Förstainstansrättens beslut (tredje avdelningen i utökad sammansättning) av den 14 maj 1998. - Finnish Board Mills Association - Finnboard mot Europeiska kommissionen. - Konkurrens - Artikel 85.1 i EG-fördraget - Informationsutbyte - Åläggande - Böter - Fastställande av belopp - Motivering - Samarbete under det administrativa förfarandet. - Mål T-338/94.



Rättsfallssamling 1998 s. II-01617



Sammanfattning

Parter

Domskäl

Beslut om rättegångskostnader

Domslut



Nyckelord

1 Konkurrens - Administrativt förfarande - Språkreglerna - Meddelande om anmärkningar och slutligt beslut - Val av språk som ett företag i tredje land använder i sin skriftväxling med sina egna försäljningsbolag i gemenskapens medlemsstater - Bilagor till meddelandet om anmärkningar - Tillhandahållande på originalspråket

(Rådets förordning nr 1; rådets förordning nr 17, artikel 19; kommissionens förordning nr 99/63, artikel 2)

2 Institutionernas rättsakter - Individuellt beslut - Delgivning - Begrepp - Vidimerad kopia - Tillåtet

(EG-fördraget, artikel 191)

3 Konkurrens - Administrativt förfarande - Meddelande om anmärkningar - Översändande i form av en handling utan underskrift bifogad en undertecknad skrivelse från generaldirektören för konkurrens - Tillåtet

(Kommissionens förordning nr 99/63, artikel 2)

4 Institutionernas rättsakter - Motivering - Skyldighet - Omfattning - Beslut om att tillämpa konkurrensreglerna

(EG-fördraget, artikel 190)

5 Konkurrens - Administrativt förfarande - Upphörande av överträdelserna - Förpliktelser som åläggs företagen - Proportionalitet - Kriterier

(Rådets förordning nr 17, artikel 3.1)

6 Konkurrens - Böter - Belopp - Fastställande - Beaktad omsättning - Omsättning för samtliga företag som ingår i en företagssammanslutning - Tillåtet

(Rådets förordning nr 17, artikel 15.2)

7 Institutionernas rättsakter - Motivering - Skyldighet - Omfattning - Beslut om att ålägga ett flertal företag böter för en överträdelse av konkurrensreglerna

(EG-fördraget, artikel 190; rådets förordning nr 17, artikel 15)

8 Konkurrens - Böter - Belopp - Fastställande - Kriterier - Överträdelsernas allvarliga karaktär - Försvårande omständigheter - Döljande av överenskommelsen - Bevis som följer av att det saknas anteckningar avseende mötena mellan de företag som deltog i överenskommelsen

(Rådets förordning nr 17, artikel 15)

9 Konkurrens - Böter - Belopp - Fastställande - Kriterier - Överträdelsernas allvarliga karaktär och varaktighet - Bedömningskriterier - Möjlighet att höja bötesnivån för att förstärka böternas avskräckande verkan

(Rådets förordning nr 17, artikel 15.2)

10 Konkurrens - Böter - Belopp - Fastställande - Kriterier - Företagets förhållningssätt under det administrativa förfarandet

(Rådets förordning nr 17, artikel 15)

Sammanfattning

1 I avsaknad av ett officiellt språk som uttryckligen är tillämpligt i kommissionens kontakter med företag i tredje land, vilket har deltagit i en överträdelse av gemenskapens konkurrensregler, har kommissionen enligt gemenskapsbestämmelserna rätt att i meddelandet om anmärkningar välja det språk som det berörda företaget använder i sin skriftväxling med sina egna försäljningsbolag i gemenskapens medlemsstater och inte det språk som talas i den medlemsstat där företagets ställföreträdare är bosatt.

För det första föreskrivs i förordning nr 1 endast språkregler som är tillämpliga i kontakterna mellan gemenskapen och en medlemsstat eller en person som lyder under en medlemsstats jurisdiktion. För det andra föreskrivs det varken i artikel 2 i förordning nr 99/63 eller i artikel 6 i den europeiska konventionen om de mänskliga rättigheterna, om det antas att den sistnämnda bestämmelsen kan åberopas av ett företag som är föremål för en konkurrensrättslig undersökning, en skyldighet att sända handlingar på det språk som talas i den medlemsstat där ställföreträdaren är bosatt. Slutligen skall valet av språk i meddelandet om anmärkningar och i beslutet göras med hänsyn till de förbindelser som det berörda företaget upprättat med en medlemsstat inom gemenskapen.

Vidare skall bilagorna till meddelandet om anmärkningar, vilka inte härrör från kommissionen, anses som bevis på vilka kommissionen grundar sin bedömning, och de skall följaktligen komma till mottagarens kännedom i det skick de befinner sig.

2 Ett beslut har i behörig ordning delgivits enligt fördraget när det har nått adressaten och denne kan ta del av det.

Vad beträffar frågan huruvida delgivningen var korrekt finns det ingen gemenskapsrättslig bestämmelse enligt vilken det är uteslutet att beslutet delges i form av en vidimerad kopia eller att ett beslut om rättelse delges för sig. En kopia av ett beslut om att tillämpa gemenskapens konkurrensregler, som innehåller namnet på den ledamot av kommissionen som ansvarar för konkurrenspolitiken samt påskriften "vidimerad kopia" ("certified copy") och som även har skrivits under av generalsekreteraren för kommissionen, är formellt riktig och har samma rättsverkan som originalrättsakten som antogs av ledamöternas kollegium i enlighet med de formkrav som uppställs i kommissionens arbetsordning.

3 Inom ramen för det konkurrensrättsliga administrativa förfarandet kan meddelandet om anmärkningar med giltig verkan översändas till det berörda företaget i form av en handling utan underskrift, som bifogas en skrivelse från generaldirektören för konkurrens vid kommissionen.

Generaldirektören för konkurrens vid kommissionen skriver i det avseendet under skrivelsen, inte i kraft av en delegering av behörighet, utan enbart i kraft av en delegering av rätten att underteckna, vilken har givits av den behörige kommissionsledamoten. En sådan delegering av rätten att underteckna är det normala sätt på vilket kommissionen utövar sin befogenhet. Vidare krävs det inte enligt artikel 2.1 i förordning nr 99/63 att meddelandet om anmärkningar innehåller en underskrift på själva dokumentet eller att meddelandet om anmärkningar utgörs av en i formell mening enskild handling.

4 Skyldigheten att motivera ett individuellt beslut har till syfte att göra det möjligt för gemenskapsdomstolarna att pröva beslutets lagenlighet och att ge den berörde de upplysningar som är nödvändiga för att denne skall kunna bedöma om beslutet är välgrundat eller om det eventuellt är behäftat med ett sådant fel att det är möjligt att ifrågasätta dess giltighet, med det tillägget att omfattningen av denna skyldighet beror på rättsaktens art och det sammanhang i vilket den har antagits.

Kommissionen är enligt artikel 190 i fördraget skyldig att ange de omständigheter som utgör den rättsliga grunden för beslutet samt de överväganden som fått kommissionen att fatta sitt beslut. Däremot behöver inte kommissionen behandla samtliga sak- och rättsfrågor som behandlats under det administrativa förfarandet.

När i det avseendet ett beslut om att tillämpa konkurrensreglerna innehåller en tillräcklig motivering som gör det möjligt att förstå skälen till att de konstaterade agerandena har betecknats som avtal och samordnat förfarande, är kommissionen inte skyldig att särskilt ta ställning till om varje berört agerande utgör ett avtal eller ett samordnat förfarande.

5 Tillämpningen av artikel 3.1 i förordning nr 17 kan föranleda ett förbud mot att fortsätta med vissa verksamheter och förfaranden eller att upprätthålla förhållanden, om dessa har konstaterats vara rättsstridiga, men även mot att i framtiden ägna sig åt ett liknande agerande. Eftersom den bestämmelsen dessutom skall tillämpas med beaktande av den konstaterade överträdelsen av konkurrensreglerna, har kommissionen befogenhet att fastställa omfattningen av de berörda företagens förpliktelser i syfte att få nämnda överträdelse att upphöra. Sådana förpliktelser för företagen får emellertid inte överskrida gränserna för vad som är ändamålsenligt och nödvändigt för att uppnå det eftersträvade målet, närmare bestämt att företagen åter skall agera i enlighet med de regler som har överträtts.

