3

De viktigaste särdragen i systemet som infördes genom 2012 års EEG-lag anges i punkterna 4–12 i den överklagade domen enligt följande: ”4 Först och främst ska de systemansvariga för alla spänningsnivåer (nedan kallade de systemansvariga för alla spänningsnivåer) som ska säkerställa den allmänna elförsörjningen vara skyldiga, för det första, att ansluta anläggningar som producerar EEG-el inom deras verksamhetsområde till sina nätverk (5–7 §§ i 2012 års EEG-lag). De är för det andra skyldiga att föra in den elen i sina nätverk och att transportera och distribuera den med prioritet (8–12 §§ i 2012 års EEG-lag). De är för det tredje skyldiga att till dem som driver anläggningarna betala en ersättning som beräknas i enlighet med den taxa som fastställs i lag mot bakgrund av det aktuella slaget av el och den aktuella anläggningens märkeffekt eller installerade kapacitet (16–33 §§ i 2012 års EEG-lag). Alternativt har de som driver anläggningar för produktion av EEG-el rätt dels att saluföra hela eller en del av den elen direkt till utomstående, dels att fordra att den systemansvarige för alla spänningsnivåer, till vars nätverk en anläggning har anslutits, om sådan direkt saluföring inte sker, erlägger en marknadsmässig premie som beräknas på grundval av den ersättning som skulle ha utgått om anslutning skett (33a–33 §§ i 2012 års EEG-lag). Det är i praktiken fastställt att de skyldigheterna huvudsakligen åvilar dem som driver lokala nätverk för låg eller medelhög spänning (nedan kallade nätoperatörerna). 5 För det andra är nätoperatörerna skyldiga att överföra EEG-el till dem som driver interregionala överföringsnät med högspänningsledningar i föregående distributionsled (nedan kallade de systemansvariga) (34 § i 2012 års EEG-lag). Som kompensation för den skyldigheten är de systemansvariga skyldiga att erlägga motsvarigheten till den ersättning och de marknadsmässiga premier som [nätoperatörerna] har erlagt till dem som driver anläggningarna (35 § i 2012 års EEG-lag). 6 För det tredje föreskrivs en mekanism i 2012 års EEG-lag som kallas ”gottgörelse på federal nivå” dels för den EEG-el som var och en av de systemansvariga har fört in i sina nätverk, dels för belopp som erlagts som ersättning till nätoperatörerna (36 § i 2012 års EEG-lag). I praktiken kan varje systemansvarig som har fört in och betalat mer EEG-el än vad elleverantörerna har levererat till slutkonsumenterna i den aktörens område, gentemot andra systemansvariga göra gällande en rätt till gottgörelse som motsvarar den skillnaden. Sedan åren 2009–2010 erläggs den gottgörelsen inte längre i verklig form (överföring av EEG-el), utan i ekonomisk form (ersättning för de därtill hänförliga kostnaderna). Tre av fyra systemansvariga som berörs av den ersättningsmekanismen är privata företag (Amprion GmbH, TenneT TSO GmbH och 50Hertz Transmission GmbH), medan den fjärde är ett statligt företag (Transnet BW GmbH). 7 För det fjärde är de systemansvariga skyldiga att saluföra den EEG-el som de fört in i sina nätverk på spotmarknaden för el (37 § punkt 1 i 2012 års EEG-lag). Om det på så sätt erhållna priset inte gör det möjligt att täcka de kostnader som följer av den lagstadgade skyldigheten att ersätta den elen enligt den taxa som fastställs i lag, har de rätt att på de villkor som fastställs i lagstiftningen fordra att de leverantörer som levererar till slutkonsumenterna betalar skillnaden i förhållande till de sålda mängderna. Den mekanismen kallas EEG-tilläggsavgift (37 § punkt 2 i 2012 års EEG-lag). EEG-tilläggsavgiften kan emellertid minskas med två eurocent per kilowattimme (KWh) i vissa fall (39 § i 2012 års EEG-lag). För att kunna göra gällande den minskningen, som i 2012 års EEG-lag kallas begränsning av EEG-tilläggsavgiften, men som även är känd som det gröna el-privilegiet, ska elleverantörerna visa, bland annat, att minst 50 procent av den el som de levererar till kunderna är EEG-el, därefter att minst 20 procent av elen kommer från vindkraft eller solenergi och slutligen att den saluförs direkt till kunderna. 