Förslag till avgörande av generaladvokat Cosmas föredraget den 28 september 1995. - Catherine Schiltz-Thilmann mot Ministre de l'Agriculture. - Begäran om förhandsavgörande: Conseil d'Etat - Storhertigdömet Luxemburg. - Begäran om förhandsavgörande - Tolkning av artikel 5c i rådets förordning (EEG) nr 804/68 av den 27 juni 1968 om den gemensamma organisationen av marknaden för mjölk och mjölkprodukter - Tilläggsavgift - Referenskvantitet - Överskridande. - Mål C-196/94.



Rättsfallssamling 1995 s. I-03991



Generaladvokatens förslag till avgörande

1 Skall en producent som har blivit tilldelad två individuella referenskvantiteter (en för leveranser till en uppköpare och en för direktförsäljning) betala tilläggsavgift på mjölk, om han överskrider en av dessa kvantiteter, utan att, under samma period som systemet skall tillämpas, summan av de totala motsvarande referenskvantiteter som har tilldelats den berörda medlemsstaten har överskridits? Detta är kärnan i det problem som avdelningen för tvister vid Conseil d'État i Luxemburg har fört vidare till domstolen.

I - Rättsregler

2 För att komma till rätta med den ökande mjölkproduktionen infördes genom artikel 5c i rådets förordning (EEG) nr 804/68 av den 27 juni 1968(1), vilken infördes i förordningen genom artikel 1 i rådets förordning (EEG) nr 856/84 av den 31 mars 1984(2), en tilläggsavgift som skall betalas för de kvantiteter mjölk och andra mjölkprodukter som antingen har levererats till en uppköpare för behandling eller bearbetning eller som har sålts direkt till konsumtion och som överskrider en viss referenskvantitet(3).

3 Vad beträffar betalningen av den avgift som utgår för de kvantiteter mjölk som levereras till en uppköpare för behandling eller bearbetning, har medlemsstaterna genomfört systemet med tillämpning av en av de två metoder som är möjliga enligt den ovan nämnda artikel 5c.1. Enligt metod A skall producenterna av mjölk eller andra mjölkprodukter betala avgift för de kvantiteter mjölk eller andra mjölkprodukter som de har levererat till uppköpare och som för ifrågavarande tolvmånadersperiod överstiger en fastställd referenskvantitet. Enligt metod B skall uppköparna av mjölk eller andra mjölkprodukter betala avgift för de kvantiteter som har levererats till dem av producenterna och som överstiger den fastställda referenskvantiteten. Vid tillämpningen av denna metod övervältras den avgift som åvilar uppköparen på de producenter som har bidragit till att ifrågavarande uppköpares referenskvantitet har överskridits.

4 Enligt artikel 5c.2 skall avgiften även betalas av varje mjölkproducent för de kvantiteter mjölk och/eller mjölkekvivalenter "som han har sålt direkt till konsumtion" och som för den aktuella tolvmånadersperioden överskrider den fastställda referenskvantiteten.

5 De allmänna reglerna för tillämpningen av tilläggsavgiften finns i rådets förordning (EEG) nr 857/84 av den 31 mars 1984(4) [Vid översättningen fanns ingen svensk version att tillgå]. I artikel 2.1 i denna förordning fastställs hur referenskvantiteten för mjölk som levereras till uppköpare för behandling och bearbetning (nedan kallad "referenskvantitet för leverans") skall beräknas. I artikel 6.1 i förordningen föreskrivs hur referenskvantiteten för mjölk som säljs direkt för konsumtion (nedan kallad "referenskvantitet för direktförsäljning") skall bestämmas.

6 Enligt artikel 5c.3 i förordning nr 804/68 får summan av de referenskvantiteter för leverans, som tilldelas producenter som är skyldiga att betala tilläggsavgift i en bestämd medlemsstat, inte överstiga en total garantikvantitet, som är olika för varje medlemsstat, och som är lika med summan av de kvantiteter mjölk som under kalenderåret 1981 har levererats till företag som behandlar eller bearbetar mjölk eller andra mjölkprodukter i ifrågavarande medlemsstat, ökad med 1 procent.

7 Genom artikel 6.2 i förordning nr 857/84 har motsvarande bestämmelse införts beträffande referenskvantiteter för direktförsäljning. Enligt denna bestämmelse får summan av de individuella referenskvantiteterna inte överstiga en viss kvantitet som har fastställts för varje medlemsstat i enlighet med vad som framgår av bilagan till förordningen och som är olika för varje medlemsstat.

