ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
Förslag till avgörande av generaladvokat Lenz föredraget den 11 juni 1996. - Europeiska kommissionen mot Italienska republiken. - Fördragsbrott - Direktiv 91/157/EEG. - Mål C-303/95.



Rättsfallssamling 1996 s. I-03859



Generaladvokatens förslag till avgörande

1 I förevarande mål om fördragsbrott för kommissionen talan mot Republiken Italien med påstående om att denna har underlåtit att uppfylla sina skyldigheter enligt rådets direktiv 91/157/EEG av den 18 mars 1991 om batterier och ackumulatorer som innehåller vissa farliga ämnen(1) genom att inte vidta nödvändiga åtgärder i lag eller annan författning för att följa detta direktiv eller i vart fall inte har underrättat kommissionen om detta.

2 I artikel 11 i direktiv 91/157 föreskrivs att medlemsstaterna skall vidta de åtgärder som är nödvändiga för att följa detta direktiv före den 18 september 1992 och genast underrätta kommissionen om detta.

3 Svaranden har inte bestritt vad som lagts den till last, utan har endast hänvisat till att de åtgärder som är nödvändiga för att följa direktivet är under förberedande.

4 Under dessa omständigheter kan jag endast föreslå att domstolen fastställer att Republiken Italien har underlåtit att uppfylla sina skyldigheter enligt rådets direktiv 91/157/EEG av den 18 mars 1991 om batterier och ackumulatorer som innehåller vissa farliga ämnen genom att inte inom den föreskrivna fristen vidta nödvändiga åtgärder i lag eller annan författning för att följa direktivet. Dessutom föreslår jag att Republiken Italien skall förpliktas att ersätta rättegångskostnaderna.

(1) - EGT nr L 78, s. 38.
Förslag till avgörande av generaladvokat Lenz föredraget den 23 maj 1996. - Europeiska kommissionen mot Republiken Grekland. - Fördragsbrott - Direktiv 92/5/EEG - Underlåtenhet att införliva inom föreskriven frist. - Mål C-304/95.



Rättsfallssamling 1996 s. I-03865



Generaladvokatens förslag till avgörande

1 Inom ramen för ett förfarande om fördragsbrott enligt artikel 169 i EG-fördraget mot Republiken Grekland har kommissionen yrkat att det skall fastställas att Republiken Grekland har underlåtit att uppfylla sina skyldigheter enligt fördraget och rådets direktiv 92/5/EEG(1) av den 10 februari 1992 om ändring och uppdatering av direktiv 77/99/EEG om hygienfrågor som påverkar handeln med köttprodukter inom gemenskapen och om ändring av direktiv 64/433/EEG genom att inte inom den föreskrivna fristen vidta nödvändiga åtgärder i lag eller annan författning för att följa direktiv 92/5/EEG eller i vart fall inte ha underrättat kommissionen om detta.

2 I artikel 3 i direktiv 92/5 föreskrivs principiellt - alltså även beträffande Republiken Grekland - att medlemsstaterna senast den 1 januari 1993 skall sätta i kraft de lagar och andra författningar som behövs för att följa detta direktiv.

3 Det är ostridigt att de nödvändiga lagarna och andra författningarna varken hade satts i kraft den 1 januari 1993 eller efter det att den frist på två månader hade löpt ut som hade fastställts i det motiverade yttrandet av den 3 juni 1994.

4 Den grekiska regeringen har däremot uttryckligen försvarat sig mot anklagelsen om att den har brutit mot artikel 5 i fördraget genom att anföra att den inte har brutit mot sin skyldighet att medverka vid genomförandet av direktivet och vid det inledande förfarandet.

5 Eftersom det är klart att de nödvändiga lagarna och andra författningarna inte har satts i kraft i rätt tid och att Republiken Grekland därigenom har brutit mot sina skyldigheter enligt direktiv 92/5, behöver frågan om det har skett ett brott mot artikel 5 i fördraget inte behandlas, i synnerhet inte som kommissionen inte har gjort gällande att det skulle ha skett något särskilt brott mot artikel 5 i fördraget vid sidan av de skyldigheter som följer av direktivet.

