Förslag till avgörande av generaladvokat La Pergola föredraget den 12 oktober 1995. - Brottmål mot Finn Ohrt. - Begäran om förhandsavgörande: Kriminal- og Skifteretten i Frederikshavn - Danmark. - Begreppet fartyg som deltar i fiskeinspektion - Skyldigheter för befälhavaren på det fartyg som skall inspekteras. - Mål C-276/94.



Rättsfallssamling 1996 s. I-00119



Generaladvokatens förslag till avgörande

1 Genom ett beslut av den 6 oktober 1994 har Kriminal- og Skifteretten i Frederikshavn (Danmark) ställt domstolen följande tolkningsfrågor:

"1) Skall artikel 2 i kommissionens förordning (EEG) nr 1382/87 av den 20 maj 1987 om närmare bestämmelser för inspektion av fiskefartyg tolkas på så sätt att den inspektionsvimpel eller inspektionssymbol som är avbildad i bilaga I till förordningen skall föras av eller vara påmålad bordningsbåten (gummibåten) eller är det tillräckligt att moderfartyget 'Nordjylland' för denna vimpel eller är påmålat denna symbol?

Om svaret är att bordningsbåten inte måste föra vimpel eller vara påmålad symbolen önskas inte något ytterligare förhandsavgörande.

I motsatt fall:

2) Har det någon rättslig betydelse för frågan om befälhavaren på ett fartyg enligt artikel 3 är skyldig att åtlyda order från den inspekterande myndigheten att föreskrifterna i artikel 2 eventuellt inte iakttas och, om svaret är jakande, vilken är denna betydelse?"

2 Bakgrunden till målet vid den nationella domstolen kan i korthet sammanfattas på följande sätt. Finn Ohrt, som var befälhavare på fiskefartyget "Actinia", seglade i Kattegatts norra farvatten, när fartyget "Nordjyllands" bordningsbåt närmade sig i avsikt att företa en inspektion av fiskefartyget. Finn Ohrt bibehöll sin kurs utan att fästa avseende vid de signaler att omedelbart stanna som upprepade gånger sändes via både radio och ljussignaler.

Till följd av denna händelse åtalades Finn Ohrt för att ha brutit mot artikel 6.3 i fiskeministeriets kungörelse [bekendtgørelse] nr 975 av den 10 december 1992 om genomförande av artikel 3.1 i kommissionens förordning (EEG) nr 1382/87 av den 20 maj 1987 om närmare bestämmelser för inspektion av fiskefartyg(1) (nedan kallad "förordningen"). I sistnämnda artikel föreskrivs: "Befälhavaren på ett fartyg som skall inspekteras får av en företrädare för den behöriga myndigheten i medlemsstaten beordras att stanna, manövrera eller vidta andra åtgärder för att underlätta bordning."

Det sägs i beslutet om hänskjutande att den bordningsbåt som närmade sig "Actinia" inte förde den identifikationssymbol som krävs enligt artikel 2 i förordningen, enligt vilken "[a]lla fartyg som deltar i inspektion skall föra den vimpel eller vara tydligt påmålade den symbol som är avbildad i bilaga I". Denna inspektionssymbol fördes enbart av moderfartyget "Nordjylland". Det senare befann sig emellertid utom synhåll för "Actinia", på flera sjömils avstånd. Den nationella domstolen ställer alltså EG-domstolen frågan om skyldigheten att föra denna symbol även är tillämplig på den bordningsbåt som företar inspektion eller enbart på moderfartyget och, om svaret är jakande, om den omständigheten att denna identifikationssymbol inte förs på något sätt påverkar skyldigheten att åtlyda en order att stanna eller någon annan order som kan ges fiskefartyget enligt artikel 3 i förordningen.

3 Avseende den första frågan - om den angivna symbolen även måste föras av bordningsbåten - föreslår kommissionen ett nekande svar.

