ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
187

Av skäl 116 i förordning nr 806/2014 framgår dessutom följande: ”Resolutionsåtgärder bör vederbörligen anmälas och med några begränsade undantag som fastställs i denna förordning också offentliggöras. Eftersom uppgifter som [SRB], de nationella resolutionsmyndigheterna och deras professionella rådgivare inhämtar under resolutionsprocessen sannolikt är känsliga innan resolutionsbeslutet offentliggörs, bör de uppgifterna omfattas av krav på tystnadsplikt. Det faktum att information om innehållet och de närmare uppgifterna i resolutionsplanerna och resultatet av en bedömning av de planerna kan få vittgående konsekvenser, särskilt för företagen i fråga, måste beaktas. All information som tillhandahålls om ett beslut innan det fattas måste antas få effekter på offentliga och privata intressen som berörs av åtgärden, oavsett om det gäller huruvida villkoren för resolution är uppfyllda eller tillämpningen av ett specifikt verktyg eller någon åtgärd under förfarandena. Uppgiften om att [SRB] och de nationella resolutionsmyndigheterna undersöker en viss enhet skulle kunna vara tillräcklig för att förorsaka negativa följder för den enheten. Det är därför nödvändigt att säkerställa att det finns lämpliga mekanismer för att upprätthålla konfidentialiteten kring sådan information, såsom innehållet och de närmare uppgifterna i resolutionsplaner och resultatet av bedömningar som genomförts i det sammanhanget.”
125

Sökanden har slutligen anfört argumentet att rådet i samband med det tredje upptagandet bortsåg från att tribunalen, genom domen av den 16 september 2013, Islamic Republic of Iran Shipping Lines m.fl./rådet (T‑489/10, EU:T:2013:453), hade ogiltigförklarat upptagandet av IRISL och andra angivna bolag, bland annat SAPID och HDSL, och att den ”bevisning” som lagts fram redan från början saknade all relevans. Såsom domstolen påpekade i punkt 48 i domen av den 31 januari 2019, Islamic Republic of Iran Shipping Lines m.fl./rådet (C‑225/17 P, EU:C:2019:82), ifrågasattes det aldrig i domen av den 16 september 2013, Islamic Republic of Iran Shipping Lines m.fl./rådet (T‑489/10, EU:T:2013:453) att de tre överträdelserna av embargot som infördes genom resolution 1747 (2007) faktiskt hade ägt rum. I punkt 66 i denna dom ansåg tribunalen att ”det [kunde] förefalla motiverat att anse att det faktum att IRISL [hade] varit inblandat i tre incidenter avseende transport av militär materiel i strid med förbudet i punkt 5 i resolution 1747 (2007) öka[de] risken för att IRISL även [varit] inblandat i transport av materiel som ha[de] samband med kärnvapenspridning”.
3

I artikel 70 i förordning nr 806/2014, som har rubriken ”Förhandsbidrag”, föreskrivs följande: ”1. De enskilda bidragen från varje institut ska samlas in minst en gång per år och ska beräknas i proportion till beloppet av samma instituts skulder (exklusive kapitalbas) minus garanterade insättningar, som andel av de sammanlagda skulderna (exklusive kapitalbas) minus garanterade insättningar från alla institut auktoriserade på de deltagande medlemsstaternas territorier. 2. Nämnden ska varje år, efter att ha hört ECB eller den nationella behöriga myndigheten, och i nära samarbete med de nationella resolutionsmyndigheterna, beräkna de enskilda bidragen för att säkerställa att de bidrag som ska betalas in av alla institut auktoriserade på alla de deltagande medlemsstaternas territorier inte överstiger 12,5 % av målnivån. Varje år ska beräkningen av de enskilda institutens bidrag baseras på a) ett fast bidrag, som ska vara proportionellt mot beloppet för ett instituts skulder, exklusive kapitalbas och garanterade insättningar, i förhållande till de totala skulderna, exklusive kapitalbas och garanterade insättningar, för alla institut auktoriserade på de deltagande medlemsstaternas territorier, och b) ett riskjusterat bidrag, som ska baseras på de kriterier som fastställs i artikel 103.7 i direktiv 2014/59/EU, med beaktande av proportionalitetsprincipen, utan att skapa snedvridningar mellan bankstrukturerna i medlemsstaterna. Förhållandet mellan det fasta bidraget och det riskjusterade bidraget ska beakta en balanserad fördelning av bidragen mellan olika typer av banker. Under inga omständigheter får det sammanlagda beloppet av de enskilda bidragen från alla institut auktoriserade på alla de deltagande medlemsstaternas territorier, beräknat enligt leden a och b, på årsbasis överstiga 12,5 % av målnivån. … 6. De delegerade akter som specificerar begreppet bidragsjusteringar i förhållande till institutens riskprofil som antagits av kommissionen enligt artikel 103.7 i direktiv 2014/59/EU ska tillämpas. 7. Rådet ska, på förslag från kommissionen, inom ramen för de delegerade akter som avses i punkt 6, anta genomförandeakter för att fastställa genomförandevillkoren för punkterna 1, 2 och 3 och i synnerhet med avseende på följande: a) Tillämpningen av metoden för att beräkna de enskilda bidragen. b) De praktiska metoderna för att koppla de riskfaktorer som specificeras i de delegerade akterna till instituten.”
8

