Förslag till avgörande av generaladvokat Fennelly föredraget den 29 februari 1996. - Brottmål mot Jacqueline Brandsma. - Begäran om förhandsavgörande: Rechtbank van eerste aanleg Turnhout - Belgien. - Fri rörlighet för varor - Undantag - Skydd för folkhälsan - Medlemsstaternas behörighet - Biocider. - Mål C-293/94.



Rättsfallssamling 1996 s. I-03159



Generaladvokatens förslag till avgörande

Inledning

1 Denna begäran om förhandsavgörande avser ett nationellt system för tillståndsgivning för försäljning av biocidprodukter grundat på artikel 36 i fördraget om upprättandet av Europeiska unionen (nedan kallat fördraget). Den nederländska detaljhandelsgruppen HEMA försökte vid försäljning i en livsmedelsaffär i Belgien av ett algbekämpningsmedel som var avsett som rengöringsmedel för stengolv att uppfylla skyldigheten att först erhålla det tillstånd som krävs enligt en belgisk kunglig kungörelse genom att stödja sig på ett påstått motsvarande tillstånd som redan erhållits i Nederländerna. I det påföljande brottmålet mot affärsföreståndaren Jacqueline Brandsma har den belgiska domstolen i första instans hänskjutit två frågor avseende tolkningen av artiklarna 30 och 36 i fördraget till domstolen. Domstolens dom av den 17 december 1981 i målet Frans-Nederlandse Maatschappij voor Biologische Produkten(1) (nedan kallat målet Biologische Produkten) bör ge vägledning då dessa frågor skall besvaras.

Faktiska och rättsliga omständigheter

2 Jacqueline Brandsma är föreståndare för en livsmedelsaffär i Turnhout, som är en filial till den nederländska gruppen HEMA. HEMA har ungefär 200 filialer i Nederländerna men hade vid tiden för omständigheterna i detta mål endast två i Belgien. I praktiken levereras merparten av de varor som säljs av gruppen i Belgien av nederländska leverantörer, vilka levererar till HEMA på förmånliga villkor som är förbundna med försäljningsvolym.

3 Efter det att en läkemedelsinspektör den 12 mars 1993 gjort ett besök i livsmedelsaffären väcktes vid Rechtbank van eerste aanleg te Turnhout åtal mot Jacqueline Brandsma under påstående att Jacqueline Brandsma brutit mot artikel 8 i den kungliga kungörelsen av den 5 juni 1975 om innehav, försäljning och användning av bekämpningsmedel och växtskyddsprodukter (nedan kallad kungörelsen) genom att olovligen försälja ett algbekämpningsmedel, HEMA Tegelreiniger (rengöringsmedel för stengolv). Denna produkt, vars verksamma ämne är didecyldimetyl ammoniumklorid med en koncentration av 6 g/l, förhindrar algbildning på väggar och stengolv.

4 Produkten importerades från Nederländerna, där den marknadsförs i enlighet med ett nederländskt tillstånd, men något motsvarande tillstånd hade inte erhållits i Belgien. HEMA har heller aldrig ansökt om ett sådant tillstånd. Jacqueline Brandsmas ombud, som vid sammanträdet biträddes av en juridisk rådgivare till HEMA, förklarade som svar på domstolens frågor att beslutet delvis var fattat av kostnadsskäl och delvis var grundat på HEMA:s uppfattning att dess nederländska tillstånd skulle vara tillräckligt. Han kunde emellertid inte ge några klara upplysningar om de kostnader som i praktiken kunde tänkas uppkomma. Denna allmänna brist på upplysningar om den praktiska tillämpningen av det belgiska tillståndsförfarandet har förmodligen sin grund i att HEMA beslutat att avstå från detta förfarande och i stället stödja sig på sitt nederländska tillstånd. På produktens förpackning anges det nederländska tillståndsnumret.

5 I artikel 8 i kungörelsen föreskrivs ett obligatoriskt tillståndsförfarande. Det innebär enligt denna en överträdelse att omsätta, införskaffa, utbjuda, exponera eller saluföra, inneha, bereda, transportera, sälja, importera, använda och att mot vederlag eller kostnadsfritt överlåta bekämpningsmedel för annat än jordbruksändamål, då inte tillstånd dessförinnan givits av hälsoministern.

