Mål C-415/07

Lodato Gennaro & C. SpA

mot

Istituto Nazionale della Previdenza Sociale (INPS),

SCCI

(begäran om förhandsavgörande från Tribunale ordinario di Nocera Inferiore)

”Statligt sysselsättningsstöd — Riktlinjer för sysselsättningsstöd — Riktlinjer för statligt stöd för regionala ändamål — Förordning (EG) nr 2204/2002 — Begreppet skapande av arbetstillfällen — Beräkning av ökningen av antalet arbetstillfällen”

Förslag till avgörande av generaladvokat D. Ruiz-Jarabo Colomer föredraget den 27 november 2008 I ‐ 2601

Domstolens dom (andra avdelningen) av den 2 april 2009 I ‐ 2616

Sammanfattning av domen

Stöd som ges av en medlemsstat – Förbud – Undantag – Stöd som kan anses förenliga med den gemensamma marknaden

(Artikel 87.3 EG; kommissionens meddelande 95/C 334/04; kommissionens meddelande 98/C 074/09)

Riktlinjerna för sysselsättningsstöd, enligt vilka sysselsättningsstöd som beviljas för nyanställningar till ett företag kan förklaras förenliga med den gemensamma marknaden, ska tolkas så att det vid bedömningen av huruvida det skett en ökning av antalet arbetstillfällen ska göras en jämförelse mellan det genomsnittliga antalet arbetskraftsenheter per år avseende året före nyanställningen och det genomsnittliga antalet arbetskraftsenheter per år avseende året efter nyanställningen.

Nämnda riktlinjer ska nämligen tolkas i nära samband med riktlinjerna för statligt stöd för regionala ändamål, eftersom begreppet skapande av arbetstillfällen finns med i båda dessa riktlinjer, i vilka detta begrepp har definierats genom att det i punkt 17 respektive punkt 4.12 hänvisas till en nettoökning av antalet arbetstillfällen i förhållande till genomsnittet under en referensperiod.

I riktlinjerna för statligt stöd för regionala ändamål finns det en mer exakt definition av det andra ledet i den jämförelse av antalet anställda i företaget som ska göras i syfte att avgöra huruvida det verkligen har skett en nettoökning av antalet arbetstillfällen i företaget, i förhållande till genomsnittet under en referensperiod. I punkt 4.12 i de nämnda riktlinjerna anges nämligen att skapande av sysselsättning avser en nettoökning av antalet arbetstillfällen vid den berörda anläggningen i förhållande till genomsnittet under en referensperiod, vilket innebär att de arbetstillfällen som eventuellt har försvunnit under den aktuella perioden ska dras av från det antal arbetstillfällen som har skapats under samma period. Vidare anges det i fotnot 33 i riktlinjerna att antalet arbetstillfällen motsvarar antalet arbetskraftsenheter per år, det vill säga antalet avlönade heltidsanställda under ett år, varvid deltidsarbete och säsongsarbete utgör bråkdelar av arbetskraftsenheter per år.

Härav framgår att skapande av arbetstillfällen enligt de sistnämnda riktlinjerna uppstår vid en nettoökning av antalet heltidsanställda under ett år (varvid deltidsarbete och säsongsarbete utgör delar av arbetskraftsenheter per år) vid den berörda anläggningen i förhållande till genomsnittet under en referensperiod. Enligt nämnda riktlinjer ska således det andra ledet i jämförelsen i tiden av antalet anställda inte utgöras av det exakta antalet anställda i företaget på dagen för nyanställningen, utan av antalet anställda beräknade i arbetskraftsenheter per år, och således med avseende på en ettårsperiod.

(se punkterna 23, 25–27 och 32 samt domslutet)