Villkoren för tillämpning av artikel 3.1 i förordning nr 17 uppfylls inte av ett förbud som avser att hindra ett utbyte av rent statistiska uppgifter som inte utgör information om ett enskilt företag eller som kan härledas till ett visst företag, såvida det inte framgår av beslutet att kommissionen ansåg att utbytet var en överträdelse i sig av artikel 85.1 i fördraget, och då enbart den omständigheten att ett system för utbyte av statistiska uppgifter kan användas i konkurrensbegränsande syfte inte medför att det strider mot den bestämmelsen, eftersom det under sådana omständigheter först är nödvändigt att fastställa att det faktiskt har haft en konkurrensbegränsande verkan.

6 Genom att den allmänna termen "överträdelse" i artikel 15.2 i förordning nr 17 utan åtskillnad omfattar avtal, samordnade förfaranden och beslut av företagssammanslutningar, innebär den att de tak för böter som föreskrivs i denna bestämmelse är tillämpliga på samma sätt på avtal och samordnade förfaranden som på beslut av företagssammanslutningar. Av detta följer att taket på tio procent av omsättningen skall beräknas i förhållande till den omsättning som varje företag redovisat som ingått sådana avtal, deltagit i samordnade förfaranden eller som samtliga företag redovisat som är medlemmar i de nämnda företagssammanslutningarna, åtminstone då sammanslutningen med stöd av sina interna bestämmelser kan binda sina medlemmar. Att denna analys är riktig stöds av den omständigheten att det inflytande som en företagssammanslutning kan utöva på marknaden inte är beroende av dess egen "omsättning", vilken varken avslöjar dess storlek eller dess ekonomiska inflytande, men däremot av dess medlemmars omsättning, vilken ger en indikation på sammanslutningens storlek och ekonomiska inflytande.

När en sammanslutning i eget namn för sina medlemsbolags räkning säljer den produkt överträdelsen gäller och har nära rättsliga och faktiska förbindelser med medlemsbolagen samt då sammanslutningen inte har något eget ekonomiskt intresse av att delta i en prissamverkan, utgör värdet av denna försäljning en indikation på sammanslutningens verkliga storlek och ekonomiska styrka, som kan ligga till grund för kommissionens beräkning av den övre gränsen för de böter som skall åläggas.

7 Skyldigheten att motivera ett individuellt beslut har till syfte att göra det möjligt för gemenskapsdomstolarna att pröva beslutets lagenlighet och att ge den berörde de upplysningar som är nödvändiga för att denne skall kunna bedöma om beslutet är välgrundat eller om det eventuellt är behäftat med ett sådant fel att det är möjligt att ifrågasätta dess giltighet, med det tillägget att omfattningen av denna skyldighet beror på rättsaktens art och det sammanhang i vilket den har antagits.

Omfattningen av skyldigheten att motivera ett beslut om att ålägga ett flertal företag böter för en överträdelse av gemenskapens konkurrensregler, skall fastställas mot bakgrund av att bedömningen av hur allvarliga överträdelserna är skall göras med hänsyn till ett stort antal omständigheter, såsom i synnerhet de särskilda omständigheterna i målet, dess kontext och böternas avskräckande verkan, utan att det har fastställts någon tvingande eller uttömmande förteckning över de kriterier som absolut skall tas i beaktande.

Kommissionen förfogar vid fastställandet av varje bötesbelopp över ett utrymme för skönsmässig bedömning, och den kan av denna anledning inte anses skyldig att tillämpa en exakt matematisk formel.

Slutligen skall motiveringen av ett beslut ingå i själva beslutet och hänsyn kan inte tas till kommissionens efterföljande förklaringar annat än i särskilda fall.

När kommissionen i ett beslut konstaterar att konkurrensreglerna har överträtts och ålägger de företag som har deltagit i överträdelsen böter skall kommissionen, om den systematiskt har beaktat vissa grundläggande omständigheter för att fastställa bötesbeloppen, ange dessa omständigheter i själva beslutet så att mottagarna av detta skall kunna kontrollera om bötesnivån är välgrundad och bedöma om det eventuellt förekommit diskriminering.

8 Den omständigheten att företag som deltog i en prissamverkan organiserade tillkännagivandet av de samordnade prishöjningarna och att de uppmanades att inte föra anteckningar vid mötena om denna fråga bevisar att de var medvetna om att deras agerande var olagligt och att de vidtog åtgärder för att dölja denna samverkan. Kommissionen kan anse sådana åtgärder som försvårande omständigheter vid sin bedömning av hur allvarlig överträdelsen var.

I det avseendet kan bristen på officiella protokoll och den nästan totala avsaknaden av interna anteckningar avseende dessa möten, med hänsyn till antalet möten, deras varaktighet och de ifrågavarande diskussionernas natur, utgöra ett tillräckligt bevis för att deltagarna hade uppmanats att inte föra anteckningar.

9 Böter för en överträdelse av gemenskapens konkurrensregler fastställs utifrån hur allvarlig och långvarig överträdelsen är. I det avseendet skall frågan om hur allvarlig överträdelsen är avgöras med hänsyn till ett stort antal omständigheter, såsom i synnerhet de särskilda omständigheterna i målet, dess kontext och böternas avskräckande verkan, utan att det har fastställts någon tvingande eller uttömmande förteckning över de kriterier som absolut skall tas i beaktande.

Kommissionen kan vid sin bedömning av den allmänna bötesnivån beakta att uppenbara överträdelser av gemenskapens konkurrensregler fortfarande är förhållandevis vanligt förekommande och således har kommissionen rätt att höja bötesnivån när den anser att det är nödvändigt att förstärka böternas avskräckande verkan. Följaktligen kan den omständigheten att kommissionen tidigare har tillämpat en viss bötesnivå för vissa typer av överträdelser inte medföra att kommissionen inte skulle kunna höja denna nivå inom de gränser som föreskrivits i förordning nr 17, om detta visar sig nödvändigt för att gemenskapens konkurrenspolitik skall kunna säkerställas.

Kommissionen kan vidare vid fastställandet av den allmänna bötesnivån bland annat beakta att överträdelsen av artikel 85.1 i fördraget pågick under lång tid och var av uppenbar beskaffenhet samt begicks trots att kommissionens tidigare beslutspraxis borde ha utgjort ett varnande exempel.

10 Vid fastställandet av böterna för en överträdelse av konkurrensreglerna är det endast befogat att reducera böterna om det berörda företaget till följd av samarbete under det administrativa förfarandet har agerat på ett sådant sätt att kommissionen lättare har kunnat fastställa överträdelsen och i förekommande fall få den att upphöra.

När i det avseendet ett företag i sitt svar på meddelandet om anmärkningar i huvudsak bestrider kommissionens påståenden, kan kommissionen på goda grunder anse att företaget inte har agerat på ett sådant sätt att det är befogat att reducera böterna till följd av ett samarbete under det administrativa förfarandet.

Parter

I mål T-338/94,

Finska Kartongföreningen - Finnboard, branschorganisation bildad enligt finländsk rätt, Helsingfors, inledningsvis företrädd av advokaterna Hans Hellmann och Hans-Joachim Voges, Köln, därefter enbart av advokaten Hans Hellmann, delgivningsadress: advokatbyrån Loesch & Wolter, 11, rue Goethe, Luxemburg,

sökande,

mot

Europeiska gemenskapernas kommission, företrädd av Bernd Langeheine och Richard Lyal, rättstjänsten, båda i egenskap av ombud, biträdda av advokaten Dirk Schroeder, Köln, delgivningsadress: rättstjänsten, Carlos Gómez de la Cruz, Centre Wagner, Kirchberg, Luxemburg,

svarande,

angående en talan om ogiltigförklaring av kommissionens beslut 94/601/EG av den 13 juli 1994 om ett förfarande för tillämpning av artikel 85 i EG-fördraget, IV/C/33.833 - kartong (EGT L 243, s. 1),

meddelar

FÖRSTAINSTANSRÄTTEN

(tredje avdelningen i utökad sammansättning)

sammansatt av ordföranden B. Vesterdorf samt domarna C.P. Briët, P. Lindh, A. Potocki och J.D. Cooke,

justitiesekreterare: byrådirektören J. Palacio González,

med hänsyn till det skriftliga förfarandet och efter det muntliga förfarandet som ägde rum mellan den 25 juni och den 8 juli 1997,

följande

Dom

Domskäl

Bakgrund till tvisten

1 Föreliggande mål gäller kommissionens beslut 94/601/EG av den 13 juli 1994 om ett förfarande för tillämpning av artikel 85 i EG-fördraget, IV/C/33.833 - kartong (EGT L 243, s. 1), ändrat före offentliggörandet genom kommissionens beslut av den 26 juli 1994 (C(94) 2135 slutlig, nedan kallat beslutet). Genom beslutet bötfälldes 19 tillverkare och leverantörer av kartong inom gemenskapen för att ha överträtt artikel 85.1 i fördraget.