6 I artikel 10 i kungörelsen föreskrivs att ministern skall fastställa en bestämd ansökningsavgift och anges närmare vilka vetenskapliga prov som skall utföras på den sökandes bekostnad. I artikel 12 föreskrivs att tillståndsansökningar skall göras på ett standardformulär som återges i bilaga I i kungörelsen. I artikel 13 anges att ministern får kräva att vissa vetenskapliga prov utförs innan tillstånd ges samt att denne får uppställa de krav som produkten skall uppfylla. I artikel 14 föreskrivs att ministern, som handlar på förslag av Erkenningscomité (tillståndskommittén) eller av Hoge Gezondheidsraad (hälsovårdsstyrelsen), får uppställa villkor för hur en produkt som givits tillstånd skall marknadsföras och användas. I artikel 16 föreskrivs ett förfarande för överklagande av avslag på tillståndsansökan.

7 Jacqueline Brandsmas ombud angav vid det muntliga sammanträdet att det belgiska tillståndsförfarandet är identiskt med det förfarande enligt vilket HEMA Tegelreiniger godkänts för försäljning i Nederländerna och som föreskrivs i en nederländsk kungörelse från år 1962(2). Domstolen förfogar inte över något bevis för att identiska eller jämförbara materiella säkerhetskrav vare sig närmare angivits eller tillämpats i praktiken i Belgien och Nederländerna i fråga om algbekämpningsmedel. Inte heller har domstolen fått några upplysningar om krav som i enlighet med artikel 13 i kungörelsen uppställts av den belgiska hälsoministern. Som jag redan antytt har HEMA valt att inte pröva detta förfarande.

8 Jacqueline Brandsma hävdade till sitt försvar vid den nationella domstolen att den ifrågavarande bestämmelsen stod i strid med den regel av högre valör som återfinns i artikel 30 i fördraget, enligt vilken kvantitativa importrestriktioner och varje åtgärd med motsvarande verkan förbjuds mellan medlemsstaterna. Hon hävdade att produkten marknadsfördes lagligt i Nederländerna och stod i överensstämmelse med alla tillämpliga gemenskapsrättsliga direktiv.

9 Genom beslut av den 20 oktober 1994 vilandeförklarade femte avdelningen vid Rechtbank van eerste aanleg te Turnhout, målet och ingav med stöd av artikel 177 i fördraget en begäran om förhandsavgörande avseende följande frågor:

"1) Skall en bestämmelse i en medlemsstats lagstiftning enligt vilken det är förbjudet att utan föregående tillstånd av hälsoministern omsätta, införskaffa, utbjuda, exponera eller saluföra, inneha, bereda, transportera, sälja, importera, använda och att mot vederlag eller kostnadsfritt överlåta bekämpningsmedel för annat än jordbruksändamål anses utgöra en kvantitativ restriktion eller en åtgärd vars verkan motsvarar en kvantitativ importrestriktion, i den mening som avses i artikel 30 i EEG-fördraget, då det enligt denna bestämmelse inte är tillåtet - utan föregående tillstånd från hälsoministern i denna stat - att där saluföra ett importerat bekämpningsmedel för annat än jordbruksändamål, vilket lagligen marknadsförs i en annan medlemsstat?

2) För det fall svaret på den första frågan är jakande och en sådan bestämmelse står i strid med artikel 30 i EEG-fördraget, kan då den aktuella medlemsstaten under de omständigheter som anges ovan lagligen åberopa undantaget i artikel 36 i EEG-fördraget och, oaktat förbudet i artikel 30 i EEG-fördraget, grunda bestämmelsen på hänsyn till folkhälsan?"

Parternas yttranden

10 Den tilltalade i målet vid den nationella domstolen, Jacqueline Brandsma, kommissionen samt den österrikiska, den nederländska, den svenska samt den brittiska regeringen har ingivit skriftliga yttranden. Jacqueline Brandsma, kommissionen och den svenska regeringen var också företrädda vid sammanträdet den 1 februari 1996.

11 Vad beträffar den första frågan var de som ingivit yttranden inte oväntat eniga om att artikel 8 i kungörelsen utgör en åtgärd vars verkan motsvarar en kvantitativ importrestriktion i den betydelse som avses i artikel 30 i fördraget, med hänvisning till den prövning som föreskrivits i domen av den 11 juli 1974 i målet Dassonville(3) och i domen av den 20 februari 1979 i målet Rewe-Zentral, kallat Cassis de Dijon(4).

