ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
2)

Europeiska unionens råd ska bära sina rättegångskostnader samt ersätta Bank Kargoshaei, Bank Melli Iran Investment Company, Bank Melli Iran Printing and Publishing Company, Cement Investment & Development Co., Mazandaran Cement Company, Melli Agro-chemical Company och Shomal Cement Co för dess rättegångskostnader.
267

Av rättspraxis framgår visserligen att kommissionen, vid beräkningen av den övre gränsen för böterna enligt artikel 23.2 i förordning nr 1/2003, i princip är skyldig att beakta det berörda företagets omsättning under det senaste hela räkenskapsår som föregick beslutet att ålägga böter (se, för ett liknande resonemang, dom av den 7 juni 2007, Britannia Alloys & Chemicals/kommissionen, C‑76/06 P, REG, EU:C:2007:326, punkt 32). Det följer emellertid av sammanhanget och de mål som eftersträvas med de föreskrifter som nämnda bestämmelse ingår i att när omsättningen under det räkenskapsår som föregick kommissionens beslut inte motsvarar ett helt räkenskapsår med normal ekonomisk verksamhet under en tolvmånadersperiod och därför inte ger någon användbar vägledning om det berörda företagets faktiska ekonomiska situation och en lämplig nivå för de böter som företaget bör åläggas, kan inte denna omsättning beaktas i syfte att fastställa den övre gränsen för böterna. I ett sådant fall, vilket enbart uppkommer under exceptionella omständigheter, är kommissionen vid beräkningen av den övre gränsen för böterna skyldig att hänvisa till det senaste hela räkenskapsår under vilket företaget har bedrivit normal ekonomisk verksamhet (dom av den 12 december 2012, 1. garantovaná/kommissionen, T‑392/09, EU:T:2012:674, punkt 86, vilken efter överklagande fastställdes genom dom av den 15 maj 2014, 1. garantovaná/kommissionen, C‑90/13 P, EU:C:2014:326).
8

United Kingdom Supreme Court (Förenade kungarikets högsta domstol) ogiltigförklarade genom dom av den 27 januari 2010 i målet Her Majesty’s Treasury (Respondent) v Mohammed Jabar Ahmed and Others (Appellants), Her Majesty’s Treasury (Respondent) v Mohammed al-Ghabra (Appellant) and R (on the application of Hani el Sayed Sabaei Youssef) (Respondent) v Her Majesty’s Treasury (Appellant) [2010] UKSC 2 & [2010] UKSC 5, den nationella åtgärden att frysa sökandens penningmedel med motiveringen att denna åtgärd beslutats utan behörighet (ultra vires).
48

Sökanden har bestritt att 2005 års avtal skulle vara selektivt. För det första har sökanden gjort gällande att den omständigheten att samtliga av dess fält getts en förhöjd gruvdriftsavgift följer av gruvdriftslagen, eftersom villkoren i denna lag är uppfyllda. Det är således fråga om en allmän räckvidd och tillämpning av denna lag. Sökanden har vidare anfört att samtliga innehavare av utvinningstillstånd som befann sig i en med sökanden jämförbar situation kunde besluta att förhandla fram ett avtal för att förlänga utvinningsrättigheterna i enlighet med bestämmelserna därom i gruvdriftslagen. Sökanden har i sin replik angett att även kommissionen i det angripna beslutet har ansett att 2005 års avtal innebar en ”normalbehandling” av sökanden och att det inte utgjorde en fördel, även om sökandens gruvdriftsavgifter för hela avtalets löptid fastställdes. Sökanden har hänvisat till § 20.11 i gruvdriftslagen enligt vilken gruvdriftsavgifterna, vid koncession eller förlängning av utvinningstillståndet, anges och avtalas om i koncessions- eller förlängningsavtalen. Sökanden har påpekat att Ungern under det administrativa förfarandet förklarade att de företag som gjort betydande investeringar i gruvprojekt hade behov av att under lång tid kunna veta hur stora gruvdriftsavgifterna och avgifterna skulle vara och att gruvdriftsavgifterna som fastställdes i ett avtal därför behövde vara fasta och stabila under hela den tid som avtalet gällde. Denna princip skulle tillämpas på gruvdriftsavgifter för fält där utvinningen påbörjats med stöd av utvinningstillstånd.
53

