FÖRSLAG TILL AVGÖRANDE AV GENERALADVOKAT LAILA MEDINA

föredraget den 3 mars 2022 ( 1 )

Mål C‑659/20

ET

mot

Ministerstvo životního prostředí

(begäran om förhandsavgörande från Nejvyšší správní soud (Högsta förvaltningsdomstolen, Tjeckien)

”Begäran om förhandsavgörande – Artikel 267 FEUF – Skyddet av arter av vilda djur och växter genom kontroll av handeln med dem – Förordningarna (EG) nr 338/97 och (EG) nr 865/2006 – Undantag från förbudet mot kommersiell verksamhet – Exemplar av en djurart som fötts och fötts upp i fångenskap – Begreppet ’avelsbestånd’ – Fastställande av avelsbeståndets härstamning”

Inledning

1. ”Den vilda faunan och floran i dess många vackra och varierande former är en oersättlig del av jordens naturliga system som måste skyddas för denna och kommande generationer”. Detta grundläggande uttalande görs i ingressen till konventionen om internationell handel med utrotningshotade arter av vilda djur och växter (nedan kallad Cites). ( 2 )

2. Cites är en miljökonvention som har till syfte att skydda vissa arter av vilda djur och växter mot rovdrift genom internationell handel. Den har beskrivits som ”den i mångas mening mest framgångsrika internationella konventionen av alla konventioner som rör bevarandet av vilda djur och växter” samtidigt som det erkänns att ”problem förvisso fortfarande föreligger”. ( 3 ) Närmare besett är olaglig handel med vilda djur och växter ”ett fortsatt stort problem”. ( 4 ) Värdet av den världsomfattande olagliga handeln uppskattas av vissa uppgå till mellan 7 och 23 miljarder US-dollar (USD) per år. ( 5 ) Förenta Nationernas senaste World Wildlife Crime Report visar att brott avseende vilda djur och växter är en verksamhet som är ”världsomfattande, vinstgivande med stor efterfrågan som leder till höga priser och som är extremt vittomfattande”. ( 6 ) Samma rapport belyser sambandet mellan den globala hälsokrisen och den olagliga exploateringen av vilda djur och växter och anser att slutet på brotten avseende vilda djur och växter är en ”väsentlig del av återuppbyggnaden till det bättre efter Covid-19 krisen”. ( 7 )

3. Det är mot bakgrund av dessa allmänna överväganden som jag avser genomföra bedömningen av begäran om förhandsavgörande som getts in av Nejvyšší správní soud (Högsta förvaltningsdomstolen i Republiken Tjeckien). Denna begäran rör tolkningen av två EU-förordningar vars syfte är att skydda arter av vilda djur och växter och garantera deras bevarande genom kontroll av internationell handel med exemplar av dessa arter, det vill säga rådets förordning (EG) nr 338/97 ( 8 ) och kommissionens förordning (EG) nr 865/2006. ( 9 )

4. Förordning nr 338/97 fastställer vissa undantagsbestämmelser som är tillämpliga på exemplar av djurarter som fötts och fötts upp i fångenskap och som förtecknas i bilaga A till denna förordning. Den huvudsakliga frågan i förevarande mål är väsentligen huruvida vid fastställandet av om exemplar kan undantas från förbudet mot handel som är tillämpligt på exemplar av djurarter som fötts upp i fångenskap, den behöriga myndigheten får kontrollera avelsbeståndets ursprung även när denna kontroll sträcker sig längre än de exemplar som uppfödaren förvärvat lagenligt. Som jag avser visa i min bedömning bör myndigheterna ha befogenhet att göra detta för att avgöra huruvida undantaget ska beviljas.

Tillämpliga bestämmelser

Internationell rätt

Cites

5. Föremålet för Cites är att skydda vissa utrotningshotade arter av vilda djur och växter genom att reglera internationell handel. Den fastställer separata regler till skydd för olika arter, vilka delas in i tre kategorier som svarar mot tre bilagor till konventionen och som avgränsas i förhållande till hur stort hotet om utrotning är för dem.

6. Denna konvention, vartill Europeiska unionen blev part den 8 juli 2015, genomfördes i Europeiska unionen med verkan från den 1 januari 1984 genom rådets förordning (EEG) nr 3626/82. ( 10 ) Denna förordning upphävdes genom förordning nr 338/97.

7. Bilaga I till Cites innehåller de mest hotade arterna med de strängaste skyddsreglerna. Enligt artikel II.1 i Cites ska handel med exemplar av dessa arter tillåtas endast ”i undantagsfall”.

8. Enligt artikel II.2 a i Cites omfattar bilaga II till denna konvention ”alla arter som – även om så inte nödvändigtvis är fallet för närvarande – dock kan bli utrotningshotade om inte handeln med exemplar av sådana arter underkastas strikta bestämmelser för att undvika ett nyttjande som är oförenligt med deras överlevnad”. Kraven på import av arter i bilaga II är mindre stränga i jämförelse med dem som gäller arter i bilaga I.

9. Artikel VII.4 i Cites föreskriver att sådana för kommersiella ändamål i fångenskap uppfödda exemplar av en djurart som upptagits i bilaga I ska betraktas som exemplar av arter upptagna i bilaga II.

EU-rätt

Förordning nr 338/97

10. Artikel 1 i förordning nr 338/97 anger att dess syfte är att skydda arter av vilda djur och växter och säkerställa deras bevarande genom kontroll av handeln med dem. Den anger också att den ska tillämpas under iakttagande av de mål, principer och bestämmelser som återfinns i Cites.

11. Artikel 2 i denna förordning innehåller följande definitioner: ”… g) administrativ myndighet: en administrativ nationell myndighet som i en medlemsstat utses i enlighet med artikel 13.1 a … … s) art: en art, en underart eller någon av deras populationer, t) exemplar: varje levande eller dött djur eller levande eller död växt av de arter som upptagits i bilagorna A–D … …”

12. Artikel 8 i förordning nr 338/97 föreskriver: ”1. Det är förbjudet att köpa, att erbjuda sig att köpa, att förvärva för kommersiella ändamål, att för kommersiella ändamål för allmänheten förevisa, att använda i vinstsyfte och att försälja, att inneha för försäljning, att saluföra eller att för försäljning transportera exemplar av de arter som upptagits i bilaga A. … 3. I enlighet med kraven i annan gemenskapslagstiftning kan undantag från de förbud som anges i punkt 1 i enskilda fall medges under förutsättning att ett intyg om detta utfärdas av den administrativa myndigheten i den medlemsstat där exemplaren finns då exemplaren …. d) är av en djurart och är exemplar som fötts och fötts upp i fångenskap eller är av en växtart och är exemplar som förökats artificiellt, eller en del eller ett derivat av ett sådant djur eller en sådan växt, … …”

Förordning nr 865/2006

13. Artikel 1.3 i förordning nr 865/2006 innehåller följande definition: ”avelsbestånd: alla djur som används för fortplantningsändamål hos en uppfödare.”

14. Artikel 54 i förordning nr 865/2006, med rubriken ”Exemplar av djurarter födda och uppvuxna i fångenskap”, föreskriver följande: ”Utan att det påverkar tillämpningen av artikel 55 skall ett exemplar av en djurart anses vara fött och uppvuxet i fångenskap endast om en behörig administrativ myndighet efter samråd med en behörig vetenskaplig myndighet i den berörda medlemsstaten är övertygad om att följande kriterier är uppfyllda: … 2) Avelsbeståndet anskaffades i enlighet med på förvärvsdagen tillämplig lagstiftning och på ett sätt som inte inverkat menligt på de berörda arternas överlevnad i vilt tillstånd. …”

De faktiska omständigheterna, förfarandet och tolkningsfrågorna

15. Sökanden är uppfödare av papegojor. Han ansökte den 21 januari 2015 om undantag från förbudet mot handel med fem exemplar av hyacinth macaw (Anodorhynchus hyacinthius) som fötts upp av sökanden och som fötts 2014. Denna art anges i bilaga A till förordning nr 338/97 och i bilaga I till Cites. Den behöriga administrativa myndigheten vägrade att bevilja ansökan med stöd av ett yttrande av den behöriga vetenskapliga myndigheten.