12 Vad beträffar den andra frågan har Jacqueline Brandsma anfört att produkten HEMA Tegelreiniger var tillåten i Nederländerna och att den i alla hänseenden överensstämde med tillämpliga gemenskapsdirektiv. Hon har i detta hänseende angivit ett antal direktiv om klassificering, märkning och marknadsföring av farliga ämnen(5) och om marknadsföring och användning av vissa farliga ämnen och preparat(6). Hon har hävdat att artikel 36 inte skall tillämpas, eftersom kraven avseende marknadsföring var fullständigt harmoniserade på gemenskapsnivå. Hon har också (i andra hand, vilket senare framgick) framhållit att då folkhälsan i Belgien var tillräckligt skyddad genom det nederländska förfarandet med prov och tillstånd, är det oproportionerligt att kräva ett liknande förfarande i Belgien, vilket bland annat innebär en annan förpackning med ett belgiskt tillståndsnummer. Det skulle ha ålegat den belgiska regeringen att visa motsatsen.

13 Kommissionen samt den österrikiska, den nederländska, den svenska samt den brittiska regeringen anser alla att den andra frågan skall besvaras jakande. De menar att harmoniserade gemenskapsbestämmelser ännu inte förekommer i fråga om tillståndsgivning för algbekämpningsmedel som HEMA Tegelreiniger, vilka omfattas av den allmänna kategorin biocider(7). De anser vidare att medlemsstaternas regeringar har rätt att i avvaktan på sådana bestämmelser, med hänsyn till skyddet för människors hälsa eller miljön, kräva ett nationellt tillstånd innan sådana produkter marknadsförs på deras territorium. De har tolkat de direktiv som angivits av Jacqueline Brandsma och har hävdat att harmoniserade bestämmelser avseende förpackning och märkning inte är tillräckliga för att skydda dessa intressen. Vid sammanträdet påpekade kommissionens företrädare att dessa direktiv, genom vilka bestämmelser om märkning och förpackning harmoniseras, inte påverkar frågan om tillstånd att släppa ut en produkt på marknaden. Kommissionen påpekade vidare att rådets direktiv 91/414/EEG av den 15 juli 1991 om utsläppande av växtskyddsmedel på marknaden(8) inte omfattar produkter av den sort det är fråga om i detta fall. Vissa av medlemsstaterna anser också att ömsesidigt godtagande av nationella tillstånd skulle leda till att en lägsta skyddsnivå inom gemenskapen gynnades, eftersom tillverkarna sannolikt skulle komma att söka tillstånd i den medlemsstat som har de lägst ställda kraven. De har särskilt stött sig på domstolens dom i målet Biologische Producten(9), där det påpekas att det åligger varje medlemsstat att besluta om vilken skyddsnivån skall vara för dessa intressen på dess territorium, även om medlemsstaten skall förhindra en upprepning av samma prov och beakta de befintliga provresultat som finns från andra medlemsstater och som motsvarar dess egna krav.

Bedömning

14 Vad beträffar den första frågan tycker jag att det är uppenbart att det krav för tillstånd som föreskrivs i artikel 8 i kungörelsen omfattas av tillämpningsområdet för artikel 30 i fördraget. Domstolen anger som en allmän regel i domen i målet Dassonville(10) att "alla bestämmelser för handel som antagits av medlemsstater och som direkt eller indirekt, faktiskt eller potentiellt kan hindra handeln mellan medlemsstaterna skall anses vara åtgärder vars verkan motsvarar kvantitativa importrestriktioner". Domstolen har i ett av många exempel från senare tid sammanfattat denna regel såsom den har uttryckts i följande rättspraxis:

"Sedan domen i målet 'Cassis de Dijon' (dom av den 20 februari 1979 i målet Rewe-Zentral, 120/78, Rec. s. 649) är det fastslaget i rättspraxis att sådana hinder för den fria rörelsen för varor - som följer av att det på varor som härrör från andra medlemsstater, där de lagligen tillverkas och marknadsförs, tillämpas bestämmelser i vilka de krav som sådana varor skall uppfylla anges (såsom krav som är att hänföra till benämning, form, storlek, vikt, sammansättning, utförande, märkning och förpackning) - i avsaknad av harmoniserad lagstiftning utgör åtgärder vars verkan motsvarar dem som är förbjudna enligt artikel 30."(11)