2 Den produkt som beslutet gällde är kartong. I beslutet nämns tre slags kartongkvaliteter, "GC", "GD" och "SBS".

3 Kartongkvaliteten GD (nedan kallad GD-kartong) är en kartong med grå insida (returfiber) som normalt används till förpackningar för andra varor än livsmedel.

4 Kartongkvaliteten GC (nedan kallad GC-kartong) är en kartong med vitt ytskikt som normalt används till livsmedelsförpackningar. GC-kartongen är av högre kvalitet än GD-kartongen. Under den period som beslutet gäller fanns det allmänt en prisskillnad mellan dessa två produkter på omkring 30 procent. I mindre utsträckning används GC-kartong av högre kvalitet även för grafiska ändamål.

5 SBS är en förkortning för helt vit kartong (nedan kallad SBS-kartong). Priset för denna kartongkvalitet ligger omkring 20 procent högre än priset för GC-kartong. Denna kartong används till förpackningar för livsmedel, kosmetika, läkemedel och cigaretter men är i huvudsak ämnad för grafiska ändamål.

6 Genom skrivelse av den 22 november 1990 inkom British Printing Industries Federation, en branschorganisation som företräder majoriteten av tillverkarna av tryckta förpackningar i Förenade kungariket (nedan kallad BPIF), med ett informellt klagomål till kommissionen. BPIF gjorde gällande att de kartongtillverkare som levererade till Förenade kungariket hade företagit ett antal samtidiga och enhetliga prishöjningar och begärde att kommissionen skulle undersöka om det eventuellt förelåg en överträdelse av gemenskapens konkurrensregler. För att försäkra sig om att detta initiativ offentliggjordes publicerade BPIF ett pressmeddelande. Innehållet i detta meddelande återgavs i branschtidningar under december 1990.

7 Den 12 december 1990 inkom även Fédération française du cartonnage med ett informellt klagomål till kommissionen, i vilket den redogjorde för sin uppfattning om den franska kartongmarknaden i ordalag som liknade dem BPIF använt i sitt klagomål.

8 Den 23 och 24 april 1991 genomförde kommissionens tjänstemän i enlighet med artikel 14.3 i rådets förordning nr 17 av den 6 februari 1962, Första förordningen om tillämpning av fördragets artiklar 85 och 86 (EGT 13, 1962, s. 204, svensk specialutgåva, område 8, volym 1, s. 8, nedan kallad förordning nr 17) utan förvarning samtidiga undersökningar vid ett flertal företag och branschorganisationer inom kartongbranschen.

9 Efter dessa undersökningar begärde kommissionen med stöd av artikel 11 i förordning nr 17 upplysningar och handlingar av samtliga mottagare av beslutet.

10 De uppgifter som framkom av dessa undersökningar och av begäran om upplysningar och handlingar föranledde kommissionen att dra den slutsatsen att de berörda företagen från halvårsskiftet 1986 till april 1991 (i flertalet fall) hade deltagit i åtminstone en överträdelse av artikel 85.1 fördraget.

11 Kommissionen beslutade följaktligen att inleda ett förfarande för tillämpning av sistnämnda bestämmelse. Genom skrivelse av den 21 december 1992 sände kommissionen ett meddelande om anmärkningar till vart och ett av de berörda företagen. Samtliga dessa företag besvarade meddelandet skriftligen. Nio företag begärde att få yttra sig muntligen. Förhöret med dem ägde rum den 7-9 juni 1993.

12 Efter det att förfarandet hade avslutats fattade kommissionen beslutet, som innehåller följande bestämmelser:

"Artikel 1

Buchmann GmbH, Cascades SA, Enso-Gutzeit Oy, Europa Carton AG, Finnboard - the Finnish Board Mills Association, Fiskeby Board AB, Gruber & Weber GmbH & Co KG, Kartonfabriek De Eendracht NV (som är verksamt under namnet BPB de Eendracht NV), NV Koninklijke KNP BT NV (tidigare Koninklijke Nederlandse Papierfabrieken NV), Laakmann Karton GmbH & Co KG, Mo och Domsjö AB (MoDo), Mayr-Melnhof Gesellschaft mbH, Papeteries de Lancey SA, Rena Kartonfabrik AS, Sarrió SpA, SCA Holding Ltd (tidigare Reed Paper & Board (UK) Ltd), Stora Kopparbergs Bergslags AB, Enso Española SA (tidigare Tampella Española SA) och Moritz J. Weig GmbH & Co KG har överträtt artikel 85.1 i fördraget genom att deltaga,

- vad beträffar Buchmann och Rena från omkring mars 1988 till i vart fall slutet av år 1990,

- vad beträffar Enso Española i vart fall från mars 1988 till i vart fall slutet av april 1991,

- vad beträffar Gruber & Weber från i vart fall år 1988 till slutet av år 1990,

- vad beträffar övriga fall från halvårsskiftet 1986 till i vart fall april år 1991,

i ett avtal och ett samordnat förfarande som inleddes vid halvårsskiftet 1986 och som innebar att kartongleverantörer inom Europeiska gemenskapen

- samlades regelbundet till hemliga och institutionaliserade möten i syfte att diskutera och enas om en gemensam konkurrensbegränsande branschplan,

- enades om regelbundna prishöjningar för varje produktkvalitet i de olika nationella valutorna,

- planlade och genomförde samtidiga och enhetliga prishöjningar inom hela Europeiska gemenskapen,

- enades om att bibehålla de största tillverkarnas marknadsandelar på konstanta nivåer, men med möjlighet till vissa ändringar,

- allt oftare från och med början av år 1990 vidtog samordnade åtgärder för att kontrollera tillförseln till den gemensamma marknaden i syfte att säkerställa genomförandet av de nämnda samordnade prishöjningarna,

- utbytte information om leveranser, priser, driftstopp, orderstock och kapacitetsutnyttjandegrad för att främja ovannämnda åtgärder.

... Artikel 3

Nedanstående företag åläggs följande böter för de överträdelser som har konstaterats i artikel 1:

...

v) Finnboard - Finska Kartongföreningen, böter på 20 000 ecu, för vilka Oy Kyro AB är solidariskt ansvarigt tillsammans med Finnboard för 3 000 000 ecu, Metsä-Serla Oy för 7 000 ecu, Tampella Corp. för 5 000 000 ecu och United Papermills Ltd för 5 000 ecu,

..."

13 Enligt beslutet begicks överträdelsen inom ramen för ett organ kallat "Product Group Paperboard" (nedan kallat PG Paperboard) som var sammansatt av ett flertal grupper eller kommittéer.

14 Vid halvårsskiftet 1986 tillfördes "Presidents Working Group" (nedan kallad PWG) till detta organ, i vilken företrädare på hög nivå från de största kartongleverantörerna i gemenskapen (omkring åtta företag) ingick.

15 PWG:s verksamhet bestod bland annat i diskussioner om och samordning av marknader, marknadsandelar, priser och kapacitet. I synnerhet fattades allmänna beslut om tidsplanen för och nivån på de prishöjningar som tillverkarna skulle genomföra.

16 PWG rapporterade till "President Conference" (nedan kallad PC), i vilken nästan samtliga verkställande direktörer för de berörda företagen (mer eller mindre regelbundet) deltog. PC sammanträdde två gånger per år under den aktuella perioden.

17 Vid slutet av år 1987 bildades "Joint Marketing Committee" (nedan kallad JMC). Dess huvudsakliga uppgift var dels att besluta om och, i förekommande fall, hur prishöjningar skulle kunna genomföras, dels att ange hur de prisinitiativ som tagits av PWG skulle kunna genomföras i varje land och i förhållande till de viktigaste kunderna för att åstadkomma ett system med likvärdiga priser inom Europa.

18 Slutligen diskuterade den ekonomiska kommittén (nedan kallad COE) bland annat prisvariationerna på de nationella marknaderna och orderstocken samt rapporterade sina slutsatser till JMC eller, fram till slutet av år 1987, till Marketing Committee som var JMC:s föregångare. COE bestod av försäljningsdirektörer från flertalet av de berörda företagen och sammanträdde vid flera tillfällen varje år.