Efter det urvalsförfarandet antog kommissionen beslut 2009/449/EG av den 13 maj 2009 om urval av operatörer av alleuropeiska system som tillhandahåller mobila satellittjänster (EUT L 149, 2009, s. 65) (nedan kallat urvalsbeslutet), genom vilket den valde ut två sökande, nämligen Inmarsat Ventures Ltd (nedan kallat Inmarsat) och Solaris Mobile Ltd (sedermera EchoStar Mobile Ltd, nedan kallat EchoStar) – vilka i förevarande mål har intervenerat till stöd för kommissionens yrkanden.
–

HUS Ltd, Plovdiv, Bulgarien (användare, medlem i ett konsortium kallat ”Consortium for Imports of Hot-Rolled Flats”, som är ett konsortium för import av varmvalsade platta produkter),
144

Det ska inledningsvis noteras att kommissionen, till följd av ett klagomål från branschorganisationen Defence Committee of the Stainless Steel Butt-Welding Fittings Industry of the European Union, den 10 november 2012 inledde en separat antidumpningsundersökning i förhållande till den som är aktuell i förevarande mål (nedan kallad den tidigare undersökningen). Denna undersökning inleddes genom tillkännagivandet om inledande av ett antidumpningsförfarande beträffande import av stumsvetsrördelar av rostfritt stål, även inte färdigbearbetade, med ursprung i Folkrepubliken Kina och Taiwan (EUT C 342, 2012, s. 2). Undersökningen avslutades till följd av att klagomålet drogs tillbaka, genom kommissionens beslut 2013/440/EU av den 20 augusti 2013 om avslutande av antidumpningsförfarandet beträffande import av stumsvetsrördelar av rostfritt stål, även inte färdigbearbetade, med ursprung i Folkrepubliken Kina och Taiwan (EUT L 223, 2013, s. 13).
1

Bürgerausschuss für die Bürgerinitiative Minority SafePack – One million signatures for diversity in Europe (medborgarkommittén för det föreslagna medborgarinitiativet med rubriken Minority SafePack – one million signatures for diversity in Europe), (nedan kallad kommittén) ingav den 15 juli 2013 förslaget till det europeiska medborgarinitiativet med rubriken Minority SafePack – one million signatures for diversity in Europe (nedan kallat förslaget) till Europeiska kommissionen.
67

Kommissionen har tillagt att det datum som ska beaktas vad gäller öppnandet av marknaden för linjetrafik är ikraftträdandet av Loi no 93–122 relative à la prévention de la corruption et à la transparence de la vie économique et des procédures publiques (lag nr 93–122 av den 29 januari 1993 om förebyggande av korruption och insyn i det ekonomiska livet och offentliga förfaranden, JORF av den 30 januari 1993, s. 1588, nedan kallad Sapin-lagen), som gjorde det möjligt för investerare och operatörer att träda in på den franska marknaden och införlivade rådets direktiv 93/38/EEG av den 14 juni 1993 om samordning av förfarandena vid upphandling på områdena vatten, energi, transporter och telekommunikationer (EGT L 199, 1993, s. 84; svensk specialutgåva, område 6, volym 4, s. 177) med fransk rätt.
151

