marknaden för juridiska tjänster?

5) Om det skall anses att en sådan organisation som [det nederländska] advokatsamfundet i sin helhet är en företagssammanslutning i den mening som avses i de gemenskapsrättsliga konkurrensreglerna, skall då artikel 90.2 i EG-fördraget (nu artikel 86.2 EG) tolkas på så sätt att den också omfattar en sådan organisation som [det nederländska] advokatsamfundet, som utfärdar allmänt bindande regler för advokaters samarbete med utövare av andra yrken, i syfte att säkerställa att en advokat som ger rättsligt bistånd handlar oberoende och för att tillvarata klientens intressen?

6) Om en sådan organisation som [det nederländska] advokatsamfundet skall anses vara en företagssammanslutning, ett företag eller en grupp av företag, utgör då artikel 3 g i EG-fördraget [nu artikel 3 g EG i ändrad lydelse], artikel 5 andra stycket i EG-fördraget (nu artikel 10 andra stycket EG i ändrad lydelse) samt artiklarna 85 och 86 i EG-fördraget (nu artiklarna 81 och 82 EG) hinder mot att en medlemsstat föreskriver att organisationen (eller en av dess beslutande instanser) kan utfärda bestämmelser som bland annat kan beröra advokaters samarbete med utövare av andra yrken, medan det allmännas befogenheter vid tillsyn av denna verksamhet endast ger en möjlighet att upphäva bestämmelserna, men inte att utfärda egna bestämmelser att sätta i stället för de upphävda?

7) Är fördragets bestämmelser om såväl fri etableringsrätt som rätten att fritt tillhandahålla tjänster tillämpliga på ett sådant förbud mot samarbete mellan advokater och revisorer som i det förevarande målet, eller skall EG-fördraget tolkas så att ett sådant förbud - beroende på hur samarbetet organiserats - skall vara förenligt med bestämmelserna om antingen fri etableringsrätt eller rätten att fritt tillhandahålla tjänster?

8) Utgör ett sådant förbud mot integrerat samarbete mellan advokater och revisorer som det i förevarande mål en begränsning av den fria etableringsrätten, av rätten att fritt tillhandahålla tjänster eller av båda dessa rättigheter?

9) Om det följer av svaret på föregående fråga att det ifrågavarande förbudet utgör en begränsning av någon av eller av båda dessa rättigheter, skall det då anses vara berättigat därför att denna begränsning endast avser en "försäljningsmetod" i den mening som avses i domen [av den 24 november 1993] i de förenade målen [C-267/91 och C-268/91,] Keck och Mithouard [(REG 1993, s. I-6907; svensk specialutgåva, volym 14, s. 431)] och således inte är diskriminerande, eller därför att den uppfyller de villkor som domstolen har slagit fast i andra domar, i synnerhet i domen [av den 30 november 1995] i målet [C-55/94,] Gebhard [(REG 1995, s. I-4165)]?"

IV - Föremålet för tolkningsfrågorna

35 I begäran om förhandsavgörande från Raad van State har fem grupper av frågor väckts.

36 Den första gruppen frågor avser tolkningen av artikel 85.1 i fördraget och består i att avgöra huruvida ett advokatsamfund, som det nederländska advokatsamfundet, bryter mot denna bestämmelse då det antar en bindande regel enligt vilken advokater som utövar verksamhet på den berörda medlemsstatens territorium förbjuds att ingå ett integrerat samarbete med medlemmar i yrkesgruppen revisorer.(5)

37 Den andra gruppen frågor gäller huruvida ett advokatsamfund, då det antar en bestämmelse som innebär ett sådant förbud mot samarbete, missbrukar en dominerande ställning på den gemensamma marknaden eller inom en väsentlig del av denna, i den mening som avses i artikel 86 i fördraget.(6)

38 Den tredje gruppen frågor har ställts för det fall att den omtvistade bestämmelsen skall anses utgöra en begränsning av konkurrensen eller ett missbruk av en dominerande ställning. Det är i det fallet fråga om att kontrollera huruvida artikel 90.2 i fördraget skall tolkas så att tillämpningen av de gemenskapsrättsliga konkurrensreglerna på ett advokatsamfund som antar en sådan bestämmelse kan motarbeta den särskilda uppgift som myndigheterna har tilldelat samfundet.(7)

39 Den fjärde gruppen frågor gäller bestämmelserna i artiklarna 5, 85 och 86 i fördraget i förening och syftar till att fastställa huruvida en medlemsstat åsidosätter dessa bestämmelser när den ger ett advokatsamfund befogenhet att anta tvingande bestämmelser som reglerar möjligheten för de advokater som utövar sitt yrke på dess territorium att ingå ett integrerat samarbete med revisorer, medan den berörda medlemsstaten inte förbehåller sig möjligheten att sätta sina egna regler i stället för de regler som antagits av samfundet.(8)

40 Den femte gruppen frågor slutligen avser frågan huruvida bestämmelserna i fördraget om etableringsrätt (artikel 52) och om friheten att tillhandahålla tjänster (artikel 59) utgör hinder för ett advokatsamfund att anta en bestämmelse som den som här är i fråga i målet vid den nationella domstolen.(9)

V - Artikel 85.1 i fördraget

41 Enligt artikel 85.1 i fördraget förbjuds "alla avtal mellan företag, beslut av företagssammanslutningar och samordnade förfaranden som kan påverka handeln mellan medlemsstater och som har till syfte eller resultat att hindra, begränsa eller snedvrida konkurrensen inom den gemensamma marknaden".

42 Sökandena i målet vid den nationella domstolen anser att förutsättningarna för att tillämpa denna bestämmelse är uppfyllda i förevarande fall. De har framfört följande argument.

För det första är det nederländska advokatsamfundet en "företagssammanslutning". I likhet med alla andra yrkesgrupper försvarar advokatsamfundet sina medlemmars kollektiva och individuella intressen. Det faktum att advokatsamfundet kan handla i det allmännas intresse eller att det har fått befogenhet att utfärda rättsakter är i detta avseende utan betydelse.

För det andra har reglementet till syfte att "begränsa konkurrensen". Det har enligt sökandena specifikt antagits i syfte att upprätthålla ett absolut förbud mot varje form av samgående mellan advokater och revisorer i Nederländerna. Det omtvistade reglementet har under alla förhållanden den verkan att advokater och revisorer förhindras att bilda associationer genom vilka kunder som är verksamma i en komplicerad ekonomisk och rättslig miljö kan erbjudas bättre tjänster.

För det tredje kan reglementet enligt sökandena påverka "handeln mellan medlemsstaterna". I likhet med advokatbyråerna bedriver sökandebolagen en internationell verksamhet. De ingriper ofta i gränsöverskridande transaktioner som berör många medlemsstaters rättssystem.

43 Advokatsamfundet, CCBE, kommissionen och flertalet intervenerande regeringar(10) har intagit en motsatt ståndpunkt. De anser att artikel 85.1 i fördraget inte har åsidosatts. Det förbud mot samarbete som utfärdats genom reglementet har till syfte att säkerställa att en advokat handlar oberoende och för att tillvarata partsintressen. Förbudet kan således, på ett eller annat sätt, inte angripas eller förbjudas genom artikel 85.1 i fördraget.

44 Nu skall först det personliga och därefter det materiella tillämpningsområdet för artikel 85.1 undersökas. Det förstnämnda ger möjlighet att fastställa huruvida advokatsamfundet kan betecknas som en företagssammanslutning. Det sistnämnda syftar till att kontrollera huruvida det omtvistade förbudet mot samarbete kan begränsa konkurrensen och påverka handeln mellan medlemsstaterna. Det är nödvändigt att inledningsvis kommentera själva begreppet företag.

A - Begreppet företag

45 I sitt beslut om hänskjutande(11) har Raad van State uttryckligen konstaterat att de advokater som är registrerade i Nederländerna är "företag" i den mening som avses i artikel 85.1 i fördraget.

46 Den hänskjutande domstolen har erinrat om att begreppet företag inom ramen för gemenskapsrättens regler om konkurrens omfattar "varje enhet som utövar ekonomisk verksamhet, oavsett enhetens rättsliga form och sättet för dess finansiering".(12) Den hänskjutande domstolen har ansett att de nederländska advokaterna omfattas av denna definition, eftersom de mot ersättning erbjuder sina tjänster på en bestämd marknad, nämligen marknaden för utförande av juridiska tjänster.

47 De intervenerande parterna har inte ifrågasatt Raad van States bedömning på denna punkt. I den mån som den hänskjutande domstolen inte har ställt någon fråga till domstolen om tolkningen av begreppet företag, utgår jag från den principen att advokater som är registrerade i Nederländerna ingår i den personkrets (ratione personae) på vilken artikel 85.1 i fördraget är tillämplig.

48 Jag skall dock för fullständighetens skull precisera att de nederländska advokaternas situation kan visa sig vara mer komplicerad med avseende på bestämmelserna i fördraget.

49 Det framgår nämligen av handlingarna som ingetts till domstolen(13) att i Nederländerna registrerade advokater har rätt att utöva sin verksamhet under två olika rättssystem. De kan vara verksamma som oberoende aktörer eller som löntagare. De regler i fördraget som gäller yrket kan emellertid vara olika beroende på om advokaten befinner sig i den förstnämnda eller sistnämnda situationen.

50 Den verksamhet som en advokat utövar är traditionellt inriktad på två väsentliga uppgifter, nämligen dels juridisk rådgivning (som innefattar rådgivning, förhandling och utarbetande av vissa rättsakter), dels bistånd och företrädande av klienten inför domstolar och andra myndigheter.

51 Då en advokat utövar sin verksamhet som oberoende aktör erbjuder han tjänster på en bestämd marknad, nämligen marknaden för juridiska tjänster. Han begär och uppbär ersättning av sina klienter som vederlag för utförda tjänster. Han tar dessutom på sig den ekonomiska risk som är förenad med utövandet av verksamheten, eftersom han i fall då utgifterna inte balanseras av intäkterna själv står för förlusterna. I enlighet med de kriterier som fastställts i domstolens rättspraxis(14) skall en advokat således i detta fall betecknas som "företag" i den mening som avses i gemenskapsrättens regler om konkurrens.

52 En advokat som utövar sin verksamhet som löntagare befinner sig däremot i en annan situation. Två tänkbara händelseförlopp kan inträffa i detta avseende.