19 Det framgår vidare av beslutet att kommissionen ansåg att PG Paperboards verksamhet främjades av ett informationsutbyte som möjliggjordes genom förvaltningsbolaget Fides med säte i Zürich (Schweiz). Enligt beslutet lämnade flertalet av medlemmarna av PG Paperboard regelbundna rapporter till Fides om order, produktion, försäljning och kapacitetsutnyttjande. Dessa rapporter bearbetades inom ramen för Fides-systemet, och de sammanställda uppgifterna översändes till deltagarna.

20 Sökanden, Finska Kartongföreningen - Finnboard (nedan kallad Finnboard), är en branschorganisation bildad enligt finländsk rätt. År 1991 hade föreningen sex medlemmar, däribland kartongtillverkarna Oy Kyro AB, Metsä-Serla Oy, Tampella Corporation och United Paper Mills Ltd. Finnboard marknadsför, i viss mån genom egna dotterbolag, dessa fyra medlemmars kartongproduktion inom hela gemenskapen.

21 Enligt beslutet deltog Finnboard från halvårsskiftet 1986 till åtminstone april 1991 i möten med samtliga av PG Paperboards organ. En företrädare för Finnboard innehade under omkring två år ordförandeskapet för PWG och PC.

Förfarande

22 Sökanden har väckt föreliggande talan genom ansökan som inkom till förstainstansrättens kansli den 14 oktober 1994.

23 Sexton av de andra arton företag som anses ansvariga för överträdelsen har också väckt talan mot beslutet (mål T-295/94, T-301/94, T-304/94, T-308/94, T-309/94, T-310/94, T-311/94, T-317/94, T-319/94, T-327/94, T-334/94, T-337/94, T-347/94, T-348/94, T-352/94 och T-354/94).

24 Sökanden i mål T-301/94, Laakmann Karton GmbH, återkallade sin talan genom skrivelse som inkom till förstainstansrättens kansli den 10 juni 1996, och målet avskrevs genom beslut av den 18 juli 1996 i mål T-301/94, Laakmann Karton mot kommissionen (inte publicerat i rättsfallssamlingen).

25 De fyra ovannämnda finska bolagen som är medlemmar av Finnboard och som i denna egenskap anses solidariskt ansvariga för betalningen av de böter som ålagts Finnboard, har också väckt talan mot beslutet (förenade målen T-339/94, T-340/94, T-341/94 och T-342/94).

26 Slutligen väcktes talan av sammanslutningen CEPI-Cartonboard, till vilken beslutet inte var riktat, som återkallade sin talan genom skrivelse som inkom till förstainstansrättens kansli den 8 januari 1997, och målet avskrevs genom beslut av den 6 mars 1997 i mål T-312/94, CEPI-Cartonboard mot kommissionen (inte publicerat i rättsfallssamlingen).

27 Förstainstansrätten kallade parterna i en skrivelse av den 5 februari 1997 till ett informellt möte, bland annat för att höra deras uppfattning om en eventuell förening av målen T-295/94, T-304/94, T-308/94, T-309/94, T-310/94, T-311/94, T-317/94, T-319/94, T-327/94, T-334/94, T-337/94, T-338/94, T-347/94, T-348/94, T-352/94 och T-354/94 vad gäller det muntliga förfarandet. Vid detta möte, som ägde rum den 29 april 1997, godtog parterna en sådan förening.

28 Ordföranden för förstainstansrättens tredje avdelning i utökad sammansättning beslutade den 4 juni 1997 att förena de ovannämnda målen vad gäller det muntliga förfarandet på grund av sambandet dem emellan i enlighet med artikel 50 i rättegångsreglerna och biföll den begäran om konfidentiell behandling som sökanden i mål T-334/94 inkommit med.

29 Genom beslut av den 20 juni 1997 bifölls en begäran från sökanden i målet T-337/94 om konfidentiell behandling av en handling som inlämnats som svar på en skriftlig fråga från förstainstansrätten.

30 Förstainstansrätten (tredje avdelningen i utökad sammansättning) beslutade på grundval av referentens rapport att inleda det muntliga förfarandet och vidtog åtgärder för processledning genom att anmoda parterna att besvara vissa skriftliga frågor samt att inkomma med vissa handlingar. Parterna rättade sig efter denna anmodan.

31 Parterna i målen som nämns i punkt 27 ovan utvecklade sin talan och besvarade förstainstansrättens frågor vid sammanträdet som ägde rum mellan den 25 juni och den 8 juli 1997.

32 Vad särskilt gäller föreliggande mål förklarade sig sökanden i en skrivelse av den 19 juli 1995 avstå från att inkomma med replik. Den anförde emellertid i nämnda skrivelse argument avseende att de uppgifter som kommissionen grundade sig på vid beräkningen av böterna var felaktiga.

33 Kommissionen inkom med yttrande avseende sökandens skrivelse den 6 oktober 1995.

Parternas yrkanden

34 Sökanden har yrkat att förstainstansrätten skall

- ogiltigförklara beslutet med avseende på sökanden,

- i andra hand nedsätta böterna,

- förplikta svaranden att ersätta rättegångskostnaderna.

35 Kommissionen har yrkat att förstainstansrätten skall

- ogilla talan,

- förplikta sökanden att ersätta rättegångskostnaderna.

Yrkandet om ogiltigförklaring av beslutet

Huruvida språkreglerna har åsidosatts

Parternas argument

36 Denna grund består av tre delar.

37 Sökanden har som första delgrund framhållit att den vid den tidpunkt då beslutet fattades inte lydde under en medlemsstats jurisdiktion. Beslutet kunde således endast vara giltigt i förhållande till sökanden, i den mening som avses i artikel 16 i kommissionens arbetsordning av den 17 februari 1993 (EGT L 230, s. 15, nedan kallad kommissionens arbetsordning), under förutsättning att det var avfattat på dess ställföreträdares språk, det vill säga tyska. Till stöd för detta påstående har sökanden åberopat kommissionens förordning nr 99/63/EEG av den 25 juli 1963 om sådana förhör som avses i artikel 19.1 och 19.2 i rådets förordning nr 17 (EGT 127, 1963, s. 2268, nedan kallad förordning nr 99/63; svensk specialutgåva, område 8, volym 1). I artikel 2.1 i förordning nr 99/63 föreskrivs att meddelande om anmärkningar skall tillställas företaget eller dess ställföreträdare. I en situation som den föreliggande där den ifrågavarande ställföreträdaren lyder under en medlemsstats jurisdiktion krävs, enligt nämnda bestämmelse, att förfarandet skall genomföras på ställföreträdarens språk. Vidare är beslutet endast giltigt på det språket.

38 Sökanden har dessutom gjort gällande att artikel 2 i rådets förordning nr 1 av den 15 april 1958 om vilka språk som skall användas i Europeiska ekonomiska gemenskapen (EGT 17, 1958, s. 385, nedan kallad förordning nr 1; svensk specialutgåva, område 1, volym 1) är analogiskt tillämplig och att förfarandet skall genomföras på tyska, eftersom svaret på kommissionens begäran om upplysningar var avfattat på tyska. Trots de klagomål som sökandens ställföreträdare vid flera tillfällen riktat till kommissionen fortsatte kommissionen att översända handlingar avfattade på engelska.

39 Slutligen utgör valet av engelska som förfarandespråk ett åsidosättande av Europeiska konventionen angående skydd för de mänskliga rättigheterna och de grundläggande friheterna av den 4 november 1950 (nedan kallad den europeiska konventionen om de mänskliga rättigheterna.

40 Sökanden har som andra delgrund gjort gällande att språkreglerna har åsidosatts vid delgivningen av beslutet. Enligt artikel 191.3 i fördraget skall beslut delges på mottagarnas språk. I föreliggande fall delgavs emellertid beslutet i engelsk version.

41 Slutligen har sökanden som tredje delgrund gjort gällande att dess rätt att yttra sig har åsidosatts genom att det officiella meddelandet om anmärkningar, följebrevet samt ett flertal av de bevishandlingar som bifogades meddelandet var avfattade på engelska. Med hänvisning till den första delgrunden har sökanden hävdat att dessa handlingar borde ha avfattats på tyska, och den har därmed ifrågasatt giltigheten av meddelandet om anmärkningar.

42 Sökanden har tillagt att med hänsyn till dels omfattningen av meddelandet om anmärkningar och dess bilagor, dels att ett flertal av dessa handlingar var avfattade på ett främmande språk, gavs sökanden otillräckligt med tid för att inkomma med svar.