Som sökanden har gjort gällande föreslog kommissionen förvisso i beslut av den 15 december 2009 om statligt stöd SA.14175 (f.d. E 2/2005 och N 642/2009) – Nederländerna – Existing and special project aid to housing corporations (EUT C 31, 2010, s. 4) och beslut av den 30 augusti 2010 om statligt stöd E/2005 – Nederländerna – Existing aid to housing corporations: decision amending paragraphs 22–24 of the Commission Decision of 15 December 2009 (EUT C 250, 2010, s. 1) att de nederländska myndigheterna inte skulle avskaffa den befintliga stödordningen, utan skulle ändra den för att göra den förenlig med unionens regler om statligt stöd.
57

Republiken Portugal har bestridit den schablonmässiga korrigeringen på 5 procent, på grund av att kommissionen under förfarandet för kontroll av överensstämmelse, och särskilt i skrivelsen av den 12 september 2013, inte konstaterade någon som helst försummelse i samband med de grundläggande kontrollerna, i den mening som avses i dokument nr VI/5330/97, med avseende på huruvida de kostnader som redovisades av mottagarna av stöd inom ramen för åtgärd 123 var rimliga, vare sig vad gäller kontrollernas antal eller frekvens eller den noggrannhet med vilken de utfördes. Kommissionen åsidosatte därmed de ”processuella garantier” som föreskrivs i artikel 31.4 c i förordning nr 1290/2005. Republiken Portugal anser vidare att kommissionen felaktigt har ställt upp ett krav på resultat med avseende på bedömningen av huruvida de nämnda kostnaderna var rimliga och att de av kommissionen påpekade bristerna under alla omständigheter endast rör kompletterande kontroller, i den mening som avses i dokument nr VI/5330/97, vilket innebär att endast en schablonmässig korrigering på 2 procent var tillämplig.
83

Enligt domstolen är emellertid utövandet av den obegränsade behörigheten inte detsamma som en prövning ex officio och förfarandet vid unionsdomstolarna är kontradiktoriskt. Förutom omständigheter som omfattas av tvingande rätt och som domstolen är skyldig att behandla ex officio, såsom det angripna beslutets bristande motivering, ankommer det på klaganden att framställa grunder och förete bevisning till stöd för sin talan mot nämnda beslut. Avsaknaden av en prövning ex officio innebär inte ett åsidosättande av principen om ett effektivt domstolsskydd. Tribunalen är visserligen skyldig att bemöta de grunder som har åberopats och pröva såväl faktiska som rättsliga omständigheter, men behöver inte, för att iaktta denna princip, ex officio företa en ny och uttömmande granskning av handlingarna i målet (se, analogt, dom av den 8 december 2011, Chalkor/kommissionen, C‑386/10 P, EU:C:2011:815, punkterna 64 och 66).
34

I den artikeln föreskrivs att, om ett ombud eller en företrädare för varumärkesinnehavaren i ett av länderna i Unionen för industriellt rättsskydd, utan innehavarens medgivande ansöker om registrering av ”detta” varumärke i eget namn i ett eller flera av dessa länder, har innehavaren rätt att motsätta sig den sökta registreringen. Denna bestämmelse kan, såsom den är formulerad, inte tolkas på annat sätt än att innehavarens varumärke och det som ombudet eller företrädaren har ingett är desamma. Den engelska versionen av den bestämmelsen kan även förstås så, att innehavarens varumärke och det som ombudet eller företrädaren har ingett måste vara identiska. I den versionen hänvisas till innehavaren ”av ett” varumärke (”the proprietor of a mark”) och därefter nämns registrering av ”varumärket”(”the registration of the mark), det sistnämnda kan inte förstås på annat sätt än innehavarens registrering.
49

Tribunalen konstaterar att det omtvistade villkoret leder till att vissa tjänstemän eller anställda med en längre tjänstgöringstid än de 42 månader som krävs i meddelandet om uttagningsprov inte får delta i de interna uttagningsproven av det enda skälet att de inte varit i oavbruten tjänst vid kommissionen under de senaste tolv månaderna före sista dag för webbanmälan, till exempel på grund av att de varit tjänstlediga av personliga skäl, även under en kort period. Så var för övrigt fallet för sökanden. Han hade en tjänstgöringstid på 69 månader men hade varit tjänstledig i två månader under de senaste tolv månaderna före sista dag för webbanmälan.
55