Advokaten kan dels fullgöra sina tjänster till förmån för och under ledning av en annan person, vilken som vederlag ger honom en ersättning. Advokaten är i det fallet en avlönad "arbetstagare" och omfattas som sådan inte av tillämpningsområdet för gemenskapsrättens regler om konkurrens.(15) Det är å andra sidan möjligt att den anställde advokaten i verkligheten inte utövar sin verksamhet under arbetsgivarens ledning och att hans ersättning är direkt kopplad till dennes vinst och förlust. Advokaten ingår i det fallet i det "gränsområde" som generaladvokat Jacobs har åberopat i sitt förslag till avgörande i målet Pavlov.(16)

53 Det faktum att det finns två skilda rättssystem i Nederländerna kan dessutom inverka på tolkningen av begreppet "företagssammanslutning". Det är nämligen svårare att veta huruvida en yrkesorganisation som omfattar både företag och anställda utgör en företagssammanslutning i den mening som avses i artikel 85.1 i fördraget.(17)

54 Eftersom det inte ställts någon tolkningsfråga i den meningen till domstolen ankommer det inte på mig att ta ställning i dessa olika frågor. En sådan undersökning är under alla förhållanden omöjlig att genomföra, eftersom handlingarna inte innehåller någon uppgift som ger möjlighet att exakt ange de anställda advokaternas ställning i Nederländerna.

55 Jag utgår således från principen att i Nederländerna registrerade advokater utgör företag i den mening som avses i gemenskapsrättens regler om konkurrens.

B - Begreppet företagssammanslutning

56 Den första tolkningsfrågan gäller begreppet företagssammanslutning.

57 Raad van State har frågat huruvida artikel 85.1 i fördraget skall tolkas så, att begreppet företagssammanslutning är tillämpligt på ett advokatsamfund som det nederländska advokatsamfundet, då detta med stöd av den befogenhet att utfärda rättsakter det har givits genom lag antar bindande regler genom vilka advokater förbjuds att ingå ett integrerat samarbete med revisorer i syfte att säkerställa att advokaten handlar oberoende och för att tillvarata partsintressen.

58 Den hänskjutande domstolen står inför följande problem.(18)

59 Den har förklarat att det nederländska advokatsamfundet enligt redogörelsen för skälen till Advocatenwet är skyldigt att utöva sin befogenhet att utfärda allmänna rättsakter i ett syfte av allmänintresse. Advokatsamfundet skall säkerställa medborgarnas tillgång till rättstillämpning och till domstolarna. Inte desto mindre har advokatsamfundet enligt artikel 26 i Advocatenwet uttryckligen till uppgift att bevaka advokaternas rättigheter och intressen. Advokatsamfundet skall således även utöva sin befogenhet att utfärda allmänna rättsakter för att främja sina medlemmars kollektiva och individuella intressen.

60 Den hänskjutande domstolen har mot bakgrund av dessa förhållanden fastställt flera frågor och frågar domstolen huruvida

1) artikel 85.1 i fördraget kräver att man delar upp de verksamheter som advokatsamfundet utövar, så att samfundet endast betecknas som en företagssammanslutning då det handlar i medlemmarnas intresse, eller huruvida enbart det faktum att advokatsamfundet kan utöva sin befogenhet att utfärda allmänna rättsakter i medlemmarnas intresse däremot är tillräckligt för att det skall betecknas som en företagssammanslutning med avseende på verksamheten i sin helhet (fråga 1a),

2) det faktum att advokatsamfundet har en lagstadgad befogenhet att utfärda allmänna rättsakter inverkar på frågan om det skall betecknas som en företagssammanslutning (fråga 1a),

3) i det fall då advokatsamfundets verksamheter skall delas upp, gemenskapsrätten skall vara avgörande för när det är fråga om fall då en yrkesorganisation handlar i det allmännas intresse och fall då den verkar i medlemmarnas intresse (fråga 1b),

4) i det fall då gemenskapsrätten är avgörande för när det är fråga om fall då en yrkesorganisation handlar i det allmännas intresse, det förhållandet att advokatsamfundet antar bindande regler genom vilka medlemmarna förbjuds att ingå ett integrerat samarbete med revisorer, i syfte att säkerställa att advokaten handlar oberoende och för att tillvarata partsintressen, omfattas av "allmänintresset" i den mening som avses i gemenskapsrätten (fråga 1c).

61 Begreppet företagssammanslutning har inte fastställts genom fördraget. I regel omfattar sammanslutningen företag inom samma sektor och åtar sig att företräda och försvara deras gemensamma intressen med avseende på andra ekonomiska aktörer, regeringsorgan och allmänheten.(19)

62 Begreppet företagssammanslutning fyller dock en särskild funktion i artikel 85.1 i fördraget.

Det syftar till att förhindra att företagen endast på grund av det sätt genom vilket de samordnar sitt beteende på marknaden inte skall omfattas av reglerna om konkurrens. För att säkerställa att denna princip genomförs förutses i artikel 85.1 inte endast direkta sätt för samordning av beteenden mellan företag (avtal och samordnade förfaranden), utan även institutionaliserade sätt för samarbete, det vill säga situationer där de ekonomiska aktörerna handlar genom en kollektiv organisation eller ett gemensamt organ.

63 Talan har ofta väckts hos domstolen i tvister om sammanslutningar av rent affärsmässig karaktär. CNSD-målet är det första mål i vilket domstolen tillämpat begreppet företagssammanslutning på en yrkesorganisation.(20)

64 Det skall med hänsyn till detta måls betydelse för den förevarande tvisten erinras om de huvudsakliga omständigheterna i detsamma.

65 Tullombuden i Italien är fria yrkesutövare.(21) För att få bedriva verksamhet krävs innehav av ett tillstånd och registrering i det nationella yrkesregistret. På distriktsnivå övervakas tullombudens verksamhet av distriktsstyrelser, som kontrolleras av Nationella rådet för tullombud (CNSD). Enligt den italienska lagstiftningen hade CNSD bland annat till uppgift att fastställa tariffen för tullombudens arbetsprestationer.

Kommissionen beslutade att väcka talan om fördragsbrott gentemot Republiken Italien. Kommissionen anklagade Republiken Italien för att, genom att ålägga CNSD att anta en obligatorisk tariff för alla tullombud, ha åsidosatt de samverkande bestämmelserna i artiklarna 5 och 85 i fördraget.

66 En av frågorna som väcktes genom tvisten bestod i att fastställa huruvida CNSD var en företagssammanslutning i den mening som avses i artikel 85.1 i fördraget. Domstolen tog fram två definitionskriterier från sin tidigare rättspraxis(22), som är knutna till sammansättningen och till den rättsliga ramen för enhetens verksamheter.

67 Vad avser det första kriteriet ansåg domstolen att CNSD:s medlemmar var "representanter för professionella tullombud".(23)

Domstolen konstaterade att "endast tullombud som är inskrivna i registret kan vara medlemmar i CNSD, eftersom de väljs bland distriktsstyrelsernas medlemmar, vilka endast omfattar tullombud".(24) Domstolen underströk även att "generaldirektören för tullen (till följd av de lagändringar som infördes år 1992) inte längre deltar i CNSD i egenskap av ordförande".(25) Det framkom slutligen att "den italienske finansministern, som utövar tillsyn över den berörda yrkesorganisationen, inte heller (har) möjlighet att ingripa vid utnämning av medlemmar i distriktsstyrelserna och CNSD".(26)

68 Vad avser det andra kriteriet har domstolen konstaterat att "ingen bestämmelse i den berörda nationella lagstiftningen hindrar (CNSD:s medlemmar) från att agera uteslutande i yrkets intresse".(27)

Domstolen fastslog att då CNSD fastställer tariffer för arbetsprestationerna på grundval av förslag från distriktsstyrelserna är det "ingen regel i den omtvistade nationella lagstiftningen (som i det avseendet) ålägger eller uppmuntrar CNSD eller distriktsstyrelserna att beakta allmänintresset".(28)

69 CNSD har följaktligen ansetts vara en företagssammanslutning av det skälet att

"CNSD:s medlemmar inte kan betecknas som oberoende experter ... och att de inte är skyldiga enligt lag att fastställa tariffen med beaktande av inte bara företagens eller företagssammanslutningarnas intressen inom den sektor i vilken de har utsetts, utan även allmänintresset och de intressen som företag inom andra sektorer eller de som utnyttjar tjänsterna i fråga kan ha".(29)

70 Det framgår av denna dom att en enhet inte skall betecknas som företagssammanslutning i den mening som avses i artikel 85.1 i fördraget, då den dels består av en majoritet myndighetsföreträdare, dels enligt den nationella lagstiftningen är skyldig att fatta sina beslut med beaktande av ett visst antal kriterier av allmänintresse.(30)

71 Dessa två kriterier kan tillämpas på advokatsamfundet.

72 I Advocatenwet föreskrivs beträffande sammansättningen att advokatsamfundet och advokatkretsarnas sammanslutningar skall ledas av advokatrådet respektive tillsynsnämnderna.(31) Medlemmarna i tillsynsnämnden skall väljas bland medlemmarna i den berörda advokatkretsens sammanslutning.(32) Medlemmarna i advokatrådet skall väljas av en representation av ombud(33) som själva skall väljas vid mötena hos de olika advokatkretsarnas sammanslutningar(34). Bestämmelserna i artikel 24 första stycket i Advocatenwet bekräftar att endast advokater kan väljas i egenskap av medlemmar i advokatrådet, i representationen av ombud och i tillsynsnämnderna.

Av detta följer att advokatsamfundets ledningsorgan uteslutande består av advokater som väljs av medlemmarna i yrkeskåren. Det framgår dessutom av de handlingar som inkommit till domstolen(35) att staten och justitieministern inte kan ingripa i utnämningen av medlemmarna i tillsynsnämnderna, i representationen av ombud eller i advokatrådet.

73 Vad avser det andra kriteriet innehöll de synpunkter som inkommit från parterna under det skriftliga förfarandet föga information. Under det muntliga förfarandet anmodade jag företrädarna för advokatsamfundet och den nederländska regeringen att precisera sina förklaringar. Frågan ställdes till dem huruvida det i nederländsk rätt finns bestämmelser av bindande karaktär genom vilka advokatsamfundet åläggs att beakta kriterier av allmänintresse när det utövar sin befogenhet att utfärda allmänna rättsakter.

Den nederländska regeringen har på denna punkt erinrat om att staten med stöd av artikel 30 i Advocatenwet har befogenhet att upphäva advokatsamfundets förordningar då de strider mot allmänintresset. Advokatsamfundet har för sin del understrukit att organens ledning genom artiklarna 26 och 28 i Advocatenwet åläggs att utöva sina befogenheter "för att bevaka god advokatsed".