Denna ståndpunkt motiveras främst av att bordningsbåten inte framstår som en självständig farkost, utan snarare är ett hjälpmedel i förhållande till moderfartyget och att det senare alltså är det enda "inspektionsfartyg" som är skyldigt att föra symbolen i fråga enligt artikel 2 i förordningen.

Detta argument kan, enligt min mening, inte godtas. Kommissionen bortser nämligen från att den gemenskapsrättsliga bestämmelsen i fråga främst har till syfte att göra det möjligt att omedelbart känna igen de fartyg som har i uppdrag att övervaka fiskefartyg. Den föreskrivna symbolen skall föras "väl synlig". Syftet med denna bestämmelse är alltså uppenbarligen att föreskriva ett enhetligt "yttre" kriterium för identifikation av farkoster som skall utföra inspektion av fiskefartyg.

Vad därefter beträffar bordningsbåten är det inte riktigt att denna i det förevarande fallet inte skall anses självständig i förhållande till moderfartyget. Av detta skulle följa, som nämnts ovan, att skyldigheten att föra symbolen i fråga enbart är tillämplig på det senare. Mellan de två farkosterna finns på sin höjd ett tjänsteförhållande, på så sätt att bordningsbåten används för samma verksamhet som det fartyg som den kommer ifrån. Så snart bordningsbåten har satts i sjön och stävat ut på vattnet utför den självständigt moderfartygets uppgift, vilken i det förevarande fallet är att utföra inspektion. Därigenom utesluts emellertid inte, utan snarare förutsätts, att de kriterier för identifiering vilka i gemenskapsförordningen generellt har fastställts för alla fartyg som utför inspektion är tillämpliga även på bordningsbåten. Det är för övrigt knappast nödvändigt att tillägga att den omständigheten att bordningsbåten är liten inte hindrar att den kvalificeras som "inspektionsfartyg". Enligt en fast tradition inom sjörätten kan en farkost betecknas som fartyg oavsett dess storlek.(2)

Om en bordningsbåt omfattas av begreppet inspektionsfartyg, vilket jag anser bör vara fallet, följer med nödvändighet att den är skyldig att föra den föreskrivna igenkänningssymbolen på samma sätt som moderfartyget. Om det inte vore så, skulle inte det klara syftet med artikel 2 uppnås. Denna bestämmelse skall läsas tillsammans med artikel 3.1 i samma förordning, enligt vilken en företrädare för den behöriga myndigheten i medlemsstaten får beordra befälhavaren på ett fiskefartyg att stanna, manövrera eller vidta andra åtgärder för att underlätta bordning. De order som den behöriga myndigheten ger, och den skyldighet att uppträda på ett visst sätt som de medför för befälhavaren på ett fiskefartyg, är utan tvekan kopplade till det symbolsystem som gäller för alla former av inspektion. Besked om inspektionen skall därför ges i de föreskrivna formerna, oavsett med vilka medel den utförs. Det saknar betydelse, enligt den tillämpliga gemenskapsrättsliga bestämmelsen, om det är fråga om en bordningsbåt eller om moderfartyget.

4 Den nationella domstolen ställer därefter, genom den andra tolkningsfrågan, EG-domstolen frågan om den omständigheten att igenkänningssymbolen inte förs har någon betydelse för om befälhavaren på ett fartyg är skyldig att åtlyda order att stanna, manövrera eller vidta andra åtgärder som inspektionen av fiskefartyget medför och, om svaret är jakande, vilken denna betydelse är. Domstolen ombeds närmare bestämt att uttala sig om huruvida befälhavaren på ett fiskefartyg, för att rättfärdiga att de order som har getts till honom i enlighet med artikel 3 i förordningen inte har åtlytts, kan göra gällande att inspektionsmyndigheten inte har gett sig till känna som sådan genom de sedvanliga identifikationssymbolerna.

