44

Mot denna bakgrund beslutade Visoki trgovački sud ((Kroatiens handelsöverdomstol)) att vilandeförklara målet och ställa följande frågor till EU-domstolen: ”1) Är notarier behöriga att delge handlingar i enlighet med förordning [nr 1393/2007], när dessa notarier delger sina beslut i ärenden där förordning nr 1215/2012 inte är tillämplig, med beaktande av att notarier i Kroatien när de agerar inom ramen för sin befogenhet enligt nationell lagstiftning i verkställighetsförfaranden på grundval av en ’handling som äger vitsord’, inte omfattas av begreppet domstol i den mening som avses i förordning nr 1215/2012? Med andra ord, med beaktande av att notarier inte omfattas av begreppet domstol i den mening som avses i förordning nr 1215/2012, kan dessa notarier när de agerar inom ramen för sin befogenhet enligt nationell lagstiftning i verkställighetsförfaranden på grundval av en ’handling som äger vitsord’, tillämpa reglerna om delgivning av handlingar i förordning … nr 1393/2007? 2) Kan parkering på gatan och på allmän väg, när rätten att inkassera parkeringsavgifter föreskrivs i lagen om trafiksäkerhet och i bestämmelserna om genomförande av kommunal verksamhet som myndighetsutövning, anses ingå i privaträttens område i den mening som avses i förordning [nr 1215/2012], som reglerar frågan vilken domstol som är behörig samt erkännande och verkställighet av domar på privaträttens område, i synnerhet med tanke på att ett fordon som upptäcks sakna parkeringsbiljett eller ha en parkeringsbiljett som gått ut omedelbart omfattas av skyldigheten att betala en enendagsbiljett, som om fordonet hade stått parkerat hela dagen, oberoende av exakt hur länge parkeringsplatsen använts, så att kravet på betalning av denna endagsbiljett har karaktär av en sanktionsavgift, varvid det ska påpekas att en sådan parkering betraktas som ett trafikbrott i vissa medlemsstater? 3) Kan i mål av det ovannämnda slaget angående parkering på gatan och på allmän väg, när rätten att inkassera parkeringsavgiften föreskrivs i lagen om trafiksäkerhet och i bestämmelserna om genomförande av kommunal verksamhet som myndighetsutövning, domstolarna delge handlingar till svaranden i en annan medlemsstat med stöd av förordning [nr 1393/2007]? Om det på grundval av ovanstående frågor konstateras att denna typ av parkering ingår i privaträttens område, uppkommer följande frågor: 4) I det aktuella fallet presumeras ett avtal har ingåtts genom nämnda parkering på gatan på en plats som identifieras genom horisontell och/eller vertikal markering, det vill säga det anses att parkeringen innebär att ett avtal har ingåtts och om priset enligt timtaxan för parkering inte har erlagts uppkommer en skyldighet att betala endagsavgiften. Strider denna presumtion om ingående av ett avtal genom denna parkering och om samtycke till betalning av priset för endagsbiljetten när en biljett enligt timtaxan inte har köpts eller den köpta biljetten har gått ut, mot de grundläggande bestämmelser om tillhandahållande av tjänster som fastställs i artikel 56 FEUF och andra bestämmelser i Europeiska unionens regelverk? (5) I det aktuella fallet ägde parkeringen rum i Zadar, och det finns därför en koppling mellan detta avtal och de kroatiska domstolarna. Är emellertid denna parkering en ’tjänst’ enligt artikel 7.1 i förordning … nr 1215/2012, med tanke på att begreppet tjänst innebär att den part som tillhandahåller tjänsten utför en bestämd verksamhet i utbyte mot ersättning? Frågan är följaktligen om klagandens verksamhet är tillräcklig för att betraktas som en tjänst. Om kroatiska domstolar inte har någon särskild behörighet enligt artikel 7.1 i förordning … nr 1215/2012 är domstolen på den ort där motparten har sin hemvist behörig att pröva tvisten. 6) Kan parkering på gator och på allmän väg, när rätten att inkassera parkeringsavgiften fastställs i lagen om trafiksäkerhet och i bestämmelserna om genomförande av kommunal verksamhet som myndighetsutövning, och betalning endast tas ut under en bestämd del av dagen, anses utgöra att avtal om nyttjanderätt till fast egendom i enlighet med artikel 24.1 i förordning … nr 1215/2012? 