16. I sin bedömning konstaterade den administrativa myndigheten följande omständigheter rörande de papegojor som var föremål för utvärdering. Papegojornas far- och morföräldrar (nedan kallade far- och morföräldraexemplaren) importerades av en uruguayansk medborgare till Bratislava (Slovakien) i juni 1993 under misstänkta omständigheter. Far- och morföräldraexemplaren överfördes sedan med bil till Tjeckien av FU. Bilen stoppades vid gränsen av tullmyndigheten och far- och morföräldraexemplaren beslagtogs från FU genom ett administrativt beslut. Detta administrativa beslut upphävdes emellertid av Vrchní soud v Praze (Överdomstolen, Prag, Tjeckien) under 1996.

17. Myndigheterna återlämnade far- och morföräldraexemplaren till FU som sedan lånade ut dem till GV. GV födde upp föräldrarna till papegojorna i fråga (nedan kallade föräldraexemplaren) under 2000. GV återlämnade senare far- och morföräldraexemplaren till FU, som i sin tur överlämnade dem till Zlín Zoo (Zlín, Tjeckien). Sökanden erhöll föräldraexemplaren från GV år 2000. Giltigheten av överföringen av äganderätten till föräldraexemplaren till sökanden har inte bestritts.

18. Den vetenskapliga myndigheten bedömde huruvida föräldraexemplaren kunde erhålla undantag från förbudet mot handel med exemplar av en djurart som var fött och uppvuxet i fångenskap i enlighet med villkoren som anges i artikel 54.2 i förordning nr 865/2006. Enligt denna bestämmelse ska avelsbeståndet fastställas ”i enlighet med på förvärvsdagen tillämplig lagstiftning och på ett sätt som inte inverkat menligt på de berörda arternas överlevnad i vilt tillstånd”. Den vetenskapliga myndigheten föreslog att undantag inte skulle beviljas. Enligt dess uppfattning förelåg avvikelser i registreringshandlingarna avseende far- och morföräldraexemplaren och dessutom tillhandahölls inte någon information om föräldraexemplarens ursprung.

19. Med stöd av den vetenskapliga myndighetens yttrande vägrade den behöriga administrativa myndigheten att bevilja ett undantag som tillät handel med exemplaren i fråga. Sökanden överklagade detta beslut till Ministerstvo životního prostředí (miljödepartementet, Republiken Tjeckien). I sitt överklagande påstod han att begreppet ”avelsbestånd” hade misstolkats. Enligt hans uppfattning omfattar detta begrepp endast föräldraexemplaren och deras avkomma. Därför saknade myndigheterna befogenhet att kontrollera far- och morföräldraexemplarens ursprung. Ministerstvo životního prostředí (miljödepartementet) avslog överklagandet med motiveringen att sättet för förvärv av det första avelsparet är avgörande för att bedöma huruvida avelsbeståndet har anskaffats i enlighet med tillämpliga bestämmelser. Mot bakgrund av att sökanden inte kunde visa far- och morföräldraexemplarens ursprung var det inte möjligt att bevilja undantag som tillät handel med exemplaren i fråga.

20. Sökanden överklagade beslutet som meddelats av Ministerstvo životního prostředí (miljödepartementet) till Krajský soud v Hradci Králové (Regiondomstolen, Hradec Králové, Republiken Tjeckien). Den dom som meddelades av den domstolen angav att handel med papegojor hörande till arten Anodorhynchus är förbjuden och tillåts endast i undantagsfall som anges i artikel 54.2 i förordning nr 865/2006, vilket inte förelåg i sökandens situation. Nämnda domstol framhöll att vid tiden för förvärvet av far- och morföräldraexemplaren var Cites redan i kraft i Republiken Tjeckien och hade införlivats med nationell rätt. Domstolen ansåg att enligt den lagstiftning som införlivade Cites är en undersökning av avelsbeståndets ursprung tillåten och att den kan utsträckas till far- och morföräldraexemplaren. Begreppet ”avelsbestånd” enligt definitionen i förordning nr 865/2006 omfattar därför samtliga tre generationer av papegojor.

21. Sökanden överklagade den dom som meddelats av Krajský soud v Hradci Králové (Regiondomstolen, Hradec Králové) till Nejvyšší správní soud (Högsta förvaltningsdomstolen), den hänskjutande domstolen. Han hävdade att den överklagade domen innebar felaktig rättstillämpning genom att domstolen där intagit uppfattningen att begreppet ”avelsbestånd” omfattar föräldrarna och far- och morföräldrarna till de berörda exemplaren. Enligt sökanden medför en sådan tolkning en orimlig bevisbörda för honom. Den är dessutom enligt sökanden inte riktig mot bakgrund av omfattningen av begreppet ”avelsbestånd” Detta begrepp innefattar enligt sökandens mening alla djur som används i en specifik verksamhet för fortplantningsändamål hos en uppfödare och inte deras förfäder som används i annan verksamhet för fortplantningsändamål eller av andra uppfödare. Sökanden har också hävdat att det överklagade beslutet kränker hans rätt till egendom och hans berättigade förväntningar mot bakgrund av att han hade förvärvat föräldraexemplaren lagenligt.

22. I sitt svar på sökandens överklagande med avseende på en rättsfråga hänvisade Ministerstvo životního prostředí (miljödepartementet) till ordalydelsen i artikel 54.2 i förordning nr 865/2006, som använder formuleringen avelsbeståndet ”anskaffades”. Termen ”anskaffades” hänvisar tydligt till gången tid och således till början av avelslinjen. Ministerstvo životního prostředí (miljödepartementet) anförde vidare att definitionen av avelsbestånd är sekundär medan sättet hur beståndet har anskaffats är avgörande för frågan om beviljande av undantag. Med avseende på bevisbördan anförde Ministerstvo životního prostředí (miljödepartementet) att den inte var orimlig mot bakgrund av att ägaren var skyldig att styrka avelsbeståndets ursprung endast om han eller hon avser att handla med efterföljande generationer. Myndigheterna undersöker avelsbeståndets ursprung i enlighet med fast praxis i Europeiska unionen. Den motsatta uppfattningen, som framlagts av sökanden, gör det däremot lättare att legitimera ett avelsbestånd som uppfötts med hjälp av vilda exemplar. Beträffande rätten till egendom konstaterade Ministerstvo životního prostředí (miljödepartementet) att äganderätten till far- och morföräldraexemplaren och deras avkomma inte har bestritts. Sökandens rätt till egendom kränks således inte, utan begränsas endast.

23. Den hänskjutande domstolen framhåller att den avgörande punkten i förevarande mål är huruvida definitionen av ”avelsbestånd” enligt artikel 1.3 i förordning nr 865/2006 omfattar alla djur i en specifik verksamhet som används för fortplantning. Om domstolen skulle ge denna definition en vid tolkning som omfattar far- och morföräldraexemplar, som inte används av sökanden, blir den andra tolkningsfrågan utan betydelse.