8 I artikel 6a i förordning nr 857/84 som infördes genom artikel 1.3 i rådets förordning (EEG) nr 590/85 av den 26 februari 1985(5) föreskrivs vidare att de producenter som förfogar över två referenskvantiteter, den ena för leverans och den andra för direktförsäljning, efter ansökan kan få den ena referenskvantiteten ökad för att anpassning skall kunna ske till deras försäljningsmönster. Ökningen beviljas för en tolvmånadersperiod under den period som systemet skall tillämpas, under förutsättning att den andra referenskvantiteten minskas under samma period.

9 Slutligen stadgas, i det genom rådets förordning (EEG) nr 1298/85 av den 23 maj 1985(6) tillagda andra stycket, i artikel 5c.7 i förordning nr 804/68 - enligt vars första stycke tillämpningsföreskrifterna till denna artikel skall beslutas i enlighet med det förfarande som anges i artikel 30 i denna förordning - att de kvantiteter som har fastställts för varje enskild medlemsstat och som anges i artikel 5c.3 (vilka kvantiteter, som sagt, inte får överstiga summan av de individuella referenskvantiteter som har tilldelats berörda medlemsstat för leveranser) får "justeras på grundval av objektiva och vederbörligen verifierade statistiska data, för att beakta strukturella förändringar som å ena sidan påverkar leveranserna till uppköparna, och å andra sidan direktförsäljningen till konsumenterna." Artikel 5c.7 tredje stycket - även det infört genom den ovan nämnda bestämmelsen i förordning nr 1298/85 - lyder: "Dessa justeringar får för varje berörd medlemsstat inte medföra en höjning av summan av den generella totala garantikvantitet som anges i punkt 3 och den totala kvantitet som fastställts för direktförsäljning."

II - Målet vid den nationella domstolen och begäran om förhandsavgörande

10 Catherine Schiltz-Thilmann driver ett lantbruk med inriktning på mjölkproduktion. En del av produktionen levererar hon till en uppköpare för bearbetning. Den resterande delen använder hon till framställning av ost som säljs direkt till konsumtion. Hon förfogar därför över två referenskvantiteter, den ena för leveranser till en uppköpare och den andra för direktförsäljning.

11 För produktionsåret 1991/92 utgjorde den referenskvantitet som Catherine Schiltz-Thilmann hade blivit tilldelad för leverans 175 805 kg och den referenskvantitet som hon hade blivit tilldelad för direktförsäljning 152 654 kg. Under samma år levererade hon 160 594 kg till uppköparen, medan direktförsäljningen uppgick till sammanlagt 198 044 kg. Den outnyttjade delen av den referenskvantitet som hon hade blivit tilldelad för leveranser till uppköparen, och som utgjorde 15 211 kg (175 805 kg - 160 594 kg), överfördes i enlighet med artikel 6a i förordning nr 857/84 till den referenskvantitet som hon hade blivit tilldelad för direktförsäljning. Den senare referenskvantiteten höjdes därför till 167 865 kg (152 654 kg + 15 211 kg). Därmed hade denna referenskvantitet överskridits med 30 179 kg (198 044 kg + 167 865 kg). Jordbruksministern minskade denna kvantitet med 5 000 kg (eftersom, som det heter i begäran om förhandsavgörande, "det av olika orsaker hade blivit omöjligt att sälja denna del av mjölken") och fastställde slutligen, genom beslut av den 8 juli 1992, överskridandet till 25 179 kg och ålade Catherine Schiltz-Thilmann att betala en tilläggsavgift på 245 865 LFR.

12 Catherine Schiltz-Thilmann (nedan kallad "käranden i målet vid den nationella domstolen") överklagade detta beslut till Conseil d'État varvid hon i huvudsak gjorde gällande att någon plikt att betala tilläggsavgift inte kan uppkomma, när - såsom var fallet i Luxemburg beträffande det i målet aktuella produktionsåret 1991/92 - summan av, å ena sidan, den totala garantikvantitet som summan av de referenskvantiteter som har tilldelats för leverans inte får överstiga och, å andra sidan, den totala garantikvantiteten som summan av de referenskvantiteter som tilldelats för direktförsäljning inte får överstiga, inte hade överskridits. Enligt Conseil d'États uppfattning är det ostridigt att den "nationella 'uppköparkvoten' inte hade uttömts, men att den nationella kvoten för 'direktförsäljning' hade överskridits". Conseil d'État anser det därför vara nödvändigt att begära ett förhandsavgörande från domstolen beträffande följande fråga:

"Är det enligt gemenskapens bestämmelser, särskilt artikel 6a i förordning nr 857/84 och 5c stycke 7(7) i förordning nr 804/68, möjligt att för bedömningen av om det föreligger en överskottsproduktion på det nationella planet lägga samman de så kallade 'uppköpskvoterna' och 'direktförsäljningskvoterna', eller är dessa kvoter oberoende av varandra och kan de följaktligen inte få läggas samman, med förbehåll för överföring av en kvot till en annan inom ramen för artikel 6a i förordning nr 857/84?"

III - Svaret på frågan i begäran om förhandsavgörande

13 Det framgår av de faktiska omständigheterna i den vid Conseil d'État anhängiga tvisten att den nationella domstolen i huvudsak önskar få klarhet i om de bestämmelser, som under den period som är aktuell i förevarande mål utgjorde tilläggsavgiftssystemet, skall tolkas på så sätt, att en plikt att betala avgiften uppkommer, när en avgiftsskyldig har överskridit en av de två individuella referenskvantiteter som han har blivit tilldelad, även om summan av de totala garantikvantiteterna som har tilldelats för leveranser respektive direktförsäljning inte har överskridits i den berörda medlemsstaten under samma period som systemet har tillämpats.

14 Jag vill erinra om att tilläggsavgiftssystemet har införts för att återupprätta balansen på mjölkmarknaden, som kännetecknas av strukturella överskott, genom en produktionsbegränsning(8). För att i möjligaste mån uppfylla detta mål - vilket, såsom domstolen har fastslagit, är förenligt med artikel 39 i fördraget(9) - har två parallella kontrollmekanismer införts, varav den ena syftar till att begränsa den kvantitet mjölk som levereras till uppköpare för efterföljande behandling eller bearbetning (se särskilt artikel 5c.1 i förordning nr 804/68) och den andra avser att begränsa den kvantitet mjölk som säljs direkt till konsumtion (se särskilt artikel 5c.2 i förordning nr 804/68).

15 Båda mekanismerna bygger på tillämpningen av det grundläggande begreppet "referenskvantitet". Vid tillämpningen av mekanismen för kontroll av mjölkleveranser förstås med "referenskvantitet" den kvantitet mjölk som svarar mot de kvantiteter mjölk som har levererats av en producent (metod A) eller som har förvärvats av en uppköpare - vanligtvis ett mejeri - (metod B) under loppet av det år som den berörda medlemsstaten har valt som referensår (se artikel 2 i förordning nr 857/84). Vid tillämpningen av mekanismen för kontroll av direktförsäljning förstås med "referenskvantitet" den kvantitet mjölk som svarar mot de kvantiteter mjölk som producenten har sålt direkt till konsumtion under loppet av referensåret (se artikel 6.1 i förordning nr 857/84).

16 Även begreppet "total kvantitet", som skiljer sig från medlemsstat till medlemsstat (beträffande leveranserna, se artikel 5c.3 i förordning nr 804/68, och beträffande direktförsäljningen, se artikel 6.2 i förordning nr 857/84), har betydelse för tillämpningen av de två mekanismerna. Denna kvantitet utgör den gräns som medlemsstaten inte får överskrida vid tilldelningen av referenskvantiteter enligt antingen de allmänna reglerna om fastställande av dessa kvantiteter i artikel 2 och artikel 6.1 i förordning nr 857/84 eller undantagsbestämmelserna i artiklarna 3, 3a och 4 i samma förordning och enligt vilka vissa producentgrupper kan tilldelas extra eller särskilda referenskvantiteter. Inom de gränser som dragits upp genom de motsvarande totala kvantiteterna, har medlemsstaterna dessutom möjlighet att (med stöd av den genom förordning nr 590/85(10) införda artikel 4a.1 och 4a.3 i förordning nr 857/84) utnyttja det vida utrymme för skönsmässig bedömning som tillkommer dem(11) och tilldela andra producenter eller uppköpare inom samma region, eller i förekommande fall inom andra regioner, de referenskvantiteter som inte har utnyttjats av dem som erhållit dem.