43 Kommissionen har gjort gällande att den inte alls har åsidosatt språkreglerna.

44 Vad beträffar den första delgrunden har kommissionen framhållit att förordning nr 1 endast avser skriftväxling med personer som lyder under en medlemsstats jurisdiktion, men att beslutet antogs före Finlands anslutning till gemenskapen. Vidare utgör inte beslutet ett "svar" i den mening som avses i artikel 2 i förordning nr 1.

45 Kommissionen kunde således fritt välja vilket språk som skulle användas i förfarandet, under förutsättning att hänsyn togs till sökandens eventuella förbindelser med medlemsstater i gemenskapen (se domstolens dom av den 21 februari 1973 i mål 6/72, Europemballage och Continental Can mot kommissionen, REG 1973, s. 215, punkt 12; svensk specialutgåva, häfte 2). I föreliggande fall valdes engelska som förfarandespråk av den anledningen att det är arbetsspråket inom Europeiska frihandelssammanslutningen (EFTA) och rättegångsspråk vid EFTA-domstolen, sökanden använde engelska i sin skriftväxling med sina försäljningsbolag i gemenskapen samt slutligen av den anledningen att sökandens namn är en engelsk förkortning.

46 Vad gäller den andra delgrunden anser kommissionen att eventuella felaktigheter vid delgivningen av ett beslut inte påverkar beslutets lagenlighet. Sådana felaktigheter kan nämligen endast under vissa omständigheter hindra fristen för att väcka talan från att börja löpa, vilket inte är relevant i föreliggande fall (se domstolens dom av den 14 juli 1972 i mål 52/69, Geigy mot kommissionen, REG 1972, s. 787, punkt 11).

47 Vad slutligen gäller den tredje delgrunden har kommissionen erinrat om att sökanden och dess ställföreträdare även erhöll en tysk version av meddelandet om anmärkningar. I varje fall besvarade sökanden meddelandet om anmärkningar utan begäran om förlängning av fristen, vilket utgör ett bevis för att den utan hinder kunde ta del av de anmärkningar som riktades mot den. Det finns således inte anledning anse att dess rätt att yttra sig har åsidosatts (domstolens dom av den 15 juli 1970 i mål 41/69, ACF Chemiefarma mot kommissionen, REG 1970, s. 661, punkterna 48, 52 och 53; svensk specialutgåva, häfte 1).

Förstainstansrättens bedömning

48 Det är ostridigt att kommissionen har sänt meddelandet om anmärkningar och beslutet till sökandens huvudkontor i Finland och att sökanden vid den tidpunkt då beslutet fattades inte lydde under en medlemsstats jurisdiktion. Vid denna tidpunkt var enligt gemenskapslagstiftningen inget av gemenskapens officiella språk uttryckligen tillämpligt i kommissionens kontakter med företag i tredje land.

49 I förordning nr 1, i dess ändrade lydelse, som har åberopats av sökanden, föreskrivs endast språkregler som är tillämpliga i kontakterna mellan gemenskapen och en medlemsstat eller en person som lyder under en medlemsstats jurisdiktion.

50 Det framgår i föreliggande fall av handlingarna i målet att kommissionen inte sände någon officiell skrivelse till sökandens tyske ställföreträdare, eftersom de handlingar denne mottog var kopior av officiella skrivelser som sändes direkt till sökanden.

51 Vidare föreskrivs det varken i artikel 2 i förordning nr 99/63 eller i artikel 6 i den europeiska konventionen om de mänskliga rättigheterna, om det antas att den sistnämnda bestämmelsen kan åberopas av ett företag som är föremål för en konkurrensrättslig undersökning, en skyldighet att sända handlingar på det språk som talas i den medlemsstat där ställföreträdaren är bosatt.

52 Valet av språk i meddelandet om anmärkningar och i beslutet skall följaktligen göras med hänsyn till de förbindelser sökanden upprättat med en medlemsstat inom gemenskapen (se med denna innebörd domen i det ovannämnda målet Europemballage och Continental Can mot kommissionen, punkt 12). Det är i det avseendet emellertid ostridigt att engelska var det språk som sökanden använde i sin skriftväxling med sina egna försäljningsbolag i medlemsstaterna. Mot denna bakgrund var det riktigt av kommissionen att välja engelska som språk i meddelandet om anmärkningar.

53 Slutligen skall bilagorna till meddelandet om anmärkningar, vilka inte härrör från kommissionen, anses som bevis på vilka kommissionen grundar sin bedömning, och de skall följaktligen komma till mottagarens kännedom i det skick de befinner sig (se bland annat förstainstansrättens dom av den 6 april 1995 i mål T-148/89, Tréfilunion mot kommissionen, REG 1995, s. II-1063, punkt 21).

54 Vad beträffar att sökanden gavs otillräckligt med tid för att besvara meddelandet om anmärkningar räcker det att framhålla att sökanden inte har bestritt kommissionens påpekande om att sökanden inte begärde någon förlängning av fristen för att besvara meddelandet om anmärkningar.

55 Mot bakgrund av det ovan anförda kan talan inte vinna bifall på denna grund.

Huruvida det förekommit felaktigheter som påverkade förfarandet för antagande, autentifiering och delgivning av kommissionens beslut

Parternas argument

56 Sökanden har gjort gällande att för att säkerställa beslutets bevisvärde och mottagarnas rättssäkerhet skall beslutet autentifieras i en enskild handling och de olika sidorna skall i förekommande fall vara sammanfogade så att de inte kan avskiljas. Det är nämligen det enda sättet att förhindra att vissa delar av beslutet avlägsnas eller ändras. I föreliggande fall autentifierades emellertid inte beslutet i en enskild handling. Det innehåll som man hade för avsikt att ge denna handling framgår först när beslutet av den 13 juli 1994 läses i förening med beslutet om rättelse av den 26 juli 1994. Dessa två beslut delgavs sökanden vid två skilda tillfällen vilket påverkar deras bevisvärde.

57 Sökanden har begärt att förstainstansrätten skall förelägga kommissionen att inkomma med originalet till de två besluten i fråga för att kunna kontrollera dels om dessa beslut har sammanfogats på ovan angivet sätt, dels om den senare företagna ändringen omnämns i det ursprungliga beslutet.

58 Sökanden har vidare påpekat att artikel 15 andra stycket i EKSG-fördraget i tysk version föreskriver att enskilda rättsakter är bindande för den de avser genom delgivning - "durch die Zustellung" - till denne, medan uttrycket "bekannt werden" används i artikel 191.3 i EG-fördraget i tysk version. Den franska versionen av de två fördragen bekräftar emellertid, genom användningen av ordet "notification", att det inte finns någon materiell skillnad mellan dessa två bestämmelser. Sökanden har grundat sin analys på artikel 4 i Höga myndighetens beslut nr 22/60 av den 7 september 1960 om genomförandet av artikel 15 i fördraget (EGT 61, 1960, s. 1248; svensk specialutgåva, område 1, volym 1, s. 20) och dragit den slutsatsen att endast en formell delgivning av antingen originalbeslutet eller en avskrift av originalhandlingen kan anses som giltig delgivning. Följaktligen medför delgivningen av en vidimerad kopia, såsom i föreliggande fall, att beslutet är ogiltigt.

59 Slutligen har sökanden gjort gällande att beslutet inte har autentifierats i enlighet med artikel 16 i kommissionens arbetsordning genom underskrift av ordföranden och generalsekreteraren för kommissionen. Sökanden har i det avseendet erinrat om att det delgivna beslutet endast var underskrivet av kommissionsledamoten som var ansvarig för konkurrensfrågor. Sökanden har begärt att förstainstansrätten skall förelägga kommissionen att inkomma med originalbeslutet för att kunna kontrollera autentifieringen av detta.

60 Även om det antas att originalbeslutet var vederbörligen autentifierat, kvarstår det faktum att beslutet är ogiltigt till följd av att den text som delgavs inte var identisk med originalbeslutet.

61 Kommissionen har inledningsvis erinrat om att det enligt artikel 191.3 i EG-fördraget inte fordras formell delgivning. Det är nämligen tillräckligt att beslutet har nått adressaten i form av ett skriftlig meddelande och att denne kan ta del av det (domstolens dom av den 10 december 1957 i mål 8/56, ALMA mot Höga myndigheten, REG 1957, s. 179, 190, och av den 15 december 1994 i mål C-195/91 P, Bayer mot kommissionen, REG 1994, s. I-5619, punkterna 7 och 20). Då dessa villkor i föreliggande fall var uppfyllda, är sökandens argument att det förekommit fel under delgivningsförfarandet grundlöst.

