ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
25

Det framgår nämligen av själva lydelsen i direktiv 2003/87 att skyldigheten att senast den 30 april under det innevarande året överlämna utsläppsrätter, för annullering, motsvarande utsläppen under det föregående året, är särskilt strikt. Enligt artikel 6.2 e ska denna skyldighet obligatoriskt anges i ett tillstånd för utsläpp av växthusgaser och den är klart angiven i artikel 12.3. Det är vidare den enda skyldigheten som är förenad med en bestämd sanktion som är föreskriven i direktiv 2003/87, medan det enligt artikel 16 överlåts åt medlemsstaterna att fastställa påföljderna för andra beteenden som strider mot direktivets bestämmelser. Att överlämnandet av utsläppsrätter har getts en central ställning i direktivet framgår också av det faktum att påförandet av avgiften inte för den skull får befria verksamhetsutövaren från skyldigheten att överlämna motsvarande antal utsläppsrätter vid överlämnandet nästföljande år. Den enda möjlighet till flexibilitet beträffande avgiften som är föreskriven i direktiv 2003/87 avser avgiftsnivån, vilken är sänkt från 100 euro till 40 euro under systemets försöksperiod, det vill säga för åren 2005–2007.
8

Efter avslutad skolgång vid en skola i Devon (Förenade kungariket) skrev Samantha Elrick, den 8 september 2008, in sig som fulltidsstuderande vid South Devon College inom ramen för en utbildning som leder fram till ”First Diploma in Travel, Level 2”. Denna ettåriga utbildning kräver inte att någon annan yrkesutbildning har avslutats dessförinnan. Samantha Elrick var stadigvarande bosatt hos sina föräldrar i Tyskland under sin skolgång och under den period som hon var inskriven vid South Devon College.
40

I det aktuella fallet grundade Bernhard Rintisch sin invändning på tre registrerade tyska varumärken. Regel 19.2 a ii) i tillämpningsförordningen innehåller en noggrann och uttömmande uppräkning av de bevis för förekomst, giltighet och omfattning av skyddet för dessa varumärken som Bernhard Rintisch behövde ge in under invändningsförfarandet. Således ansågs Bernhard Rintisch redan före ingivandet av invändningen ha känt till exakt vilka handlingar han behövde ge in till stöd för den. Härav följer att överklagandenämnden under dessa förhållanden ska använda sitt utrymme för skönsmässig bedömning restriktivt och endast kan godta ett för sent ingivande av sådan bevisning om omständigheterna under vilka detta har skett kan motivera klagandens dröjsmål med att lägga fram den bevisning som krävs.
54

Det framgår av handlingarna i målet att Copperhill, under den period som är aktuell i de nationella målen, hade sitt säte i Åre kommun (som tillhör Östersunds tingsrätts domsaga), där bolaget under den perioden bedrev sin verksamhet och uppförde ett hotell. Under dessa förhållanden är den bedrivna verksamheten och den ekonomiska situation som hänför sig till den verksamheten knutna till den orten. Uppgifterna avseende bolagets verksamhet och ekonomiska situation, vilka behövs för att styrelseledamoten och aktieägaren ska kunna uppfylla sina skyldigheter, måste i vart fall vara tillgängliga på den orten. Detsamma gäller uppgifterna avseende det påstådda åsidosättandet av dessa skyldigheter. Det ankommer på den hänskjutande domstolen att kontrollera att dessa uppgifter är korrekta.
42

I det nationella målet hade arbetsgivaren bedömt de berörda arbetstagarna med hänsyn till den senaste period under vilken de faktiskt utförde arbete. I detta hänseende konstaterar domstolen att även om bedömningen av arbetstagarna med hänsyn till olika perioder inte är en perfekt lösning är den en lämplig metod – eftersom de arbetstagare som är föräldralediga är frånvarande under perioden närmast före bedömningen – under förutsättning att de bedömningskriterier som tillämpas inte är av sådant slag att dessa arbetstagare missgynnas.
39