Kommissionen och den danska regeringen hävdar att den omständigheten att igenkänningssymbolen inte förs inte är tillräcklig för att frita den ansvarige på ett fiskefartyg från skyldigheten att åtlyda order från inspektionsmyndigheten. Det bör, enligt deras uppfattning, i varje enskilt fall prövas om den ansvarige på fartyget har kännedom om behörigheten hos den som ger honom ordern. Vid den prövningen är det, enligt deras uppfattning, inte i sig av någon avgörande betydelse att symbolen inte uppvisas. Det är enbart fråga om en av de omständigheter som rätten skall ta i beaktande vid bedömningen av om en sådan kännedom förelåg i det konkreta fallet.

I det förevarande fallet framgår det av beslutet om hänskjutande att Finn Ohrt var väl medveten om att bordningsbåten kom från ett inspektionsfartyg. Han har därför medvetet brutit mot sin skyldighet enligt artikel 3 och kan alltså inte till sitt försvar göra gällande att det fartyg som i det enskilda fallet hade i uppdrag att företa inspektionen inte hade iakttagit de bestämmelser om identifikation som föreskrivs i artikel 2. Kommissionen gör vidare gällande att Finn Ohrt inte heller har iakttagit skyldigheten att ställa in sig på kanal 16 VHF och därigenom har hindrat "Nordjylland" att ge honom instruktioner via radio. Ett sådant beteende utgör, enligt kommissionen, redan i sig ett åsidosättande av skyldigheten att samarbeta vid inspektion, vilken som en allmän regel föreskrivs i artikel 2 i rådets förordning (EEG) nr 2241/87 av den 23 juli 1987.(3)

5 Vad kan sägas om ovannämnda argument? För det första utgör frågan om Finn Ohrt hade kännedom om bordningsbåtens behörighet endast en faktisk omständighet som kan vara relevant inom ramen för tvisten vid den nationella domstolen, men som, enligt min uppfattning, saknar betydelse för EG-domstolens tolkningsdom.

Vad beträffar den påstådda skyldigheten att ställa in sig på kanal 16 VHF bör påpekas att befälhavaren på ett fiskefartyg över huvud taget inte har någon sådan skyldighet enligt gemenskapsrätten.(4) Man kan inte heller säga att denna följer av skyldigheten att samarbeta med de myndigheter som företar den inspektion som avses i artikel 2 i förordning nr 2241/87. Den tolkningsfråga som har ställts av den danska domstolen avser uteslutande bestämmelserna i förordning nr 1382/87. Med avseende på tillämpningen av de senare består skyldigheten i att samarbeta med myndigheterna i den omfattning som det är stadgat att befälhavaren på fartyget skall åtlyda de order som ges inom ramen för inspektionen. Det är emellertid uppenbart att denna skyldighet enligt gemenskapsförordningen inte uppkommer om inte den berörde kan ha kännedom om - eller hur som helst har kännedom om - att inspektionsmyndigheten är behörig.

Bortsett från dessa anmärkningar saknar kommissionens och den danska regeringens ståndpunkt - även om den som sagt går att godta i sak - emellertid en fullständig motivering. Den utgår i huvudsak ifrån att den ansvarige på ett fiskefartyg alltid är skyldig att åtlyda orderna i fråga när han, oavsett om inspektionssymbolen har förts, har kännedom om behörigheten hos den som har gett ordern. Om så är fallet, återstår en väsentlig fråga att klargöra för att svaret på den fråga som prövas skall framstå som välgrundat. Det måste sålunda fastställas om enligt förordningen den omständigheten att den behöriga myndigheten inte för den sedvanliga identifikationssymbolen eller att de berörda inte på annat sätt kan få sådan kännedom generellt sett medför att all kännedom om vilket ändamål fartyg eller andra farkoster avsedda för inspektion har, måste anses utesluten. Med avseende på det förevarande fallet är det enbart genom att dra den sistnämnda slutsatsen som de danska myndigheterna lagligen kan anses ha möjlighet att visa att Finn Ohrt, även om den föreskrivna symbolen inte fördes, ändå hade kännedom om deras behörighet att agera.

