Förslag till avgörande av generaladvokat Cosmas föredraget den 8 juni 1995. - Europeiska kommissionen mot Irland. - Medlemsstats fördragsbrott - Underlåtenhet att införliva direktivs 89/336/EEG och 92/31/EEG - Elektromagnetisk kompatibilitet. - Mål C-240/94.



Rättsfallssamling 1995 s. I-02593



Generaladvokatens förslag till avgörande

1 Genom den talan som kommissionen väckt i enlighet med artikel 169 i EG-fördraget i detta mål har den yrkat att domstolen skall fastställa att Irland har underlåtit att uppfylla sin skyldighet att i sin nationella rättsordning införliva rådets direktiv 89/336/EEG av den 3 maj 1989 om tillnärmning av medlemsstaternas lagstiftning om elektromagnetisk kompatibilitet(1) och rådets direktiv 92/31/EEG av den 28 april 1992 om ändring av direktiv 89/336/EEG om tillnärmning av medlemsstaternas lagstiftning om elektromagnetisk kompatibilitet(2) (nedan kallade "direktiven").

2 I den ursprungliga versionen föreskrevs i artikel 12.1 i direktiv 89/336:

"Den 1 juli 1991 skall medlemsstaterna anta och publicera de lagar och andra författningar som erfordras för att uppfylla detta direktiv. De skall underrätta kommissionen därom.

De skall tillämpa dessa bestämmelser fr.o.m. den 1 januari 1992."

Genom artikel 1.2 i direktiv 92/31 har följande stycke tillagts:

"Medlemsstaterna skall emellertid under perioden fram till 31 december 1995 tillåta att apparater som avses i detta direktiv släpps ut på marknaden och tas i bruk i överensstämmelse med de nationella bestämmelser som gällde på deras territorier den 30 juni 1992."

I artikel 2 i direktiv 92/31 föreskrivs:

"Medlemsstaterna skall anta och offentliggöra de lagar och andra författningar som är nödvändiga för att följa detta direktiv senast tre månader efter det att det antagits. De skall genast underrätta kommissionen om detta.

De författningar som medlemsstaterna antar skall innehålla en hänvisning till detta direktiv eller åtföljas av en sådan hänvisning när de offentliggörs. Närmare föreskrifter om hur hänvisningen skall göras skall varje medlemsstat själv utfärda.

Medlemsstaterna skall tillämpa dessa bestämmelser senast sex månader efter det att detta direktiv antagits."

3 Sedan de föreskrivna fristerna löpt ut den 14 oktober 1992 sände kommissionen en skrivelse med ett föreläggande till den irländska regeringen i vilket kommissionen påpekade att den ännu inte hade fått någon underrättelse om de åtgärder för att införliva direktiven i den nationella rätten som vidtagits och att den inte heller hade tillgång till några andra upplysningar i detta avseende samt uppmanade den irländska regeringen att inkomma med sina synpunkter inom två månader från det att den fått del av skrivelsen.

4 Den 2 juli 1993 avgav kommissionen ett motiverat yttrande i vilket den uppmanade Irland att inom två månader från mottagandet av skrivelsen vidta de åtgärder som var nödvändiga för att följa direktiven.

5 Den 30 augusti 1994 väckte kommissionen talan vid domstolen genom att ansökan ingavs till kansliet.

6 I sitt svaromål har Irland inte bestritt att de åtgärder som är nödvändiga för att införliva direktiven i den nationella rätten inte satts i kraft. Irland har endast påpekat att förfarandet för att anta de ministerförordningar ("Ministerial Regulations") genom vilka detta skall rättas till pågår.

7 Enligt fast rättspraxis från domstolen kan en medlemsstat inte åberopa bestämmelser, praxis eller förhållanden i sin interna rätt för att rättfärdiga att den brutit mot sina skyldigheter och frister enligt EG-fördraget och gemenskapens direktiv(3).

8 Under dessa omständigheter måste det fördragsbrott som kommissionen åberopat anses fastställt eftersom Irland inte har införlivat direktiven med sin nationella rätt.

9 I inledningen av ansökan förefaller kommissionen hänföra sig till ännu ett fördragsbrott som skulle bestå i att Irland inte underrättat kommissionen om åtgärderna för att genomföra direktiven. Även om ansökan skulle kunna tolkas så, att den även avsåg det fördragsbrottet, så vore prövningen av den frågan överflödig eftersom Irland inte antagit de nödvändiga bestämmelserna inom den bestämda fristen(4).

Förslag till avgörande

10 Av dessa skäl föreslår jag att domstolen skall

1) fastställa att Irland har underlåtit att uppfylla sina skyldigheter enligt artikel 12.1 i rådets direktiv 89/336/EEG av den 3 maj 1989 om tillnärmning av medlemsstaternas lagstiftning om elektromagnetisk kompatibilitet och artikel 2.1 i rådets direktiv 92/31/EEG av den 28 april 1992 om ändring av direktiv 89/336/EEG samt enligt artikel 189 tredje stycket i EG-fördraget genom att inte inom de bestämda fristerna sätta i kraft de bestämmelser i lagar och andra författningar som är nödvändiga för att införliva direktiven i sin nationella rätt;

2) förplikta Irland att ersätta rättegångskostnaderna.

(1) - EGT nr L 139, s. 19.

(2) - EGT nr L 126, s. 11.

(3) - Se domen av den 18 maj 1994, kommissionen mot Italien (C-303/93, Rec. s. I-1901), domen av den 28 september 1994, kommissionen mot Belgien (C-65/94, Rec. s. I-4627), domen av den 15 december 1994, kommissionen mot Spanien (C-94/94, Rec. s. I-5777), domen av den 19 januari 1995, kommissionen mot Belgien (C-66/94), domen av den 23 mars 1995, kommissionen mot Grekland (C-365/93) och domen av den 6 april 1995, kommissionen mot Spanien (C-147/94); de tre sistnämnda avgörandena har ännu inte publicerats i rättsfallssamlingen.

(4) - Se upplysningsvis de ovannämnda domarna, kommissionen mot Italien, punkt 6 och kommissionen mot Grekland, punkt 12, liksom domen av den 6 april 1995, kommissionen mot Spanien, punkt 7.