Under alla omständigheter har sökanden ifrågasatt generalsekreterarens ståndpunkt, som anges i beslutet att avslå klagomålet, enligt vilken hon, i egenskap av klagande, hade en mindre omfattande rätt till försvar. Sökanden anser att den kontradiktoriska principen och principen om rätt till försvar under alla omständigheter ålade anställningsmyndigheten att till sökanden lämna ut inte bara den rådgivande kommitténs slutsatser, utan även protokollen från vittnesförhören, handlingar som hon till slut erhöll under förfarandet, särskilt på grund av att anställningsmyndigheten, både i det angripna beslutet och i beslutet att avslå klagomålet, inte hade motiverat sin vägran att lämna ut dessa handlingar med behovet av att skydda sekretessen vad gäller identiteten på de anklagade personerna och på de personer som vittnade, i den mening som avses i den rättspraxis som följer av domen av den 11 juli 2013, Tzirani/kommissionen (F‑46/11, EU:F:2013:115).
68

Intervenienten har i egenskap av innehavare av det omstridda varumärket erhållit en ensamrätt, som enligt artikel 9.1 i förordning nr 207/2009 (nu artikel 9.1 i förordning 2017/1001) innebär en möjlighet att bland annat förhindra tredje man från att använda ett kännetecken för vilket det, på grund av dess likhet med det äldre varumärket och identiteten mellan de varor som täcks av de motstående varumärkena, föreligger en risk för att allmänheten förväxlar dem. Syftet med en rättslig reglering av EU-varumärken ligger just i det att den gör det möjligt för innehavaren av ett äldre varumärke att invända mot registreringen av senare varumärken som drar otillbörlig fördel av det äldre varumärkets särskiljningsförmåga eller renommé. Långt ifrån att innebära ett orättvist och orättfärdigt monopol till förmån för innehavaren av ett äldre varumärke gör sagda reglering det möjligt för dessa innehavare att skydda och dra ekonomisk vinning av de substantiella investeringar de gjort för att marknadsföra sitt äldre varumärke (dom av den 21 februari 2006, Royal County of Berkshire Polo Club/harmoniseringskontoret – Polo/Lauren (ROYAL COUNTY OF BERKSHIRE POLO CLUB), T‑214/04, EU:T:2006:58, punkt 43).
Enligt artikel 108.11 i förordning nr 966/2012, om finansiella regler för unionens allmänna budget, ändrad genom förordning 2015/1929, har gemenskapsdomstolen oinskränkt behörighet att ompröva ett beslut varigenom den upphandlande myndigheten utesluter en ekonomisk aktör och/eller ålägger denne ekonomiska sanktioner, vilket även inbegriper att förkorta eller förlänga uteslutningens varaktighet och/eller upphäva, minska eller öka de ekonomiska sanktionerna.

Utövandet av den obegränsade behörigheten är emellertid inte detsamma som en prövning ex officio och förfarandet vid unionsdomstolarna är kontradiktoriskt. Förutom omständigheter som omfattas av tvingande rätt och som domstolen är skyldig att behandla ex officio, såsom det angripna beslutets bristande motivering, ankommer det på klaganden att framställa grunder och förete bevisning till stöd för sin talan mot nämnda beslut. Avsaknaden av en prövning ex officio innebär inte ett åsidosättande av principen om ett effektivt domstolsskydd. Gemenskapsdomstolen är visserligen skyldig att bemöta de grunder som har åberopats och pröva såväl faktiska som rättsliga omständigheter, men behöver inte, för att iaktta denna princip, ex officio företa en ny och uttömmande granskning av handlingarna i målet.