6 Svaret på den fråga som skall bedömas kan inte framgå annat än av en fördjupad tolkning av artikel 2. Denna bestämmelse svarar, vilket redan har nämnts, mot syftet att göra det möjligt för alla och envar att få kännedom om vilken behörighet farkosten har. När väl denna behörighet har tillkännagivits genom att den föreskrivna symbolen har anbringats, kan ingen påstå sig sakna kännedom om den. Att denna behörighet är igenkännlig betraktas av gemenskapslagstiftaren som om det rättsligt sett föreligger kännedom. När de förutsättningar som föreskrivs i artikel 2 i förordningen är för handen, kan med andra ord inte fiskefartyget på något sätt undandra sig de skyldigheter som är förbundna med genomförandet av inspektionen.

Hur är då rättsläget när inspektionsmyndigheten inte har givit sig till känna på förhand på sådant sätt som föreskrivs i förordningen? Här finns det teoretiskt sett två olika tolkningsmöjligheter.

a) För det första kan hävdas att den omständigheten att symbolen i fråga förs är ett tillräckligt men inte nödvändigt bevismedel för att visa inspektionsmyndighetens behörighet. Den berörde kan alltså få kännedom om denna behörighet på annat sätt. Att det inte förekommer någon symbol medför en presumtion om att kännedom saknas om denna behörighet. Denna presumtion kan emellertid under alla omständigheter motbevisas av de behöriga myndigheterna om de visar att den berörde faktiskt hade kännedom om behörigheten (presumtio juris tantum).

b) Mot detta kan anföras att de tillvägagångssätt som föreskrivs i artikel 2 i förordningen utgör ett nödvändigt och tillräckligt bevismedel - nämligen det enda medel som är erkänt enligt de gällande bestämmelserna - för att identifiera inspektionsfartyg. Av detta framgår att om dessa tillvägagångssätt inte iakttas, utgör detta ett hinder för de behöriga myndigheterna att göra gällande att den berörde hade kännedom om deras behörighet. Det föreligger i så fall en presumtion om att kännedom saknas om behörigheten i fråga, vilken inte kan motbevisas (presumtio juris et de jure).

7 Av de två möjligheterna är det, enligt min uppfattning, den under a som bäst svarar mot syftet med artikel 2 i förordningen. I denna bestämmelse föreskrivs enbart enhetliga tillvägagångssätt för att identifiera inspektionsfartyg. Om de tillvägagångssätt som föreskrivs där iakttas, följer, som tidigare har framgått, en absolut presumtion om kännedom om inspektionsmyndighetens behörighet. Skälet till detta är att om denna, såsom föreskrivs i förordningen, är igenkännlig, anses kännedom föreligga rättsligt sett. Om en bordningsbåt inte för den i förordningen föreskrivna symbolen och alltså inte vid en första anblick kan kännas igen som en bordningsbåt, innebär detta emellertid inte att den ur gemenskapsrättslig synpunkt upphör att ha den avsedda inspektionsfunktionen och en gång för alla förlorar den myndighetsställning som den måste göra gällande gentemot det fiskefartyg som den skall inspektera. Det som slutligen är av betydelse är om den ansvarige på fiskefartyget ändå har kännedom om behörigheten hos de personer som företar inspektionen. Om symbolen förs enligt föreskrifterna, föreligger det, som ovan nämnts, en presumtion om att sådan kännedom föreligger. I annat fall måste de behöriga myndigheterna visa att sådan kännedom föreligger. Det ankommer på den nationella domstolen att avgöra vilka bevismedel som skall tillåtas. Enligt den gemenskapsförordning som här är i fråga har den ansvarige på fartyget inte någon skyldighet att skaffa sig kännedom om behörigheten hos de inspektionsfartyg som inte för den symbol som krävs. Detta är anledningen till att inspektionsmyndigheterna måste visa att det förelåg en faktisk kännedom om bordningsbåtens funktion, utom i fall då sådan kännedom presumeras på grund av att den föreskrivna symbolen fördes. Enbart en sådan kännedom kan utgöra en grund för fiskefartygets skyldighet att vidta åtgärder eller manövrera i enlighet med de order som ges inom ramen för inspektion av de behöriga myndigheter med vilka den ansvarige på fiskefartyget är skyldig att samarbeta. Sammanfattningsvis kan sägas att de omtvistade gemenskapsrättsliga bestämmelserna skall förstås på så sätt att alla båtar som skall bedriva inspektionsverksamhet skall föra den föreskrivna symbolen, men att det däremot inte är tillåtet för den ansvarige på ett fiskefartyg att inte åtlyda de order som ges av de myndigheter som finns ombord på inspektionsfartyg, om denne har fått kännedom om deras behörighet.