24. Om domstolen skulle ge begreppet ”avelsbestånd” en snäv tolkning som begränsas till exemplar i en specifik verksamhet för fortplantning blir det emellertid nödvändigt att besvara den andra tolkningsfrågan. Genom denna fråga vill den hänskjutande domstolen få besked huruvida formuleringen avelsbeståndet ”anskaffades” som anges i artikel 54.2 i förordning nr 865/2006 endast omfattar det lagenliga förvärvet av de berörda exemplaren eller huruvida den även inbegriper början av avelslinjen.

25. I detta avseende anser den hänskjutande domstolen att den tolkning enligt vilken begreppet ”anskaffande” omfattar början av avelslinjen avseende de berörda exemplaren förhindrar legitimering av ”tveksamma” bestånd med hjälp av ”oärliga” överföringar. Å andra sidan konstaterar den domstolen att en ”oärlig” överföring inte är möjlig inom Europeiska unionen. Den intar den ståndpunkten att enligt den lagstiftning som för närvarande är i kraft är det omöjligt att lagenligt förvärva exemplar av de djur som förtecknas i bilaga A till förordning nr 865/2006 utan erhållande av ett undantag. Om undersökning av hela avelslinjen skulle vara tillåten skulle detta dessutom lägga ett orealistiskt krav på ägare av skyddade djur att styrka legitimiteten av en lång och odefinierad genealogisk linje.

26. Genom sin tredje fråga vill den hänskjutande domstolen få klarhet i huruvida enskilda förhållanden såsom det lagenliga förvärvet av föräldraexemplaren av sökanden och dennes berättigade förväntningar att han kunde bedriva handel med avkomman åtminstone i Republiken Tjeckien, kan tas i beaktande. Den hänskjutande domstolen konstaterar i detta avseende att även om Cites var tillämplig i Republiken Tjeckien vid tiden för förvärvet krävde inte den nationella införlivande lagstiftningen utfärdandet av ett intyg vid en nationell överföring. Den strängare unionslagstiftningen som kräver utfärdande av ett intyg vid överföring inom Europeiska unionen samt i samma medlemsstat var dessutom inte tillämplig när övergången av föräldraexemplaren ägde rum.

27. Under dessa omständigheter beslutade Nejvyšší správní soud (Högsta förvaltningsdomstolen) att vilandeförklara målet och att hänskjuta följande frågor till EU-domstolen för förhandsavgörande: ”1. Omfattar ’avelsbestånd’ i den mening som avses i [förordning nr 865/2006] exemplar som är föräldrar till exemplar som avlats av en viss uppfödare, trots att denne aldrig ägt eller innehaft dem? 2. Om svaret på den första frågan är att föräldraexemplar inte ingår i avelsbeståndet, har då de behöriga myndigheterna, när de undersöker huruvida villkoret i artikel 54.2 i förordning nr 865/2006 om anskaffande av avelsbestånd i enlighet med lagstiftningen och på ett sätt som inte inverkar menligt på överlevnaden av de levande exemplaren i vilt tillstånd är uppfyllt, befogenhet att kontrollera ursprunget för dessa föräldraexemplar och på den grunden bedöma om avelsbeståndet har anskaffats i enlighet med principerna i artikel 54.2 i den förordningen? 3. Kan, vid prövningen av huruvida villkoret i artikel 54.2 i kommissionens förordning (EG) nr 865/2006 om anskaffande av avelsbestånd i enlighet med lagstiftningen och på ett sätt som inte inverkar menligt på överlevnaden av de levande exemplaren i vilt tillstånd är uppfyllt, andra omständigheter i det enskilda fallet beaktas (bland annat god tro vid övertagandet av exemplar och berättigade förväntningar på att det kommer att vara möjligt att bedriva handel med deras eventuella avkomma och, eventuellt, även mindre ingripande lagbestämmelser i Republiken Tjeckien före anslutningen till Europeiska unionen)?”

Bedömning

Fråga 1

28. Genom sin första fråga vill den hänskjutande domstolen i huvudsak få klarhet i huruvida begreppet ”avelsbestånd” i den mening som avses i artikel 1.3 i förordning nr 865/2006 omfattar föräldrarna till exemplar som fötts upp av en viss uppfödare som han eller hon inte ägde eller innehaft.

29. I detta avseende konstaterar jag inledningsvis att kvalificering av djurexemplar som att de har ”fötts och fötts upp i fångenskap” har viktiga följder med avseende på deras skyddsstatus. Medan enligt artikel 8.1 i förordning nr 338/97 handel med exemplar av arter som förtecknas i bilaga A till denna förordning är förbjuden föreskriver artikel 8.3 d i denna förordning att exemplar av en djurart som fötts och fötts upp i fångenskap kan komma i fråga för ett undantag från förbudet mot handel (nedan kallat undantaget för uppfödning i fångenskap). Den behöriga administrativa myndigheten utfärdar ett intyg av det innehållet (nedan kallat intyg om undantag från säljförbudet).

30. Artikel 54 i förordning nr 865/2006 anger ett antal villkor som ska vara uppfyllda för att den administrativa myndigheten ska anse att exemplaren har fötts och fötts upp i fångenskap. Enligt särskilt artikel 54.2 i den förordningen ska den administrativa myndigheten vara övertygad om att ”avelsbeståndet anskaffades i enlighet med på förvärvsdagen tillämplig lagstiftning och på ett sätt som inte inverkat menligt på de berörda arternas överlevnad i vilt tillstånd”.

31. I förevarande mål är det ostridigt att föräldrarna till de exemplar som förvärvats av sökanden (med andra ord far- och morföräldrarna till den yngsta generationen av papegojor) inte uppfyller de villkor som anges i artikel 54.2 i förordning nr 865/2006. Far- och morföräldraexemplaren fångades i vilt tillstånd och importerades i Republiken Tjeckien under misstänkta omständigheter. Sökanden anför emellertid att begreppet ”avelsbestånd” inte ska omfatta exemplar som han aldrig ägt eller innehaft i sin uppfödningsverksamhet. Det är hans ståndpunkt att myndigheterna ska undersöka kraven för beviljande av undantag från handelsförbudet med hänsyn till endast den rättsliga statusen för exemplar som innehafts i hans egen uppfödningsverksamhet.

32. Det är i detta sammanhang som den hänskjutande domstolen vill få klarhet beträffande omfattningen av begreppet ”avelsbestånd” i den mening som avses i artikel 1.3 i förordning nr 865/2006. Ska detta begrepp tolkas som att det avser alla exemplar som används för att föda upp denna linje oberoende av den verksamhet i vilken de innehas, då behöver inte de två andra frågorna beaktas. Myndigheterna ska beakta avelsbeståndets ursprung per definition när de undersöker dess anskaffande i den mening som avses i artikel 54.2 i den förordningen.

33. Enligt EU-domstolens fasta praxis ska vid tolkningen av en unionsbestämmelse inte bara lydelsen beaktas, utan också sammanhanget och de mål som eftersträvas med de föreskrifter som bestämmelsen ingår i. ( 11 )

34. Såvitt gäller ordalydelsen i artikel 1.3 i förordning nr 865/2006 definierar den begreppet ”avelsbestånd” som ”alla djur som används för fortplantningsändamål hos en uppfödare”.

35. Den hänskjutande domstolen och Europeiska kommissionen har i sina yttranden intagit uppfattningen att ordalydelsen i definitionen av ”avelsbestånd” omfattar uteslutande djur som hålls i en specifik uppfödningsverksamhet. Definitionen hänför sig till djur som hålls i en uppfödningsverksamhet och inte i varje uppfödningsverksamhet.