Av det ovan anförda följer att tolkningsfrågorna ska besvaras så, att artikel 132.1 b och c i mervärdesskattedirektivet ska tolkas på följande sätt: — Sådana tjänster som de som är aktuella i det nationella målet och som består i estetiska operationer och estetiska behandlingar omfattas av begreppen ”sjukvård” eller ”sjukvårdande behandling” i artikel 132.1 b och c i direktivet, när de utförs i syfte att diagnostisera, tillhandahålla vård för och bota sjukdomar eller hälsoproblem eller i syfte att skydda, upprätthålla eller återställa människors hälsa. — Den rent subjektiva uppfattning som en person som genomgår ett estetiskt ingrepp har om ingreppet är inte i sig avgörande vid bedömningen av huruvida ingreppet har ett terapeutiskt syfte. — Omständigheter som att sådana tjänster som de som är aktuella i det nationella målet tillhandahålls eller utförs av legitimerad sjukvårdspersonal, eller att det är sådan personal som tar ställning till syftet med ingreppen, kan påverka bedömningen av huruvida sådana ingrepp som de som är aktuella i det nationella målet omfattas av begreppet ”sjukvård” i artikel 132.1 b i mervärdesskattedirektivet eller av begreppet ”sjukvårdande behandling” i artikel 132.1 c i direktivet. — Bedömningen av huruvida sådana tjänster som de som är aktuella i det nationella målet är undantagna från skatteplikt enligt artikel 132.1 b eller c i mervärdesskattedirektivet ska ske med beaktande av samtliga de krav som ställs upp i dessa två bestämmelser samt med beaktande av andra relevanta bestämmelser i kapitel 1 och 2 i avdelning IX i direktivet, som till exempel – vad beträffar artikel 132.1 b i direktivet – artiklarna 131, 133 och 134 i direktivet.
32

Den hänskjutande domstolen anser att förhållandet mellan FC Steaua och George Becali under alla omständigheter är speciellt. I rättsligt hänseende överlät George Becali sina andelar i FC Steaua den 8 februari 2010 och försäljningen skrevs in i bolagsregistret den 23 februari 2010. De diskriminerande uttalandena gjordes den 13 februari 2010. Det följer emellertid av de handlingar som EU-domstolen har fått tillgång till att försäljning av andelar, enligt rumänsk rätt, endast gäller i förhållande till tredje man från den tidpunkt då den offentliggjordes genom inskrivningen i bolagsregistret. Enligt den hänskjutande domstolen ändrade inte George Becali sitt förhållningssätt under sina offentliga framträdanden efter det att han hade sålt sina andelar, utan fortsatte att utge sig för att vara ”delägare” i FC Steaua. Härigenom bibehöll han, åtminstone enligt den allmänna uppfattningen, samma relation till FC Steaua som före försäljningen av andelarna.
19

Artikel 4.17a i 2000 års förordning ändrades till följd av domen av den 22 juni 2010 i de förenade målen C-188/10 och C-189/10, Melki och Abdeli (REU 2010, s. I-5667) och har, sedan den nya lydelsen trädde i kraft den 1 juni 2011, följande innehåll: ”1. Befogenheten enligt artikel 50.1 i [utlänningslagen] att, i syfte att bekämpa illegal vistelse efter gränspassage, kvarhålla personer för att fastställa deras identitet, medborgarskap och rätt att uppehålla sig i landet, får endast utövas i samband med kontroll av utlänningar a. på flygplatser när flygningar ankommer från Schengenområdet, b. på tåg under högst trettio minuter efter det att landgränsen mot Belgien eller Tyskland har passerats eller, om tåget ännu inte har nått den andra stationen efter passerandet av gränsen, senast då tåget når den andra stationen efter passerandet av gränsen, c. på vägar och vattenvägar inom ett område som sträcker sig tjugo kilometer in i landet från landgränsen mot Belgien eller Tyskland. 2. Den i punkt 1 åsyftade kontrollen utförs på grundval av information eller erfarenhet avseende illegal vistelse efter gränspassage. Kontrollen kan därutöver i viss begränsad utsträckning utföras i syfte att erhålla information om sådan illegal vistelse. 3. Den i punkt 1 a åsyftade kontrollen får utföras högst sju gånger per vecka för flygningar på samma linje, och får avse högst en tredjedel av det totala antalet planerade flygningar per månad på den linjen. Vid en sådan kontroll får endast en del av passagerarna på en flygning bli föremål för identitetskontroll. 4. Den i punkt 1 b åsyftade kontrollen får under en och samma dag utföras på högst två tåg per sträcka och på högst åtta tåg totalt, och i högst två vagnar per tåg. 5. Den i punkt 1 c åsyftade kontrollen får på en och samma väg eller vattenväg utföras under högst nittio timmar per månad och högst sex timmar per dag. Vid en sådan kontroll får endast en del av de förbipasserande transportmedlen stoppas.”
Domstolsförfarande – Åberopande av nya grunder under rättegången – Villkor – Grunder som avser omständigheter som framkommit under rättegången – Ikraftträdande av Lissabonfördraget – Ny omständighet som motiverar ett sent åberopande av att oskuldspresumtionen inte har iakttagits – Omfattas inte