8 … 9 Det är för det femte utrett att elleverantörerna, enligt 2012 års EEG-lag, visserligen inte är skyldiga att övervältra EEG-tilläggsavgiften på slutkonsumenterna, men de är inte heller förbjudna att göra så. Det är även utrett att leverantörerna, som själva är skyldiga att betala avgiften till de systemansvariga, i praktiken övervältrar den kostnaden på sina kunder. Förbundsrepubliken Tyskland har för övrigt bekräftat detta under förhandlingen. Hur avgiften ska anges på fakturan till kunderna föreskrivs i 2012 års EEG-lag (53 § i 2012 års EEG-lag). Där anges även på vilka villkor kunderna ska informeras om vilken andel förnybar energi, subventionerad enligt lagen om förnybar energi, som ingått i den energi som levererats till dem (54 § i 2012 års EEG-lag). 10 I 2012 års EEG-lag föreskrivs för övrigt en särskild kompensationsordning, enligt vilken Bundesamt für Wirtschaft und Ausfuhrkontrolle (federal byrå för ekonomi och exportkontroll, nedan kallad BAFA) varje år beviljar ett tak för den andel av EEG-tilläggsavgiften som elleverantörerna kan övervältra på två bestämda kundkategorier: dels tillverkningssektorns elintensiva företag, dels järnvägsföretag. Dessa måste lämna in en ansökan före den 30 juni föregående år för att minska sina elkostnader och därmed bevara sin konkurrenskraft (40 § i 2012 års EEG-lag). 11 I 2012 års EEG-lag anges de rekvisit som ska vara uppfyllda för att få rätt till den ordningen, det förfarande som de företag som kan komma i fråga ska följa, sättet för att fastställa taket i varje fall för sig och verkningarna av de beslut som BAFA har fattat på området (41–44 § i 2012 års EEG-lag). I 2012 års EEG-lag föreskrivs – med avseende på tillverkningssektorns företag vars kostnader för elkonsumtion motsvarar minst 14 procent av deras bruttoförädlingsvärde och vars konsumtion uppgår till minst en gigawattimme (GWh) – särskilt att taket fastställs till tio procent av EEG-tilläggsavgiften för den del av deras konsumtion som uppgår till mellan 1 GWh och 10 GWh, till 1 procent av avgiften för den del av deras konsumtion som uppgår till mellan 10 GWh och 100 GWh och till 0,05 eurocent per KWh därutöver. I 2012 års EEG-lag föreskrivs – med avseende på tillverkningssektorns företag vars kostnader för elkonsumtion motsvarar minst 20 procent av deras bruttoförädlingsvärde och vars konsumtion uppgår till minst 100 GWh – även ett tak för EEG-tilläggsavgiften på 0,05 eurocent per KWh från och med den första KWh. I 2012 års EEG-lag föreskrivs i övrigt att elleverantörerna ska informera de företag som har fått ett meddelande om ett tak för EEG-tilläggsavgiften, för det första, om den andel av den energi som levererats till dem som utgörs av förnybar energi och som får stöd enligt lagen om förnybar energi, för det andra, om sammansättningen av deras fullständiga energianvändning och, för det tredje, avseende de företag som är förmånsbehandlade enligt lagen om förnybar energi, om sammansättningen av det energiutbud som de får (54 § i 2012 års EEG-lag). 12 För det sjätte föreskrivs ett antal informations- och publikationsskyldigheter i 2012 års EEG-lag för dem som driver anläggningarna, de systemansvariga för alla spänningsnivåer och elleverantörerna, i synnerhet i förhållande till de systemansvariga och Bundesnetzagentur (federal nätmyndighet, nedan kallad BNetzA). Till dessa tillkommer ett antal insynsskyldigheter som särskilt åläggs de systemansvariga (45–51 §§ i 2012 års EEG-lag). I ovannämnda lag preciseras även de tillsyns- och kontrollbefogenheter som BNetzA har i förhållande till nätoperatörerna och de systemansvariga (61 § i 2012 års EEG-lag).”