62 Vidare anses en vidimerad kopia av beslutet som en autentisk version (domstolens dom av den 17 oktober 1989 i de förenade målen 97/87, 98/87 och 99/87, Dow Chemical Ibérica m.fl. mot kommissionen, REG 1989, s. 3165, punkt 59, svensk specialutgåva, häfte 10, och förstainstansrättens dom av den 7 juli 1994 i mål T-43/92, Dunlop Slazenger mot kommissionen, REG 1994, s. II-441, punkterna 24 och 25, och av den 27 oktober 1994 i mål T-34/92, Fiatagri och New Holland Ford mot kommissionen, REG 1994, s. II-905, punkt 27; svensk specialutgåva, häfte 16).

63 I föreliggande fall har beslutet autentifierats i enlighet med föreskrifterna i artikel 16 i kommissionens arbetsordning. Sökanden har för övrigt inte förebringat något bevis för att felaktigheter förekommit under förfarandet för antagandet av beslutet. Kommissionen har i det avseendet hävdat att beslutet av den 26 juli 1994 inte på något sätt ändrat beslutet för sökandens del och att hänvisningen i beslutet av den 26 juli 1994 till beslutet i alla händelser utgör ett tillräckligt band mellan de två ifrågavarande besluten.

64 Mot denna bakgrund finns det inte anledning att förelägga kommissionen att inkomma med originalbeslutet (se de ovannämnda domarna i målen Bayer mot kommissionen, Fiatagri och New Holland Ford mot kommissionen samt Dunlop Slazenger mot kommissionen).

Förstainstansrättens bedömning

65 Sökanden kan inte, som stöd för att ifrågasätta att förfarandet för antagande och autentifiering av beslutet var korrekt, med framgång hävda att den "vidimerade" kopian som sändes till sökanden inte innehåller underskrifter av ordföranden och generalsekreteraren för kommissionen. I artikel 16 första stycket i den version av kommissionens arbetsordning som gällde då beslutet antogs föreskrivs följande: "Rättsakter som antas på ... möten skall fogas till protokollet för det möte vid vilket de antogs, på det eller de språk på vilka de är giltiga ... . De skall autentifieras genom ordförandens och generalsekreterarens underskrift på protokollets första sida." Formaliteten med autentifiering av ett beslut som antas på ett möte mellan ledamöterna av kommissionen kräver således inte att ordföranden och generalsekreteraren för kommissionen skriver under själva beslutet utan endast protokollet för det möte vid vilket rättsakten antogs. Härav följer att avsaknaden av underskrifter av ordföranden och generalsekreteraren för kommissionen på den "vidimerade" kopian av beslutet inte utgör ett bevis för att beslutet inte är vederbörligen autentifierat.

66 Sökanden har inte åberopat något annat bevis eller särskild omständighet av sådant slag att presumtionen om gemenskapsrättsakters giltighet undanröjs (se bland annat den ovannämnda domen i målet Dunlop Slazenger mot kommissionen, punkt 24).

67 I avsaknad av sådant bevis ankommer det inte på förstainstansrätten att besluta om de yrkade åtgärderna för bevisupptagning.

68 Vad beträffar frågan huruvida delgivningen var korrekt finns det ingen gemenskapsrättslig bestämmelse enligt vilken det är uteslutet att beslutet delges i form av en vidimerad kopia eller att ett beslut om rättelse delges för sig.

69 I föreliggande fall innehåller kopian av beslutet som sändes till sökanden namnet på den ledamot av kommissionen som var ansvarig för konkurrenspolitiken samt påskriften "vidimerad kopia" ("certified copy"). Den har även skrivits under av generalsekreteraren för kommissionen. En sådan kopia är formellt riktig. Den har samma rättsverkan som originalrättsakten som antogs av ledamöternas kollegium i enlighet med de formkrav som uppställs i kommissionens arbetsordning.

70 Vad gäller delgivningen framgår det av fast rättspraxis att ett beslut har i behörig ordning delgivits enligt fördraget när det har nått adressaten och denne kan ta del av det (se den ovannämnda domen i målet Europemballage och Continental Can mot kommissionen, punkt 10). I föreliggande fall, såsom framgår av ordalydelsen i ansökan om väckande av talan, hade sökanden möjlighet att ta del av beslutet i dess helhet samt göra gällande samtliga sina rättigheter vid förstainstansrätten.

71 Talan kan således inte vinna bifall på denna grund.

Huruvida kommissionen har åsidosatt dels sökandens rätt till försvar, dels formföreskrifter för meddelandet om anmärkningar

Parternas argument

72 Denna grund består av två delar.

73 Sökanden har som första delgrund påstått att meddelandet om anmärkningar inte antogs och meddelades mottagarna av det behöriga organet i enlighet med artikel 2 i förordning nr 99/63, det vill säga kommissionen.

74 Meddelandet om anmärkningar översändes till sökanden i form av en handling utan underskrift som bifogades en skrivelse från generaldirektören för konkurrens. I avsaknad av underskrift kan denna handling inte anses som en av kommissionens "rättsakter". Följaktligen kunde den inte heller ligga till grund för beslutet.

75 Även om nämnda handling tillsammans med följebrevet skulle kunna anses som ett "meddelande om anmärkningar" i den mening som avses i förordning nr 99/63, översändes den inte av kommissionen. Enligt artikel 19.1 i förordning nr 17 ges emellertid kommissionen i det avseendet exklusiv behörighet, vilken inte kan delegeras med stöd av arbetsordningen. I alla händelser kan varken fastställandet av innehållet i meddelandet om anmärkningar eller översändandet av detta till mottagarna delegeras till tredje man med stöd av arbetsordningen (se domstolens dom i det ovannämnda målet Geigy mot kommissionen, och av den 17 oktober 1972 i mål 8/72, Cementhandelaren mot kommissionen, REG 1972, s. 977). I likhet härmed kan behörigheten att fastställa fristen för att besvara meddelandet om anmärkningar inte heller delegeras till tredje man.

76 Som andra delgrund har sökanden gjort gällande att genom att meddelandet om anmärkningar inte var sammanfogat med dess bilagor så att de inte kunde avskiljas har kommissionen åsidosatt kravet på skriftlighet som gäller för meddelande om anmärkningar i enlighet med artikel 2.1 i förordning nr 99/63. Syftet med detta krav är att säkerställa samma skydd som det som följer av kravet på en autentifiering av slutliga beslut. Meddelandet om anmärkningar kunde således inte tjäna som beslutsunderlag.

77 Kravet på skriftlighet innebär dessutom att meddelandet om anmärkningar skall skrivas under längst ner på sista sidan. Generaldirektörens underskrift på följebrevet kan inte ersätta den erforderliga underskriften.

78 Kommissionen har erinrat om att vad beträffar den första delgrunden framgår det av de handlingar som tillställts sökanden att anmärkningarna mot denne har beslutats av kommissionen. Vidare har generaldirektören för kommissionen skrivit under meddelandet om anmärkningar i kraft av en delegering av rätten att underteckna, och argumentet att denne skulle vara obehörig är därför ogrundat (domstolens dom av den 17 januari 1984 i de förenade målen 43/82 och 63/82, VBVB och VBBB mot kommissionen, REG 1984, s. 19 punkt 14, svensk specialutgåva, häfte 7, och domen i ovannämnda målet Geigy mot kommissionen, punkt 5).

79 Kommissionen har framhållit att det sätt på vilket meddelandet om anmärkningar skall skickas enligt artikel 10 i förordning nr 99/63 framförallt syftar till att säkerställa bevis för när meddelandet sändes. Meddelande om anmärkningar har skett i behörig ordning om adressaten har möjlighet att ta del av anmärkningarnas lydelse i sin helhet (domar i ovannämnda målen Geigy mot kommissionen, punkt 11, och Bayer mot kommissionen, punkterna 7 och 20).

80 Vad beträffar den andra delgrunden har kommissionen hävdat att sökanden har felbedömt räckvidden av artikel 2 i förordning nr 99/63. Enligt denna artikel krävs varken att meddelandet om anmärkningar är underskrivet eller att meddelandet består av en enskild handling. Hänvisningen till bilagorna och sidnumreringen på samtliga översända handlingar är dessutom tillräcklig för att fastställa sambandet dem emellan.

Förstainstansrättens bedömning

81 Vad beträffar den första delgrunden framgår det av handlingarna i målet att meddelandet om anmärkningar som sändes till sökanden åtföljdes av en skrivelse underskriven av generaldirektören för konkurrens (GD IV) vid kommissionen.