(Artikel 6 EU; domstolens rättegångsregler, artikel 42.2 första stycket; tribunalens rättegångsregler, artikel 48.2 första stycket)
I artikel 74.2 i förordning nr 40/94 om gemenskapsvarumärken föreskrivs det att harmoniseringsbyrån inte behöver beakta omständigheter eller bevis som part inte åberopat eller ingett i rätt tid. Det följer av bestämmelsens lydelse att parterna – som regel och såvida inget annat föreskrivs – har möjlighet att åberopa omständigheter och inge bevisning även efter utgången av de tidsfrister som gäller enligt bestämmelserna i förordning nr 40/94 och att harmoniseringsbyrån inte på något sätt är förhindrad att beakta omständigheter och bevisning som således har åberopats respektive ingetts för sent. Genom att det i ovannämnda bestämmelse anges att harmoniseringsbyrån i ett sådant fall ”inte behöver” beakta sådana bevis tillerkänns harmoniseringsbyrån nämligen ett stort utrymme för att skönsmässigt besluta, med angivande av en motivering till sitt beslut, huruvida dessa bevis ska beaktas eller inte.

Det kan framför allt vara befogat att harmoniseringsbyrån inom ramen för ett invändningsförfarande beaktar omständigheter och bevisning som åberopats respektive ingetts för sent när byrån anser dels att det som har åberopats och ingetts för sent vid ett första påseende förefaller kunna få en faktisk inverkan på utgången i invändningsförfarandet, dels att det inte föreligger några hinder för ett sådant beaktande med hänsyn till på vilket stadium i förfarandet som dessa omständigheter och denna bevisning har åberopats respektive ingetts och under vilka omständigheter det har skett.

Vad gäller en invändning som görs med stöd av ett nationellt registrerat varumärke innehåller regel 19.2 a ii) i förordning nr 2868/95 om genomförande av förordning nr 40/94 en noggrann och uttömmande uppräkning av de bevis för förekomst, giltighet och omfattning av skyddet för detta varumärke som behöver ges in under invändningsförfarandet. Således anses varje klagande redan före ingivandet av invändningen ha känt till exakt vilka handlingar vederbörande behövde ge in till stöd för den. Härav följer att överklagandenämnden under dessa förhållanden ska använda sitt utrymme för skönsmässig bedömning restriktivt och endast kan godta ett för sent ingivande av sådan bevisning om omständigheterna under vilka detta har skett kan motivera klagandens dröjsmål med att lägga fram den bevisning som krävs.

Överklagandenämnden har vidare ingen skyldighet att vid sin skönsmässiga bedömning med stöd av artikel 74.2 i förordning nr 40/94 pröva samtliga tre kriterier som nämns ovan om det räcker med att pröva ett av dem för att konstatera att överklagandenämnden inte ska beakta den för sent ingivna bevisningen.

