22

I en skrivelse av den 24 oktober 2000 som syftade till att förbereda ett internt samrådsmöte med andra avdelningar och som vidarebefordrades till Översättningscentrum för kännedom, angav generaldirektören vid kommissionens generaldirektorat för personal och administration följande: ”I [de tidigare] tjänsteföreskrifterna föreskrevs ursprungligen ett pensionssystem för den personal som omfattades av tjänsteföreskrifterna, och som arbetsgivaren finansierade uteslutande via [gemenskapens] budget. I [de tidigare] tjänsteföreskrifterna... föreskrevs inte uttryckligen att en arbetsgivare som inte finansierades via [gemenskapens] budget skulle vara med och finansiera pensionssystemet. Det finns således fog för frågan huruvida en del av ett sådant organs personalomkostnader, i detta fall pensionerna, ska finansieras av [gemenskapens] budget. I förordningen om upprättandet av översättningscentrumet föreskrevs inte heller uttryckligen att sådana avgifter skulle betalas in till systemet men däremot att centrumet kunde få anslag via [gemenskapens] budget endast under de tre första åren av sin existens, och därmed angavs implicit att centrumet därefter skulle självfinansieras. Det är således ologiskt att ett självfinansierat organ skulle behöva finansieras via [gemenskapens] budget för den del av sina personalutgifter som exakt motsvarar pensionerna medan den återstående delen av personalutgifterna skulle täckas av dess egen budget. Trots att något sådant förfarande varken nämns uttryckligen i [de tidigare] tjänsteföreskrifterna eller i förordning [nr 2965/94], förefaller det således logiskt att Översättningscentrum, i egenskap av arbetsgivare, betalar en avgift till [gemenskapens] budget för att lösgöra sig från sitt ansvar vad gäller pensioner och skjuta över detta till [gemenskapens] budget. Det rör sig faktiskt om en situation som är identisk med situationen för två självfinansierade organ (Harmoniseringsbyrån och CPVO) vilken har medfört att dessa organ har betalat arbetsgivardelen till pensionssystemet (dubbelt så mycket som för de anställda) till [gemenskapens] budget för att systemet på sikt ska stå för motsvarande pensionsutgifter. Problemet uppstår genom att Översättningscentrum anser att den nu gällande rättsliga grunden inte är bindande. Kommissionens rättstjänst har bekräftat att man rent juridiskt måste konstatera att det inte finns någon bestämmelse enligt vilken byråerna uttryckligen åläggs att betala in sin ’arbetsgivaravgift’ till den allmänna budgeten och att det inte är tillräckligt med enbart ett omnämnande i budgetrubriken. Diskussionen måste därför främst handla om att finna en relevant rättslig grund som lämpar sig för att ålägga en sådan skyldighet, och endast själva tjänsteföreskrifterna och/eller förordningen om upprättande av Översättningscentrum kan härvid åberopas. En ändring av [de tidigare] tjänsteföreskrifterna är visserligen tänkbar och skulle kunna ske inom ramen för det åtgärdspaket som håller på att utarbetas... En ändring av förordning [nr 2965/94] skulle emellertid även vara högst önskvärd och eventuellt tillräcklig för att fastslå att organet är helt självfinansierat, däri inbegripet finansieringen av personalutgifterna, vilket skulle ge en uttrycklig rättslig grund för centrumets inbetalning av avgifterna till [gemenskapens] budget.”