74 Enligt min mening är dessa båda svar inte övertygande.

Å ena sidan är statens befogenhet att upphäva reglementet, hur verklig den än kan vara, inte desto mindre osäker. Såsom sökandena i målet vid den nationella domstolen har understrukit innebär inte det faktum att en sådan tillsyn finns att samfundet har en laglig skyldighet att verkligen uttrycka allmänintresset när det utövar sin befogenhet att utfärda allmänna rättsakter. Å andra sidan är uttrycket "för att bevaka god advokatsed" inexakt och utgör i sig inte något kriterium. Upplysningarna från den hänskjutande domstolen(36) visar för övrigt att det kan tjäna som grund för advokatsamfundet för att försvara de gemensamma intressena för i Nederländerna registrerade advokater.

Det skall således konstateras att advokatsamfundet, när det utövar sin befogenhet att utfärda allmänna rättsakter, inte enligt bestämmelserna i nederländsk rätt är skyldigt att beakta "allmänintresset och de intressen som företag inom andra sektorer eller de som utnyttjar tjänsterna i fråga kan ha".(37)

75 Enligt domstolens rättspraxis skall advokatsamfundet således betecknas som företagssammanslutning i den mening som avses i artikel 85.1 i fördraget.

76 Majoriteten av de intervenerande parterna har dock ifrågasatt att det går att komma fram till en sådan slutsats. De har åberopat tre rader av synpunkter som i stort motsvarar den hänskjutande domstolens betänkligheter i tolkningsfrågorna. De intervenerande parternas argument är följande.

För det första utövar advokatsamfundet ingen ekonomisk verksamhet. Det rör sig om ett offentligrättsligt organ med uppgift att utfärda regler av etisk karaktär.

För det andra utgör advokatsamfundet statens "förlängda arm" och har i den egenskapen offentliga maktbefogenheter. Advokatsamfundet har befogenhet att lagstifta (befogenhet att utfärda allmänna rättsakter), befogenhet att döma (disciplinär befogenhet) och i allmänhet befogenhet att utöva tillsyn över sina medlemmars beteende.

För det tredje har advokatsamfundet en uppgift av allmänintresse med anknytning till rättskipningen. Denna uppgift är absolut nödvändig i en rättsstat. I likhet med advokatsamfund i andra medlemsstater har det nederländska advokatsamfundet till uppgift att säkerställa att medborgarna har tillgång till lagtillämpning och till domstolarna, att säkerställa advokaternas integritet, att verka för att advokatverksamheten utövas riktigt och att upprätthålla allmänhetens förtroende för yrket.

CCBE och den franska regeringen har intagit en mellanliggande ståndpunkt. De har hävdat att det är nödvändigt att dela upp advokatsamfundets verksamheter så att konkurrensreglerna endast skall tillämpas på advokatsamfundet då detta uteslutande verkar i sina medlemmars intresse. Så är inte fallet i förevarande mål, eftersom det omtvistade förbudet mot samarbete syftar till att i allmänintressets namn säkerställa att en advokat handlar oberoende och för att tillvarata partsintressen.

77 Parternas första argument som hämtats från advokatsamfundets stadga kan inte godtas.

Alltsedan domen i målet BNIC är det nämligen ostridigt att "den rättsliga ram inom vilken sådana avtal [mellan företag] ingås och sådana beslut [av en företagssammanslutning] fattas samt den rättsliga beteckningen på denna ram i olika nationella rättsordningar [således saknar] inverkan på tillämpningen av gemenskapsrättens regler om konkurrens och i synnerhet av artikel 85 i fördraget".(38)

Det är dessutom inte nödvändigt att en enhet själv utövar en ekonomisk verksamhet för att betecknas som företagssammanslutning.(39) Artikel 85.1 i fördraget är tillämplig på sammanslutningar i den mån som deras egen verksamhet, eller den verksamhet som utövas av de företag som är anslutna till sammanslutningen, har till syfte att framkalla de verkningar som skall förhindras genom denna bestämmelse.(40)

78 Vad avser det andra argumentet har jag redan konstaterat att advokatsamfundets ledningsorgan uteslutande består av företrädare för privata ekonomiska aktörer och att myndigheterna inte har förbehållit sig möjligheten att ingripa i deras beslutsprocess. Advokatsamfundet kan under dessa omständigheter inte anses som ett statligt organ enligt gemenskapsrätten.

Det faktum att advokatsamfundet har befogenhet att utfärda allmänna rättsakter och att vidta disciplinära åtgärder har för övrigt ingen betydelse.

I domen i Pavlov-målet har domstolen som företagssammanslutning betecknat en yrkesorganisation av specialistläkare i Nederländerna, medan denna i likhet med advokatsamfundet hade lagstadgade befogenheter att utfärda allmänna rättsakter.(41) På samma sätt ansågs CNSD vara en företagssammanslutning, emedan den enligt den italienska lagstiftningen hade befogenhet att vidta disciplinära åtgärder. Detta organ hade befogenhet att ådöma sina medlemmar disciplinstraff, innebärande allt från en prickning till en slutlig strykning ur det nationella registret för tullombud.(42)

79 Även parternas tredje argument saknar grund. Det vilar på den förutsättningen att en enhet, som har en uppgift av allmänintresse, på grund av den särskilda uppgift som den har givits, automatiskt omfattas av tillämpningsområdet för konkurrensrätten.

80 Denna förutsättning är dock felaktig.

Inom ramen för konkurrensrätten omfattar begreppet företag "varje enhet som utövar ekonomisk verksamhet".(43) I enlighet med denna definition är det endast om verksamheten i fråga inte har någon ekonomisk karaktär som en enhet inte omfattas av tillämpningsområdet för konkurrensreglerna.(44) Så snart en enhet utövar en verksamhet som åtminstone i princip kan utövas av en privat aktör i vinstsyfte(45) skall den betecknas som företag. I det fallet har det ingen betydelse att enheten har en uppgift av allmänintresse eller en allmängiltig uppgift.(46) De skyldigheter som ålagts av staten har inte den verkan att enheten undantas från konkurrensrättens område, utan kan i förekommande fall rättfärdiga beviljandet av exklusiva eller speciella rättigheter i den mening som avses i artikel 90 i fördraget.(47)

Samma konstaterande gör sig gällande i fråga om företagssammanslutningar. I målet BNIC vägrade domstolen att fastslå att det faktum att en yrkesorganisation av staten har ålagts en uppgift av allmän tjänst kan utgöra hinder för tillämpningen av artikel 85.1 i fördraget.(48)

81 Genom det sista argument som framförts av vissa intervenienter ombeds slutligen domstolen att göra ett slags funktionell tolkning av begreppet företagssammanslutning. Intervenienterna har föreslagit att domstolen skall göra åtskillnad mellan de olika verksamheterna som advokatsamfundet utövar i förhållande till arten av det intresse som eftersträvas genom åtgärden samt betrakta enheten som en företagssammanslutning enbart då den verkar i medlemmarnas exklusiva intresse.

82 Jag kan inte ansluta mig till denna synpunkt.

83 Å ena sidan har domstolen i nuvarande skede av resonemanget endast att fastställa det personliga tillämpningsområdet för konkurrensrätten. Det är helt enkelt fråga om att fastställa på vilka aktörer artiklarna 85 och 90 i fördraget är tillämpliga.

Domstolen kan dock i detta skede av bedömningen inte ha ett restriktivt synsätt. I domen i CNSD-målet och i domen i Pavlov-målet har det tydligt fastställts under vilka omständigheter en organisation inte omfattas av artikel 85 i fördraget. Det är fråga om fall där enheten på grund av dess sammansättning och verksamhetsram skall anses vara ett statligt organ. Då, såsom i förevarande fall, en organisation däremot uteslutande består av privata ekonomiska aktörer är det nödvändigt att konkurrensmyndigheterna tillåts undersöka samtliga dess beteenden med avseende på fördraget.

Generaladvokaten Jacobs har i sitt förslag till avgörande i det ovannämnda målet Albany tydligt redogjort för skälen till stöd för en vidsträckt tolkning av konkurrensrättens område. Enligt generaladvokat Jacobs kan:(49)

"[d]et hållas för visst att enskilda ekonomiska aktörer normalt agerar i eget intresse och inte i allmänhetens intresse när de sluter avtal med varandra. Resultatet av deras avtal ligger därför inte med nödvändighet i allmänhetens intresse. Konkurrensmyndigheter skall därför ha möjlighet att pröva de enskilda aktörernas avtal, även inom vissa speciella områden som bankväsendet, försäkringsbranschen och till och med det sociala området".(50)

84 Å andra sidan bygger de intervenerande parternas uppfattning enligt min mening på en förväxling mellan två skilda frågor, nämligen frågan om att avgränsa det personliga tillämpningsområdet för konkurrensrätten och frågan om att fastställa en konkurrensbegränsning eller att eventuellt rättfärdiga en åtgärd.

Det är uppenbart att advokatsamfundet, i likhet med advokatsamfund i andra medlemsstater, då det utövar sin befogenhet att utfärda allmänna rättsakter kan handla i allmänintressets namn. Denna synpunkt är dock inte av betydelse för att avgöra huruvida advokatsamfundet skall betecknas som en företagssammanslutning eller ej.(51) Det faktum att advokatsamfundet kan vidta en åtgärd i det allmännas intresse tas i beaktande i ett senare skede av bedömningen, i syfte att utreda huruvida denna åtgärd kan begränsa konkurrensen inom den gemensamma marknaden och, om så är fallet, huruvida den kan rättfärdigas med avseende på undantagsbestämmelserna i fördraget.

85 Jag anser under alla förhållanden att det kriterium som de intervenerande parterna har föreslagit inte kan användas vad beträffar de fria yrkesutövarna.

I de flesta av de regler som samfundsorganen antar på detta område äventyras samtidigt offentliga och privata intressen. Även då ett advokatsamfund fastställer en obligatorisk taxa för de tjänster som medlemmarna utför kan det hävdas att taxan har till syfte att säkerställa öppenhet i fråga om arvodena och att garantera att medborgarna har tillgång till rättstillämpning och till domstolarna. Om de intervenerande parternas tolkning följdes skulle det innebära att samtliga rättsfrågor föll enbart inom ramen för det personliga tillämpningsområdet för gemenskapsrättens regler om konkurrens. En sådan tolkning kan inte godtas.

86 Jag anser därför att artikel 85.1 i fördraget inte kräver att de olika verksamheterna som advokatsamfundet utövar delas upp. Om ett advokatsamfund, såsom i förevarande fall, uteslutande består av företrädare för yrkeskåren och inte är skyldigt enligt lag att fatta sina beslut med hänsyn till ett visst antal kriterier av allmänintresse, skall det anses som en företagssammanslutning i fråga om verksamheterna i sin helhet, oberoende av föremålet för och syftet med den vidtagna åtgärden. Det faktum att advokatsamfundet enligt lag har befogenhet att utfärda allmänna rättsakter och vidta disciplinära åtgärder påverkar inte denna bedömning.