När ett beslut eller en förordning som direkt och personligen berör en enskild under förfarandets gång ersätts med en annan rättsakt med samma föremål, ska detta enligt rättspraxis betraktas som en ny omständighet som ger sökanden möjlighet att justera sina yrkanden och grunder. Det skulle nämligen strida mot god rättskipning och processekonomiska krav att tvinga sökanden att väcka en ny talan. Det vore dessutom oskäligt om institutionen i fråga – till bemötande av den kritik mot en rättsakt som framförts i en ansökan som getts in till unionsdomstolen – kunde ändra rättsakten eller byta ut den mot en annan och under förfarandet åberopa denna ändring eller detta byte för att frånta motparten möjligheten att utvidga sina ursprungliga yrkanden och grunder till att avse den senare rättsakten, eller att anföra ytterligare yrkanden och grunder gentemot denna (se, analogt, förstainstansrättens dom av den 23 oktober 2008 i mål T-256/07, People’s Mojahedin Organization of Iran mot rådet, REG 2008, s. II-3019, punkt 46 och där angiven rättspraxis).
22

Tillämpningen av artikel 8.3 i förordning nr 207/2009 förutsätter att den som ansöker om registrering av varumärket är eller har varit ombud eller företrädare för varumärkesinnehavaren, att ansökan har lämnats in i ombudets eller företrädarens namn utan innehavarens medgivande och utan att ombudet eller företrädaren har legitima skäl för sitt handlande. Denna bestämmelse syftar till att hindra att ombudet för innehavaren av ett varumärke gör intrång i detsamma. Ombudet skulle nämligen kunna använda de kunskaper och den erfarenhet som han eller hon har förvärvat under den tid vederbörande stod i affärsförbindelse med innehavaren och, följaktligen, på ett otillbörligt sätt dra nytta av de ansträngningar och den investering som gjorts av varumärkesinnehavaren (tribunalens dom av den 6 september 2006 i mål T-6/05, DEF-TEC Defense Technology mot harmoniseringsbyrån - Defense Technology (FIRST DEFENSE AEROSOL PEPPER PROJECTOR), REG 2006, s. II-2671, punkt 38).
55

Argumentet om åsidosättandet av villkoret om överföring av statliga resurser ska således avvisas med tillämpning av artikel 44.1 c jämförd med artikel 48.2 i rättegångsreglerna, av vilka det framgår att ansökan ska innehålla uppgift om föremålet för talan samt en kortfattad framställning av grunderna för denna och att nya grunder inte får åberopas under rättegången, såvida de inte föranleds av rättsliga eller faktiska omständigheter som framkommit först under förfarandet (se förstainstansrättens dom av den 19 september 2000 i mål T-252/97, Dürbeck mot kommissionen, REG 2000, s. II-3031, punkt 39 och där angiven rättspraxis).
Talan mot det beslut som meddelades av harmoniseringsbyråns första överklagandenämnd den 20 maj 2010 (ärende R 1235/2008-1) om ett ogiltighetsförfarande mellan Pi-Design AG, Bodum France och Bodum Logistics A/S och Yoshida Metal Industry Co. Ltd.
Nyckelord

Föremål för talan

Domslut



Nyckelord

Gemenskapsvarumärke

–

Definition och förvärv av gemenskapsvarumärke

–

Absoluta registreringshinder

–

Varumärke som enbart består av produktens form som är nödvändig för att uppnå ett tekniskt resultat

–

Begrepp (Rådets förordning nr 207/2009, artikel 7.1e ii) (se punkterna 26

–

28)

Föremål för talan

Saken

Talan om ogiltigförklaring av det beslut som fattades av första överklagandenämnden vid harmoniseringsbyrån den 20 maj 2010 (ärende R 1237/2008-1) i ett ogiltighetsförfarande mellan Pi-Design AG, Bodum France och Bodum Logistics A/S och Yoshida Metal Indusrey Co. Ltd.

Domslut

Domslut

1) Det beslut som fattades av första överklagandenämnden vid Byrån för harmonisering inom den inre marknaden (varumärken, mönster och modeller) den 20 maj 2010 (ärende R 1237/2008-1) ogiltigförklaras.