82 Generaldirektören skrev emellertid under nämnda skrivelse, inte i kraft av en delegering av behörighet, utan enbart i kraft av en delegering av rätten att underteckna, vilken hade givits av den behörige kommissionsledamoten (domen i det ovannämnda målet Geigy mot kommissionen, punkt 5). En delegering av rätten att underteckna utgör kommissionens normala sätt att utöva sin befogenhet (domen i det ovannämnda målet VBVB och VBBB mot kommissionen, punkt 14).

83 Eftersom sökanden inte har tillhandahållit några upplysningar som tyder på att gemenskapens administration i detta fall har underlåtit att iaktta de regler som gäller på området (domen i det ovannämnda målet VBVB och VBBB mot kommissionen, punkt 14), kan denna invändning inte godtas.

84 Sökanden har för det andra hävdat att meddelandet om anmärkningar inte har antagits av kommissionen. Det är i detta hänseende tillräckligt att påpeka att sökanden inte har tillhandahållit några bevis av sådant slag att presumtionen om giltighet, som gäller för gemenskapens rättsakter, kan ifrågasättas. Det finns således inte anledning att kontrollera huruvida det påstådda åsidosättandet verkligen ägt rum (i analogi med domen i det ovannämnda målet Fiatagri och New Holland Ford mot kommissionen, punkt 27).

85 Talan kan således inte vinna bifall på den första delgrunden.

86 Inte heller den andra delgrunden kan godtas.

87 Enligt artikel 2.1 i förordning nr 99/63 skall "[k]ommissionen ... skriftligen meddela företag och företagssammanslutningar om de anmärkningar som har framställts mot dem". Enligt denna bestämmelse krävs det inte att meddelandet om anmärkningar innehåller en underskrift på själva dokumentet eller att meddelandet om anmärkningar utgörs av en i formell mening enskild handling.

88 I alla händelser har de anmärkningar som riktats mot sökanden meddelats skriftligen på ett sådant sätt att de olika handlingar på vilka kommissionen har grundat sina anmärkningar klart kan identifieras.

89 Mot bakgrund av det ovan anförda kan talan således inte vinna bifall på denna grund.

Huruvida artikel 190 i fördraget har åsidosatts

Parternas argument

90 Efter en detaljerad redogörelse för syftena med den i artikel 190 föreskrivna motiveringsskyldigheten har sökanden för det första gjort gällande att kommissionen, i fråga om varje agerande som betecknats som en överträdelse, borde ha angett den bestämmelse som hade överträtts samt preciserat om överträdelsen begåtts i form av ett avtal eller samordnat förfarande. Dessa uppgifter är nämligen oundgängliga för att kunna kontrollera om vart och ett av de aktuella agerandena uppfyller rekvisiten för en straffbar gärning, det vill säga kravet på viss handling, straffbarhet och det subjektiva rekvisitet. Upplysningen att överträdelsen bestått i ett deltagande i ett avtal eller ett samordnat förfarande räcker således inte, eftersom ett och samma agerande inte kan betecknas som såväl avtal som samordnat förfarande.

91 Även om ett flertal ageranden kan betecknas som en fortgående överträdelse, befrias inte kommissionen från att ange de moment som utgör den straffbara gärningen i fråga om varje individuellt agerande. Det är endast om varje individuellt agerande utgör en straffbar gärning som samtliga dessa ageranden, i förekommande fall, skulle kunna betecknas som en fortgående överträdelse.

92 Sökanden har för det andra gjort gällande att beslutet, i fråga om varje agerande som betecknats som straffbar gärning, även borde ha innehållit en exakt upplysning om konkreta faktiska omständigheter, såsom platsen där de inträffade, de berörda deltagarna samt den roll som var och en spelade.

93 För det tredje borde beslutet, i fråga om varje aktuellt agerande, slutligen ha innehållit en upplysning om delaktiga fysiska personer. Artikel 15 i förordning nr 17 förutsätter nämligen i det avseendet att en fysisk person har agerat uppsåtligen eller av oaktsamhet för ett företags räkning.

94 Kommissionen anser att beslutet innehåller en tillfredsställande beskrivning av de omständigheter som låg till grund för bötfällningen. När det gäller en komplicerad och långvarig överenskommelse ingår de olika företagens beteenden i ett enda system som syftar till att hindra den fria konkurrensen på marknaden. Detta innebär att det inte är nödvändigt att beteckna varje enskilt beteende som ett avtal eller ett samordnat förfarande (förstainstansrättens dom av den 17 december 1991 i mål T-7/89, Hercules Chemicals mot kommissionen, REG 1991, s. II-1711, punkt 262-264; svensk specialutgåva, häfte 11). Kommissionen preciserade i alla händelser i punkterna 131 och 132 i övervägandena i beslutet att företagens beteenden från och med slutet av år 1987 innefattade samtliga moment i ett sådant avtal som avses i artikel 85.1 i fördraget, och att deras beteende fram till dess var uttryck för ett samordnat förfarande. Kommissionen hade för övrigt kunnat beteckna ett agerande i första hand som ett avtal och i andra hand som ett samordnat förfarande (förstainstansrättens dom av den 10 mars 1992 i mål T-13/89, ICI mot kommissionen REG 1992, s. II-1021, punkt 318; svensk specialutgåva, häfte 12).

95 Kommissionen är i fråga om en enda överträdelse inte skyldig att styrka att varje individuellt agerande inom ramen för överenskommelsen uppfyller kriterierna i artikel 85 (se samma dom punkterna 259 och 260).

96 Det är inte heller nödvändigt att bevisa att varje företag deltagit i varje moment i överenskommelsen. Såsom framgår av punkterna 116 och 117 i övervägandena i beslutet är det tillräckligt att kommissionen styrker dels förekomsten av en övergripande överenskommelse, dels att varje företag deltog i vissa ageranden som rymdes inom den gemensamma globala planen (se domar i de ovannämnda målen ICI mot kommissionen, punkterna 256-261 och 305, och Hercules Chemicals mot kommissionen, punkt 272).

97 Slutligen har kommissionen hävdat att den inte var skyldig att namnge de delaktiga personerna i beslutet, eftersom artikel 85 i fördraget uttryckligen är riktad till företagen. Det är endast nödvändigt att styrka att en person som har behörighet att agera för företagets räkning har deltagit i överenskommelsen, eftersom ansvaret för dessa personers ageranden kan anses vila på de berörda företagen (domstolens dom av den 7 juni 1983 i de förenade målen 100/80, 101/80, 102/80 och 103/80, Musique Diffusion française m.fl. mot kommissionen, REG 1983, s. 1825, punkt 97; svensk specialutgåva, häfte 7). Meddelandet om anmärkningar innehåller dock i detta avseende en detaljerad redogörelse för de bevis som åberopats mot sökanden och av bilagorna till detta meddelande framgår vilka personer som har agerat.

Förstainstansrättens bedömning

98 Enligt fast rättspraxis har skyldigheten att motivera ett individuellt beslut till syfte att göra det möjligt för gemenskapsdomstolarna att pröva beslutets lagenlighet och att ge den berörde de upplysningar som är nödvändiga för att denne skall kunna bedöma om beslutet är välgrundat eller om det eventuellt är behäftat med ett sådant fel att det är möjligt att ifrågasätta dess giltighet, med det tillägget att omfattningen av denna skyldighet beror på rättsaktens art och det sammanhang i vilket den har antagits (se bland annat förstainstansrättens dom av den 11 december 1996 i mål T-49/95, Van Megen Sports mot kommissionen, REG 1996, s. II-1799, punkt 51). Kommissionen är enligt artikel 190 i fördraget skyldig att ange de omständigheter som utgör den rättsliga grunden för beslutet samt de överväganden som fått kommissionen att fatta sitt beslut. Däremot behöver inte kommissionen behandla samtliga sak- och rättsfrågor som behandlats under det administrativa förfarandet (se bland annat domstolens dom av den 29 oktober 1980 i de förenade målen 209/78-215/78 och 218/78, Van Landewyck m.fl. mot kommissionen, REG 1980, s. 3125, punkt 66, svensk specialutgåva, häfte 5).

