17

Juzgado de Primera Instancia no 4 de Castelló de la Plana (Förstainstansdomstolen nr 4 i Castelló de la Plana) har mot denna bakgrund beslutat att vilandeförklara målet och ställa följande frågor till EU-domstolen: ”1) a) Mot bakgrund av principen om unionsrättens företräde inom unionens behörighetsområden, i synnerhet inom ramen för bestämmelserna om konsumentkrediter och konsumentavtal, ska prövningen av huruvida rättspraxis vid Tribunal Supremo (Högsta domstolen), i dess egenskap av högsta domstolsinstans, rörande tolkningen och tillämpningen av [lagen om ocker], i dess egenskap av nationell bestämmelse, är förenlig med unionsrätten, med beaktande av att denna rättspraxis inte bara omfattar frågan om det ingångna avtalets ogiltighet utan även beskrivningen av konsumentkreditavtalets ’huvudföremål’, det vill säga en löpande lånekredit, och förhållandet mellan priset och tjänstens kvalitet, göras ex officio av den nationella domstolen, eller är den, så som Tribunal Supremo (Högsta domstolen) har slagit fast, bara skyldig att pröva förenligheten med unionsrätten och unionens direktiv om käranden yrkar det (dispositionsprincipen), vilket innebär att om den förs som ’en enda talan eller huvudtalan’, ska konsumentkreditavtalets ogiltighet ’på grund av att det utgör ocker’, i dess egenskap av talan som bygger på en nationell bestämmelse, uppfattas så att unionsrättens företräde och dess harmoniserande räckvidd ’inte träder in’, trots att Tribunal Supremos (Högsta domstolens) praxis rörande tolkningen och tillämpningen av den ovannämnda lagen om ocker, omfattar beskrivningen av huvudföremålet och förhållandet mellan konsumentkreditens kvalitet och dess pris, vilket är en fråga som den nationella domstolen ska avgöra? b) Mot bakgrund av unionsrättens ovannämnda företräde och dess harmoniserande räckvidd när det gäller reglering av konsumentkrediter och konsumentavtal samt med beaktande av att Tribunal Supremo (Högsta domstolen) i ett stort antal domar har slagit fast att den ’uteslutning’ som föreskrivs i artikel 4.2 i direktiv [93/13], i dess egenskap av harmoniserande bestämmelse, har införlivats fullständigt med den spanska rättsordningen, vilket innebär att den nationella domstolen inte ska pröva priser, mot bakgrund av att det i den spanska rättsordningen inte finns någon rättslig bestämmelse som generellt möjliggör eller utgör grund för en sådan domstolsprövning av priser, vilket innefattar [lagen om ocker], samt med beaktande av att det inte har gjorts någon prövning av den eventuella avsaknaden av tydlighet när det gäller det villkor som bestämmer konsumentkreditens pris, utgör då artikel 4.2 i direktiv 93/13 hinder för att den nationella domstolen, i enlighet med en nationell bestämmelse, nämligen den ovannämnda [lagen om ocker], utanför dess naturliga räckvidd rörande ogiltigförklaringen av det ingångna avtalet, som en ’ny’ befogenhet, gör en ’domstolsprövning’ rörande avtalets huvudföremål där en generell bedömning görs av antingen priset på konsumentkrediten, genom hänvisning till krediträntan (den nominella räntan), eller av kostnaden för konsumentkrediten, genom hänvisning till den effektiva räntan? c) Utgör, mot bakgrund av det ovan anförda och med beaktande av det harmoniserande regelverk som fastställts genom EUF-fördraget, särskilt på området för unionens befogenheter avseende den inre marknadens funktion, artikel 120 FEUF, i kombination med en öppen marknadsekonomi och principen om avtalsfrihet, hinder för att den nationella domstolen ska göra en prövning som gör det möjligt att generellt fastställa priset eller kostnaden för konsumentkrediten, utan att det finns något uttryckligt stöd för detta i någon nationell bestämmelse? 2) Mot bakgrund av principen om unionsrättens företräde inom ramen för harmoniseringen av unionens behörighet och i synnerhet mot bakgrund av bestämmelserna om konsumentkrediter och konsumentavtal, samt med beaktande av att rättssäkerhetsprincipen utgör en nödvändig förutsättning för att den gemensamma marknaden för konsumentkrediter ska fungera korrekt och effektivt, utgör rättssäkerhetsprincipen hinder för en begränsning av den effektiva ränta som generellt får åläggas en konsument i ett konsumentkreditavtal i syfte att bekämpa ocker, vilket den spanska Tribunal Supremo (Högsta domstolen) har slagit fast på grundval av kriterier som inte är objektiva och precisa, utan enbart genom en ungefärlig jämförelse, vilket innebär att det är upp till varje nationell domstol att efter eget skön avgränsa dem när den dömer i anhängiga mål?”