6 Kommissionens yrkande skall därför bifallas. Enligt artikel 69.2 i rättegångsreglerna skall tappande part ersätta rättegångskostnaderna.

7 Mitt förslag till avgörande är följande:

1. Republiken Grekland har brutit mot sina skyldigheter enligt EG-fördraget genom att inte inom den föreskrivna fristen vidta nödvändiga åtgärder i lag eller annan författning för att följa rådets direktiv 92/5/EEG av den 10 februari 1992 om ändring och uppdatering av direktiv 77/99/EEG om hygienfrågor som påverkar handeln med köttprodukter inom gemenskapen och om ändring av direktiv 64/433/EEG.

2. Republiken Grekland skall ersätta rättegångskostnaderna.

(1) - EGT nr L 57, s. 1.
3.

Avtalet, som trädde i kraft den 1 januari 1980, syftar till att uppnå en expansion och allt större liberalisering av världshandeln med mejerivaror under så stabila marknadsförhållanden som möjligt på basis av ömsesidiga fördelar för exporterande och importerande länder (artikel I). Det är tillämpligt på följande varor: mjölk och grädde, koncentrerad eller sötad, smör, ost och ostmassa, kasein (artikel II). Det föreskrivs allmänna skyldigheter angående information (artikel III) och samarbete mellan de deltagande länderna (artikel IV), särskilt vad beträffar stöd till utvecklingsländerna (artikel IV). De funktioner som är nödvändiga för att verkställa avtalets bestämmelser utförs av det internationella mejerivarurådet, som inrättats genom avtalet och består av representanter för de deltagande länderna (artikel VII). Tre protokoll finns närslutna avtalet och behandlar vissa slag av mjölkpulver (protokoll nr 1), mjölkfett (protokoll nr 2) respektive vissa ostar (protokoll nr 3). Genom protokollen, som utgör en integrerad del av avtalet, åläggs likartade skyldigheter: a) exportpriserna skall inte fastställas så, att de understiger de minimipriser som fastslagits i avtalet (artikel 3.1 i vart och ett av protokollen), b) vart och ett av protokollen är tilllämpligt på export av varor som framställts eller omförpackats inom tullområdet i något av de deltagande länderna (artikel 3.7 i protokoll nr 1, artikel 3.6 i protokoll nr 2 och nr 3), c) varor som omfattas av protokollen skall så långt möjligt inte importeras till priser som understiger det tillämpliga tullvärde som svarar mot de föreskrivna minimipriserna (artikel 6.1 a i protokoll nr 1, artikel 6 a i protokoll nr 2 och nr 3), d) deltagarländerna förbinder sig att vidta lämpliga motåtgärder om import till priser som understiger minimipriserna hotar funktionen av protokollet (artikel 6.1 c i protokoll nr 1, artikel 6 c i protokoll nr 2 och nr 3), e) på begäran av ett deltagande land kan undantag medges från skyldigheten att iaktta minimipriserna som avses i artikel 3.1 i vart och ett av protokollen (artikel 7 i vart och ett av protokollen) ( 3 ).
25

EU-domstolen påpekar i detta hänseende att det enligt domstolens fasta praxis, inom ramen för det samarbete mellan EU-domstolen och de nationella domstolarna som införts genom artikel 267 FEUF, krävs att den nationella domstolen noggrant iakttar kraven avseende innehållet i en begäran om förhandsavgörande, vilka uttryckligen anges i artikel 94 i EU-domstolens rättegångsregler, eftersom det är nödvändigt att komma fram till en tolkning av unionsrätten som är användbar för den nationella domstolen. Såsom anges i artikel 94 c i rättegångsreglerna krävs det bland annat att beslutet om hänskjutande innehåller en redogörelse för de skäl som fått den hänskjutande domstolen att undra över tolkningen eller giltigheten av de aktuella unionsrättsliga bestämmelserna (se, för ett liknande resonemang, dom av den 19 april 2018, Consorzio Italian Management et Catania Multiservizi, C 152/17, EU:C:2018:264, punkterna 21 och 22 samt där angiven rättspraxis).
7