15 Uppräkningen inom parentes av sådana åtgärder visar bara omfattningen av de förordningar som marknadsföringen av produkter är underkastad och vilka faller inom tillämpningsområdet för artikel 30 i fördraget. Det är underförstått i domstolens dom i målet Biologische Producten att ett nationellt krav från hälsovårdsmyndigheterna i en medlemsstat på att tillstånd erhålls före marknadsföring uppfyller kraven för att få läggas till denna lista.(12) Ett sådant krav kan medföra att handeln mellan medlemsstaterna hindras genom att de tillverkare som önskar idka handel i fler än en medlemsstat underkastas flera tillståndsförfaranden, vilket även i de fall då kraven är uppfyllda kan öka kostnader och orsaka förseningar då produkten släpps ut på gemenskapsmarknaden. Jag föreslår därför att domstolen besvarar den nationella domstolens första fråga jakande, genom att fastslå att det belgiska kravet på tillstånd är en sådan åtgärd vars verkan motsvarar en kvantitativ importrestriktion som är förbjuden enligt artikel 30.

16 Jag skall därefter gå in på den andra frågan, nämligen huruvida Konungariket Belgien kan stödja sig på undantagsbestämmelsen från detta förbud, i föreliggande fall skyddet för människors hälsa i artikel 36 i fördraget.(13) Det är inledningsvis nödvändigt att fastställa huruvida harmoniserade gemenskapsbestämmelser förekommer avseende tillståndsgivning för eventuellt skadliga biocidprodukter, såsom algbekämpningsmedlet i detta mål. Det är uppenbart att så inte är fallet. Jacqueline Brandsma har i sina yttranden hänvisat till tre gemenskapsrättsakter. I en av dem (rådets direktiv 76/769/EEG(14)) föreskrivs endast begränsningar för marknadsföringen och användningen av ett antal närmare angivna kemiska ämnen (bland vilka didecyldimetyl ammoniumklorid inte förekommer). De andra två (rådets direktiv 67/548/EEG och 78/631/EEG(15)) avser det sätt på vilket farliga ämnen släpps ut på marknaden - klassificering, förpackning och märkning - snarare än den förstnämnda frågan om huruvida marknadsföringen av dessa produkter över huvud taget är acceptabel.(16) Detsamma gäller en annan rättsakt som omnämnts av den brittiska regeringen i dess yttrande, nämligen rådets direktiv 88/379/EEG(17). Det förefaller även som om en produkt vars verksamma ämne är didecyldimetyl ammoniumklorid inte faller inom dessa rättsakters materiella tillämpningsområde(18).

17 Även om produkten HEMA Tegelreiniger omfattades av tillämpningsområdet för någon av dessa gemenskapsrättsakter, skulle den omständigheten att den var märkt med en lämplig varning, "irriterande", och med motsvarande symbol, Andreaskorset, inte innebära annat än att produkten är ett preparat som inte är frätande och som vid direkt, långvarig eller upprepad kontakt med hud eller slemhinnor kan orsaka inflammation.(19) Detta har inget samband med andra aspekter som kan vara av betydelse för människors hälsa och innebär inte att det är i överensstämmelse med skyddet för människors hälsa att marknadsföra produkten i Belgien med dess verksamma ämne (didecyldimetyl ammoniumklorid), i ämnets nuvarande koncentration (6 g/l), för det angivna ändamålet (rengöring av väggar och stengolv), för användning i enlighet med instruktionerna på förpackningen och inom ramen för de villkor för användning som kan antas uppställas.

18 Det är också tydligt att den ifrågavarande produkten inte omfattas vare sig av de harmoniserade bestämmelserna om tillståndsgivning i direktiv 91/414/EEG om utsläppande av växtskyddsmedel på marknaden eller av dess materiella tillämpningsområde.(20) I vart fall anges i detta direktiv ett förfarande för nationell tillståndsgivning - ett tillstånd som inte sökts i förevarande fall - som i fråga om produkter som redan givits tillstånd i en annan medlemsstat skall tillämpas endast om alla produktens verksamma ämnen är upptagna i förteckningen i direktivets bilaga I. Den produkt som är aktuell i detta fall uppfyller inte detta krav.(21) Ett liknande system har föreslagits för produkter som den som är aktuell här, i det föreslagna direktivet om saluföring av biocidprodukter(22), men har ännu inte antagits.