17 Enligt min uppfattning kan två grundläggande principer härledas av vad som hittills anförts:

a) Det är ett nödvändigt, men också ett tillräckligt, villkor för uppkomsten av en plikt att betala tilläggsavgift att den individuella referenskvantitet som har tilldelats den avgiftsskyldige för leveranser eller direktförsäljning har överskridits. Referenskvantiteten kan därvid i förekommande fall ha anpassats genom beslut av den behöriga nationella myndigheten, som antingen tilldelar vederbörande en särskild eller extra referenskvantitet i enlighet med de särskilda regler som gäller härför eller, genom att utnyttja det utrymme för skönsmässig bedömning som har tilldelats medlemsstaterna genom artikel 4a i förordning nr 857/84, tilldelar vederbörande en referenskvantitet som inte har utnyttjats av den som erhållit den. En plikt att betala avgift vid överskridande av den individuella referenskvantiteten uppkommer (med förbehåll för tillämpningen av den ovan nämnda artikel 4a i förordning nr 857/84) även för det fall att motsvarande totala kvantitet som står till medlemsstatens förfogande inte har överskridits(12). Detta klargörs genom artikel 9.4 i förordning nr 857/84, införd genom artikel 1.8 i rådets förordning (EEG) nr 1305/85(13) [Vid översättningen fanns ingen svensk version att tillgå]. Genom den första meningen i denna bestämmelse (som visserligen ursprungligen endast infördes för de två första tolvmånadersperioder under vilka tilläggsavgiftssystemet tillämpades, men slutligen kom att vara i kraft under hela detta systems giltighetstid(14)) bemyndigades medlemsstaterna att använda den tilläggsavgift som de uppbar från de avgiftspliktiga till finansiering av nationella åtgärder för att främja en definitiv nedläggning av mjölkproduktionen. Det framgår klart av de båda följande meningarna i denna bestämmelse att den avgiftspliktige skall betala avgiften, även om den motsvarande totala kvantitet som står till medlemsstaternas förfogande inte har överskridits. Enligt bestämmelserna får den avgift som har uppburits endast användas för det ovan nämnda ändamålet "i den utsträckning de kvantiteter som faktiskt har levererats till uppköparna och de kvantiteter som faktiskt har varit föremål för direktförsäljning inte överstiger den berörda medlemsstatens garantikvantitet enligt artikel 5c.3 i förordning (EEG) nr 804/68 och dess totala kvantitet enligt artikel 6.2 i samma förordning. För det fall någon av dessa kvantiteter har överskridits, skall det avgiftsbelopp som har uppburits för det konstaterade överskridandet inbetalas till gemenskapen" (min kursivering)(15).

b) De båda kontrollmekanismerna för mjölkproduktion följer visserligen samma schema, men fungerar oberoende av varandra. Bortsett från de övriga skillnaderna (till exempel beträffande det sätt på vilket avgiften skall betalas) som till största delen beror på att villkoren för utövandet av de båda verksamhetsformerna (det vill säga leveranser för behandling eller bearbetning respektive direktförsäljning till konsumtion) är olika, är det i förevarande mål framför allt av intresse att villkoren för uppkomsten av avgiftsplikt avseende de båda kontrollmekanismerna regleras oberoende av varandra. Om en producent således är innehavare av två individuella referenskvantiteter, den ena för leveranser och den andra för direktförsäljning, är det tillräckligt att en av dessa kvantiteter - till exempel den som avser direktförsäljning - överskrids, för att avgiftsplikten skall uppkomma. Uppkomsten av avgiftsplikten - som, enligt vad som anförts ovan under a, principiellt inte beror på om den totala kvantitet som har tilldelats för direktförsäljning har överskridits - beror inte heller på om den totala kvantitet som har tilldelats för leveranser har överskridits eller om summan av dessa båda totala kvantiteter har överskridits.

18 Det går, enligt min mening, inte att finna stöd i några bestämmelser för en motsatt uppfattning till den som jag har gett uttryck för ovan(16). Även om de båda mekanismerna för reglering av mjölkproduktionen fungerar oberoende av varandra, finns det vissa "beröringspunkter" mellan dem, som framgår av särskilda bestämmelser - bland vilka de viktigaste, nämligen artikel 5c.7 i förordning nr 804/68 och artikel 6a i förordning nr 857/84(17), har angetts av den nationella domstolen - men dessa bestämmelser är så speciella att de enligt min mening inte kan ses annat än som undantag från huvudregeln om de båda mekanismernas självständiga karaktär. Följaktligen kan man med utgångspunkt från dessa bestämmelser inte uppställa någon allmän princip(18) om att en avgiftsskyldig inte är skyldig att betala en tilläggsavgift vid överskridande av den individuella referenskvantitet som har tilldelats honom, när summan av den totala kvantitet som i den berörda medlemsstaten har tilldelats dels för leveranser och dels för direktförsäljning inte har överskridits.