36. En jämförande undersökning av olika språkversioner stöder denna tolkning. Den franska versionen anger ”un établissement d’élévage”, den spanska versionen ”un establecimiento”, den tyska versionen ”einem Zuchtbetrieb” och den lettiska versionen ”dzīvnieki audzētavā”. ( 12 )

37. Tolkningen efter ordalydelsen är emellertid inte avgörande då vissa andra språkversioner av artikel 1.3 i förordning nr 865/2006 antyder att begreppet ”avelsbestånd” avser samtliga djur i ett ”förfarande” för uppfödning. ( 13 ) Republiken Slovakien anser dessutom att termen ”operation” som används i den engelska versionen betecknar ett ”fortplantningsförfarande” och inte en specifik uppfödningsverksamhet.

38. Med hänsyn till de uppenbara olikheterna mellan de lika autentiska språkversionerna av artikel 1.3 i förordning nr 865/2006 är det nödvändigt att undersöka det sammanhang i vilket denna bestämmelse förekommer samt de syften som eftersträvas med den och den lagstiftning som den utgör en del av. ( 14 )

39. Beträffande sammanhanget för artikel 1.3 i förordning nr 865/2006 ska det erinras om att som framgår av det första skälet i denna förordning är dess mål bland annat att säkerställa full överensstämmelse med bestämmelserna i Cites. I syfte att tolka denna förordning är det därför nödvändigt att beakta bestämmelserna i Cites inklusive de resolutioner som antas av partskonferensen för Cites (nedan kallade konferensresolutioner), vilka är en hjälp till klarläggande av tolkningen av bestämmelserna i denna konvention. ( 15 )

40. I detta avseende vill jag lämna följande synpunkter. Å ena sidan är definitionen av begreppet ”avelsbestånd” enligt förordning nr 865/2006 nästan identisk med den definition som antagits i konferensresolution 10.16. Denna resolution specificerar att ”avelsbestånd” i en verksamhet betyder samtliga de djur i verksamheten som används för fortplantning”. ( 16 ) Användningen av den bestämda artikeln före substantiven ”djur” och ”verksamhet” förefaller ange att begreppet ”avelsbestånd” ska förstås på det sättet att det avser samtliga djur som används för fortplantning i en specifik uppfödningsverksamhet och inte av olika uppfödare i ett obestämt antal verksamheter.

41. Å andra sidan kan en ”verksamhet” enligt konferensresolution 12.10 ( 17 ) endast registreras enligt det förfarande som den fastställer om de exemplar som framställs i denna verksamhet kan betecknas som ”uppfödda i fångenskap” enligt bestämmelserna i konferensresolution 10.16. ( 18 ) Villkoren i den gamla resolutionen och dess bilagor anger tillräckligt tydligt att uppfödningsverksamheten i fångenskap inte kan uppfattas i betydelsen ”förfarande”. ( 19 )

42. För fullständighetens skull kan det vara lämpligt att konstatera att begreppet ”uppfödningsverksamhet” även inom andra rättsområden, och närmare besett i unionens jordbrukslagstiftning, uppfattas på ett liknande sätt. Förordning (EU) 2016/1012 ( 20 ) definierar termen ”avelsverksamhet” som ”organisation eller förening för uppfödare, privat företag som bedriver verksamhet i ett slutet produktionssystem eller offentligt organ”.

43. Beaktande av det sammanhang vari förordning nr 865/2006 utgör en del bekräftar att begreppet ”avelsbestånd” i den mening som avses i artikel 1.3 i förordningen omfattar alla djur i en specifik avelsverksamhet. Detta begrepp omfattar inte föräldrarna till exemplar som fötts upp av en viss uppfödare som han eller hon inte ägde eller innehade.

44. Beträffande det mål som eftersträvas med artikel 1.3 i förordning nr 865/2006 och den lagstiftning som den är del av stöder dessa också en snävare tolkning av begreppet ”avelsbestånd”. Definitionen och omfattningen av det begreppet har återverkningar på bestämmandet av föremålet för myndigheternas utvärdering när de gör bedömningen av huruvida avelsbeståndet anskaffades i enlighet med villkoren som anges i artikel 54.2 i förordning nr 865/2006. Föremålet för utvärderingen bör vara specifikt, exakt och konkret.

45. I detta perspektiv förefaller det vara klart att även om den tolkning som lagts fram av Republiken Slovakien att begreppet ”avelsverksamhet” betecknar ett ”förfarande” skulle godtas, vilket inte är fallet, kan ett sådant förfarande inte vara obegränsat utan ska uppfattas ha bestämda gränser i en specifik verksamhet.

46. Republiken Slovakien har emellertid gjort gällande att beaktandet av det övergripande mål som eftersträvas med förordning nr 865/2006 bestående i skyddet av hotade arter ska föranleda en annan slutsats. Enligt min uppfattning kan det mål som eftersträvas med den förordningen inte leda till en tolkning av begreppet ”avelsbestånd” som skulle vara oförenlig med detta begrepps innebörd i det lagstiftningssammanhang vari det utgör en del. Den tolkning som jag föreslår av begreppet ”avelsbestånd” äventyrar i vart fall inte förverkligandet av målet att skydda hotade arter. Som jag kommer att utveckla inom ramen för den andra och tredje tolkningsfrågan beaktas detta mål för att bekräfta att den behöriga administrativa myndigheten har befogenhet att undersöka avelsbeståndets ursprung när den avgör huruvida ett exemplar av en djurart kan omfattas av undantaget för exemplar som uppfötts i fångenskap.

47. Mot bakgrund av det ovanstående är det min slutsats att begreppet ”avelsbestånd” i den mening som avses i artikel 1.3 i förordning nr 865/2006 omfattar alla djur som hålls i en specifik avelsverksamhet. Detta begrepp omfattar därför som sådant inte föräldrarna till exemplar som fötts upp av en viss uppfödare vilka han eller hon inte ägde eller innehade.

Frågorna 2 och 3

48. Genom sin andra och tredje fråga vill den hänskjutande domstolen i huvudsak för det första få klarhet i huruvida den behöriga administrativa myndigheten har befogenhet att kontrollera avelsbeståndets ursprung för att förvissa sig om att det anskaffades lagenligt och på ett sätt som inte inverkat menligt på de berörda arternas överlevnad i vilt tillstånd i den mening som avses i artikel 54.2 i förordning nr 865/2006. För det andra vill den få klarhet i huruvida inom ramen för denna bedömning specifika omständigheter i målet, såsom uppfödarens goda tro, dennes berättigade förväntningar att handel med avkomman var tillåten samt den mindre stränga lagstiftningen i Republiken Tjeckien före landets anslutning till Europeiska unionen, har betydelse.

49. Som jag kommer att försöka visa i min bedömning bör myndigheterna ha befogenhet att kontrollera avelsbeståndets ursprung. Under förhållanden när de inte är förvissade om att de villkor som anges i artikel 54.2 i förordning nr 865/2006 är uppfyllda bör myndigheterna då ha befogenhet att vägra att bevilja ett undantag från förbudet mot handel. Enligt min uppfattning bör myndigheterna, med beaktande av den generella regeln som förbjuder handel med hotade arter, till sitt förfogande ha alla medel för att genomföra en undersökning när det föreligger tecken på risk, och inte blunda för missförhållanden.

a) Beträffande den administrativa myndighetens befogenhet att fastställa avelsbeståndets ursprung

50. Det erinras inledningsvis om att enligt EU-domstolens fasta praxis ( 21 ) ska vid tolkningen av en unionsbestämmelse inte bara lydelsen beaktas, utan också sammanhanget och de mål som eftersträvas med de föreskrifter som bestämmelsen ingår i.

51. Vad först gäller ordalydelsen i artikel 54.2 i förordning nr 865/2006 ska det konstateras att denna bestämmelse använder begreppet ”anskaffande” av avelsbeståndet, som är ganska omfattande. Det kan därför tolkas så, att det innefattar undersökning av händelser som inträffade i gången tid och närmare besett exemplarens ursprung.