Artikel 12 i direktivet, med rubriken ”Offentliga kontrakt mellan enheter i den offentliga sektorn”, har följande lydelse: ”1. Ett offentligt kontrakt som en upphandlande myndighet tilldelar en privaträttslig eller offentligrättslig juridisk person ska inte omfattas av tillämpningsområdet för detta direktiv om samtliga följande villkor är uppfyllda: a) Den upphandlande myndigheten utövar kontroll över den berörda juridiska personen motsvarande den som den utövar över sin egen förvaltning. b) Den kontrollerade juridiska personen utför mer än 80 % av sin verksamhet för den upphandlande myndighetens räkning eller för andra juridiska personer som den upphandlande myndigheten utövar kontroll över. c) Det finns inget direkt privat ägarintresse i den kontrollerade juridiska personens kapital med undantag för icke-kontrollerande och icke-blockerande former av privat ägarintresse i kapital som krävs enligt bestämmelser i nationell lagstiftning, i överensstämmelse med fördragen, och som inte utövar ett avgörande inflytande över den kontrollerade juridiska personen. … 4. Ett kontrakt som ingåtts uteslutande mellan två eller flera upphandlande myndigheter ska inte omfattas av tillämpningsområdet för detta direktiv, om samtliga följande villkor är uppfyllda: a) Kontraktet inrättar eller genomför ett samarbete mellan de deltagande upphandlande myndigheterna för att säkerställa att de offentliga tjänster som de ska utföra tillhandahålls med målet att uppnå myndigheternas gemensamma mål. b) Genomförandet av samarbetet styrs endast av överväganden som sammanhänger med allmänintresset. c) De deltagande upphandlande myndigheterna utövar verksamhet på den öppna marknaden i en omfattning som understiger 20 % av de verksamheter som berörs av samarbetet. …”
14

Det åttonde argumentet avser – med stöd av Europeiska kommissionens grönbok om rättsligt skydd för industriell formgivning – att formgivarens frihet, vilken enligt artikel 6 i förordning nr 6/2002 ska beaktas vid bedömningen av särprägeln, även kan begränsas av faktorer som ”marketing constraints” och ”deep-rooted marketing requirements by the clients”, vilket i förekommande fall innebär att små skillnader mellan formgivningar i förhållande till redan kända former kan räcka för att styrka att en formgivning har särprägel. Enligt Porsche har domstolen ännu inte prövat denna fråga.
5

I artikel 3 i förordningen föreskrivs följande: ”1. Denna förordning skall tillämpas för a) passagerare som reser från en flygplats belägen inom en medlemsstats territorium där fördragets bestämmelser är tillämpliga, b) passagerare som reser från en flygplats belägen i tredje land till en flygplats belägen inom en medlemsstats territorium där fördragets bestämmelser är tillämpliga, såvida inte de fått förmåner eller kompensation samt fått assistans i det tredje landet, under förutsättning att det lufttrafikföretag som utför flygningen är ett EG‑lufttrafikföretag. 2. Punkt 1 skall tillämpas under förutsättning att passagerare a) har en bekräftad platsreservation på den berörda flygningen och, utom i händelse av inställd flygning enligt artikel 5, har checkat in – på föreskrivet sätt och vid den tidpunkt som lufttrafikföretaget, researrangören eller en auktoriserad resebyrå angett skriftligen i förväg (inbegripet elektroniskt) eller, om ingen tid har angetts, – senast 45 minuter före angiven avgångstid, eller b) har flyttats över av ett lufttrafikföretag eller en researrangör från den flygning för vilken de hade en platsreservation till en annan flygning, oavsett anledning. …”
24

Även om det antas att domstolens ordförande beslutar att inte tillåta att en replik ges in i målet (ett beslut som dock ännu inte har fattats), så framgår det inte hur – om någon replik inte ges in och därmed inte heller några argument eller vidareutvecklingar som kompletterar de som anges i ansökan och beträffande vilka svaranden har kunnat yttra sig i sitt svaromål – svaranden skulle kunna göra gällande att svarandens rätt till försvar har påverkats med anledning av att svaranden inte beretts tillfälle att ge in en duplik. Det ska dessutom erinras om att ett fördragsbrottsförfarande vid domstolen föregås av ett administrativt förfarande där parterna haft tillfälle att redovisa och vidareutveckla de argument som de senare får tillfälle att framföra vid domstolen om talan väcks.
5