87 Det framgår av dessa överväganden att reglementet är ett beslut av en företagssammanslutning i den mening som avses i artikel 85.1 i fördraget.

C - Konkurrensbegränsningen

88 Den andra tolkningsfrågan syftar till att fastställa huruvida reglementet genom att förbjuda advokaterna att ingå ett integrerat samarbete med revisorer har "till syfte eller resultat att hindra, begränsa eller snedvrida konkurrensen".

89 Domstolen gör i allmänhet bedömningen av huruvida ett avtal är förenligt med artikel 85.1 i fördraget i två steg.(52)

90 Domstolen granskar först om avtalet har till syfte att begränsa konkurrensen. Domstolen företar för detta ändamål en objektiv undersökning av de mål som eftersträvas med avtalet, mot bakgrund av det ekonomiska sammanhang i vilket det skall tillämpas.(53) Om avtalet har ett konkurrensbegränsande syfte är det förbjudet enligt artikel 85.1, utan att dess faktiska verkningar behöver beaktas.(54) Samma överväganden gäller för beslut av företagssammanslutningar.(55)

Domstolen har följaktligen fastställt att avtal eller beslut av företagssammanslutningar som har till enda syfte att begränsa eller snedvrida konkurrensen mellan parterna eller mellan parterna och tredje man strider mot artikel 85.1 i fördraget. Så är fallet med horisontella avtal med syfte att fastställa försäljningspriset för produkter(56) eller tjänster(57), med horisontella avtal med syfte att uppdela hemmamarknaderna(58), med vertikala avtal som innefattar en klausul om exportförbud(59) och i allmänhet med alla avtal som syftar till en artificiell uppdelning av den gemensamma marknaden(60).

91 I det fall då avtalet inte specifikt har till syfte att begränsa konkurrensen granskar domstolen om det har till resultat att hindra, begränsa eller snedvrida konkurrensen.(61) I detta avseende är både faktiska konkurrensbegränsande verkningar och rent potentiella verkningar förbjudna enligt artikel 85.1 i fördraget, förutsatt att de är tillräckligt påtagliga.(62)

92 Det kriterium som används för att fastställa huruvida ett avtal kan begränsa konkurrensen består i de två fallen av att undersöka hurudana konkurrensförhållandena skulle vara i avsaknad av avtalet.(63)

93 Bedömningen av om ett beteende är förenligt med artikel 85.1 skall dessutom göras i målets ekonomiska och juridiska sammanhang(64), med hänsyn till arten av produkter(65) eller tjänster(66) samt till strukturen av och de faktiska villkoren på den berörda marknaden(67).

a) Föremål för reglementet

94 I förevarande mål anser sökandena i målet vid den nationella domstolen att reglementet har till syfte att begränsa konkurrensen på marknaden för juridiska tjänster i Nederländerna. Sökandena har framfört många faktiska omständigheter(68) i syfte att visa att advokatsamfundet har antagit det omtvistade reglementet enbart i syfte att motarbeta revisionsbyråernas ansträngningar att komma in på marknaden i fråga.

95 Det skall på denna punkt erinras om att förfarandet enligt artikel 234 EG grundar sig på en tydlig funktionsfördelning mellan de nationella domstolarna och EG-domstolen, men att det endast är den nationella domstolen som är behörig att bedöma de faktiska omständigheterna i målet.(69) Domstolen är endast behörig att uttala sig om tolkningen eller giltigheten av en gemenskapsrättslig bestämmelse med stöd av de faktiska omständigheter som den nationella domstolen anger i beslutet om hänskjutande.(70)

Raad van State har i sitt beslut om hänskjutande konstaterat att "(reglementet) har till syfte att säkerställa att den advokat som ger juridisk hjälp handlar oberoende och för att tillvarata partsintressen".(71)

Domstolen kan under dessa förhållanden inte undersöka de faktiska omständigheter som anförts av sökandena i målet vid den nationella domstolen. Argumentet att reglementet har ett konkurrensbegränsande syfte skall således tillbakavisas.

b) Reglementets verkningar

96 Raad van State har däremot anmodat domstolen att undersöka huruvida reglementet medför restriktiva verkningar för konkurrensen på den nederländska marknaden för juridiska tjänster.

97 Advokatsamfundet, CCBE och vissa intervenerande regeringar anser att denna fråga skall besvaras nekande. De har till stöd för sin ståndpunkt huvudsakligen åberopat beslut 1999/267, som kommissionen har fattat i målet IMA.

I detta mål skulle kommissionen avgöra frågan huruvida reglerna i uppförandekodexen för sammanslutningen av auktoriserade, inför Europeiska patentverket (IMA) behöriga ombud var lagenliga. Kommissionen ansåg att huvuddelen av de undersökta reglerna inte omfattades av förbudet i artikel 85.1 i fördraget, av följande skäl.

"Med tanke på det särskilda sammanhang som denna yrkesgrupp är verksam i är dessa bestämmelser nödvändiga för att säkerställa ombudens opartiskhet, kompetens, integritet och ansvar, för att undvika intressekonflikter och vilseledande marknadsföring, för att värna om tystnadsplikten eller för att säkerställa att Europeiska patentverket fungerar effektivt".(72)

Enligt kommissionen riskerar bestämmelserna i uppförandekodexen som innehåller regler av denna art "inte att ha en begränsande effekt på konkurrensen, om de tillämpas på ett objektivt och icke-diskriminerande sätt".(73)

98 De intervenerande parterna anser att även om kommissionens resonemang gäller patentrådgivare är det tillämpligt på alla fria yrken.(74) I den utsträckning som det omtvistade förbudet mot samarbete har till syfte att säkerställa att en advokat handlar oberoende och för att tillvarata partsintressen, omfattas det således inte av det materiella tillämpningsområdet för artikel 85.1 i fördraget.

Kommissionen har inte i sitt skriftliga yttrande tagit ställning i denna fråga. Som svar på en fråga från domstolen har kommissionen kortfattat svarat att det omtvistade reglementet inte påtagligt kan begränsa konkurrensen i den mån som det har till syfte att säkerställa att en advokat handlar oberoende och att intressekonflikter undviks.

99 Genom den argumentation som parterna har framfört uppmanas domstolen i huvudsak att välja en förnuftig tolkning ("rule of reason"). Samtliga yrkesregler som har till syfte att garantera att den för advokatyrket utmärkande etiken iakttas skulle genom denna förnuftiga tolkning inte omfattas av förbudet i artikel 85.1 i fördraget.

100 Det skall innan denna uppfattning behandlas erinras om att bestämmelserna i fördraget om konkurrens är sammanfogade enligt en exakt struktur. I artikel 85.1 uppställs principen om förbud mot konkurrensbegränsande avtal. I artiklarna 85.3 och 90.2 föreskrivs möjligheter att på deras respektive tillämpningsområden göra undantag från denna princip.

101 Teorin om en förnuftig tolkning ("rule of reason") har utvecklats i amerikansk avtalsrätt. I Förenta staterna är alla hinder mot konkurrens utan särskiljande av grad eller motiv förbjudna genom Section 1 i Sherman Act.(75) I denna lagstiftning föreskrivs inte, till skillnad från i artikel 85 i fördraget, någon möjlighet för myndigheterna att undanta ett avtal från tillämpningen.

De amerikanska domstolarna har på grund av den stränga bestämmelsen snabbt erfarit ett behov av att tolka Sherman Act på ett "förnuftigare" sätt. De amerikanska domstolarna har först utarbetat den så kallade teorin om "sekundära begränsningar", då de har bedömt att de konkurrensbegränsningar som är nödvändiga för att genomföra ett avtal som i sig är lagligt skall undgå förbudet i Section 1 i Sherman Act.(76) Högsta domstolen i Amerikas förenta stater har därefter ändrat sin ståndpunkt och fastställt "metoden för en konkurrenskraftig utvärdering".(77) Denna metod har definierats såsom

"en utvärderingsmetod avsedd att för varje avtal i dess faktiska ram fastställa en utvärdering av dess konkurrensbegränsande och konkurrensfrämjande verkningar. Om denna visar på ett positivt saldo och konkurrensen genom avtalet stimuleras mer än den begränsas skall Section 1 i Sherman Act inte tillämpas".(78)

102 I gemenskapsrättens regler om konkurrens kan den "förnuftiga tolkningen" ha flera betydelser.(79) Det är emellertid inte nödvändigt att i förevarande fall erinra om den vetenskapliga debatt som har gällt definitionen av detta begrepp eller lämpligheten av att införa begreppet i gemenskapsrätten.(80)

103 För ändamålet med förevarande mål tar jag endast fasta på att domstolen i vissa domar har tillämpat den "förnuftiga tolkningen" i begränsad utsträckning. Domstolen har, när den ställts inför särskilda kategorier avtal, gjort en utvärdering av avtalets verkningar beträffande konkurrensen och ansett att, då utvärderingen visade sig vara positiv, de nödvändiga klausulerna för genomförandet av avtalet inte omfattades av förbudet i artikel 85.1 i fördraget. Domstolen har sålunda fastställt att:

- selektiva distributionssystem utgör ett bland flera konkurrensmedel som är förenligt med artikel 85.1 i fördraget under förutsättning att valet av återförsäljare sker enligt objektiva kriterier av kvalitativ natur och att dessa villkor fastställs på ett enhetligt sätt gentemot alla de återförsäljare som kan komma i fråga och tillämpas utan diskriminering,(81)

- spridningen av en ny jordbruksprodukt gynnar konkurrensen och att det kan vara nödvändigt att bevilja en exklusiv "öppen" licens för odlingen och marknadsföringen av produkten inom en medlemsstats territorium för att denna konkurrensfrämjande målsättning skall kunna uppnås,(82)

- ett avtal om företagsöverlåtelse bidrar till att stärka konkurrensen och att konkurrensklausuler mellan parterna till avtalet inte omfattas av förbudet i artikel 85.1, såvitt de är nödvändiga för överlåtelsen av företaget och såvitt deras giltighetstid och tillämpningsområde är strängt begränsade till detta mål,(83)

- de klausuler som är absolut nödvändiga för att genomföra ett franchiseavtal inte utgör någon konkurrensbegränsning i den mening som avses i artikel 85.1 i fördraget,(84)

- den stadgebestämmelse i en kooperativ inköpsförening enligt vilken medlemmarna förbjuds att delta i andra former av organiserat samarbete i direkt konkurrens med denna inte faller under förbudet i artikel 85.1, om bestämmelsen begränsas till vad som är nödvändigt för att säkerställa kooperativets verksamhet och hävda dess avtalsmässiga effekt visavi producenterna.(85)

104 Det framgår av dessa olika domar att den "förnuftiga tolkningen" i gemenskapens konkurrensrätt, oberoende av all terminologisk debatt, är strängt begränsad till en rent konkurrensmässig utvärdering av avtalets verkningar.(86) Då avtalet taget i sin helhet kan stärka konkurrensen på marknaden omfattas de klausuler som är absolut nödvändiga för att genomföra avtalet inte av förbudet i artikel 85.1 i fördraget. Det enda "legitima mål" som enligt denna bestämmelse får eftersträvas är således uteslutande av konkurrensmässig art.