52. Vad sedan beträffar sammanhanget för denna bestämmelse är det viktigt att erinra om att för det första artikel 8.1 i förordning nr 338/97 anger en generell regel som förbjuder all kommersiell användning av exemplar av de arter som förtecknas i bilaga A till denna förordning. De undantag som anges enligt artikel 8.3 i förordningen, inklusive undantaget avseende exemplar av djurarter som fötts och fötts upp i fångenskap, kan beviljas från fall till fall. Förbudet mot handel med exemplar av hotade arter återspeglar en grundläggande princip i Cites, enligt vilken handel med exemplar av utrotningshotade arter endast ska tillåtas ”i undantagsfall”. ( 22 ) Mot bakgrund av att förbudet mot handel med hotade arter är regeln, medan beviljande av undantag från denna regel avseende arter födda i fångenskap är undantaget, ska detta undantag tolkas restriktivt.

53. Vidare medger artikel 8.3 d i förordning nr 338/97 men kräver inte undantag från det förbud som den fastställer. ( 23 ) Det framgår tydligt av denna bestämmelse att beviljande av undantaget för dem som är födda i fångenskap endast är en möjlighet för medlemsstaterna. ( 24 )

54. I detta avseende är det viktigt att framhålla att det framgår av domstolens praxis att beträffande arter som omfattas av bilaga A till förordning nr 338/97, har medlemsstaterna rätt att fastställa ett generellt förbud på deras territorium mot all kommersiell användning av exemplar som fötts och fötts upp i fångenskap. ( 25 ) Om detta är fallet talar ännu starkare skäl för att, när undantag från förbudet mot handel med de förtecknade arterna tillåts, anse att myndigheterna åtnjuter ett stort utrymme för egen bedömning beträffande de metoder de använder för att undersöka huruvida exemplar kan undantas.

55. Slutligen ska det påpekas att artikel 55 i förordning nr 865/2006 föreskriver att en behörig myndighet själv ska kunna kräva analys av prover när den vid tillämpning av artikel 54 anser att det är nödvändigt att fastställa ett exemplars härstamning genom analys av dess blod eller vävnader. Denna bestämmelse ger stöd för slutsatsen att myndigheterna har befogenhet att undersöka avelsbeståndets ursprung för att komma fram till ett avgörande med avseende på fullgörelse av villkoren som anges i artikel 54.2 i förordningen.

56. Vad sedan beträffar målet för förordning nr 865/2006 ska det erinras om att den genomför förordning nr 338/97. Syftet med de åtgärder som vidtas genom dessa förordningar för att skydda exemplar av de arter som förtecknas i bilaga A till förordning nr 338/97 är att säkerställa största möjliga skydd för arter i vild fauna och flora genom kontroll av handel med sådana arter i överensstämmelse med målen, principerna och bestämmelserna i Cites. ( 26 ) Tolkningen enligt vilken myndigheterna har befogenhet att undersöka exemplarens ursprung inom ramen för en ansökan om intyg om undantag bidrar till uppnående av det mål som eftersträvas av dessa förordningar.

57. Jag finner också att det är särskilt relevant att påpeka att villkoren för att ett exemplar av en djurart ska kunna anses ha fötts och fötts upp i fångenskap som anges i artikel 54.2 i förordning nr 865/2006 motsvarar dem som anges i punkt 2 b ii) A i konferensresolution 10.16. Denna resolution antogs med hänsyn till problemet att ”mycket handel med exemplar som förklarades vara uppfödda i fångenskap står i strid med [Cites] och med resolutioner från partskonferensen och kan inverka menligt på de berörda arternas överlevnad i vilt tillstånd”. Tolkningen enligt vilken myndigheterna har befogenhet att kontrollera ursprunget till avelsbeståndet är förenlig med avsikterna hos partskonferensen i Cites att stärka skyddet för exemplar som fötts upp i fångenskap.

58. Varje annan tolkning skulle riskera att strida mot ovannämnda mål. Som den hänskjutande domstolen, Europeiska kommissionen, Republiken Tjeckien och Republiken Slovakien har framhållit i sina skriftliga yttranden är det nödvändigt att förebygga risken för en lätt ”legitimering” eller ”tvätt” av olagligt sålda exemplar. Det skulle faktiskt vara tillräckligt att en uppfödare förvärvar avkomman till ett exemplar som fångats i vilt tillstånd för att göra deras därpå följande handel lagenlig. ( 27 ) I detta perspektiv finner jag den hänskjutande domstolens påstående att en ”oärlig” överföring inte är möjlig i Europeiska unionen inte vara övertygande.

59. Mot denna bakgrund är det min uppfattning att myndigheterna har befogenhet att undersöka avelsbeståndets härstamning i syfte att avgöra anskaffandet därav i den mening som avses i artikel 54.2 i förordning nr 865/2006.

b) Beträffande de praktiska aspekterna och bevisbördan avseende fastställandet av avelsbeståndets härstamning

60. Det är viktigt att i detta skede behandla de problem som påtalats av den hänskjutande domstolen avseende de praktiska aspekterna av myndigheternas undersökning av avelsbeståndets härstamning. Dessa tvivel motsvarar i viss omfattning de argument som framförts av sökanden i dennes skriftliga yttranden.

61. Jag håller med Republiken Tjeckien och kommissionen, som i sina skriftliga yttranden och svaret på en fråga från domstolen framhåller att myndigheternas undersökning kan utsträckas till att omfatta den tidpunkt när de första exemplaren togs ur vilt tillstånd. Som nämnts i punkt 51 i förevarande förslag till avgörande är termen ”anskaffande” av avelsbeståndet som används i artikel 54.2 i förordning nr 865/2006 mycket omfattande. Den kan därför omfatta undersökning av hela avelslinjen upp till de exemplar som tagits ur vilt tillstånd. Som kommissionen riktigt framhållit i sitt svar på en fråga som ställts av domstolen är termen ”härstamning” som används i artikel 55 i förordning nr 865/2006 dessutom vidare än termen ”föräldrar” som används i artikel 54.1 a i denna förordning. Termen ”härstamning” förefaller därför ange att myndigheterna ska ha befogenhet att utsträcka sin undersökning till den tidpunkt när exemplar togs ur vilt tillstånd, vilket var fallet med far- och morföräldraexemplaren i fråga.

62. Den tid som kan ha gått alltsedan grundbeståndet togs ur vilt tillstånd är enligt min uppfattning inte avgörande i sig under omständigheter när den föreslagna verksamheten innefattar handel. Förordning nr 338/97 behandlar redan en specifik situation i vilken myndigheterna kan bevilja undantag med hänsyn till den tid som gått. Denna situation rör ”bearbetade exemplar som förvärvats för mer än femtio år sedan” ( 28 ) i den mening som avses i artikel 2 w i förordning nr 338/97. Exemplaren i fråga omfattas dock inte av denna bestämmelse.

63. Sökanden har gjort gällande att kravet att styrka legitimiteten hos hela avelslinjen föranleder en orimlig bevisbörda. Jag är inte övertygad om att detta är fallet.

64. I detta avseende ska det erinras om att, som angavs i punkt 30 i förevarande förslag till avgörande, artikel 54.2 i förordning nr 865/2006 anger två villkor med avseende på anskaffandet av avelsbeståndet som de administrativa myndigheterna ska bedöma. Det första villkoret avser anskaffandet av avelsbeståndet ”i enlighet med på förvärvsdagen tillämplig lagstiftning” (”fastställelse av lagligt förvärv”). Det andra avser anskaffandet av avelsbeståndet ”på ett sätt som inte inverkat menligt på de berörda arternas överlevnad i vilt tillstånd” (”fastställelse av icke-skadlighet”). Dessa två bedömningar är inte specifika för frågan huruvida exemplar ska anses ha fötts och fötts upp i fångenskap; de återger en generell inställning till regleringen av handel som fastläggs i förordning nr 338/97 och Cites ( 29 ).