19 Jag önskar dessutom hänvisa till följande:

a) I artikel 5c.7 i förordning nr 804/68, som den har ändrats genom artikel 1.3 i förordning nr 1298/85, föreskrivs att det i enlighet med ett närmare angivet förfarande (nämligen det som anges i artikel 30 i förordning nr 804/68) och under vissa förutsättningar (när den berörda medlemsstaten kan hänvisa till "objektiva och vederbörligen verifierade statistiska data") får företas en justering av den totala kvantitet som har tilldelats för leveranser för att beakta strukturella förändringar som påverkar leveranserna till uppköparna och direktförsäljningen till konsumenterna. En motsvarande möjlighet till justering av den totala kvantitet som har tilldelats för direktförsäljning finns - på samma villkor - i artikel 6.2 i förordning nr 857/84, såsom den har ändrats genom artikel 1.4 i förordning nr 1305/85. Enligt dessa båda bestämmelser finns alltså en möjlighet att företa en varaktig förändring (en förändring som inte är begränsad till endast en av systemets tillämpningsperioder) av de totala kvantiteterna för att justera dem i förhållande till varaktiga strukturförändringar(19). Det kan därför inte antas att det i dessa bestämmelser uppställs en princip om att ett överskridande av en av de totala kvantiteterna automatiskt skulle kompenseras med den outnyttjade delen av den andra kvantiteten för att motsvara tillfälliga behov (det vill säga behov som är begränsade till en av systemets tillämpningsperioder) som inte är knutna till mer generella, strukturella förändringar på mjölkmarknaden, utan beror på enskilda producenters behov.

b) Enligt artikel 6a i förordning nr 857/84 kan de producenter som förfogar över två individuella referenskvantiteter, den ena för leveranser och den andra för direktförsäljning, efter ansökan få den ena av dessa kvantiteter ökad. Denna ökning - som medför en motsvarande minskning av den andra referenskvantiteten - kan endast omfatta en enda av systemets tillämpningsperioder och skall göra det möjligt för den berörda producenten att lösa de problem som har uppkommit till följd av förändringar i vederbörandes försäljningsmönster(20). Under dessa omständigheter går det inte att med utgångspunkt från nämnda bestämmelse uppställa någon princip om att ett överskridande av en av de båda individuella referenskvantiteterna, som beror på en konjunkturmässig ökning av produktionen och inte på en ändring i försäljningsmönstret, skulle kunna kompenseras, inte med den outnyttjade delen av den andra individuella referenskvantitet som vederbörande förfogar över, utan med en outnyttjad del av den motsvarande totala kvantitet som den berörda medlemsstaten förfogar över(21).

20 Av det fjortonde "övervägandet" i begäran om förhandsavgörande framgår att käranden i målet vid den nationella domstolen har gjort gällande att det inte torde strida mot de överväganden som ligger till grund för tilläggsavgiftssystemet att det föreligger ett samband mellan plikten att betala avgiften och överskridandet av summan av de totala kvantiteter som den berörda medlemsstaten förfogar över, eftersom den totala kvantitet mjölk som produceras i den berörda medlemsstaten inte ökar, om inte denna summa överskrids.

21 Detta konstaterande är i princip riktigt. Den omständigheten att avgiftsplikten endast uppstår vid ett överskridande av den individuella referenskvantiteten, kan emellertid även uppfattas på så sätt att den tjänar det syfte - om än på ett annat sätt - som gemenskapslagstiftaren hade med införandet av tilläggsavgiftssystemet: Om innehavaren av referenskvantiteten nämligen kunde räkna med att han trots överskridandet av denna kvantitet skulle slippa betala avgiften, såvitt det slutligen skulle inträffa att summan av de totala kvantiteter som den berörda medlemsstaten förfogar över inte överskrids, skulle detta i väsentlig grad minska effektiviteten av den individuella referenskvantiteten som ett incitament till inskränkning av produktionen.