2) Harmoniseringsbyrån ska bära sina rättegångskostnader och ersätta de rättegångskostnader som åsamkats Yoshida Metal Industry Co. Ltd.

3) Pi-Design AG, Bodum France och Bodum Logistics A/S ska bära sina respektive rättegångskostnader.
99

Vad för det åttonde avser tabellerna 29 och 30, vilka angavs i fotnot nr 448 i det första beslutet, innehåller dessa enligt nämnda fotnot ”uppgifter avseende grundtarifferna eller priser som meddelats representanterna (och med avseende på Lucchini Siderurgica även uppgifter per månad) avseende år 1999, och som kommissionen [hade] tillgång till”. Dessa tabeller angavs av kommissionen till stöd för skäl 276 i det första beslutet, vilket har följande lydelse: ”Ytterligare uppgifter om situationen på marknaden för armeringsjärn i Italien under denna period finns i en handling som upprättats av Leali den 10 november 1999, och särskilt i avdelningen med rubriken ’Vinster och begränsningar i 1999 års handelsavtal’ i vilket det kan läsas: ’Grundavtalet mellan de nationella producenterna, som ingicks 1999, har gjort det möjligt att vända situationen med låga priser, vilken kännetecknat de två tidigare verksamhetsåren (1997 och 1998), och att återta en bruttomarginal på mer än 50 ITL/kg. Under år 1998 var den genomsnittliga bruttomarginalen (försäljningspris – råvarukostnader) 70 ITL/kg, och under fem månader hade den sjunkit under denna nivå’. ’Avtalet har gjort det möjligt att stabilisera försäljningspriserna under året och tillverkarna har kunnat dra fördel av situationen med råvarukostnaderna genom att öka bruttomarginalen med mer än 50 ITL/kg, till 122 ITL/kg netto.’”
28

Tribunalen framhåller emellertid att harmoniseringsbyrån inte kan vinna framgång med argumentet att sökanden – genom att ha fått kännedom om det angripna beslutet – fått kännedom om den invändande partens inlaga i så god tid att han getts möjlighet att framföra sina synpunkter. Både det angripna beslutet och den invändande partens inlaga skickades visserligen per fax till det nummer som angetts i registreringsansökan. Sökanden gjorde under förhandlingen emellertid gällande dels att numret tillhörde en affärsrådgivare som var hans företrädare år 2004 under registreringsförfarandet, dels att det var efter det att sökanden tillfälligt befunnit sig i Italien i maj 2009 som han personligen fick kännedom om det angripna beslutet. Det är således inte styrkt att sökanden personligen fick kännedom om den invändande partens inlaga så att han kunde framföra sina synpunkter avseende inlagan vid överklagandenämnden.
12

För det sjätte påstod kommissionen att det aktuella stödet visserligen gav upphov till en snedvridning av konkurrensen men att de negativa följderna därav ändock var begränsade, av flera skäl. För det första hade FagorBrandt en marknadsandel om högst 5 procent i Europa. Den samlade marknadsandelen för Fagor och FagorBrandt uppgick till högst 8 procent i Europa. Fyra av deras konkurrenter hade dessutom marknadsandelar om 10 procent eller mer. Det aktuella stödet utgjorde vidare mindre än 4 procent av FagorBrandts omsättning i Europa. Mot bakgrund av att det aktuella stödet skulle få negativa verkningar på handeln mellan medlemsstaterna skulle reella, icke försumbara men trots det begränsade, kompensationsåtgärder vara nödvändiga. Kommissionen ansåg därvidlag att stängningen av fabriker vid två platser i Frankrike inte kunde betraktas som kompensationsåtgärder. Däremot kunde enligt kommissionen avyttringen av FagorBrandts dotterbolag Brandt Components i mars 2004 betraktas som en kompensationsåtgärd. Kommissionen angav emellertid att denna åtgärd ensam var otillräcklig och att det därför var nödvändigt att granska de ytterligare kompensationsåtgärder som föreslagits av franska myndigheter. Kommissionen fann att åtgärden att upphöra att saluföra kyl- och frysprodukter, matlagningsprodukter och diskmaskiner under varumärket Vedette under fem år var att föredra framför ett avyttrande av nämnda varumärke. Kommissionen drog härvidlag slutsatsen att åtgärden att upphöra att saluföra nämnda produkter under fem år och avyttringen av dotterbolaget Brandt Components gjorde det möjligt att undvika en överdriven snedvridning av konkurrensen i den mening som avses i punkterna 38–40 i riktlinjerna (skälen 72–95 i det angripna beslutet).
2)