I artikel 214 i grundlagen föreskrivs följande: ”1. Tribunal de Contas [Revisionsrätten] är det högsta organ som ansvarar för kontroll av lagenligheten av offentliga utgifter och kontroll av räkenskaperna som lämnats in enligt lag. Den ska särskilt a) avge ett yttrande om den allmänna statsbudgeten, inbegripet socialförsäkringsbudgeten. b) yttra sig om räkenskaperna för de autonoma regionerna Azorerna och Madeira. c) inleda rättsliga förfaranden mot dem som är ansvariga för ekonomisk brottslighet, enligt de villkor som föreskrivs i lag. d) utöva all annan behörighet som föreskrivs i lag. 2. Mandatperioden för ordföranden i Tribunal de Contas är fyra år, med förbehåll för bestämmelserna i led m i artikel 133. 3. Tribunal de Contas får sammanträda på ett decentraliserat sätt genom regionala avdelningar, på de villkor som föreskrivs i lag. 4. I de autonoma regionerna Azorerna och Madeira finns det avdelningar för Tribunal de Contas [Revisionsrätten] som är behöriga i sak i den berörda regionen, på det sätt som föreskrivs i lag.”
12

Genom särskild handling som gavs in till tribunalens kansli den 8 april 2015 gav Viktor Viktorovych Janukovytjs ombud in en inlaga avseende ändring av talan med hänsyn till de omtvistade rättsakterna. Inlagan gavs in i Viktor Viktorovych Janukovytjs namn.
Domstolens beslut (sjunde avdelningen) av den 21 november 2017 – Kerr

(Mål C‑615/16) ( 1 )

”Begäran om förhandsavgörande – Beskattning – Mervärdesskatt – Direktiv 2006/112/EG – Artikel 15.2 och artikel 135.1 f – Nyttjanderätt till fast egendom – Undantag från skatteplikt – Tillämpningsområde – Begreppet förmedling”

1. Begäran om förhandsavgörande–Upptagande till prövning–Krav på att den nationella domstolen klargör den faktiska och rättsliga bakgrunden–Räckvidd–Begäran innehåller tillräckligt med uppgifter om den faktiska och rättsliga bakgrunden–Domstolens möjlighet att ge den hänskjutande domstolen ett användbart svar–Upptagande till prövning (Artikel 267 FEUF; domstolens stadga, artikel 23; domstolens rättegångsregler, artikel 94) (se punkterna 20–23)

2. Harmonisering av skattelagstiftning–Gemensamt system för mervärdesskatt–Undantag från skatteplikt–Övriga värdepapperstransaktioner–Tillämpningsområde–Värvning av kunder och främjande av tjänster som avser nyttjanderätt till fast egendom via en mellanhand som ombesörjer denna egendoms försäljning för de saluförande företagens räkning–Omfattas–Villkor–Transaktioner som kan klassificeras som ”finansiella transaktioner”–Kriterier–Förvärv av en andel i ett bolag eller en fordran som ger innehavaren rättigheter såsom ägare eller innehavare av fast egendom (Rådets direktiv 2006/112, artikel 135.1 f) (Se punkterna 30–32, 34 och 35)

3. Harmonisering av skattelagstiftning–Gemensamt system för mervärdesskatt–Undantag från skatteplikt–Undantag för andra verksamheter–Förhandlingar–Begrepp–Värvning av kunder och främjande av tjänster som avser nyttjanderätt till fast egendom avsedd för försäljning–Omfattas–Villkor–Verksamhet där en förmedlare erhåller betalning för att tillhandahålla en tjänst till en av parterna till ett avtal om finansiella transaktioner avseende värdepapper–Tjänst som leder fram till undertecknandet av avtalet mellan parterna utan att förmedlaren har något egenintresse–Prövning som det ankommer på den nationella domstolen att göra (Rådets direktiv 2006/112, artiklarna 15.2 och 135.1 f) (se punkt 47 och domslutet)