(se punkterna 82 och 83)
280

Tribunalen kan dessutom konstatera att det framgår av den bevisning som lagts fram under det administrativa förfarandet att även om en positiv korrelation kan påvisas mellan koncentrationer där fyra aktörer blir tre inom sektorn för mobil telekommunikation å ena sidan och en höjning av priserna å den andra, kan en korrelation även påvisas mellan sådana koncentrationer och mobilnätsoperatörernas ökade investeringar i näten (se, bland annat Centre on Regulation in Europés (CERRE) undersökning, av Genakos C., Valletti T., Verboven F. CERRE, Bryssel, 2015, med titeln ”Evaluating Market Consolidation in Mobile Communications”, vilken det hänvisas till i punkterna 1, 64–68, 71–72, 76–80 och 108 i bilaga B till det angripna beslutet).
1

Sökandebolagen, Hitachi-LG Data Storage, Inc. och dess dotterbolag Hitachi-LG Data Storage Korea, Inc., är tillverkare och leverantörer av optiska diskenheter. Hitachi-LG Data Storage är ett gemensamt bolag som bildats av det japanska bolaget Hitachi, Ltd och det koreanska bolaget LG Electronics Inc. Det är verksamt på marknaden sedan den 1 juli 2001.
59

I artikel 147.1–147.3 i rättegångsreglerna föreskrivs följande: ”1. En ansökan om rättshjälp får ges in före det att talan har väckts eller under tiden som talan är anhängig. 2. Ansökan om rättshjälp ska göras på ett formulär som offentliggjorts i Europeiska unionens officiella tidning och som finns tillgängligt på Europeiska unionens domstols webbplats. Utan att det påverkar tillämpningen av artikel 74, ska formuläret undertecknas av sökanden eller av en advokat, om sökanden företräds av en sådan. En ansökan om rättshjälp som ges in utan formuläret kommer inte att beaktas. 3. Ansökan om rättshjälp ska åtföljas av upplysningar och bestyrkande handlingar som gör det möjligt att bedöma sökandens ekonomiska situation, såsom ett intyg av behörig nationell myndighet som visar den ekonomiska situationen.”
3)

The Yokohama Rubber Co. Ltd ska bära sina rättegångskostnader.
1

Intervenienten Papouis Dairies Ltd ingav (under den gamla firman Halloumis POC Farmers Milk Industry Ltd or Halloumis) till Europeiska unionens immaterialrättsmyndighet (EUIPO), den 12 september 2012, en ansökan om registrering av ett EU-varumärke med stöd av rådets förordning (EG) nr 207/2009 av den 26 februari 2009 om EU-varumärken (EUT L 78, 2009, s. 1), i ändrad lydelse (ersatt av Europaparlamentets och rådets förordning (EU) 2017/1001 av den 14 juni 2017 om EU-varumärken (EUT L 154, 2017, s. 1)).
17

Med anledning av att sökanden ifrågasatt lagenligheten av ett beslut genom vilket sökanden, med tillämpning av flera av de undantag som anges i artikel 4 i förordning nr 1049/2001, vägrats tillgång till handlingar och därvid gjort gällande att de undantag som kommissionen åberopat inte skulle vara tillämpliga på de handlingar som avses, har tribunalen, som därmed har en skyldighet att förelägga kommissionen att ge in handlingarna och granska dem (dom av den 28 november 2013, Jurašinović/rådet, C‑576/12 P, EU:C:2013:777, punkt 27), genom beslut av den 4 juli 2017 förelagt kommissionen att i enlighet med artiklarna 91 c och 92 i tribunalens rättegångsregler ge in de omtvistade handlingarna, med den preciseringen att dessa i enlighet med artikel 104 i rättegångsreglerna inte skulle kommuniceras med sökanden.
63