19 Så länge inget sådant harmoniserat system för tillståndsgivning finns som är utformat för att förena intresset av fri rörlighet för varor med intresset av skydd för människors hälsa, står det medlemsstaterna fritt att anta bestämmelser som syftar till att skydda folkhälsan, genom bland annat ett system för nationell tillståndsgivning för eventuellt skadliga produkter. Liksom domstolen fastslog i domen i målet Biologische Producten, åligger det medlemsstaterna att under sådana omständigheter besluta i vilken omfattning de avser att ställa upp krav till skydd för folkhälsan och särskilt hur stränga kontroller de avser att genomföra.(23) Liksom domstolen angav i domen i målet Heijn - ett mål avseende resthalter i mat - får de bestämmelser som antagits av olika medlemsstater i fråga om en produkt variera från ett land till ett annat alltefter klimatförhållandena, det allmänna hälsotillståndet och befolkningens normala kostvanor.(24) Den nederländska regeringen har föreslagit ett antal andra möjliga överväganden avseende biocidprodukter som den ifrågavarande, nämligen produktens produktions- och användningssätt, förekomsten i miljön av det verksamma ämnet, i vilken omfattning en medlemsstat är industrialiserad samt dess befolkningstäthet. Jag anser att samtliga dessa är faktorer som kan motivera skillnader i de tillståndskrav som uppställs av olika medlemsstater så länge ett harmoniserat system saknas. Så länge inga uppgifter finns om dessa, kan jag inte yttra mig om huruvida de är relevanta för en jämförelse mellan de belgiska och nederländska systemen.

20 För att svaret på den andra frågan skall vara ändamålsenligt för förfarandet vid den nationella domstolen kan det vara tillräckligt att detta svar ges på grundval av föregående stycke. För det första är det förfarandet ett åtal mot Jacqueline Brandsma för att hon vid en viss tidpunkt brutit mot nationell lag. Det är inte ett civilrättsligt förfarande genom vilket HEMA söker erhålla tillstånd för sin produkt. För det andra består den påstådda överträdelsen i att produkten sålts utan tillstånd, under omständigheter där varken något tillstånd sökts eller något allvarligt menat försök gjorts att fastställa de särskilt betungande, orättvisa eller kostsamma inslagen i belgisk lag och tillämpningen av denna.(25) Jacqueline Brandsmas ombud, som, såsom jag redan angivit, vid sammanträdet biträddes av en juridisk rådgivare till HEMA, har inte kunnat ge några upplysningar av betydelse avseende dessa omständigheter. Jag vill tillägga att den omständigheten att tillståndsförfarandena i Nederländerna och i Belgien har likheter i detta fall inte medför att det belgiska systemet skall anses vara en betydelselös och betungande formalitet. Det är fullt möjligt att olika krav kan tillämpas - eller att jämförbara krav tillämpas på olika förhållanden, såsom miljöförhållanden - och att detta skulle kunna leda till olika resultat.

21 Då det står klart att det i princip är godtagbart att Belgien bibehåller ett system för tillståndsgivning grundat på skydd för människors hälsa, är det svårt att se hur det kan vara den nationella domstolen till hjälp att känna till de belgiska myndigheternas skyldigheter i fråga om en fullständigt hypotetisk ansökan. Å andra sidan kan det ge upphov till missförstånd att ge ett oförbehållsamt svar på en fråga avseende artikel 36 i fördraget. Det ankommer i målets slutskede endast på den nationella domstolen att tillämpa de svar som domstolen givit och att bedöma frågornas relevans för det fall den har att avgöra. Jag skall därför behandla de viktiga inskränkningar i medlemsstaternas behörighet som föreskrivs i artikel 36 och som har utvecklats i domstolens rättspraxis.