Avgörande

Artikel 15.2 och artikel 135.1 f i rådets direktiv 2006/112/EG av den 28 november 2006 om ett gemensamt system för mervärdesskatt ska tolkas så, att begreppet förmedling i den mening som avses i sistnämnda bestämmelse kan avse en verksamhet, såsom den som bedrivs av klaganden i det nationella målet, under förutsättning att nämnda verksamhet bedrivs av en förmedlare som erhåller betalning för att tillhandahålla tjänster till en av parterna till ett avtal om finansiella transaktioner avseende värdepapper, verksamheten består i att göra vad som krävs för att säljaren och köparen ska skriva under nämnda avtal, utan att förmedlaren själv skriver under avtalet och, under alla omständigheter, utan att förmedlaren har något egenintresse vad gäller innehållet i detta avtal. Det ankommer på den hänskjutande domstolen att kontrollera huruvida dessa villkor är uppfyllda i det mål den har att pröva.

( 1 ) EUT C 151, 15.5.2017.
Domstolens beslut (nionde avdelningen) av den 26 januari 2017 –

Synergy Hellas mot kommissionen

(mål C‑45/16 P) ( 1 )

”Överklagande – Artikel 181 i domstolens rättegångsregler – Skiljedomsklausul – Avtal ’Multi-level patient – specific artery and artherogenesis model for outcome prediction, decision support treatment, and virtual hand-on training (ARTreat)’, som ingåtts inom ramen för det sjunde ramprogrammet för verksamhet inom området forskning, teknisk utveckling och demonstration (2007–2013) – Avtalet har hävts till följd av oegentligheter vid genomförandet av ett annat avtal som ingåtts med Europeiska kommissionen – God tro – Berättigade förväntningar på att avtalet inte hävs”

Överklagande–Grunder–Domstolens prövning av bedömningen av de faktiska omständigheterna och bevisvärderingen–Ej möjlig utom vid missuppfattning–Grund avseende missuppfattning av bevisning–Krav på att exakt ange vad som missuppfattats och visa de fel i bedömningen som lett fram till denna missuppfattning

(Artikel 256.1 andra stycket FEUF; domstolens stadga, artiklarna 51 första stycket och 58 första stycket; domstolens rättegångsregler, artikel 168.1 d)

(Se punkterna 23 och 41)

Avgörande

1) Överklagandet ogillas.

2) d.d. Synergy Hellas Anonymi Emporiki Etaireia Parochis Ypiresion Pliroforikis ska ersätta rättegångskostnaderna.

( 1 ) EUT C 98, 14.3.2016.
1)

Den första meningen i punkt 111 i den engelska versionen av domen av den 21 december 2016, Tele2 Sverige och Watson m.fl. (C‑203/15 och C‑698/15, EU:C:2016:970), rättas enligt följande: ”As regards the setting of limits on such a measure with respect to the public and the situations that may potentially be affected, the national legislation must be based on objective evidence which makes it possible to identify a public whose data is likely to reveal a link, at least an indirect one, with serious criminal offences, to contribute in one way or another to fighting serious crime or to prevent a serious risk to public security.”
I ett interimistiskt förfarande om uppskov med verkställigheten av ett beslut att tilldela ett kontrakt i en offentlig upphandling finner domstolen, med beaktande av kraven på ett effektivt interimistiskt skydd som ska säkerställas på området för offentlig upphandling, att när den anbudsgivare som inte har valts ut visar att det föreligger en rättsstridighet som det framstår som synnerligen faktiskt och rättsligt befogat (fumus boni juris) att åtgärda, kan det inte krävas att han styrker att ett avslag på hans ansökan om interimistiska åtgärder skulle innebära att han riskerar att lida irreparabel skada. Annars skulle anbudsgivarens rätt till ett effektivt domstolsskydd enligt artikel 47 i Europeiska unionens stadga om de grundläggande rättigheterna åsidosättas på ett orimligt och omotiverat sätt.

Dessa mildare villkor för att bedöma huruvida en situation som ställer krav på skyndsamhet föreligger motiveras av rätten till ett effektivt rättsmedel. De ska tillämpas endast under tiden innan avtal ingås, under förutsättning att den tiodagarsperiod iakttas under vilken avtal inte får ingås enligt direktiv 89/665 om samordning av lagar och andra författningar för prövning av offentlig upphandling av varor och bygg- och anläggningsarbeten och artikel 171.1 i förordning nr 1268/2012 om tillämpningsföreskrifter för förordning nr 966/2012. När den upphandlande myndigheten har ingått avtal med den anbudsgivare som tilldelats kontraktet efter det att den perioden har löpt ut och innan ansökan om interimistiska åtgärder lämnas in är de ovannämnda mildare bestämmelserna är inte längre motiverade.