105 De intervenerande parternas och kommissionens uppfattning går dock i förevarande fall vida utöver ramen för den konkurrensmässiga utvärdering som medges enligt domstolens rättspraxis.

Parterna har nämligen inte hävdat att reglementet har till resultat att stärka konkurrensen på marknaden för juridiska tjänster.(87) Såsom de synpunkter som framförts i samband med den första tolkningsfrågan visar, anser parterna att förbudet mot integrerat samarbete mellan advokater och revisorer är nödvändigt för att skydda de sidor av yrket - oberoende handlande och tillvaratagande av partsintressen - som är väsentliga i en rättsstat. Genom parternas argumentering införs således överväganden i bestämmelserna i artikel 85.1 som har anknytning till att ett mål av allmänintresse eftersträvas.

106 Det är i detta avseende beklagligt att kommissionen inte har redogjort för det juridiska resonemang som ligger bakom dess ställningstagande. I likhet med vad som har påpekats i doktrinen(88) är det möjligt att beslut 1999/267 i målet IMA mer förklaras av omsorgen att undvika att yrkesregler som samfundsorganen har antagit i de olika medlemsstaterna tillkännages. Det är nämligen känt att kommissionen i gemenskapsrättens nuvarande läge har exklusiv behörighet att anta beslut om undantag enligt artikel 85.3 i fördraget.(89)

Det förefaller dock som om kommissionens resonemang, vid ett försök till analys, kan delas upp i flera på varandra följande steg. Det handlar om att avgöra huruvida 1) yrkesregeln i fråga innebär en begränsning av konkurrensen på den berörda marknaden, 2) yrkesregeln eftersträvar ett legitimt mål med hänsyn till yrkets kännetecken (säkerställa att advokaten handlar oberoende för att tillvarata partsintressen, behörighet, integritet eller ansvar, skyddet av tystnadsplikten eller nödvändigheten att undvika intressekonflikter, 3) yrkesregeln är nödvändig för att uppnå det mål som eftersträvas med den, och 4) yrkesregeln tillämpas på ett objektivt och icke-diskriminerande sätt.

107 Med hänsyn till dessa olika faktorer anser jag att det bortses från syftet med och uppbyggnaden av bestämmelserna i fördraget i de intervenerande parternas argument.

För det första införs genom detta argument överväganden i bestämmelsen i artikel 85.1 i fördraget som har anknytning till att ett mål av allmänintresse eftersträvas. För det andra ställs samtliga rättsliga och faktiska frågor inom ramen för denna bestämmelse. Detta argument innebär att inte endast frågan om fastställande av huruvida det föreligger konkurrensbegränsning, utan även frågan om dess eventuella berättigande, skall undersökas enbart med avseende på bestämmelserna i artikel 85.1 i fördraget. Artiklarna 85.3 och 90.2 i fördraget kan genom en sådan tolkning berövas en stor del av sin ändamålsenlighet.

Min bedömning på denna punkt bekräftas av förstainstansrättens dom i det ovannämnda målet Sammanslutningen av auktoriserade, inför Europeiska patentverket behöriga ombud mot kommissionen. Förstainstansrätten har fastställt att "det [inte kan] tillåtas att bestämmelser som reglerar utövandet av ett yrke endast på grund av att de betecknas som 'etiska' av de behöriga organisationerna i princip inte skall omfattas av tillämpningsområdet för artikel 81.1 EG".(90)

108 Följaktligen föreslår jag att domstolen tillbakavisar de intervenerande parternas argument.

109 Innan jag preciserar min ståndpunkt är det viktigt att understryka att det inte är möjligt att lita till endast en tolkning av bestämmelserna i fördraget för att undersöka de regler som yrkesorganisationerna har antagit.

110 I sitt förslag till avgörande i målet Pavlov har generaladvokaten Jacobs understrukit att "[p]å grund av de fria yrkenas heterogena karaktär och de särdrag som de marknader där de aktualiseras företer kan inga generella formler tillämpas".(91) Jag ansluter mig helt och hållet till den bedömningen.

Det förefaller nämligen vara omöjligt att klarlägga en enstaka formel som kan omfatta samtliga yrkesregler avseende alla de fria yrkena i de olika medlemsstaterna. Varje yrkesregel måste undersökas från fall till fall, i förhållande till dess syfte, sammanhang och ändamål.

111 En av utmaningarna med problematiken med tillämpningen av gemenskapsrättens regler om konkurrens på de fria yrkena består av att visa på lösningar som respekterar uppbyggnaden av och strukturen i bestämmelserna i fördraget. I det avseendet anser jag att det är nödvändigt att tillämpa de gemenskapsrättsliga konkurrensreglerna på ett fördelningsmässigt sätt. Det kan i detta perspektiv vara ändamålsenligt att hänvisa till en tolkningsmall som omfattar följande tre riktlinjer.

112 För det första kan det inte uteslutas att vissa yrkesregler med hänsyn till kännetecknen för marknaden för juridiska tjänster kan stärka konkurrensen i den mening som avses i domstolens nuvarande rättspraxis.

Såsom generaladvokaten Jacobs har påpekat kännetecknas marknaderna för yrkesmässiga tjänster av en "asymmetrisk information".(92) Eftersom konsumenten sällan har förmåga att värdera kvaliteten på de tjänster som tillhandahålls kan vissa regler visa sig nödvändiga för att säkerställa att marknaden fungerar på normala konkurrensvillkor. Sålunda hävdar vissa personer att reklambegränsande regler gör att man kan undvika att en frestelsestrategi införs på marknaden och att den allmänna kvaliteten på tjänsterna till slut sänks.(93)

I samma anda har doktrinen(94) åberopat det fallet att regler enligt vilka advokater förbjuds att fastställa sina arvoden i förhållande till erhållet resultat kan ha en konkurrensfrämjande effekt.

Hur det än må vara med det, kan det förhållandet att yrkesregler som faktiskt kan stärka eller säkerställa den normala konkurrensen på marknaden för juridiska tjänster medföra att de med stöd av den förnuftiga tolkningen inte omfattas av förbudet enligt artikel 85.1.

113 För det andra erinrar jag om att det i gemenskapsrättens regler om konkurrens inte finns några brott som per se kan bli föremål för ett undantag enligt artikel 85.3 i fördraget.(95)

Enligt rättspraxis medger artikel 85.3 att hänsyn tas till särdragen hos vissa näringsgrenar(96), bibehållen sysselsättning(97) och i viss utsträckning hänsyn som är knutna till uppfyllandet av ett allmänintresse(98). Yrkesregler som mot bakgrund av dessa kriterier har ekonomiska effekter som i sin helhet är positiva måste således kunna bli föremål för ett undantag enligt artikel 85.3 i fördraget.

114 Artikel 90.2 i fördraget slutligen avser specifikt de företag som anförtrotts att tillhandahålla tjänster av allmänt ekonomiskt intresse. Det är således möjligt att yrkesregler som syftar till att i det allmännas intresse bevara vissa för advokatyrket väsentliga kännetecken omfattas av tillämpningsområdet för denna bestämmelse. Föremålet för den femte tolkningsfrågan är för övrigt just detta.

115 I den mån som jag föreslår att domstolen skall avvisa de intervenerande parternas argument, återstår det att undersöka huruvida reglementet har någon konkurrensbegränsande effekt på den nederländska marknaden för juridiska tjänster.

116 I detta avseende är de argument som sökandena i målet vid den nationella domstolen har framfört övertygande. I avsaknad av ett förbud mot det omtvistade samarbetet kan konkurrensen utvecklas på flera sätt.

117 För det första kan revisorerna, genom att ingå ett integrerat samarbete med advokater, förbättra sina tjänster kvalitativt och kvantitativt.

Advokaterna har i allmänhet monopol på att företräda klienter och på sakföring. De är i de flesta fall de enda som kan företräda fysiska och juridiska personer inför domstolarna i en stat. Advokaterna har således på grund av sin verksamhet en gedigen erfarenhet på området för tvister. De åtnjuter dessutom en prestige som ofta medför att de försvarar sina klienters intressen inför andra myndigheter än domstolar (administrativa organ, överstatliga organ, pressen etcetera.)

Genom att gå samman med medlemmar av advokatyrket kan revisorerna på så sätt utnyttja deras erfarenhet. De yttranden, den rådgivning och de rättsakter som de upprättar på olika rättsområden kan bli tillförlitligare, tydligare och därför få ett betydande mervärde. Revisorerna kan dessutom utvidga det antal tjänster som de erbjuder sin kundkrets. Tack vare samarbetet med advokaterna kan den gemensamma organisationen i fall av tvister även säkerställa att klienternas intressen försvaras inför domstol.

118 Vice versa kan de advokater som går samman med revisorer även förbättra kvaliteten på och mångfalden av sina tjänster.

Med hänsyn till sin verksamhet har revisorerna förvärvat en faktisk erfarenhet på vissa rättsområden, såsom skatterätt, bokföringsjuridik, finansrätt, lagstiftningen om företagsstöd och (om)strukturering av företag. Advokaterna kan utnyttja den erfarenhet som revisorerna förvärvat på dessa olika områden och på så sätt förbättra kvaliteten på de juridiska tjänster som de erbjuder.

Revisorerna uppträder för övrigt på andra marknader än marknaden för tillhandahållande av juridiska tjänster. De erbjuder även tjänster i fråga om redovisning, revision, bokföring och managementkonsultverksamhet.(99) En organisation där även revisorer ingår kan ge advokaterna möjlighet att erbjuda sina klienter en betydligt mer varierad uppsättning av tjänster.

119 För det andra har integreringen av dessa olika tjänster i en enda struktur ytterligare fördelar för såväl de berörda yrkesutövarna som konsumenterna.

Först och främst bör advokaterna och revisorerna kunna få stordriftsfördelar, eftersom den gemensamma organisationen omfattar ett större antal serviceföretag. Dessa stordriftsfördelar bör slå igenom på kostnaden för tjänsterna och, slutligen, få en positiv prismässig effekt för konsumenten.