7) För det fall ovannämnda presumtion att parkeringen i fråga innebär att ett avtal har ingåtts (fjärde tolkningsfrågan) inte är tillämplig i förevarande fall, kan då denna typ av parkering, avseende vilken behörighet att inkassera parkeringsavgiften härrör från lagen om trafiksäkerhet och för vilken det föreskrivs betalning av en endagsbiljett om en timbiljett inte köps i förväg för användningen av parkeringsplatsen, eller om den period för vilken biljetten gäller har löpt ut, medföra skadestånd utanför avtalsförhållanden i den mening som avses i artikel 7.2 i förordning … nr 1215/2012? 8) I det aktuella fallet skedde parkeringen före Republiken Kroatiens anslutning till Europeiska unionen, närmare bestämt den 30 juni 2012 kl. 13:02. Detta föranleder frågan huruvida förordningarna om tillämplig lag, närmare bestämt [Rom I‑]förordningen eller [Rom II‑]förordningen, är tillämplig i förevarande fall, med tanke på deras giltighet i tiden. För det fall Europeiska unionens domstol är behörig att svara i frågor som rör tillämpningen av materiell rätt hänskjuts följande frågor: 9) Strider presumtionen om ingående av ett avtal genom parkeringen och om samtycke till betalning av priset för endagsbiljetten när en biljett inte har förvärvats i enlighet med timpriset, eller när den tid för vilken biljetten köpts har gått ut, mot de grundläggande bestämmelser om tillhandahållande av tjänster som fastställs i artikel 56 FEUF och i andra bestämmelser i Europeiska unionens regelverk, oavsett om fordonsägaren är en fysisk eller en juridisk person? Med andra ord, när det gäller fastställandet av tillämplig materiell rätt, kan bestämmelserna i artikel 4 i [Rom I‑]förordningen tillämpas i förevarande fall (med beaktande av att det i handlingarna i målet inte finns något som visar att parterna har nått en överenskommelse om tillämplig lag)? – Om det anses att ett avtal har uppkommit, rör det sig i förevarande fall om ett tjänsteavtal, det vill säga kan avtalet om parkering anses utgöra ett [tjänsteavtal] i den mening som avses i artikel 4.1 b i [Rom I‑]förordningen? – Alternativt: Kan parkeringsavtalet anses vara ett avtal om hyra av fast egendom i enlighet med artikel 4.1 c i [Rom I‑]förordningen? – Alternativt: Om bestämmelserna i artikel 4.2 i [Rom I‑]förordningen är tillämpliga vad gäller denna parkering, uppstår frågan vilken som i förevarande fall är den karakteristiska prestationen, med tanke på att klaganden i huvudsak bara märker ut parkeringsplatsen på gatan och därefter tar betalt för parkering medan motparten parkerar och betalar för parkeringen. Om den karakteristiska prestationen ska anses vara den som tillhandahålls av klaganden så är den kroatiska lagen tillämplig, men om det är motparten som tillhandahållit den karakteristiska prestationen skulle slovensk lag vara tillämplig. Med tanke på att rätten att ta ut betalning för parkeringen i detta fall regleras av kroatisk rätt, som avtalet därmed har närmare anknytning till, uppkommer emellertid frågan huruvida bestämmelserna i artikel 4.[3] i [Rom I‑]förordningen kan tillämpas även i detta fall? – Om det anses att det rör sig om en sådan utomobligatorisk förpliktelse som avses i [Rom II‑]förordningen kan denna utomobligatoriska förpliktelse betraktas som en skada, varför tillämplig lag skulle fastställas i enlighet med artikel 4.1 i [denna] förordning …? – Alternativt: Kan denna typ av parkering anses utgöra obehörig vinst, så att tillämplig lag ska fastställas i enlighet med artikel 10.1 i [Rom II‑]förordningen? – Alternativt: Kan denna typ av parkering anses utgöra tjänst utan uppdrag, så att tillämplig lag ska fastställas i enlighet med artikel 11.1 i [Rom II‑]förordningen? – Alternativt: Kan denna typ av parkering anses utgöra en situation med ansvar för motparten för oaktsamhet vid ingående av avtal (culpa in contrahendo), så att tillämplig lag ska fastställas i enlighet med artikel 12.1 i [Rom II‑]förordningen?”