(se punkterna 22–24, 39, 40 och 45)
17

Enligt 21 § tredje stycket i kollektivavtalet för hälsobranschen ska arbetsgivaren under mammaledigheten betala arbetstagaren full lön i 72 arbetsdagar, förutsatt att anställningsförhållandet varat i minst tre månader utan avbrott innan ledigheten påbörjades. Om arbetstagarens nya mammaledighet påbörjas under någon av de obetalda tjänstledigheter som är föreskrivna i kollektivavtalet ska ersättning inte betalas ut under den obetalda ledigheten, såvida inget annat föreskrivs i lag. När en sådan ledighet löpt ut och om det kvarstår mammaledighet ska ersättning vid mammaledighet betalas ut under återstoden av mammaledigheten.
72

Enligt Deltafina gjorde tribunalen sig skyldig till ett rättsligt fel när den slog fast att detta yrkande, som framställdes under förhandlingen i första instans, utgjorde en ny grund som inte grundade sig på rättsliga eller faktiska omständigheter som framkommit under förfarandet och att yrkandet därför inte kunde prövas i sak. Deltafinas argument grundade sig på den rättspraxis som bygger på tribunalens dom i målet Nintendo och Nintendo of Europe/kommissionen (T–13/03, REG, EU:T:2009:131), som avgjordes först efter det att det skriftliga förfarandet hade avslutats.
12

Artikel 17 i förordning nr 1371/2007 har följande lydelse: ”1. Resenärer som drabbas av en försening mellan den avrese- och ankomstort som anges på biljetten för vilken biljettpriset inte har ersatts i enlighet med artikel 16, får, utan att därmed avsäga sig rätten till transport, begära ersättning för en sådan försening från järnvägsföretaget. Den minsta ersättningen vid förseningar ska vara a) 25 % av biljettpriset vid 60–119 minuters försening, b) 50 % av biljettpriset vid 120 minuters försening eller mer. Resenärer som har ett periodkort eller abonnemang och som under dess giltighetstid upprepade gånger har drabbats av förseningar eller inställd trafik får begära lämplig ersättning i enlighet med järnvägsföretagens ersättningsbestämmelser. Dessa bestämmelser ska ange kriterierna för att definiera förseningar och för att beräkna ersättningen. Ersättningen för förseningar ska beräknas i proportion till det pris som resenären faktiskt erlagt för den försenade tjänsten. När transportavtalet avser en ut- och återresa ska ersättningen för försening under antingen ut- eller återresan beräknas i proportion till halva det pris som erlagts för biljetten. Priset för en försenad förbindelse enligt varje annan form av transportavtal som omfattar flera påföljande delsträckor ska på samma sätt beräknas i proportion till hela priset. Vid beräkning av förseningstiden ska hänsyn inte tas till en försening om järnvägsföretaget kan ge belägg för att denna har inträffat utanför de territorier där fördraget om upprättandet av Europeiska gemenskapen är tillämpligt. 2. Ersättningen av biljettpriset ska erläggas inom en månad efter begäran om ersättning. Ersättningen får erläggas i form av värdebevis och/eller andra tjänster om villkoren är flexibla (särskilt vad gäller giltighetstid och bestämmelseort). Ersättningen ska på resenärens begäran betalas kontant. 3. Ersättningen av biljettpriset får inte minskas genom avdrag för transaktionskostnader, till exempel avgifter, telefon- eller portokostnader. Järnvägsföretagen får fastställa en lägsta gräns under vilken ingen ersättning ska utgå. Denna gräns får inte överskrida 4 [euro]. 4. Resenären ska inte vara berättigad till ersättning om han eller hon har informerats om en försening före inköp av biljetten eller om ankomsttiden har försenats med mindre än 60 minuter genom fortsatt resa med en annan trafiktjänst eller ombokning.”
11