65. Inom ramen för den prövning som genomförs av myndigheterna enligt artikel 54.2 i förordning nr 865/2006 är det viktigt att konstatera att en undersökning av härstamning förefaller vara allmän praxis vilket Republiken Tjeckien och Europeiska kommissionen har understrukit i sina skriftliga yttranden.

66. Republiken Tjeckien och Europeiska kommissionen har i huvudsak anfört att uppfödare inte systematiskt måste styrka legitimiteten hos avelsbeståndets hela härstamning. Myndigheterna genomför en riskbedömning beroende på omständigheterna i varje fall. ( 30 ) Vid genomförandet av en sådan bedömning ska ”graden av risk för arten (risk för skada, inslag av olaglig handel etcetera) avgöra […] granskningens omfattning”. ( 31 ) Europeiska kommissionen ger i sitt skriftliga svar på en fråga från domstolen vissa exempel på tecken på risker som myndigheterna ska uppmärksamma särskilt. Sådana tecken på risker innefattar följande: en plötslig ökning av eller en betydande handel med exemplar i fångenskap, deklaration av exemplar som uppfödda i fångenskap i verksamheter vars årliga produktion överstiger normal nivå med beaktande av storleken av föräldrapopulationen och den berörda artens fortplantningsförmåga, exemplar vars storlek och tillstånd inte överensstämmer med lämnade uppgifter om fortplantning, eller tvivel avseende det rättsliga ursprunget för grundbeståndet som kunde ha förvärvats innan landet i vilket det befinner sig blev part till Cites. Europeiska kommissionen har också påstått att den för närvarande samarbetar med medlemsstaterna genom att upprätta en vägledning med relevanta exempel på tecken på risker.

67. Europeiska kommissionen har också framhållit att när myndigheterna bedömer huruvida de ska bevilja ett intyg om undantag för handel beaktar de kraven på en ”kontrollkedja”. ( 32 ) Denna undersökning innefattar dokumentation avseende lagenligheten av förvärvet av avelsbeståndet. I detta sammanhang förefaller det inte vara orimligt att kräva att uppfödaren ska kunna styrka lagenligheten av förvärvet på grundval av ett uppfödningsregister. Dessutom har Europeiska kommissionen anfört i ett svar på en fråga från domstolen att om dokumentationen inte föreligger är det möjligt att styrka lagenligheten av kontrollkedjan med andra medel.

68. Det bör erinras om att med avseende på exemplar av de arter som förtecknas i bilaga B till förordning nr 338/97 har domstolen förklarat att det ankommer på de behöriga myndigheterna i medlemsstaterna att fastställa vilken bevisning som kan visa att villkoret om lagenligt förvärv av dessa exemplar har uppfyllts. ( 33 ) Jag anser att samma synsätt bör tillämpas analogt med avseende på exemplar av arter som upptagits i bilaga A till samma förordning med beaktande av förhållandet att denna inte anger vilken bevisning som kan fastställa det lagenliga förvärvet av dessa exemplar.

69. Beträffande referenspunkten för fastställande av det lagliga förvärvet framgår det av villkoren i artikel 54.2 i förordning nr 865/2006 att myndigheterna ska beakta de rättsliga bestämmelser som var tillämpliga vid tiden för förvärvet av varje exemplar när de rör sig från generation till generation. Avseende referenspunkten för fastställande av icke-skadlighet ska det konstateras att den inte är specifikt angiven i den bestämmelsen. I avsaknad av sådan angivelse kan referenspunkten anses vara densamma som för fastställande av lagligt förvärv, det vill säga dagen för förvärv av de ursprungliga exemplaren. Fastställande av icke-skadlighet är emellertid ganska omfattande och kan innefatta ett antal bedömningsmetoder. ( 34 ) Karaktären av den berörda bedömningen förefaller vara mer förenlig med beaktande av artens utveckling över en tidsperiod i stället för en specifik tidpunkt. I detta perspektiv förefaller det vara mer lämpligt att undvika att sätta gränser. Jag delar därför kommissionens ståndpunkt som angetts i ett svar på en fråga från domstolen att för att åstadkomma ett giltigt resultat bör myndigheterna kunna beakta artens ställning vid tiden för bedömningen. En sådan tolkning säkerställer att den ”bästa tillgängliga vetenskapliga informationen ligger till grund för fastställandet av icke-skadlighet”. ( 35 )

70. Min slutliga kommentar avseende den prövning som genomförs av myndigheterna är att de under alla förhållanden ska iaktta den unionsrättsliga principen om god förvaltning, vilken medför krav som medlemsstaterna måste uppfylla när de tillämpar EU-rätten. Bland dessa krav är skyldigheten att ange skäl för beslut som fattas av de nationella myndigheterna särskilt viktig, eftersom denna skyldighet bereder dem som besluten är riktade till möjlighet att tillvarata sina rättigheter och att, med kännedom om samtliga omständigheter, avgöra huruvida det finns anledning att överklaga. Den är även nödvändig för att göra det möjligt för domstolarna att utöva sin lagenlighetskontroll av besluten och utgör således en av förutsättningarna för rätten till ett effektivt rättsmedel inför en domstol enligt artikel 47 i Europeiska unionens stadga om de grundläggande rättigheterna (nedan kallad stadgan). ( 36 ) I förevarande mål finns inte något som tyder på ett åsidosättande av motiveringsskyldigheten eller något annat rättsstridigt förhållande i förfarandet som den behöriga administrativa myndigheten genomfört. Den myndigheten vägrade att bevilja ett undantag för handel med exemplaren i fråga med stöd av den vetenskapliga myndighetens rekommendation att undantaget inte skulle beviljas.

71. Med hänsyn till det ovanstående anser jag att ett godkännande av att den behöriga administrativa myndigheten har befogenhet att undersöka exemplarens ursprung när den bedömer huruvida den ska bevilja ett intyg om undantag för handel inte innebär att en orimlig bevisbörda läggs på uppfödarna.

c) Betydelsen av de särskilda omständigheterna i målet för bedömningen av de villkor som anges i artikel 54.2 i förordning nr 865/2006

72. Den sista punkten i min bedömning kommer att behandla den fråga som väcks genom den tredje frågan från den hänskjutande domstolen avseende betydelsen av de särskilda omständigheterna i målet för bedömningen av de villkor som anges i artikel 54.2 i förordning nr 865/2006. Enligt den hänskjutande domstolen innefattar dessa särskilda omständigheter uppfödarens (påstådda) berättigade förväntningar beträffande hans rätt till handel med avkomman till far- och morföräldraexemplaren, hans goda tro beträffande lagenligheten av förvärvet och den mindre stränga tillämpliga lagstiftningen i Republiken Tjeckien före landets anslutning till Europeiska unionen.

73. Enligt min uppfattning motiverar inte någon av ovannämnda omständigheter i sig själv att den administrativa myndigheten intar en mildare inställning och beviljar ett undantag som tillåter att exemplaren i fråga blir föremål för handel.

74. Till att börja med avser inte villkoren som anges i artikel 54.2 i förordning nr 865/2006 som myndigheterna ska pröva för bestämmande av huruvida exemplaren har fötts och fötts upp i fångenskap uppfödaren utan anskaffandet av avelsbeståndet. Dessa villkor är dessutom kumulativa. Även om myndigheterna kommer till slutsatsen att anskaffandet av avelsbeståndet var lagenligt vid tiden för förvärvet är inte denna slutsats ensam tillräcklig för att bevilja ett undantag. Dessutom som jag har framhållit ovan ( 37 ) behöver den administrativa myndigheten för att åstadkomma ett giltigt fastställande av icke-skada ta uppdaterad bevisning i beaktande.