Adolf Würth GmbH & Co. KG och Arnold Fasteners (Shenyang) Co. Ltd ska bära sina rättegångskostnader och ersätta de rättegångskostnader som har åsamkats Europeiska unionens råd och European Industrial Fasteners Institute AISBL.
22

Tribunalen gör följande bedömning. I artikel 50.1 a i förordning nr 40/94 föreskrivs att efter ansökan till harmoniseringsbyrån eller på grundval av ett genkäromål i mål om varumärkesintrång ska de rättigheter som tillhör en innehavare av ett gemenskapsvarumärke förklaras upphävda om varumärket under en sammanhängande femårsperiod inte har varit i verkligt bruk i Europeiska gemenskapen för de varor eller tjänster för vilka det är registrerat och det inte finns skälig grund för att varumärket inte använts. Enligt denna bestämmelse kan dock ingen göra gällande att innehavarens rättigheter till ett gemenskapsvarumärke upphävs, om verklig användning av varumärket har påbörjats eller återupptagits under tiden från utgången av femårsperioden till tidpunkten för ansökan eller genkäromålet. Användning som påbörjas eller återupptas inom en period av tre månader närmast före ansökan eller genkäromålet och som inleds tidigast vid den sammanhängande femårsperiodens utgång, under vilken användning inte förekommit, ska dock inte beaktas om förberedelserna för påbörjande eller återupptagande görs först efter det att innehavaren blivit medveten om att en ansökan eller ett genkäromål kan komma att inges.
Den medlemsstat som beviljat, eller önskar bevilja, stöd med undantag från fördragets bestämmelser har en skyldighet att samarbeta med kommissionen, vilket bland annat innefattar en skyldighet för medlemsstaten att tillhandahålla alla uppgifter som krävs för att denna institution ska kunna kontrollera att villkoren för det sökta undantaget är uppfyllda. Lagenligheten av ett beslut avseende statligt stöd ska bedömas mot bakgrund av de uppgifter som kommissionen har tillgång till när den antar beslutet. Det framgår särskilt härav att, eftersom begreppet statligt stöd avser en objektiv situation som bedöms vid den tidpunkt då kommissionen fattar sitt beslut, det är denna tidpunkt som ska beaktas vid denna domstolsprövning. Om berörda parter inte har lämnat motstridiga upplysningar, är kommissionen behörig att grunda sig på uppgifter som den har tillgång till när den fattar sitt slutliga beslut, även om dessa skulle visa sig vara felaktiga, under förutsättning att kommissionen har anmodat medlemsstaten att inkomma med nödvändiga upplysningar rörande de aktuella omständigheterna.

Det framgår även av bestämmelserna i artikel 13.1 i förordning nr 659/1999 om tillämpningsföreskrifter för artikel 88 EG att kommissionen, efter det att det formella granskningsförfarandet avseende ett olagligt stöd har avslutats, ska fatta ett beslut på grundval av tillgängliga uppgifter, bland annat de uppgifter som lämnats av medlemsstaten som svar på kommissionens begäran om upplysningar.

En medlemsstat kan under dessa omständigheter och mot bakgrund av principen om ändamålsenlig verkan inte för första gången under domstolsförfarandet invända mot sakinnehållet i de omständigheter som angetts av en berörd part under det administrativa förfarandet, när dessa tillställts denna medlemsstat.