Klienten har därefter möjlighet att vända sig till en enda organisation för en stor del av de tjänster som är nödvändiga för hans företags organisation, administration och verksamhet. Klienten kan på så sätt utnyttja tjänster som är bättre anpassade för hans behov, eftersom organisationen får en total och ingående kännedom om hans politik (affärspolitik, försäljningsstrategi, personaladministration etcetera) och om de svårigheter som han möter. Dessutom måste klienten kunna spara både tid och pengar. Han slipper att själv svara för samordnandet av de tjänster som de två yrkeskategorierna (advokater och revisorer) erbjuder och behöver endast meddela en enda samtalspartner samtliga uppgifter som är nödvändiga för att handha hans affärer.

120 Enligt en undersökning som utförts på det nationella planet(100) är det i detta avseende inte någon enstämmig efterfrågan från företagen till förmån för upprättandet av sådana organisationer med flera yrkesgrupper. I de stater där de tillåts förefaller det som om varje företag individuellt väljer vilken organisationsform som den finner vara bäst anpassad för sina behov (en enda organisation eller flera serviceföretag). Slutsatsen från denna undersökning är dock att det finns en verklig efterfrågan på denna typ av organisationer, som omfattar advokater och medlemmar i yrkeskategorin revisorer.

121 Under dessa förhållanden anser jag att det omtvistade reglementet har till verkan att begränsa konkurrensen inom den gemensamma marknaden. Det utgör hinder för att associativa organisationer uppträder på marknaden, vilka kan erbjuda "integrerade" tjänster, och för vilka det finns en potentiell efterfrågan från konsumenterna. Det omtvistade reglementet har således till verkan att "begränsa eller kontrollera produktionen, avsättningsmöjligheterna, den tekniska utvecklingen eller investeringarna" i den mening som avses i artikel 85.1 b i fördraget.(101)

c) Konkurrensbegränsningens påtagliga karaktär

122 Det framgår av fast rättspraxis att det endast är konkurrensbegränsning som påtagligt påverkar marknaden som träffas av förbudet i artikel 85.1 i fördraget.(102)

123 I förevarande fall är det flera faktorer som gör det möjligt att fastställa att reglementet påtagligt begränsar konkurrensen på den nederländska marknaden för juridiska tjänster.

124 För det första gäller det omtvistade reglementet för samtliga advokater som är registrerade i Nederländerna. Reglementet är med stöd av artikel 29 i Advocatenwet även tillämpligt på "besökande advokater", det vill säga på personer som har rätt att utöva sin yrkesverksamhet i en annan medlemsstat under advokats eller motsvarande titels namn. Konkurrensen påverkas naturligtvis mindre då samfundsorganen antar ett enskilt beslut med avseende på en enda medlem i yrkeskåren.

125 För det andra har de av det omtvistade reglementet berörda parterna en viktig ställning på den nederländska marknaden för juridiska tjänster.

Enligt de uppgifter som lämnats av parterna i målet vid den nationella domstolen motsvarar advokatyrkets andel av marknaden för juridiska tjänster i Nederländerna mellan 35 och 50 procent. Uppgifter om revisionsbolagens marknadsandelar har inte lämnats till domstolen. I vissa officiella handlingar anges dock att företaget Arthur Andersen Worldwide och företaget Price Waterhouse tar in mellan 17 och 20 procent av sin omsättning enbart på området för tjänster för skatterådgivning.(103) Omsättningen för vart och ett av bolagen globalt ligger på mellan 8 och 10 miljarder euro.(104)

126 Den begränsning slutligen som reglementet innebär påverkar en väsentlig del av konkurrensen, eftersom den direkt avser de tjänster som aktörerna har rätt att erbjuda på marknaden.(105) Enligt domstolens rättspraxis är den konkurrens som aktörerna kan skapa för tjänsterna en viktig faktor inom ramen för artikel 85.1 i fördraget.(106)

127 Det framgår av dessa överväganden att den konkurrensbegränsning som reglementet ger upphov till är av påtaglig karaktär.

D - Inverkan på handeln mellan medlemsstater

128 Det följer dessutom av fast rättspraxis att "för att ett avtal, beslut eller samordnat förfarande skall anses påverka handeln mellan medlemsstater krävs att det på grundval av objektiva rättsliga eller faktiska omständigheter, med tillräcklig grad av sannolikhet kan förutses att det ifrågavarande avtalet, beslutet eller samordnade förfarandet, direkt eller indirekt, faktiskt eller potentiellt, kan inverka på mönstret för handeln mellan medlemsstater, på ett sätt som ger upphov till farhågor om att de kan förhindra förverkligandet av den inre marknaden mellan medlemsstater".(107)

Artikel 85.1 i fördraget kräver inte att de avtal som denna bestämmelse avser har påverkat handeln mellan medlemsstaterna på ett påtagligt sätt, utan endast att det fastställs att dessa avtal är av sådan beskaffenhet att de kan ha en sådan verkan(108). I vissa domar har domstolen till och med begränsat sig till att kräva att den konkurrensbegränsande samverkan gäller "varor från en annan medlemsstat, även om det endast är till en del".(109)

129 Villkoret om påverkan av handeln med tjänster mellan medlemsstaterna är även uppfyllt i förevarande fall.

130 För det första är det ostridigt att det omtvistade reglementet täcker hela territoriet i Nederländerna. Domstolen har emellertid vid upprepade tillfällen fastslagit att "en konkurrensbegränsande samverkan som berör en medlemsstats hela territorium genom själva sin karaktär har till resultat att förstärka avskärmningen av marknaderna på nationell nivå och hindrar följaktligen den ekonomiska växelverkan som eftersträvas i fördraget".(110)

131 För det andra skall det erinras om att J.C.J. Wouters och J.W. Savelbergh har önskat ingå ett integrerat samarbete med bolag som på grund av de band som förenar dem med andra bolag är av internationell karaktär.

Syftet med detta samarbete är bland annat att erbjuda "integrerade" tjänster till kunder, som är etablerade i andra medlemsstater. Den hänskjutande domstolen har för övrigt konstaterat(111) att advokater och skatterådgivare som är etablerade i andra medlemsstater och som ingår i Arthur Andersen-koncernen eller i Price Waterhouse-koncernen, även kan ha för avsikt att i samarbete med J.C.J. Wouters och J.W. Savelbergh erbjuda "integrerade" tjänster på det nederländska territoriet eller med utgångspunkt från det nederländska territoriet. Som sökandena i målet vid den nationella domstolen har påpekat ingriper slutligen advokatbyråer och revisionsbyråer ofta i gränsöverskridande transaktioner, genom vilka rättssystemet i många medlemsstater samtidigt berörs.

132 Sammanfattningsvis kan det omtvistade reglementet påverka det löpandet utbytet av "integrerade" tjänster medlemsstaterna emellan.

E - Slutsats

133 Det följer av samtliga överväganden ovan att villkoren för tillämpning av artikel 85.1 i fördraget är uppfyllda i förevarande fall.

134 I nuvarande läge bör således den slutsatsen dras av mitt resonemang att bestämmelserna i artikel 85.1 i fördraget utgör hinder för ett advokatsamfund, såsom det nederländska advokatsamfundet, att anta en bindande regel enligt vilken advokater som utövar sitt yrke på den berörda medlemsstatens territorium förbjuds att ingå ett integrerat samarbete med medlemmarna i yrkeskategorin revisorer.

VI - Artikel 86 i fördraget

135 Den tredje och den fjärde tolkningsfrågan avser tolkningen av artikel 86 i fördraget. Första stycket i denna artikel har följande lydelse:

"Ett eller flera företags missbruk av en dominerande ställning på den gemensamma marknaden eller inom en väsentlig del av denna är, i den mån det kan påverka handeln mellan medlemsstater, oförenligt med den gemensamma marknaden och förbjudet."

136 Raad van State har frågat huruvida begreppet företag i artikel 86 i fördraget är tillämpligt på ett advokatsamfund, såsom det nederländska advokatsamfundet, "även om det inte självt utövar någon yrkesverksamhet".(112) Om frågan besvaras jakande önskar den hänskjutande domstolen veta huruvida advokatsamfundet missbrukar en dominerande ställning på den gemensamma marknaden, eller på en väsentlig del av denna, om det antar bindande regler enligt vilka advokater som utövar sitt yrke på det nederländska territoriet förbjuds att ingå ett integrerat samarbete med revisorer.(113)

137 Det framgår av rättspraxis att det inte finns något skäl att anta att begreppet "företag" i artikel 86 skulle ha en annan betydelse än den som begreppet har i artikel 85 i fördraget.(114) Enligt den definition som har givits i domen i målet Höfner och Elser(115) omfattar begreppet företag således "varje enhet som utövar ekonomisk verksamhet, oavsett enhetens rättsliga form och sättet för dess finansiering".

Domstolen har även fastställt att begreppet "ekonomisk verksamhet" gäller för all verksamhet som går ut på att erbjuda varor eller tjänster på en viss marknad.(116) Som regel är en verksamhet av ekonomisk art om den åtminstone i princip kan utövas av en privat aktör i vinstsyfte.(117)

138 Det faktum att en enhet utgör en "företagssammanslutning" i den mening som avses i artikel 85.1 i fördraget innebär inte med nödvändighet att den även är ett "företag" enligt gemenskapsrättens regler om konkurrens. Såsom har framgått är utövandet av en ekonomisk verksamhet inte ett nödvändigt villkor för att beteckna ett organ som företagssammanslutning.(118) Om däremot företagssammanslutningen själv utövar en ekonomisk verksamhet skall den även anses som ett "företag" i den mening som avses i artiklarna 85 och 86 i fördraget.(119)

139 I förevarande fall har sökandena i målet vid den nationella domstolen hävdat att advokatsamfundet, till skillnad från vad som framgår av ordalydelsen av den tredje tolkningsfrågan, självt utövar en ekonomisk verksamhet.(120) Det är huvudsakligen fråga om verksamheter som utövas genom en sammanslutning som kallas "Balie Plus".

140 Detta argument saknar relevans.

141 Det är nämligen ostridigt att begreppet företag i ett konkurrensrättsligt sammanhang är relativt(121). Det måste definieras i varje enskilt fall med beaktande av den specifika verksamhet som granskas. Då en enhet på så sätt samtidigt utövar verksamheter av olika art företar domstolen en "sönderdelning"(122) av dessa verksamheter. Domstolen undersöker endast huruvida enheten i fråga om den verksamhet som tas i beaktande skall betecknas som företag.(123)

142 Härav följer att den enda fråga som inställer sig i förevarande fall består i att fastställa arten (ekonomisk eller inte) av den verksamhet som advokatsamfundet utövar när det antar bindande bestämmelser som reglerar möjligheten för advokater som utövar sitt yrke i Nederländerna att ingå ett integrerat samarbete med revisorer.