Under dessa omständigheter och mot bakgrund av det stora utrymme för skönsmässig bedömning som CPVO förfogar över med avseende på den vetenskapligt och tekniskt komplicerade frågan huruvida den sökta växtsorten, under den tekniska provningen, har uppvisat tillräcklig enhetlighet såvitt avser dess egenskaper (dom av den 15 april 2010, Schräder/CPVO, C‑38/09 P, EU:C:2010:196, punkt 77, och domarna av den 19 december 2012, Brookfield New Zealand och Elaris/CPVO och Schniga, C‑534/10 P, EU:C:2012:813, punkt 50) gjorde överklagandenämnden rätt när den slog fast att det förelåg bristande enhetlighet mot bakgrund av de betydande skillnader som konstaterats i fråga om egenskap 39 under två på varandra följande provningsår. Den tekniska provningen hade utförts i enlighet med protokoll CPVO TP/14/2, vilket inte har bestritts, och vidare finns det inget som tyder på att den egenskapen var förhindrad att komma till uttryck på grund av de miljöförhållanden under vilka den tekniska provningen utförts. Överklagandenämnden gjorde inte heller någon uppenbart oriktig bedömning när den slog fast att CPVO, i en sådan situation, inte var skyldig att söka efter alla eventuella omständigheter som skulle kunna förklara den bristande enhetlighet som fastställts. [utelämnas]
Varumärkesinnehavarens rättigheter ska upphävas i den mening som avses i artikel 51.1 a i förordning nr 207/2009 om varumärket inte har varit föremål för verkligt bruk under en ”sammanhängande” femårsperiod och det inte finns skälig grund för att varumärket inte har använts. Om det aktuella varumärket däremot har varit föremål för verkligt bruk eller om det inte har kunnat användas på grund av uppkomsten av en skälig grund under en del av denna femårsperiod, har perioden inte varit ”sammanhängande”. På samma sätt räcker det att det finns skälig grund för att ett varumärke inte har använts under en del av den relevanta perioden för att varumärkesinnehavarens rättigheter till detta varumärke inte ska upphävas. En motsatt tolkning skulle strida mot ordalydelsen i artikel 51.1 a i förordning nr 207/2009, som inte gör någon skillnad mellan innehavare av ett EU‑varumärke som varit föremål för verkligt bruk och varumärkesinnehavare som på skälig grund varit förhindrade att använda varumärket. Det bakomliggande syftet med nämnda artikel bekräftar denna tolkning. Unionslagstiftaren har nämligen, genom att föreskriva en möjlighet att med en skälig grund motivera att ett EU‑varumärke inte har använts, försökt undvika att varumärkesinnehavarens rättigheter upphävs om varumärkesinnehavaren objektivt har varit förhindrad att göra verkligt bruk av varumärket av skäl som är oberoende av varumärkesinnehavarens vilja och därmed utanför dennes kontroll. Att kräva att en sådan grund ska omfatta hela den relevanta femårsperioden vore att undergräva detta syfte. Att en skälig grund uppstått har nämligen, även om den endast berört en del av den relevanta perioden, kunnat förhindra eller åtminstone försena ett verkligt bruk av varumärket under en längre period än den då denna grund förelåg. En varumärkesinnehavare kan rimligen inte återuppta användningen av varumärket direkt då de händelser som kan betecknas som skälig grund i den mening som avses i artikel 51.1 a i förordning nr 207/2009 upphör vid en viss tidpunkt under den relevanta perioden.

Om sådana händelser inträffar senare under den relevanta perioden, och inte i början, kan varumärkesinnehavarens rättigheter inte heller förklaras upphävda.

(se punkterna 63 och 65–68)
Om en sökande i ett uttagningsprov har begärt omprövning av ett beslut som fattats av uttagningskommittén för detta uttagningsprov och denna begäran om omprövning har avslagits av Europeiska rekryteringsbyrån (Epso), eftersom den inkommit för sent, har denne sökande ett starkt intresse av att få lagenligheten av detta beslut prövad av unionsdomstolen. Ett sådant avslag hindrar uttagningskommittén från att själv pröva denna begäran om omprövning, medan tribunalens eventuella ogiltigförklaring av beslutet skulle leda till att ett nytt beslut fattas avseende nämnda begäran om omprövning.

Om begäran om omprövning fick ett positivt svar, så skulle nämligen den berörda personen tillåtas att återuppta uttagningsprovet från den etapp där denne uteslutits oavsett hur långt uttagningsprovet framskridit under mellantiden. Det faktum att det allmänna uttagningsprovet under mellantiden slutförts innebär inte att denna slutsats kan ifrågasättas, eftersom sökanden åtminstone fortfarande har ett intresse av att erhålla ett avgörande huruvida det aktuella urvalsförfarandet var lagenligt i syfte att förhindra att den påtalade rättsstridigheten skulle inträffa på nytt i framtiden i ett förfarande liknande det nu aktuella. Det är nämligen inte uteslutet att Epso kan spela en liknande roll i ett senare och liknande urvalsförfarande. Under dessa förhållanden kan institutionen inte med framgång göra invändning om rättegångshinder på grund av att det allmänna uttagningsprovet slutförts under mellantiden.

(se punkterna 34 och 35)