(se punkterna 52–53 och 55)
70

Det framgår nämligen av ett protokoll från ett möte som sökandens styrelse höll den 26 augusti 2008, strax efter det att det angripna beslutet antogs (den 16 juli 2008), vilket sökanden bilagt till sitt yttrande över invändningen om rättegångshinder, att det ansågs att standardavtalets bestämmelser om territorierna inte behövde ändras (”The Board unanimously agreed that the territorial provisions of the CISAC Model contract should be left intact”).
22

Vad avser kommissionens argument avseende artikel 48.2 i rättegångsreglerna, enligt vilken nya grunder inte får åberopas under rättegången, följer det av rättspraxis att tillämpningen av artikeln medför att nya grunder under rättegången ska avvisas (domstolens dom av den 20 mars 1959 i mål 18/57, Nold mot Haute Autorité, REG 1959, s. 89, svensk specialutgåva, volym 1, s. punkt 114, och av den 14 oktober 1999 i mål C-104/97 P, Atlanta mot Europeiska gemenskapen, REG 1999, s. I-6983, punkt 29). Denna rättspraxis, som avser att förebygga att grunder åberopas för sent, rör emellertid grunder som åberopas efter utgången av talefristen. Detta är dock inte fallet här.
3

Asahi Glass Co. Ltd och alla dess dotterbolag, däribland Glaverbel SA/NV, numera AGC Flat Glass Europe SA/NV (nedan kallat Glaverbel), lämnade den 2 mars 2005 in en ansökan om immunitet mot böter eller i vart fall nedsättning av böterna enligt kommissionens meddelande av den 19 februari 2002 om immunitet mot böter och nedsättning av böter i kartellärenden (EGT C 45, 2002, s. 3).
9

Den 7 maj 2004 antog kommissionen beslut 2005/691/EG om det statliga stöd nr C 44/03 (ex NN 158/01) som Österrike har beviljat till förmån för BB (EUT L 263, 2005, s. 8) (nedan kallat 2004 års beslut). Kommissionen ansåg i huvudsak att Land Burgenlands båda garantiförbindelser till förmån för BB utgjorde statligt stöd, i synnerhet på grund av att åtgärderna hade vidtagits på villkor som inte skulle ha godtagits av en privat investerare i en marknadsekonomi och, således, gav BB en konstlad fördel i förhållande till dess konkurrenter. Vidare ansåg kommissionen att dessa åtgärder och deras verkningar på nuvarande och potentiella konkurrenter från andra medlemsstater medför att konkurrensen snedvrids eller hotar att snedvridas och påverkar handeln mellan medlemsstaterna. Kommissionen fann emellertid att de omtvistade omstruktureringsåtgärderna var förenliga med den gemensamma marknaden i enlighet med artikel 87.3 c EG i förening med riktlinjerna för statligt stöd till undsättning och omstrukturering av företag i svårigheter (EGT C 288, 1999, s. 2). När det gäller dess prövning av det stödmottagande företagets lönsamhet på lång sikt, framhöll kommissionen att den grundade sin bedömning på uppgifter som tillhandahållits av österrikiska myndigheter, bland annat beträffande tidsplanen för genomförandet av den planerade privatiseringen av BB.
45

Även om ingåendet av ett samlevnadsavtal i princip inte binder någon annan än avtalsparterna (se punkt 35 i denna dom), kan det konstateras att det i den ovan nämnda broschyren, sedan det slagits fast att de nederländska domstolarna börjat behandla par som ingått ett samlevnadsavtal på samma sätt som dem som ingått ett registrerat samlevnadsförhållande eller ett äktenskap (’courts are starting to put couples with a cohabitation agreement on the same footing as married and registered couples’), uttryckligen medges att par som ingått samlevnadsavtal kan göra sitt partnerskap gällande gentemot tredje man, särskilt med avseende på ålderspension. Som anförts i punkt 43 in fine i denna dom, har samborna i förevarande tvist utsett varandra till ömsesidiga förmånstagare till ’partnerpension’ om sådan pension erkänns enligt deras respektive pensionsordningar.
Nyckelord

Föremål för talan

Domslut



Nyckelord

Gemenskapsvarumärke

–

Definition och förvärv av gemenskapsvarumärke

–

Relativa registreringshinder

–

Invändning från innehavaren av ett identiskt eller liknande äldre varumärke som registrerats för varor eller tjänster som är identiska eller av liknande slag

–

Risk för förväxling med det äldre varumärket (Rådets förordning nr 40/94, artikel 8. 1 b) (se punkterna 24 och 43)

Föremål för talan

Saken

Talan väckt mot det beslut harmoniseringsbyråns andra överklagandenämnden antog den 16 juni 2008 (ärende R 1590/2007‑2) gällande ett invändningsförfarande 2nine Ltd och Pacific Sunwear of California, Inc.