I punkt 8.4.8 i referensdokumentet anges följande: ”I händelse av störningar i tågtrafiken på grund av tekniska missöden eller olyckor ska infrastrukturförvaltaren vidta alla nödvändiga åtgärder för att återställa den normala situationen. Infrastrukturförvaltaren ska särskilt tillämpa de förfaranden vid tillbud och olyckor som föreskrivs i RGE [Règlement Général de l’Exploitation Technique]. I en nödsituation och om det är absolut nödvändigt, särskilt vid olyckor, på grund av ett fel som gör att infrastrukturen under en period blir oanvändbar eller annan omständighet som hindrar att infrastrukturen används under normala säkerhetsförhållanden får de tåglägen som tilldelats återtas utan förvarning under den tid som behövs för att reparera systemet eller att avlägsna orsaken till trafikstoppet. [ACF] ska tilldela den alternativa kapacitet som bäst motsvarar de berörda järnvägsföretagens specifikationer. Om infrastrukturförvaltaren anser det nödvändigt får han begära att järnvägsföretagen ger honom tillgång till de resurser som han anser vara mest lämpliga för att återställa den normala situationen så snart som möjligt, eller använda sina egna resurser för hjälp och avlösning. De kostnader som därmed uppstår ska bäras av den part som är ansvarig för störningen.”
9

I artikel 1 i kunglig förordning nr 3 av den 10 december 1969 om avdrag vid mervärdesbeskattning (Moniteur belge av den 12 december 1969, s. 9) föreskrivs följande: ”1. Med förbehåll för tillämpningen av artikel 45.1 a, 45.2 och 45.3 i lagen om mervärdesskatt får den skattskyldige, under de förutsättningar som anges i artiklarna 2 och 4 i denna förordning, dra av mervärdesskatt för varor och tjänster som används för sådana transaktioner som avses i artikel 45.1.1 – 45.1.5 i lagen. Om den skattskyldige i sin ekonomiska verksamhet genomför andra transaktioner som inte ger rätt till avdrag ska denne, för fastställande av vilka avdrag som kan göras, följa de bestämmelser som anges i artiklarna 46 och 48 i lagen om mervärdesskatt och artiklarna 12–21 i denna förordning. 2. Avdrag kan under inga omständigheter komma i fråga för den mervärdesskatt som belastar varor som en skattskyldig använder för privat bruk eller för andra ändamål än den ekonomiska verksamheten. När en vara eller tjänst delvis används för sådana ändamål föreligger inte rätt till avdrag för denna del av användandet. Den skattskyldige ska ange i vilken omfattning sådant användande föreligger under kontroll av skattemyndigheten.”
20

Vad gäller bedömningen av Secretary of States invändningar föreskrivs följande i rule 38 i SIAC:s förfaranderegler: ”1) Om Secretary of State framför en invändning med stöd av rule 36.5 b eller rule 37 ska [SIAC] besluta huruvida invändningen ska godtas eller inte i enlighet med denna rule. 2) [SIAC] ska hålla muntlig förhandling så att Secretary of State och det särskilda ombudet kan yttra sig muntligen ... … 5) Förhandlingar som hålls med stöd av denna rule ska äga rum utan att klaganden och hans eller hennes ombud är närvarande. 6) [SIAC] kan godta eller tillbakavisa Secretary of States invändning. 7) [SIAC] ska godta den invändning som Secretary of State framfört med stöd av rule 37 om den anser att det står i strid med allmänintresset att lämna ut berörda uppgifter. 8) Om [SIAC] godtar den invändning som Secretary of State gjort med stöd av rule 37, ska den a) överväga huruvida Secretary of State ska anmodas att lämna en sammanfattning av de hemliga uppgifterna till klaganden, och b) godkänna samtliga sammanfattningar av denna typ för att säkerställa att de inte innehåller någon information eller andra uppgifter vars utlämnande står i strid med allmänintresset. 9) Om [SIAC] tillbakavisar den invändning som Secretary of State framfört med stöd av rule 37 eller anmodar Secretary of State att lämna en sammanfattning av hemliga uppgifter till klaganden a) är Secretary of State inte skyldig att lämna ut dessa uppgifter eller denna sammanfattning, b) kan [SIAC], om Secretary of State inte gör det, vid en förhandling under vilken Secretary of State och det särskilda ombudet kan inkomma med yttranden, i) anmoda Secretary of State att inte åberopa dessa punkter i sin argumentation, eller göra vissa medgivanden eller vidta andra åtgärder i enlighet med [SIAC:s] instruktioner, om [SIAC] anser att uppgifterna eller annan information som ska sammanfattas kan vara till nackdel för Secretary of States argumentation eller till fördel för klaganden, eller ii) i alla andra fall anmoda Secretary of State att inte åberopa berörda uppgifter eller (i förekommande fall) annan information som ska sammanfattas i förfarandet.”
20