Utan att åsidosätta principen om rätt till ett effektivt rättsmedel, kan det inte anses att tiodagarsperioden under vilken avtal inte får ingås iakttogs när det i realiteten inte förelåg någon möjlighet att inge en ansökan om interimistiska åtgärder innan avtalet ingicks, eftersom den anbudsgivare som inte hade valts ut under den tiden inte hade tillräckliga bevis för att kunna ge in en sådan ansökan. Med hänsyn till rättssäkerhetsprincipen ska detta undantag från en rent mekanisk tillämpning av den tiodagarsperiod under vilken avtal inte får ingås emellertid tillämpas endast i undantagsfall, i vilka den anbudsgivare som inte har valts ut inte haft anledning att tro att beslutet om tilldelning av kontrakt varit rättsstridigt innan avtal ingicks med den anbudsgivare som tilldelats kontraktet.

(se punkterna 41, 42, 48 och 49)
2)

Cindu Chemicals BV, Deza a.s., Koppers Denmark A/S och Koppers UK Ltd ska ersätta rättegångskostnaderna.
23

Efter denna dom fann Højesteret emellertid att den alltjämt skulle kunna bli föranledd att ta ställning till huruvida Infopaq åsidosatte direktiv 2001/29 genom att använda den ovannämnda processen, med undantag för utskriften av utdraget om elva ord, det vill säga vid en begränsning av förfarandet till de tre första mångfaldigandena. Højesteret beslutade därför att ställa följande frågor till domstolen: ”1) Är det, för att mångfaldigandet ska anses utgöra ’en integrerad och väsentlig del i en teknisk process’, i den mening som avses i artikel 5.1 i direktiv [2001/29], av betydelse i vilket skede av den tekniska processen mångfaldigandet äger rum? 2) Kan tillfälliga former av mångfaldigande anses utgöra en ’integrerad och väsentlig del i en teknisk process’ när det innebär att hela tidningsartiklar skannas manuellt, varvid tidningsartiklarna överförs från ett tryckt medium till ett digitalt medium? 3) Omfattar ’laglig användning’, i den mening som avses i artikel 5.1 i direktiv 2001/29, all användning som inte förutsätter att rättsinnehavarna ger sitt samtycke? 4) Omfattar ’laglig användning’, i den mening som avses i artikel 5.1 i direktiv 2001/29, att – även utan att rättsinnehavarna har gett sitt samtycke – hela tidningsartiklar skannas i förvärvsverksamhet och att det mångfaldigade materialet därefter bearbetas i syfte att utarbeta sammanfattningar i förvärvsverksamhet, under förutsättning att övriga villkor i denna bestämmelse är uppfyllda? Har det betydelse för svaret på frågan om de elva orden lagras efter det att datainsamlingsprocessen har avslutats? 5) Vilka kriterier ska tillämpas för att bedöma om tillfälliga former av mångfaldigande har ’självständig ekonomisk betydelse’, i den mening som avses i artikel 5.1 i direktiv 2001/29, under förutsättning att övriga villkor i denna bestämmelse är uppfyllda? 6) Kan användarens rationaliseringsvinster av tillfälliga former av mångfaldigande beaktas vid bedömningen av om handlingarna ’har självständig ekonomisk betydelse’, i den mening som avses i artikel 5.1 i direktiv 2001/29? 7) Kan den omständigheten att hela tidningsartiklar skannas i förvärvsverksamhet och att det mångfaldigade materialet därefter bearbetas anses utgöra ’vissa särskilda fall som inte strider mot det normala utnyttjandet’ av tidningsartiklarna och som ’inte oskäligt inkräktar på rättsinnehavarnas legitima intressen’, i den mening som avses i artikel 5.5 i direktiv 2001/29, under förutsättning att villkoren i artikel 5.1 i direktiv 2001/29 är uppfyllda? Har det betydelse för svaret på frågan om de elva orden lagras efter det att datainsamlingsprocessen har avslutats?”