8 På grundval av det ovan anförda föreslår jag domstolen att besvara de frågor som har ställts av Kriminal- og Skifteretten i Frederikshavn på följande sätt:

En bordningsbåt skall, när den företar inspektion, anses utgöra ett "inspektionsfartyg" enligt artikel 2 i kommissionens förordning (EEG) nr 1382/87 av den 20 maj 1987, och det föreligger alltså en skyldighet för denna att föra den igenkänningssymbol som föreskrivs i denna bestämmelse.

Den ansvarige på ett fiskefartyg är inte skyldig att åtlyda en order att stanna eller någon annan order som ges honom i enlighet med artikel 3 i förordningen av ett inspektionsfartyg, om han saknar kännedom om behörigheten hos den som givit ordern. Han förutsätts ha sådan kännedom om inspektionsmyndigheten för den identifikationssymbol eller vimpel som föreskrivs i artikel 2. Om sådan saknas, presumeras han sakna kännedom om denna behörighet, om inte de behöriga myndigheterna visar att han trots allt hade vetskap därom.

(1) - EGT nr L 132, s. 11. Det bör påpekas att den nationella bestämmelse där artikel 3.1 i förordningen i fråga återges är artikel 137 i den ovan nämnda kungörelsen från det danska fiskeministeriet och inte artikel 6.3, såsom felaktigt anges i beslutet om hänskjutande. Det är emellertid fråga om en felaktighet som inte inverkar på detta mål.

(2) - Redan under antiken var det ett talesätt att "navigii appellatione etiam rates continentur" [begreppet fartyg omfattar även flottar] (Digesto 43, 12, 1, 14). Författare under 1500-talet (Stracca), 1600-talet (Stypmannus) och 1700-talet (Casaregis) bekräftade, i linje med denna justinianska lärdom, att "sub vocabulo navis omnia navigiorum genera comprehenduntur" [begreppet fartyg omfattar allt med vilket man kan segla]. Även Valin anförde i Nouveau commentaire sur l'ordonnance de la marine, I, La Rochelle, 1776, s. 601, att "sous ces noms de navires ou autres bâtiments de mer sont compris même les chaloupes ..." [begreppen fartyg och andra skepp omfattar även roddbåtar].

(3) - EGT nr L 207, s. 1.

(4) - Man kan heller inte anse att denna skyldighet kan knytas till de kontrollbestämmelser som de nationella myndigheterna är behöriga att anta enligt artikel 15 i förordning (EEG) nr 2241/87, såsom kommissionen har hävdat i sitt yttrande. Denna påstådda skyldighet är nämligen uppenbart främmande för bestämmelserna i denna artikel, som gäller de olika fall då en medlemsstat kan föreskriva att fiskeriverksamhet inte får bedrivas utan licens eller ålägga fiskefartyg en skyldighet att bevara de handlingar som avser inspektioner som redan har ägt rum i andra medlemsstater.