75. Under dessa förhållanden är det min uppfattning att förekomsten av en mindre sträng tillämplig lagstiftning vid tiden för förvärv av avelsbeståndet före landets anslutning till Europeiska unionen ( 38 ) inte utgör skäl för den administrativa myndigheten att bevilja ett undantag från förbudet mot handel med exemplaren i fråga. Det bör också framhållas att vid tiden för förvärvet av exemplaren i fråga var Cites redan tillämplig i Republiken Tjeckien. Inte heller har sökanden hävdat att exemplaren i fråga berättigar till det undantag som är tillämpligt på ”exemplar före konventionen”, det vill säga exemplar av listade arter som förvärvats innan Cites blev tillämplig på dem. ( 39 )

76. Vad närmare besett beträffar uppfödarens påstådda berättigade förväntningar påverkar Cites ”inte på något sätt” parternas rätt att anta strängare inhemska föreskrifter rörande villkoren för handel med exemplar av arter som är upptagna i bilaga I till denna konvention ”eller ens ett fullständigt förbud däremot”. ( 40 ) Näringsidkare bör därför inte ha rätt att förvänta sig att det rättsliga ramverket kommer att förbli detsamma när de beslutar att bedriva handel med exemplar som omfattas av den generella förbudsregeln som fastläggs i Cites. Uppfödare ska i stället visa vederbörlig omsorg när de avser att ägna sig åt sådan handel. ( 41 )

77. Den hänskjutande domstolen vill få klarhet i huruvida den omständigheten att sökanden inte kan bedriva handel med exemplaren i fråga har inkräktat på hans rätt till egendom i den mening som avses i artikel 17 i stadgan. Enligt fast rättspraxis ( 42 ) är emellertid rätten till egendom inte en absolut rättighet och ska betraktas i förhållande till dess sociala funktion. Följaktligen kan dess utövande begränsas förutsatt att dessa begränsningar faktiskt svarar mot mål av allmänt intresse och inte utgör i förhållande till det eftersträvade målet ett orimligt och icke godtagbart ingrepp som påverkar kärnan i denna rättighet. Vad avser de mål av allmänintresse som nämnts ovan framgår det av fast rättspraxis att skydd av vilda djur och växter ingår bland dessa ( 43 ) och således kan motivera en begränsning av utövandet av äganderätten. Vad avser proportionalitetsprincipen räcker det att konstatera att förordning nr 338/97 och förordning nr 865/2006 utövar en balans mellan kraven på grund av denna rättighet och kraven som är förenade med skyddet för vilda djur och växter. Min uppfattning är följaktligen att sökandens rätt till egendom inte har åsidosatts.

78. Det är också relevant att påpeka att sökanden hade rätt att behålla exemplaren och att han inte har utsatts för någon administrativ eller straffrättslig påföljd. Förevarande mål förefaller därför inte kräva ytterligare bedömning med avseende på proportionalitetsprincipen.

79. Sökanden har icke desto mindre hävdat att hans uppfödningsverksamhet har en positiv inverkan på miljön. Enligt hans uppfattning leder handel med exemplaren i fråga som uppfötts i fångenskap till en minskning av efterfrågan på olagliga förvärv av exemplar som fångats i vilt tillstånd. Detta är enligt min uppfattning ett grundlöst påstående. Artikel 8.3 f i förordning nr 338/97 föreskriver i synnerhet att ett undantag kan beviljas från förbudet mot handel för exemplar ”som är avsedda för avel eller förökning och på så sätt kan bidra till att bevara de berörda arterna”. Det framgår emellertid inte av akten i målet och inte heller har det gjorts gällande vid domstolen att uppfödaren begärt att myndigheterna beviljar ett undantag med stöd av denna bestämmelse. I vart fall, som Republiken Tjeckien har uttalat i sitt skriftliga svar på en fråga som ställts av domstolen, förutsätter denna bestämmelse att verksamheten i fråga har konkreta fördelar för bevarandet såsom när det föreligger deltagande i bevarandeprojekt som leds av djurparker eller när exemplaren återlämnas till vilt tillstånd.

80. Min sista kommentar rör betydelsen av den tid som förlöpt efter det att grundbeståndet togs ur vilt tillstånd. Som antytts i punkt 62 i förevarande förslag till avgörande bör inte denna omständighet vara avgörande som sådan när riskbedömningen har föranlett myndigheterna att fatta beslut mot beviljande av ett undantag. Den generella regeln om förbud mot kommersiell verksamhet avseende listade exemplar är inte tidsbegränsad. För fullständighetens skull vill jag framhålla ytterligare en gång att förevarande mål inte innefattar straffrättsligt förfarande i vilket fall principen om preskription skulle vara tillämplig. Från civilrättslig synpunkt ska det dessutom nämnas att lagenligheten av förvärvet av exemplaren i fråga inte har bestritts.

81. Med hänsyn till det ovanstående anser jag inte att de specifika omständigheterna i målet såsom de som den hänskjutande domstolen beskrivit, har betydelse i samband med myndigheternas undersökning av de villkor som anges i artikel 54.2 i förordning nr 865/2006.

Förslag till avgörande

82. Mot bakgrund av det föregående föreslår jag att tolkningsfrågorna ska besvaras på följande sätt: 1. Begreppet ”avelsbestånd” i den mening som avses i artikel 1.3 i kommissionens förordning (EG) nr 865/2006 av den 4 maj 2006 om närmare föreskrifter för tillämpningen av rådets förordning nr 338/97, i dess lydelse enligt kommissionens förordning (EU) 2015/870 av den 5 juni 2015, omfattar alla djur som hålls i en specifik avelsverksamhet. Detta begrepp omfattar därför som sådant inte föräldrarna till exemplar som fötts upp av en viss uppfödare vilka han eller hon inte ägde eller innehade. 2. Den behöriga administrativa myndigheten har befogenhet att kontrollera avelsbeståndets ursprung för att förvissa sig om att det anskaffades lagenligt och på ett sätt som inte inverkat menligt på de berörda arternas överlevnad i vilt tillstånd i den mening som avses i artikel 54.2 i kommissionens förordning (EG) nr 865/2006. För denna bedömning har inte de specifika omständigheterna i målet, såsom uppfödarens goda tro, dennes berättigade förväntningar att handel med avkomman var tillåten samt den mindre stränga lagstiftningen i Republiken Tjeckien före landets anslutning till Europeiska unionen, någon betydelse.

( 1 ) Originalspråk: engelska.

( 2 ) Undertecknad i Washington (Förenta staterna) den 3 mars 1973 (United Nations Treaty Series, vol. 993, No I-14537).

( 3 ) Bowman, M., ”A Tale of two CITES: Divergent Perspectives upon the Effectiveness of the Wildlife Trade Convention”, Review of European, Comparative & International Environmental Law, vol. 22, 2013, s. 228, som citerar Davies P., i Bowman, M., Davies, P., och Redgwell, C., Lyster’s International Wildlife Law, 2a uppl., Cambridge University Press, Cambridge, 2010, s. 484 och 533.

( 4 ) Som konstateras i resolution vid partskonferens 11.3 ”efterlevnad och genomförande”.

( 5 ) Nellemann, C. m.fl. (red.), The Rise of Environmental Crime, A Growing Threat to Natural Resources, Peace, Development and Security, A UNEP-Interpol Rapid Response Assessment, UNEP, 2016, s. 7.

( 6 ) United Nations Office on Drugs and Crime, World Wildlife Crime Report 2020: Trafficking in protected species, United Nations, New York, 2020, s. 3.