Uppgifter i målet

>lt>8

Domslut

Domslut

1) Talan ogillas.

2) 2nine Ltd ska bära sina rättegångskostnader och ersätta rättegångskostnaderna för byrån för harmonisering inom den inre marknaden (varumärken, mönster och modeller) (harmoniseringsbyrån).
110

Enligt artikel 44.1 c i rättegångsreglerna ska ansökan innehålla en beskrivning av föremålet för talan samt en kortfattad framställning av grunderna för denna. Även om det enligt artikel 48.2 i samma regler under vissa förhållanden är tillåtet att åberopa nya omständigheter under förfarandet kan denna bestämmelse inte tolkas så, att den ger sökanden rätt att anföra nya yrkanden under förfarandet och sålunda förändra föremålet för talan (förstainstansrättens dom av den 18 september 1992 i mål T-28/90, Asia Motor France m.fl. mot kommissionen, REG 1992, s. II-2285, punkt 43, svensk specialutgåva, volym 14, s. II-81, och av den i mål T-2/99, T. Port mot rådet, REG 2001, s. II-2093, punkt 34, se även, för ett motsvarande synsätt, domstolens dom av den i mål 232/78, kommissionen mot Frankrike, REG 1979, s. 2729, punkt 3, svensk specialutgåva, volym 4, s. 505).
25

Förstainstansrätten konstaterade att kommissionen under det administrativa förfarandet inte hade gett TKS tillfälle att yttra sig angående huruvida de omständigheter som lagts Thyssen till last verkligen förelåg och var relevanta, och att TKS därmed inte hade kunnat utöva sin rätt till försvar i detta avseende. Kommissionen hade följaktligen inte rätt att hålla TKS ansvarigt för Thyssens handlingar, och således inte heller rätt att ålägga TKS att betala böter på grund av omständigheter som hade lagts Thyssen till last, då meddelandet om invändningar angående dessa omständigheter endast var riktat till det sistnämnda företaget (se domen i de ovan i punkt 24 nämnda förenade målen Krupp Thyssen Stainless och Acciai speciali Terni mot kommissionen, punkterna 66 och 67).
65

I fonetiskt hänseende ska det noteras att det äldre kännetecknet består av ett enda ord, som har två stavelser, to och rres, medan det sökta varumärket består av två ord, som tillsammans har fem stavelser, närmare bestämt to, rre, al, bé och niz. Den omständigheten att det sökta varumärket inrymmer praktiskt taget hela det äldre varumärket, med undantag endast av den sista bokstaven s, kan under dessa förhållanden inte väga tyngre än de fonetiska skillnaderna mellan kännetecknen när dessa bedöms var för sig i sin helhet. Överklagandenämnden har således med rätta ansett att de båda omtvistade kännetecknen i fonetiskt hänseende är klart olika.
49

När det gäller jämförelsen mellan de viner som avses med det sökta varumärket och de öl, ale och porter som avses med Coca-Colas varumärke MEZZO, anser bolaget att det för det första är fråga om varor av samma slag: alkoholhaltiga drycker. För det andra är det fråga om varor med samma ändamål: de är avsedda att förtäras av människor. För det tredje är det fråga om varor som konsumenterna använder på liknande sätt: till en måltid eller som aperitif. För det fjärde är det fråga om varor som riktar sig till samma kundkrets: slutkonsumenter. För det femte är det fråga om varor som saluförs i samma form: i flaskor. För det sjätte är det fråga om varor med samma distributionskanaler: barer, restauranger, snabbköp, stormarknader, etc. De placeras vanligtvis bredvid varandra i affärerna och de står bredvid varandra på restaurangmenyer, etc. För det sjunde görs det reklam för dessa varor genom samma medel: teve, radio, tidsskrifter, etc. För det åttonde är det fråga om varor som till viss utsträckning konkurrerar med varandra: konsumenten kan välja att dricka vin eller öl till maten, till aperitifen, etc.