22 Medlemsstaternas tillämpning av undantagen i artikel 36 skall underkastas de villkor som framgår av artikelns lydelse. I artikel 36 anges att förbud mot eller restriktioner för import, export eller transitering inte skall hindras(26) av hänsyn som grundas på bland annat intresset att skydda människors och djurs hälsa och liv och att bevara växter.(27) Vidare anges att "sådana förbud eller restriktioner får dock inte utgöra ett medel för godtycklig diskriminering eller innefatta en förtäckt begränsning av handeln mellan medlemsstaterna". Detta innebär att begränsningar av marknadsföringen av produkter "skall begränsas till vad som är nödvändigt för att säkerställa skyddet för folkhälsan".(28)

23 Detta nödvändiga villkor har samband både med de krav som uppställts av medlemsstaterna och det förfarande för tillståndsgivning som tillämpas för att säkerställa att dessa krav iakttas. Detta innebär att medlemsstaterna alltid, i så stor utsträckning som är förenligt med syftet att skydda folkhälsan, skall "bidra till lättnader i de kontroller som förekommer i handeln mellan medlemsstaterna".(29) Vad beträffar materiella villkor har domstolen angivit att det står medlemsstaterna fritt att uppställa egna krav "i den mån osäkerhet föreligger på det stadium den vetenskapliga forskningen nu befinner sig ... förutsatt emellertid att kravet på fri rörlighet för varor inom gemenskapen beaktas".(30) I fråga om livsmedelstillsatser har domstolen fastslagit att "användningen av en särskild tillsats, för vilken tillstånd givits i en medlemsstat, måste ges tillstånd vid import från denna medlemsstat - med beaktande av å ena sidan vetenskapliga rön, särskilt det arbete som utförs av gemenskapens kommitté för vetenskaplig livsmedelsforskning, Codex Alimentarius-kommittén vid FAO (Förenta nationernas livsmedels- och jordbruksorganisation) samt Världshälsoorganisationen, och å andra sidan de förhärskande kostvanorna i den medlemsstat till vilken importen sker - försåvitt tillsatsen inte utgör ett hot mot folkhälsan samt uppfyller ett verkligt behov, särskilt ett tekniskt sådant".(31)

24 Vad beträffar förfarandet för tillståndsgivning har domstolen i domen i målet kommissionen mot Tyskland fastställt att "till följd av proportionalitetsprincipen skall affärsmän - genom ett förfarande som är lättillgängligt för dem och som kan genomföras inom rimlig tid - även kunna ansöka om tillstånd att få använda särskilda tillsatser".(32) Domstolen har vidare tillagt att "affärsmän måste ges möjlighet att till domstol överklaga ett omotiverat beslut att inte bevilja tillstånd".(33) Under sådana omständigheter åligger det den behöriga nationella myndigheten att visa att förbudet är befogat - på grund av skydd för folkhälsan, mot bakgrund av nationella seder och bruk samt med vederbörlig hänsyn till internationella vetenskapliga forskningsresultat.(34)

25 Vidare har medlemsstaterna, under tiden som ett nationellt förfarande pågår för tillståndsgivning avseende en produkt för vilken tillstånd redan givits i en annan medlemsstat, "inte rätt att kräva att de tekniska eller kemiska analyser eller laboratorieprov upprepas som redan utförts i en annan medlemsstat, då resultaten av dessa är tillgängliga för dessa myndigheter, eller kan tillställas dem efter förfrågan. Av samma skäl skall en medlemsstat som verkställer ett förfarande för tillståndsgivning säkerställa att inga onödiga utgifter med anledning av kontroll uppkommer, om resultaten av den kontroll som vidtagits i den medlemsstat där produkten har sitt ursprung i praktiken uppfyller villkoren för skydd för folkhälsan i den stat till vilken produkten skall importeras".(35)

Förslag till avgörande

26 Jag föreslår därför att domstolen besvarar de frågor som ställts av Rechtbank van eerste aanleg te Turnhout på följande sätt:

1) Nationell lagstiftning i en medlemsstat, enligt vilken det är förbjudet att utan föregående tillstånd från hälsoministern i denna stat tillverka, marknadsföra eller på något sätt använda bekämpningsmedel för annat än jordbruksändamål, skall anses utgöra en åtgärd vars verkan motsvarar en kvantitativ restriktion i den mening som avses i artikel 30 i fördraget om upprättandet av Europeiska gemenskapen.