( 7 ) Ibidem.

( 8 ) Rådets förordning (EG) nr 338/97 av den 9 december 1996 om skyddet av arter av vilda djur och växter genom kontroll av handeln med dem (EGT L 61, 1997, s. 1), ändrad genom kommissionens förordning (EU) nr 1320/2014 av den 1 december 2014 om ändring av rådets förordning (EG) nr 338/97 om skyddet av arter av vilda djur och växter genom kontroll av handeln med dem (EUT L 361, 2014, s. 1).

( 9 ) Kommissionens förordning (EG) nr 865/2006 av den 4 maj 2006 om närmare föreskrifter för tillämpningen av rådets förordning (EG) nr 338/97 om skyddet av arter av vilda djur och växter genom kontroll av handeln med dem (EUT L 166, 2006, s. 1), ändrad genom kommissionens förordning (EU) 2015/870 av den 5 juni 2015 (EUT L 142, 2015, s. 3).

( 10 ) Rådets förordning av den 3 december 1982 om genomförande i gemenskapen av konventionen om internationell handel med utrotningshotade arter av vilda djur och växter (EGT L 384, 1982, s. 1).

( 11 ) Dom av den 8 december 2020, Staatsanwaltschaft Wien (Förfalskade banköverföringar) (C‑584/19, EU:C:2020:1002, punkt 49).

( 12 ) Min kursivering.

( 13 ) Jag avser närmare bestämt de slovenska, grekiska och kroatiska versionerna.

( 14 ) Se, för ett liknande resonemang, dom av den 24 mars 2021, A (C‑950/19, EU:C:2021:230, punkterna 37 och 38).

( 15 ) Se, analogt, dom av den 12 maj 2021, Hauptzollamt B (Kaviar av störarter) (C‑87/20, EU:C:2021:382, punkterna 30 och 31).

( 16 ) Konferensresolution 10.16, punkt 1 c.

( 17 ) Denna resolution benämns ”Registrering av verksamheter som föder upp djurarter i bilaga I i fångenskap för kommersiella syften”. Den har inte genomförts i Europeiska unionen, vilket betyder att registrering av verksamheter avseende kommersiell uppfödning i fångenskap hos Cites sekretariat inte är ett krav för handel i Europeiska unionen. Men denna resolution kan användas som referenspunkt med avseende på tolkningen av termen ”uppfödningsverksamhet”.

( 18 ) Konferensresolution 12.10, punkt 5 a.

( 19 ) Som ett exempel anger bilaga 1 till konferensresolution 12.10 den information som ska lämnas till sekretariatet av den administrativa myndigheten beträffande verksamheter som ska registreras, som omfattar namn och adress till ägaren och utövaren av verksamheten avseende uppfödning i fångenskap, dagen för etablering, och beskrivning av lokalerna där beståndet ska inrymmas. Bilaga 3 till samma resolution innehåller ett ansökningsformulär som bland annat kräver kontaktuppgifter om ägaren och utövaren av verksamheten avseende uppfödning i fångenskap.

( 20 ) Europaparlamentets och rådets förordning (EU) 2016/1012 av den 8 juni 2016 om avelstekniska och genealogiska villkor för avel, handel med och införsel till unionen av renrasiga avelsdjur, hybridavelssvin och avelsmaterial från dem och om ändring av förordning (EU) nr 652/2014, rådets direktiv 89/608/EEG och 90/425/EEG och om upphävande av vissa akter med avseende på djuravel (kallad djuravelsförordningen) (EUT L 171, 2016, s. 66).

( 21 ) Se fotnot 11 ovan.

( 22 ) Artikel II.1 i CITES.

( 23 ) Dom av den 23 oktober 2001, Tridon (C‑510/99, EU:C:2001:559, punkt 34).

( 24 ) Se, för ett liknande resonemang, dom av den 23 oktober 2001, Tridon (C‑510/99, EU:C:2001:559, punkt 30).

( 25 ) Se, för ett liknande resonemang, dom av den 23 oktober 2001, Tridon (C‑510/99, EU:C:2001:559, punkt 41).

( 26 ) Se, för ett liknande resonemang, dom av den 4 september 2014, Sofia Zoo (C‑532/13, EU:C:2014:2140, punkt 34).

( 27 ) Se Lieberman, S., Procedures used by the United States of America in making CITES non-detriment findings i Rosser, A., Haywood, M., Guidance for CITES Scientific Authorities: Checklist to Assist in Making Non-detriment findings for Appendix II Exports, IUCN – The World Conservation Union, Gland, Switzerland and Cambridge, UK, 2002, s. 32, som uttalar med avseende på förfaranden som tillämpas i Förenta staterna: ”det finns … alltför många fall där djuren själva uppföds i fångenskap men grundbeståndet inte anskaffades lagenligt varför export av till och med avkomman skulle vara menlig för artens överlevnad (i det att den ökar efterfrågan och underlättar skadlig handel).”

( 28 ) Artikel 8.3 b.

( 29 ) Se artikel 5.2 a och b i förordning nr 338/97 och artikel IV.2 a och b i CITES med avseende på villkoren för utfärdande av exporttillstånd för listade arter. Se också konferensresolution 18.7 ”Fastställande av lagligt förvärv” och konferensresolution 16.7 ”Fastställande av icke-skadlighet”.

( 30 ) I det specifika sammanhanget gällande fastställande av lagligt förvärv för export av CITES-listade arter som definierar konferensresolution 18.7 termen ”riskbedömning” som ”utvärdering av sannolikheten för att ett exemplar av en art som listats enligt CITES inte var lagligt förvärvat”.

( 31 ) Lieberman, S., anfört arbete, s.30.

( 32 ) I det specifika sammanhanget för fastställande av det lagliga förvärvet för export av arter som upptagits i förteckningar enligt CITES definierar konferensresolution 18.7 termen ”kontrollkedja” på följande sätt: ”kronologisk dokumentation i praktiskt möjlig omfattning och i enlighet med tillämplig lagstiftning och register av transaktioner rörande tagande av ett exemplar från vilt tillstånd och efterföljande äganderätt till detta exemplar”.

( 33 ) Dom av den 16 juli 2009, Rubach (C‑344/08, EU:C:2009:482, punkt 27).

( 34 ) Se konferensresolution 16.7 (Rev. CoP17) ”Fastställande av icke-skadlighet”.

( 35 ) Konferensresolution 14.2 ”CITES Strategisk vision: 2008–2013”, Mål 1.5.

( 36 ) Dom av den 7 september 2021, Klaipėdos regiono atliekų tvarkymo centras (C‑927/19, EU:C:2021:700, punkt 120).

( 37 ) Punkt 69.

( 38 ) Se den hänskjutande domstolens förklaringar i detta avseende i punkt 26 av förevarande förslag till avgörande.

( 39 ) Undantaget för exemplar före konventionen anges i artikel 8.3 a i förordning nr 338/97. Se Davies P., anfört arbete, s. 510.

( 40 ) Artikel XIV.1 a i CITES.

( 41 ) En helt annan fråga är huruvida myndigheterna eventuellt borde ha föreskrivit övergångsbestämmelser för att medge näringsidkare möjlighet att anpassa sig. Sökanden har emellertid inte hävdat att hans berättigade förväntningar åsidosatts på denna grund.

( 42 ) Se dom av den 15 januari 2013, Križan m.fl. (C‑416/10, EU:C:2013:8, punkt 113).

( 43 ) Se, för ett liknande resonemang, dom av den 19 juni 2008, Nationale Raad van Dierenkwekers en Liefhebbers och Andibel (C‑219/07, EU:C:2008:353, punkt 27).