22 Det skulle kanske ha varit ändamålsenligt att införa ett fullständigt och sammanhängande system av bestämmelser som dels knöt plikten att betala avgiften till överskridandet av summan av de totala kvantiteterna, dels innehöll de nödvändiga säkerhetsventilerna för att undvika att detta inte skadar det syfte som eftersträvas med införandet av tilläggsavgiften. De faktorer som är nödvändiga för att ett sådant system skall kunna fungera (och vars införande klart faller inom det utrymme för skönsmässig bedömning som gemenskapslagstiftaren förfogar över, vilket dessutom är särskilt stort inom området för den gemensamma jordbrukspolitiken(22)) kan enligt min mening varken härledas från de särskilda bestämmelserna i artikel 5c.7 i förordning nr 804/68 och artikel 6a i förordning nr 857/84 eller från någon av de övriga bestämmelser som utgjorde tilläggsavgiftssystemet vid den i målet aktuella perioden.

IV - Förslag till avgörande

23 Med hänsyn till vad som har anförts ovan föreslår jag att domstolen besvarar den fråga som har förts vidare av Conseil d'État i Luxemburg på följande sätt:

Varken i artikel 5c.7 i rådets förordning (EEG) nr 804/68 av den 27 juni 1968, i artikel 6a i rådets förordning (EEG) nr 857/84 av den 31 mars 1984 eller i några andra bestämmelser i tilläggsavgiftssystemet för mjölk finns det något stöd för att plikten för innehavaren av en individuell referenskvantitet att betala en tilläggsavgift skulle bero på om, under ifrågavarande systems tillämpningsperiod, summan av den totala kvantitet som står till den berörda medlemsstatens förfogande för leveranser, å ena sidan, och den totala kvantitet som står till samma medlemsstats förfogande för direktförsäljning, å andra sidan, har överskridits.

(1) - Rådets förordning (EEG) nr 804/68 av den 27 juni 1968 om den gemensamma organisationen av marknaden för mjölk och mjölkprodukter (EGT nr L 148, s. 13).

(2) - Rådets förordning (EEG) nr 856/84 av den 31 mars 1984 om ändring av förordning (EEG) nr 804/68 om den gemensamma organisationen av marknaden för mjölk och mjölkprodukter (EGT nr L 90, s. 10).

(3) - Tilläggsavgiften infördes ursprungligen för fem tolvmånadersperioder (från den 1 april 1984) som slutligen ökades till nio perioder (se artikel 1.1 i rådets förordning (EEG) nr 816/92 av den 31 mars 1992 om ändring av förordning (EEG) nr 804/68 om den gemensamma organisationen av marknaden för mjölk och mjölkprodukter (EGT nr L 86, s. 83). Således reglerades tilläggsavgiftssystemet till den 31 mars 1993 av artikel 5c i förordning nr 804/68 med senare ändringar och tillägg. Genom artikel 1.3 i rådets förordning (EEG) nr 2071/92 av den 30 juni 1992 om ändring av förordning nr 804/68 (EGT nr L 215, s. 64), som har varit i kraft sedan den 1 april 1993, har artikel 5c i förordning nr 804/68 ändrats genom en bestämmelse som blott lyder: "Prissystemet fastställs utan att detta påverkar tillämpningen av tilläggsavgiften." Detta system regleras sedan den 1 april 1993 av rådets förordning (EEG) nr 3950/92 av den 28 december 1992 om en tilläggsavgift på mjölk och mejeriprodukter (EGT nr L 405, s. 1) som skall gälla i sju på varandra följande tolvmånadersperioder.

(4) - Rådets förordning (EEG) nr 857/84 av den 31 mars 1984 om allmänna tillämpningsföreskrifter för den avgift som avses i artikel 5c i förordning (EEG) nr 804/68 inom sektorn för mjölk och mjölkprodukter (EGT nr L 90, s. 13). Denna förordning har sedermera, med verkan från den 1 april 1993, upphävts genom artiklarna 12 och 13 i förordning nr 3950/92 (som omnämnts i fotnot 3 ovan).

(5) - Rådets förordning nr 590/85 av den 26 februari 1985 om ändring av förordning (EEG) nr 857/84 om allmänna tillämpningsföreskrifter för den avgift som avses i artikel 5c i förordning (EEG) nr 804/68 inom sektorn för mjölk och mjölkprodukter (EGT nr L 68, s. 1).