2) En medlemsstat kan trots detta, med stöd av det undantag från förbudet i artikel 30 som anges i artikel 36 i fördraget, grunda sådana nationella bestämmelser på hänsyn till skyddet för människors hälsa, så länge begränsningen är nödvändig mot bakgrund av nuvarande vetenskaplig kunskapsnivå, inte är mer restriktiv än vad som är nödvändigt för den fria rörligheten för varor och inte i onödan innebär att samma prov som redan utförts i en annan medlemsstat upprepas samt kan vara föremål för överprövning vid nationell domstol i varje enskilt fall där tillstånd har vägrats.

(1) - 272/80, Rec. s. 3277.

(2) - Det är oklart om detta är 1962 års Bestrijdingsmiddelenwet (lag om växtskyddsmedel), om vilken det var fråga i målet Biologische Producten, fotnot 1 ovan, i målet Heijn (dom av den 19 september 1984, 94/83, Rec. s. 3263) och i målet Nijman (dom av den 7 november 1989, 125/88, Rec. s. 3533).

(3) - 8/74, Rec. s. 837, punkt 5.

(4) - 120/78, Rec. s. 649, punkt 8.

(5) - Rådets direktiv 67/548/EEG av den 27 juni 1967 om tillnärmning av lagar och andra författningar om klassificering, förpackning och märkning av farliga ämnen (EGT nr L 196, s. 1), rådets direktiv 78/631/EEG av den 26 juni 1978 om tillnärmning av medlemsstaternas lagar om klassificering, förpackning och märkning av farliga ämnen (bekämpningsmedel) (EGT nr L 206, s. 13) [vid översättningen fanns ingen svensk version att tillgå].

(6) - Rådets direktiv 76/769/EEG av den 27 juli 1976 om tillnärmning av medlemsstaternas lagar och andra författningar om förbud mot marknadsföring och användning av vissa farliga ämnen och preparat (EGT nr L 262, s. 201) [vid översättningen fanns ingen svensk version att tillgå].

(7) - Kommissionen framlade den 27 juli 1993 ett förslag till direktiv som skulle utfärdas av Europaparlamentet och rådet och som avsåg placering av bekämpningsmedel på marknaden (EGT nr C 239, s. 3), vilket ändrats den 24 juli 1995 (EGT nr C 261, s. 5). Bekämpningsmedel definieras i artikel 2 i förslaget till direktiv.

(8) - EGT nr L 230, s. 1.

(9) - 272/80, fotnot 1 ovan.

(10) - 8/74, fotnot 3 ovan, punkt 5.

(11) - Dom av den 15 september 1994, Houtwipper (C-293/93, Rec. s. I-4249, punkt 11).

(12) - 272/80, fotnot 1 ovan, punkterna 10, 11 och 16.

(13) - Två medlemsstaters regeringar, nämligen den svenska och den brittiska regeringen, har också nämnt möjligheten att göra undantag på grund av skyddet för miljön. Detta berördes inte i den hänskjutna frågan men kan troligen föras in under grunden avseende skydd för människors hälsa i detta fall, eftersom de skador på miljön som kan inträffa till följd av felaktig användning av bekämpningsmedel, i form av vatten- och markföroreningar samt införandet av gifter i näringskedjan, är sådana att de utgör ett hot mot folkhälsan.

(14) - Fotnot 6 ovan.

(15) - Fotnot 5 ovan.

(16) - Denna logiska skillnad återspeglas i kungörelsen: kapitel II avser tillståndsgivning och kapitel III avser märkning och förpackning.

(17) - Rådets direktiv 88/379/EEG av den 7 juni 1988 om tillnärmning av medlemsstaternas lagar och andra författningar om klassificering, förpackning och märkning av farliga ämnen (EGT nr L 187, s. 14) [vid översättningen fanns ingen svensk version att tillgå].

(18) - Kommissionens företrädare uppgav vid sammanträdet att detta verksamma ämne inte förekommer i förteckningen över farliga ämnen i bilaga I till direktiv 67/548/EEG, fotnot 5 ovan, genom vilken det materiella tillämpningsområdet fastställs för det direktivet samt för direktiv 78/631/EEG, fotnot 5 ovan (se dess artikel 1.3), och för direktiv 88/379/EEG, fotnot 17 ovan (se dess artikel 2).

(19) - Artikel 2.2 h i direktiv 67/548/EEG, fotnot 5 ovan.