Kommissionen har när den bestämt schablonbeloppets storlek grundat sig på dom av den 12 juli 2005 i mål C-304/02, kommissionen mot Frankrike (REG 2005, s. I-6263), och sitt meddelande av den 13 december 2005, med titeln ”Tillämpning av artikel 228 i EG-fördraget” (SEK(2005) 1658), i dess uppdaterade lydelse enligt meddelande av den 20 juli 2010, med titeln ”Application of Article 260 of the Treaty on the Functioning of the European Union. Up-dating of data used to calculate lump sum penalty payments to be proposed by the Commission to the Court of Justice in infringement proceedings” (SEK(2010) 923/3) (nedan kallat 2010 års meddelande). Enligt kommissionen ska ekonomiska påföljders omfattning bestämmas med hänsyn till överträdelsens svårhetsgrad och varaktighet samt behovet av att – för att undvika upprepning – säkerställa en påföljds avskräckande effekt.
2

Mindo är ett italienskt bolag, nu i likvidation, vars huvudsakliga verksamhet avser beredning av råtobak. Bolaget var ursprungligen ett familjeföretag som år 1995 förvärvades av ett dotterbolag till Dimon Inc. Vid förvärvet ändrades bolagets namn till Dimon Italia Srl. Den 30 september 2004 såldes andelarna i bolaget till fyra privatpersoner som saknade samband med Dimon-koncernen och bolaget fick namnet Mindo. I maj 2005 slogs Dimon Inc. och Standard Commercial Corporation samman till ett nytt företag med namnet Alliance One International, Inc. (nedan kallat AOI).
60

Tvister om gemenskapens utomobligatoriska skadeståndsansvar omfattas däremot av gemenskapsdomstolarnas behörighet. Enligt artikel 235 EG jämförd med artikel 225.1 EG är nämligen domstolen och tribunalen behöriga att pröva tvister om sådant skadestånd som avses i artikel 288 andra stycket EG, vilken artikel avser just utomobligatoriskt ansvar. Denna behörighet som tilldelats gemenskapsdomstolarna är exklusiv (se, för ett liknande resonemang, dom av den 13 mars 1992 i mål C-282/90, Vreugdenhil mot kommissionen, REG 1992, s. I-1937, punkt 14, och av den 26 november 2002 i mål C-275/00, First och Franex, REG 2002, s. I-10943, punkt 43 och där angiven rättspraxis, samt domen i det ovannämnda målet Hanssens-Ensch, punkt 17). Gemenskapsdomstolarna ska därför kontrollera att flera kumulativa villkor är uppfyllda, nämligen att det handlande som läggs institutionerna till last är rättsstridigt, att det verkligen föreligger en skada och att det finns ett orsakssamband mellan handlandet och den åberopade skadan, vilka villkor är en förutsättning för att gemenskapen ska kunna ådra sig utomobligatoriskt skadeståndsansvar (se dom av den 9 november 2006 i mål C-243/05 P, Agraz m.fl. mot kommissionen, REG 2006, s. I-10833, punkt 26 och där angiven rättspraxis).
2

Begäran har framställts i ett mål mellan ITV Broadcasting Ltd, ITV 2 Ltd, ITV Digital Channels Ltd, Channel 4 Television Corporation, 4 Ventures Ltd, Channel 5 Broadcasting Ltd och ITV Studios Ltd, å ena sidan, och TVCatchup Ltd (nedan kallat TVC), å andra sidan. Målet rör det sistnämnda företagets vidaresändningar via internet, så gott som direkt, av kärandenas tv-sändningar.