(6) - Rådets förordning (EEG) nr 1298/85 av den 23 maj 1985 om ändring av förordning (EEG) nr 804/68 om den gemensamma organisationen av marknaden för mjölk och mjölkprodukter (EGT nr L 137, s. 5)

(7) - Även om det - i det på franska avfattade - beslutet talas om stycke ("alinéa") 7, framgår det klart att begäran om förhandsavgörande avser punkt ("paragraphe") 7 i artikel 5c i förordning nr 804/68.

(8) - Se dom av den 17 maj 1988, Erpelding (84/87, Rec. s. 2647, punkt 26), dom av den 27 maj 1993, Peter (C-290/91, Rec. s. I-2981, punkt 13), och av den 14 juli 1994, Graff (C-351/92, Rec. s. I-3361, punkt 26).

(9) - Se den i föregående fotnot omnämnda domen i målet Erpelding, punkt 26.

(10) - Som omnämnts i fotnot 5 ovan. Bestämmelsen i artikel 4a i förordning nr 857/84, som ursprungligen endast infördes för den första tolvmånadersperiod under vilken tilläggsavgiftssystemet tillämpades, var, efter det att dess giltighet hade förlängts flera gånger, i kraft till den 31 mars 1993 (se artikel 1.1 i rådets förordning (EEG) nr 817/92 av den 31 mars 1992 om ändring av förordning (EEG) nr 857/84 (EGT nr L 86, s. 85).

(11) - Se i detta avseende dom av den 28 april 1988, Mulder (120/86, Rec. s. 2321, punkt 18).

(12) - I det tolfte "övervägandet" i begäran om förhandsavgörande uppges att den totala tilldelade kvantiteten för leveranser inte hade överskridits i Luxemburg för produktionsåret 1991/1992, men att detta hade varit fallet beträffande den totala tilldelade kvantiteten för direktförsäljning, och att "de lantbrukare som hade överskridit sina 'uppköparkvoter' [därför] inte hade ålagts några sanktioner till skillnad från dem som hade överskridit sina 'direktförsäljningskvoter'". Eftersom - såsom anförts ovan i förslaget till avgörande - en avgiftsplikt uppkommer för den som har överskridit sin individuella referenskvantitet, även om den motsvarande totala kvantiteten inte har överskridits, kan detta avsnitt i begäran om förhandsavgörande endast förstås på så sätt att de avgiftsskyldiga, som under den aktuella perioden hade överskridit den individuella referenskvantitet som de hade blivit tilldelade för leveranser, till sist inte betalade någon avgift, eftersom den behöriga nationella myndigheten i enlighet med artikel 4a i förordning nr 857/84 tilldelade dem de referenskvantiteter som andra ekonomiska aktörer inte hade utnyttjat.

(13) - Rådets förordning (EEG) nr 1305/85 av den 23 maj 1985 om ändring av förordning (EEG) nr 857/84 (EGT nr 137, s. 12).

(14) - Se artikel 1.4 i förordning nr 817/92.

(15) - Också av artikel 4a.3a i förordning nr 857/84 framgår att avgiftsplikten uppkommer vid ett överskridande av den individuella referenskvantiteten, oberoende av om den motsvarande totala kvantiteten har överskridits. Genom artikel 4a.1 och 4a.3 bemyndigas - såsom nämnts ovan - medlemsstaterna att tilldela producenter eller uppköpare inom samma region eller inom andra regioner de referenskvantiteter som vissa producenter eller uppköpare inte har utnyttjat. Enligt artikel 4a.3a (punkt 3a infördes genom artikel 1.2 andra strecksatsen i rådets förordning (EEG) nr 774/87 av den 16 mars 1987 om ändring av förordning (EEG) nr 857/84 (EGT nr 78, s. 3) och utökades genom artikel 1.2 i rådets förordning (EEG) nr 764/89 av den 20 mars 1989 om ändring av förordning (EEG) nr 857/84 (EGT nr L 84, s. 2)) "uppbärs avgiften för alla de kvantiteter som överstiger de individuella referenskvantiteterna efter en eventuell korrigering av dessa. För tilläggsavgiftssystemets första två tillämpningsperioder i varje medlemsstat, är det avgiftsbelopp som skall betalas till gemenskapen emellertid begränsat till överskridandet av den totala garantimängden enligt artikel 5c.3 i förordning (EEG) nr 804/68 och/eller den totala garantikvantiteten enligt artikel 6.2 i samma förordning"(min kursivering).