143 Som Raad van State har framhållit i sin tredje tolkningsfråga är en sådan verksamhet emellertid inte av ekonomisk art. Advokatsamfundet utövar sin befogenhet att utfärda bestämmelser för att organisera advokatyrket i Nederländerna. Advokatsamfundet erbjuder ingen tjänst mot ersättning på marknaden. Det är för övrigt svårt att tänka sig att en privat aktör på eget initiativ kan börja en sådan verksamhet av utfärdande av rättsakter i vinstsyfte.

144 Följaktligen är begreppet företag i den mening som avses i artikel 86 i fördraget inte tillämpligt på ett advokatsamfund som det nederländska advokatsamfundet, om detta antar bindande bestämmelser som reglerar möjligheten för advokater som utövar sitt yrke på det nationella territoriet att ingå ett integrerat samarbete med revisorer.

145 Sökandena i målet vid den nationella domstolen har emellertid anfört en annan möjlighet. De anser att domstolen kan fastställa att det föreligger en kollektiv dominerande ställning för huvudparten av de advokater som är registrerade i Nederländerna.(124)

146 Raad van State har inte i sin begäran om förhandsavgörande vid domstolen begärt någon tolkning av frågan huruvida det föreligger en kollektiv dominerande ställning för huvudparten av nederländska advokater. Föremålet för den tredje tolkningsfrågan begränsas till huruvida advokatsamfundet skall anses vara ett företag i den mening som avses i artikel 86 i fördraget. I den mån som frågan om en kollektiv dominerande ställning kan vara av intresse för det fortsatta förfarandet i målet vid den nationella domstolen skall jag i korthet undersöka den argumentation som sökandena har framfört.

147 Begreppet "kollektiv dominerande ställning" kan beskrivas på följande sätt.(125)

Det syftar på den situation där två eller flera företag är sinsemellan förenade av sådana band eller beroendefaktorer att de från en ekonomisk synpunkt framträder som en kollektiv enhet med befogenhet att i betydande utsträckning handla oberoende av andra konkurrenter, sin kundkrets och konsumenterna. Enligt denna beskrivning måste företagen i gruppen, för att en sådan dominerande ställning skall föreligga, vara tillräckligt sammanbundna för att uppträda likartat på marknaden.(126)

148 Den exakta betydelsen av begreppet "band" som skall förena företagen är osäker.(127) Det kan på nuvarande stadium av rättspraxis anses att dessa band kan vara av strukturell,(128) juridisk(129) eller ekonomisk(130) art. Av vissa domar(131) kan det dessutom förefalla att begreppet "ekonomiska band" bara täcker det ömsesidiga beroende som föreligger mellan medlemmarna i ett oligopol.(132)

I fråga om band av juridisk art har domstolen konstaterat att ett avtal i den mening som avses i artikel 85.1 i fördraget kan medföra att en kollektiv dominerande ställning skapas. Enbart den omständigheten att två eller flera företag är förenade genom ett avtal, ett beslut av en företagssammanslutning eller ett samordnat förfarande är inte i sig tillräckligt underlag för ett sådant konstaterande.(133) Domstolen har inte desto mindre fastställt att ett avtal, ett beslut eller ett samordnat förfarande "när det genomförs, (kan) medföra att de berörda företagen förenas på ett sådant sätt vad gäller deras agerande på en viss marknad att de uppträder som en kollektiv enhet på denna marknad i förhållande till sina konkurrenter, sina handelspartner och konsumenterna".(134)

149 Domstolen förefaller slutligen att vid upprepade tillfällen(135) ha angett att en kollektiv dominerande ställning kännetecknas av att de berörda ekonomiska aktörerna inte konkurrerar med varandra.(136)

150 Traditionellt syftar en kollektiv dominerande ställning på den situation där de ekonomiska aktörerna har en oligopolistisk ställning på marknaden. Mot bakgrund av de principer som framkommit i rättspraxis kan det dock inte uteslutas att detta begrepp skulle kunna tillämpas på de fria yrkesutövarna.(137)

151 Det kan nämligen uppfattas så att medlemmarna av ett fritt yrke på visst sätt är förenade genom "strukturella" eller "juridiska" band i den mening som avses i rättspraxis. Yrkesutövarna är på grund av sin obligatoriska anslutning till ett behörigt samfund samlade i en kollektiv enhet vars syfte är att fastställa och tillämpa gemensamma villkor för yrkets utövande.(138) Dessutom kan de regler som åläggs yrkeskårens medlemmar ibland avsevärt begränsa den konkurrens som genom pris, tjänster eller reklam utövas dem emellan. Det är således möjligt att de yrkesreglerande reglerna kan bedömas som beslut av företagssammanslutningar som när de genomförs kan "medföra att de berörda företagen förenas på ett sådant sätt vad gäller deras agerande på en viss marknad att de uppträder som en kollektiv enhet på denna marknad i förhållande till sina konkurrenter, sina handelspartner och konsumenterna".(139)

152 Det kan i ett sådant fall vara nödvändigt att undersöka huruvida yrkesmedlemmarnas beteende är ett "missbruk" av en kollektiv dominerande ställning i den mening som avses i artikel 86 i fördraget eller om deras beteende tvärtom kan stärka konkurrensen på marknaden.(140) Det kan därefter visa sig vara ändamålsenligt att granska huruvida yrkeskårens beteende kan rättfärdigas objektivt.(141) Man kan slutligen fråga sig huruvida konkurrensbegränsningen som följer av ett missbruk enligt bestämmelserna i artikel 90.2 i fördraget är nödvändig för att säkerställa att de allmännyttiga uppgifter som eventuellt anförtrotts yrkeskårens medlemmar fullgörs.

153 I förevarande fall är det emellertid inte möjligt att ta ställning till dessa olika frågor. Den undersökning som sökandena i målet vid den nationella domstolen har begärt går inte att genomföra, eftersom handlingarna inte innehåller några sådana rättsliga och faktiska omständigheter som krävs för detta ändamål.

154 Jag föreslår följaktligen att domstolen skall besvara den tredje tolkningsfrågan så, att begreppet företag i artikel 86 i fördraget inte är tillämpligt på ett advokatsamfund som det nederländska advokatsamfundet, då detta med stöd av den befogenhet att utfärda rättsakter som det har givits genom lag antar bindande regler genom vilka advokater förbjuds att ingå ett integrerat samarbete med medlemmar i yrkeskategorin revisorer. Den fjärde tolkningsfrågan om ett eventuellt missbruk från advokatsamfundets sida blir under dessa förhållanden meningslös.

VII - Artikel 90.2 i fördraget

155 Den femte tolkningsfrågan avser tolkningen av artikel 90.2 i fördraget. Denna bestämmelse har följande lydelse:

"Företag som anförtrotts att tillhandahålla tjänster av allmänt ekonomiskt intresse eller som har karaktären av fiskala monopol skall vara underkastade reglerna i detta fördrag, särskilt konkurrensreglerna, i den mån tillämpningen av dessa regler inte rättsligt eller i praktiken hindrar att de särskilda uppgifter som tilldelats dem fullgörs. Utvecklingen av handeln får inte påverkas i en omfattning som strider mot gemenskapens intresse."

156 Raad van State har frågat om advokatsamfundet kan omfattas av tillämpningsområdet för artikel 90.2. Den nationella domstolen vill närmare bestämt veta huruvida advokatsamfundet kan anses som en enhet som anförtrotts att tillhandahålla "tjänster av allmänt ekonomiskt intresse" i den mån som advokatsamfundet har antagit det omtvistade reglementet i det särskilda syftet att säkerställa att en advokat handlar oberoende och för att tillvarata partsintressen.

157 I artikel 90.2 i fördraget anges sex villkor för tillämpningen. Det föreskrivs att företagen (första villkoret) som anförtrotts (andra villkoret) att tillhandahålla tjänster av allmänt ekonomiskt intresse (tredje villkoret) skall vara underkastade reglerna i fördraget i den mån (femte villkoret) tillämpningen av dessa regler inte hindrar (fjärde villkoret) att de särskilda uppgifter som tilldelats dem fullgörs, med förbehåll för att utvecklingen av handeln (sjätte villkoret) inte påverkas i en omfattning som strider mot gemenskapens intresse.

158 Det skall erinras om de principer som har framkommit i rättspraxis avseende vart och ett av dessa villkor. Jag skall därefter, mot bakgrund av dessa principer, undersöka de faktiska omständigheterna i målet vid den nationella domstolen.

A - Villkoren för tillämpning av artikel 90.2 i fördraget

159 Det första villkoret enligt artikel 90.2 förorsakar inga svårigheter.

Begreppet företag enligt denna bestämmelse har en betydelse som är identisk med den betydelse det ges i artiklarna 85 och 86 i fördraget.(142) I domen i det ovannämnda målet Höfner och Elser gavs en enhetlig definition av begreppet företag i gemenskapens regler om konkurrens. Artikel 90.2 i fördraget är därför tillämplig på alla företag, oberoende av om de är offentliga eller privata.(143)

160 Det andra villkoret förutsätter att företaget har anförtrotts att tillhandahålla tjänster av allmänt ekonomiskt intresse genom en åtgärd från offentlig myndighet.(144)

Enbart det förhållandet att en reglerad verksamhet utövas under offentlig övervakning räcker i princip inte för att ett företag skall omfattas av tillämpningsområdet för artikel 90.2, även om den offentliga övervakningen är intensivare med avseende på företaget i fråga.(145) Under utvecklingen av sin rättspraxis har domstolen dock avsevärt mjukat upp sina krav när det gäller förekomsten av en formell rättsakt från en offentlig myndighet.

Domstolen fastslog först att artikel 90.2 inte med nödvändighet kräver en lag eller föreskrift från staten.(146) De offentliga myndigheternas rättsakt kan även bestå i en offentligrättslig icke exklusiv koncession(147) eller i "koncessioner (som) har beviljats i syfte att konkretisera de skyldigheter som åvilar företag, vilka genom lag har anförtrotts att tillhandahålla tjänster av allmänt ekonomiskt intresse"(148). I domen i målet Albany,(149) slutligen, har domstolen underförstått fastslagit att enbart det faktum att arbetsmarknadens parter inrättar en sektoriell pensionsfond och begär att statsmakterna skall göra anslutningen till denna obligatorisk är tillräckligt för att det skall anses att fonden är ett företag som anförtrotts att tillhandahålla tjänster av allmänt ekonomiskt intresse i den mening som avses i artikel 90.2 i fördraget.(150)

161 I fråga om det tredje villkoret definieras i domstolens rättspraxis inte vad som skall förstås med "tjänster av allmänt ekonomiskt intresse".