(20) - I artikel 2.1 i direktiv 91/414/EEG, fotnot 8 ovan, definieras växtskyddsprodukter. Enligt mitt förmenande skulle ett algbekämpningsmedel kunna anses vara ett preparat avsett att förstöra oönskade växter i den mening som avses i artikel 2.1.4 i direktivet, då botaniker har delade meningar om huruvida algerna (eller åtminstone vissa alger) skall betraktas som växter. Detta är säkerligen fallet om man endast avser att skilja växten från djurriket. Vid ett mer komplext angreppssätt, genom vilket man indelar liv i fem riken (utifrån komplexitet, nämligen monera, protista, funghi, plantae och animalia), räknas flercelliga alger av vissa auktoriteter till växterna (bland andra T. Elliot Weier, Botany: An Introduction to Plant Biology, 6 uppl. (John Wiley and Sons, 1982), s. 8-10), medan de av andra hänförs till protista-riket (bland andra Raven, Biology and Plants, 4 uppl. (1986, Worth Publishers), s. 160-162, som klassificerar alger som fotosyntetiserande protister). Hur som helst kan varje tveksamhet kring huruvida HEMA Tegelreiniger omfattas av direktivets materiella tillämpningsområde skingras med hänvisning till dess tydliga syfte att utgöra regler för produkter för användning i jordbrukssammanhang (snarare än för användning i hemmet), såsom framgår av de alternativa kriterierna i artikel 2.1 samt av det andra, det tredje och det fjärde övervägandet i direktivets ingress.

(21) - Artikel 10 i direktiv 91/414/EEG, fotnot 8 ovan.

(22) - Fotnot 7 ovan. Det första och det andra övervägandet visar att förslaget avser bekämpningsmedel som används för annat än jordbruksändamål. Bilaga I till det föreslagna direktivet innehåller också en förteckning över aktiva ämnen, vilka på gemenskapsnivå har beslutats vara tillåtna ingredienser i bekämpningsmedel. Medlemsstaterna skall vara ansvariga för tillståndsgivningen avseende sådana produkter på respektive marknad (artikel 3.1). Det föreskrivs att medlemsstaterna ömsesidigt skall godkänna varandras tillstånd i fråga om produkter vars aktiva ämnen förekommer i bilaga I (artikel 3.3 och artikel 4.1), medan undantag från denna skyldighet tillåts i fall där miljömässiga omständigheter, som skiljer sig från dem som förelåg i den medlemsstat som först gav tillstånd, föranleder att produkten blir antingen overksam eller farlig (artikel 3.4).

(23) - 272/80, fotnot 1 ovan, punkt 12.

(24) - 94/83, fotnot 2 ovan, punkt 16.

(25) - Det har exempelvis inte visats att kravet på att produkter vid export till Belgien skall vara märkta med ett tillståndsnummer oundvikligen skulle föranleda högre förpackningskostnader, eftersom en enhetlig förpackning sannolikt skulle vara märkt med vad som klart framgår är båda ländernas tillståndsnummer.

(26) - Min kursivering.

(27) - Det förefaller som om skyddet för människors liv och hälsa är den mest framträdande motiveringen för det belgiska tillståndsförfarandet, med beaktande av den roll som den minister med ansvar för folkhälsan har och dennes skyldighet att samråda med Hoge Gezondheidsraad.

(28) - Dom av den 12 mars 1987, kommissionen mot Tyskland (178/84, Rec. s. 1227, punkt 44). Se även dom av den 14 juli 1983, Sandoz (174/82, Rec. s. 2445), av den 10 december 1985, Motte (247/84, Rec. s. 3887), och av den 6 maj 1986, Muller m.fl. (304/84, Rec. s. 1511).

(29) - 272/80, Biologische Producten, fotnot 1 ovan, punkt 14.

(30) - 174/82, Sandoz, fotnot 28 ovan, punkt 16.

(31) - 178/84, kommissionen mot Tyskland, fotnot 28 ovan, punkt 44 (min kursivering).

(32) - 178/84, fotnot 28 ovan, punkt 45. Detta uttalande är en omskrivning av punkt 26 i domen i mål 304/84, fotnot 28 ovan, men innehåller därutöver en särskild hänvisning till proportionalitetsprincipen.

(33) - 178/84, fotnot 28 ovan, punkt 46.

(34) - 304/84, fotnot 28, punkt 26.

(35) - 272/80, fotnot 1 ovan, punkterna 14 och 15.