(16) - Enligt artikel 4a i förordning nr 857/84, som jag har nämnt flera gånger ovan, kan en tilldelning av outnyttjade referenskvantiteter endast ske inom ramen för denna mekanism för kontroll av produktionen. Ordalydelsen av artikel 4a.1 och 4a.3 ger, enligt min mening, inte stöd för en tolkning enligt vilken en producent, för att höja sin tilldelade referenskvantitet för till exempel direktförsäljning, kan tilldelas en outnyttjad referenskvantitet som ursprungligen har tilldelats för leveranser. Det är betecknande att det i det andra övervägandet till förordning nr 590/85, genom vilken den bestämmelse som här är föremål för tolkning infördes, anges att systemet med tilldelning av outnyttjade referenskvantiteter "endast får tillämpas särskilt för leveranser och direktförsäljning".

(17) - Se även artikel 5.5 och 5.6 i kommissionens förordning (EEG) nr 1546/88 av den 3 juni 1988 om tillämpningsföreskrifter för den avgift som avses i artikel 5c i förordning (EEG) nr 804/68 (EGT nr L 139, s. 12).

(18) - Det finns en rad fall där de föreskrifter som bildar undantag från de allmänna reglerna om tilläggsavgiftssystemet har tolkats snävt, nämligen domen i målet Erpelding (som har nämnts i fotnot 8), punkterna 18 och 19, domen i målet Mulder (som har nämnts i fotnot 11), punkt 15, samt i dom av den 27 juni 1989, Leukhardt (C-113/88, Rec. s. 1991, punkt 12-14), dom av den 10 januari 1992, Kühn (C-177/90, Rec. s. I-35, punkt 8-11) och dom av den 27 januari 1994, Le Nan (C-189/92, Rec. s. I-261, punkt 19-21).

(19) - Vidare föreskrivs i artikel 6 i förordning nr 1546/88 att vid tillämpningen av artikel 5c.7 i förordning nr 804/68 och artikel 6.2 i förordning nr 857/84 skall de kvantiteter som läggs till en ursprungligen fastställd total kvantitet antingen tilldelas de producenter som avses i artikel 5.5 eller 5.6 i förordning nr 1546/88 eller läggas till den reservkvantitet som varje enskild medlemsstat enligt artiklarna 5 och 6.3 i förordning nr 857/84 skall upprätta inom var och en av de båda totala kvantiteter som den förfogar över, för att göra det möjligt att tilldela de grupper av avgiftsskyldiga som nämns i artiklarna 3, 3a och 4 i förordning nr 857/84 särskilda eller extra referenskvantiteter.

(20) - Beträffande syftet med denna bestämmelse, se dom av den 7 november 1991, Frankrike mot kommissionen (C-22/90, Rec. s. I-5285, särskilt punkt 15).

(21) - Också de ovan nämnda bestämmelserna (se fotnot 17) i artikel 5.5 och 5.6 i förordning nr 1546/88, som innehåller andra "beröringspunkter" med de båda mekanismerna för kontroll av mjölkproduktionen, har karaktären av mycket speciella särregler. Enligt den första av dess båda bestämmelser kan de producenter som har blivit tilldelade en referenskvantitet för direktförsäljning och som helt eller delvis upphör med direktförsäljning erhålla en referenskvantitet för leveranser, om den berörda medlemsstaten kan tilldela dem denna individuella referenskvantitet inom ramen för den totala kvantitet som medlemsstaten förfogar över. Den andra av de båda bestämmelserna rör det motsatta fallet, nämligen att de producenter som förfogar över en referenskvantitet för leveranser, och som helt eller delvis upphör med sina mjölkleveranser till uppköpare, kan erhålla en referenskvantitet för direktförsäljning, om den berörda medlemsstaten kan tilldela dem denna individuella referenskvantitet utan att motsvarande totala kvantitet överskrids.

(22) - Se bland annat dom av den 9 juli 1985, Bozzetti (179/84, Rec. s. 2301, punkt 30), dom av den 11 juli 1989, Schräder (265/87, Rec. s. 2237, punkt 22) och dom av den 21 februari 1990, Wuidart m.fl. (C-267/88 - C-285/88, Rec. s. I-435, punkt 14).