Förvisso skall företagets verksamhet ha "ett allmänt ekonomiskt intresse av särskild karaktär i jämförelse med annan ekonomisk verksamhet".(151) Då så är fallet har domstolen betecknat tjänsterna enligt artikel 90.2 i fördraget med användande av många uttryck som praktiskt taget är utbytbara, nämligen tjänst av allmänt intresse,(152) allmän tjänst(153) eller helt enkelt "offentlig tjänst".(154)

162 I själva verket åligger det medlemsstaterna att fastställa innehållet i sina tjänster av allmänt ekonomiskt intresse. Medlemsstaterna har inom denna ram ett betydande handlingsutrymme, eftersom domstolen endast ingriper för att bestraffa eventuella missbruk, då medlemsstaterna skadar gemenskapens intressen.(155) Artikel 90.2 syftar nämligen till att förena staternas intresse av att använda vissa företag som instrument för den ekonomiska politiken, skatte- eller socialpolitiken med gemenskapens intresse av att konkurrensreglerna iakttas och att enhetligheten på den gemensamma marknaden bevaras.(156)

163 Enligt domstolen har på så sätt följande ansetts omfattas av tillämpningsområdet för artikel 90.2 i fördraget: televisionsföretag som anförtrotts att utföra en tjänst i det allmännas intresse,(157) lufttrafikföretag som ålagts att trafikera flyglinjer som inte är affärsmässigt lönsamma,(158) ett företag som har anförtrotts uppgiften att säkerställa leverans av elektricitet,(159) en fond med ansvar för förvaltningen av ett kompletterande pensionssystem som fyller en väsentlig social funktion i en stats pensionssystem,(160) det förhållandet att ett allmänt tillgängligt telefonnät ställs till användarnas förfogande(161), befordran och utdelning av post inom hela det nationella territoriet(162), hanteringen av visst avfall i syfte att bemästra ett miljöproblem(163) och allmän lotstjänst som säkerställs med hänsyn till allmän säkerhet(164).

Domstolen har däremot vägrat att såsom "tjänster av allmänt ekonomiskt intresse" beteckna viss hamnverksamhet som inte utmärker sig(165) och vissa tjänster som var avskiljbara från den allmänna posttjänsten(166).

164 Med stöd av det fjärde villkoret enligt artikel 90.2 kan företag som anförtrotts att tillhandahålla tjänster av allmänt ekonomiskt intresse undgå tillämpningen av konkurrensreglerna om en sådan tillämpning "hindrar" att de särskilda uppgifter som tilldelats dem fullgörs.

I syfte att ge företaget möjlighet att uppfylla de olika krav som det åläggs beslutar de statliga myndigheterna i allmänhet att bevilja företaget exklusiva eller speciella rättigheter. Bestämmelserna i artikel 90.2 i fördraget kan på så sätt möjliggöra att sådana konkurrensbegränsningar, ja till och med ett förbud mot all konkurrens, som följer av beviljandet eller utövandet av sådana rättigheter rättfärdigas.

Domstolen har i detta avseende ansett att det inte är nödvändigt att företagets överlevnad, ekonomiska livskraft eller balans hotas genom tillämpningen av konkurrensreglerna för att villkoren för att tillämpa artikel 90.2 i fördraget skall vara uppfyllda.(167) Det räcker att företaget, i avsaknad av exklusiva eller speciella rättigheter som beviljats av staten, hindras från att fullgöra sina särskilda skyldigheter eller att dessa rättigheter måste bibehållas för att dess innehavare skall kunna fullgöra sitt uppdrag under ekonomiskt godtagbara villkor.(168)

165 Det femte villkoret i artikel 90.2 i fördraget innehåller ett proportionalitetsprov.

I artikeln anges att företagen som anförtrotts att tillhandahålla tjänster av allmänt ekonomiskt intresse omfattas av reglerna i fördraget "i den mån" tillämpningen av dessa regler inte hindrar att deras uppgifter fullgörs.

Härav följer att begränsningar av konkurrensen från andra ekonomiska aktörer endast skall tillåtas "i den mån de är nödvändiga för att möjliggöra för det företag som anförtrotts en sådan uppgift av allmänintresse att fullgöra den".(169) Proportionalitetsprovet föranleder därför en granskning av att företagets särskilda uppgift inte kan fullgöras genom åtgärder med mindre konkurrensbegränsande verkan.(170) Med hänsyn till de skyldigheter och krav som vilar på företaget måste med andra ord den lösning väljas som är "minst skadlig"(171) för konkurrensen.

166 Det sista villkoret slutligen kräver att "[u]tvecklingen av handeln inte (får) påverkas i en omfattning som strider mot gemenskapens intresse".

Domstolen har såvitt jag vet ännu inte uttalat sig om innehållet i och räckvidden av detta krav. I domarna i målen kommissionen mot Nederländerna, kommissionen mot Italien och kommissionen mot Frankrike(172) har domstolen angett att "kommissionen ..., inom ramen för domstolens prövning (skall) definiera det intresse som gemenskapen har, utifrån vilket utvecklingen av handeln skall bedömas". Det är dock svårt att dra någon slutsats från dessa domar, eftersom de har avkunnats i specifika fördragsbrottsmål. Den skyldighet som ålagts sökanden, som är en institution, förklaras således av de regler som gäller i fråga om bevisbördan i denna typ av tvist.

Vissa av domstolens generaladvokater har emellertid tagit ställning i frågan.(173) De anser att påverkan av utvecklingen av handeln mellan medlemsstaterna i den mening som avses i artikel 90.2, till skillnad från den klassiska definitionen av begreppet åtgärd med en effekt som motsvarar en kvantitativ begränsning, kräver bevis för att den omtvistade åtgärden faktiskt har påverkat handeln mellan medlemsstaterna i väsentlig omfattning. Denna bedömning kan enligt min mening faktiskt motiveras av ordalydelsen i artikel 90.2 i fördraget.

B - De faktiska omständigheterna i tvisten i målet vid den nationella domstolen

167 I förevarande fall har många intervenienter hävdat att advokatsamfundet omfattas av tillämpningsområdet för artikel 90.2 i fördraget.

De anser att samfundet har anförtrotts ett uppdrag av allmänintresse, eftersom det skall främja god sed i advokatyrket och fastställa regler som syftar till att säkerställa medborgarnas tillgång till lagtillämpning samt till de nederländska domstolarna. Enligt dessa intervenienter måste domstolen, om den skall anse att advokatsamfundet är en företagssammanslutning i den mening som avses i artikel 85.1, på advokatsamfundet även tillämpa undantagsbestämmelserna enligt artikel 90.2 i fördraget.

168 Jag kan inte ansluta mig till den bedömningen.

169 Vid undersökningen av den tredje tolkningsfrågan konstaterade jag att begreppet företag i artikel 86 i fördraget inte är tillämpligt på advokatsamfundet då detta antar bindande bestämmelser som reglerar möjligheten för advokater som utövar sitt yrke i Nederländerna att ingå ett integrerat samarbete med revisorer.

Det har dock framgått att begreppet företag enligt artikel 90.2 har en betydelse som är identisk med den betydelse begreppet ges i samband med artikel 86 i fördraget. Detta begrepp har erhållit en enhetlig definition för samtliga bestämmelser i fördraget vad gäller konkurrens. Advokatsamfundet kan således inte betecknas som företag i den mening som avses i artikel 90.2 i fördraget.

170 Däremot anser jag att bestämmelserna i artikel 90.2 kan tillämpas på advokater som utövar sin verksamhet i Nederländerna. Villkoren för tillämpning av denna bestämmelse är enligt min mening uppfyllda vad beträffar denna särskilda kategori ekonomiska aktörer.

171 För det första är den nederländske advokaten, då han verkar i sin egenskap av oberoende aktör, ett företag i den mening som avses i gemenskapsrättens regler om konkurrens.(174) Han erbjuder tjänster på marknaden för juridiska tjänster. Han begär och erhåller arvode från sina klienter som ersättning för utförda tjänster. Dessutom tar advokaten på sig den ekonomiska risk som är förenad med utövandet av verksamheten.

172 För det andra anser jag att advokaten kan anses som ett företag som "anförtrotts" att tillhandahålla "tjänster av allmänt ekonomiskt intresse" i den mening som avses i artikel 90.2 i fördraget.

173 Det är nämligen ostridigt att Europeiska unionen och dess medlemsstater bygger på rättsstatsprincipen.(175) Gemenskapens rättsordning och de nationella rättsordningarna ger de enskilda rättigheter som blir en del av de enskildas rättsliga arv.(176) I syfte att säkra rättsstatsprincipen har medlemsstaterna inrättat olika institutioner av domstolskaraktär. De har även fastställt principen enligt vilken de enskilda under alla förhållanden skall kunna vända sig till dessa domstolar för att få sina rättigheter erkända och respekterade.

174 Mot bakgrund av den komplicerade beskaffenheten av lagstiftningen och organisationen av domstolsväsendet är de enskilda sällan i stånd att själva försvara de rättigheter som de åtnjuter. En advokat ger dem den hjälp som är absolut nödvändig i detta syfte.

Inom ramen för sin rådgivande verksamhet skall advokaten med iakttagande av lagen hjälpa sina klienter att organisera sina olika verksamheter. Han skall likaså försvara deras rättigheter gentemot andra enskilda och myndigheterna. Advokaten kan även upplysa dem om möjligheten eller behovet av att väcka talan vid dömande organ. Inom ramen för sin verksamhet med att bistå och företräda skall advokaten säkerställa att medborgarna får ett lämpligt och effektivt försvar. På grund av sina kvalifikationer skall advokaten känna till de regler som gör det möjligt att på ett ändamålsenligt sätt framställa klientens synpunkt inför domstol. I den meningen innehar advokaterna en "central ställning i rättskipningen, som mellanhand mellan medborgarna och domstolarna".(177) Domstolen har för övrigt betecknat advokater som personer som biträder vid rättskipningen(178) och som medarbetare i rättvisans tjänst(179).

175 Härav följer att en advokat utövar verksamheter som är väsentliga i en rättsstat. Han ger enskilda möjlighet att bättre känna till, förstå och genomföra de rättigheter som de har fått. Advokaten säkerställer med andra ord i en rättsstat att principen om medborgarnas tillgång till lagtillämpning och till domstolarna faktiskt genomförs.

Betydelsen av advokatens roll har för övrigt föranlett Europeiska unionen och dess medlemsstater att som grundläggande rättigheter räkna rättigheten att låta sig försvaras och företrädas av en rådgivare(180). På samma sätt har de flesta demokratiska samhällen bedömt att det är absolut nödvändigt att införa syst