99 I föreliggande fall innehåller beslutet en detaljerad redogörelse för skälen till kommissionens uppfattning att den överträdelse som det konstaterats att de i artikel 1 i beslutet nämnda företagen hade gjort sig skyldiga till skulle betecknas som ett avtal och samordnat förfarande (punkt 129-132 i övervägandena). I synnerhet framgår det av punkt 131 första stycket i övervägandena att "från och med slutet av år 1987, då den tilltagande samverkan mellan de producenter som anslöt sig till politiken inriktad på 'pris framför kvantitet' konkretiserades, hade överträdelsen alla de särdrag som krävs för att den skall utgöra ett avtal i den mening som avses i artikel 85". Vidare preciseras att "de halvårsvisa prisinitiativen, som tagits för att förverkliga planen, inte skall anses som en samling skilda avtal eller samordnade förfaranden utan som ett enda fortlöpande avtal" (samma punkt i övervägandena, andra stycket).

100 När, som i föreliggande fall, ett beslut innehåller en tillräcklig motivering som gör det möjligt att förstå skälen till att de konstaterade agerandena har betecknats som avtal och samordnat förfarande, är kommissionen inte skyldig att särskilt ta ställning till om varje berört agerande utgör ett avtal eller ett samordnat förfarande (se med samma innebörd domen i det ovannämnda målet Hercules Chemicals mot kommissionen, punkt 264).

101 Beslutet innehåller även en detaljerad motivering av sökandens deltagande i överträdelsen. I det hänseendet innehåller beslutet direkta hänvisningar till sökanden i samband med beskrivningen av de samordnade prishöjningarna (punkterna 74, 76, 78, 79, 81, 85 och 87 i övervägandena). Dessutom, och utan att det inverkar på frågan huruvida motiveringen är riktig vilken skall kontrolleras i samband med prövningen av om beslutet är välgrundat, avser de punkter i beslutet som innehåller en beskrivning av de diskussioner med ett konkurrensbegränsande syfte som fördes inom PWG (bland annat punkterna 37, 51 och 52 i övervägandena) utan tvekan sökanden, eftersom denne enligt beslutet deltog i detta organs möten (punkt 36 andra stycket i övervägandena). Vidare avser punkterna i beslutet med en redogörelse för de diskussioner med ett konkurrensbegränsande syfte som fördes inom JMC också sökanden (punkterna 44-46, 58, 71, 73, 84, 85 och 87 i övervägandena), eftersom kommissionen ansåg att sökanden deltog i detta organs möten (tabell 7 som bifogas beslutet och punkt 46 första stycket i övervägandena).

102 Sökanden ges mot denna bakgrund tillräcklig ledning av motiveringen av beslutet för att kunna avgöra vilka huvudsakliga faktiska och rättsliga omständigheter som låg till grund för det resonemang som föranledde kommissionen att anse sökanden delaktig i en överträdelse av artikel 85.1 i fördraget.

103 Slutligen bär företaget, i den mening som avses i artikel 85 i fördraget, ansvar för en fysisk persons agerande när denna person är behörig att agera för företagets räkning (i analogi med domen i det ovannämnda målet Musique Diffusion française m.fl. mot kommissionen, punkt 97). Av detta följer att kommissionen har lämnat en tillräcklig motivering av beslutet genom sin hänvisning till sökandens firmanamn.

104 I alla händelser framgår det av de enskilda upplysningar som fogats till meddelandet om anmärkningar vilka av sökandens företrädare som kommissionen ansåg hade deltagit i möten med organen inom PG Paperboard.

105 Då inga av sökandens invändningar har godtagits kan talan inte vinna bifall på denna grund.

Huruvida artikel 85.1 i fördraget har överträtts då kommissionen inte har styrkt att sökanden deltog i en överenskommelse$

Huruvida artikel 85.1 i fördraget har överträtts då kommissionen inte har styrkt att sökanden deltog i en överenskommelse106 Denna grund består av tre delar som skall prövas var för sig.

Den första delgrunden: Huruvida det saknas bevis för sökandens deltagande i en överenskommelse

- Parternas argument

107 Sökanden har gjort gällande att den aldrig deltog i några möten med olika organ inom PG Paperboard och att den inte hade kännedom om de diskussioner med ett konkurrensbegränsande syfte som enligt beslutet fördes under dessa möten.

108 De personer som enligt beslutet företrädde sökanden inom PG Paperboards organ deltog endast i egenskap av företrädare för Nordic Paperboard Institute (nedan kallat NPI), en skandinavisk branschorganisation för kartongtillverkare. De uttalanden som gjorts av andra tillverkare (se tabell 5 som bifogas beslutet), enligt vilka sökanden ansågs vara en av medlemmarna av JMC, bygger på missförstånd.

109 Vad beträffar avtalen och/eller de samordnade förfarandena mellan deltagarna i mötena inom PG Paperboards organ, innehåller beslutet inte några exakta uppgifter som gör det möjligt att avgöra under vilka möten dessa diskussioner fördes, diskussionernas exakta innehåll, deltagarna i mötena och, slutligen, deltagarna i samordningen. I synnerhet finns det flera punkter i beslutet i vilka varken sökanden eller dess medlemsföretag nämns.

110 Sökanden har med hänvisning till att dess företrädare, även enligt beslutet, endast deltog i ett begränsat antal av PWG:s och JMC:s möten hävdat att beslutet inte innehåller någon omständighet som styrker att sökanden skulle ha deltagit i en samordning. Även om det antas att det förekommit fall av samordning under vissa möten och att sökanden var företrädd inom vissa av de berörda organen, är det inte styrkt att samordningen genomfördes under de möten då sökandens påstådda företrädare var närvarande.

111 Vad beträffar PWG har sökanden bestritt påståendena om att resultaten av mötena inom detta organ meddelades de företag som inte var medlemmar av PWG (punkt 38 i beslutet). I synnerhet påståendet att "skandinaviska tillverkare (samtliga medlemmar av NPI) i allmänhet informerades om resultatet av mötena av Finnboard" (punkt 38 fjärde stycket i övervägandena i beslutet) är helt obevisat.

112 Påståendet att de företag som inte var medlemmar av PWG informerades om resultatet av mötena med det organet i samband med PC:s möten (punkt 38 i övervägandena) är endast ett rent antagande.

113 Vad beträffar PC:s möten är påståendet i beslutet att sökanden, och i viss utsträckning dess medlemmar, skulle ha deltagit i möten med detta organ utan grund.

114 Fiskebys uttalande att det företaget vid några tillfällen skulle ha informerats om resultatet av mötena av en företrädare för NPI (punkt 46 i beslutet) - ett uttalande som sökanden för övrigt inte känner till - bekräftar, vad gäller JMC, att företrädare för NPI men inte för sökanden deltog i mötena inom denna kommitté.

115 Slutligen gällde de diskussioner som fördes vid COE:s möten, även enligt beslutet, den allmänna situationen på marknaden.

116 Kommissionen har påstått att sökanden var fullvärdig medlem av PG Paperboard. Den har i det avseendet hänvisat till Storas förklaring av den 23 december 1991 (bilaga 43 till meddelandet om anmärkningar), i vilken sökanden betecknas som ett av de företag som var företrädda inom PWG. Vidare utpekas i protokollen från PC:s möten de verkställande direktörerna för Finnboard som företrädare för Finland, vid sidan av företrädare för andra skandinaviska länder.

117 Sökandens argument att den inte deltog i PWG:s möten är i alla händelser ohållbart. Även om det antas att de verkställande direktörerna för Finnboard agerade i egenskap av företrädare för NPI, innebär det endast att de företrädde nästan samtliga skandinaviska tillverkares intressen. De beaktade utan tvekan sökandens intressen med hänsyn till deras uppgifter inom det företaget.

118 Sökanden var även företrädd vid JMC:s och COE:s möten. Flera kartongtillverkare har utpekat sökanden som medlem av JMC.

119 Kommissionen har i övrigt grundat sin argumentation på redogörelsen i beslutet för organens huvudsakliga uppgifter.

- Förstainstansrättens bedömning

120 Enligt beslutet har sökanden och de andra företag som nämns i artikel 1 i beslutet överträtt artikel 85.1 i fördraget genom att delta i ett avtal och ett samordnat förfarande. Kommissionen anser att sökanden deltog i denna överträdelse från halvårsskiftet 1986 till åtminstone april 1991.

121 Enligt tabell 7 som bifogas beslutet deltog sökanden i PWG:s, PC:s, JMC:s och COE:s möten.

122 Kommissionen anser i det avseendet att sökanden deltog i PWG:s möten för egen räkning och i egenskap av företrädare för NPI (punkt 38 fjärde stycket och punkt 79 fjärde stycket i övervägandena). Vidare har det nämnts att "verkställande direktören [för Finnboard] även var ordförande för PG Paperboard och PWG från och med maj 1988" (punkt 79 fjärde stycket i övervägandena).

123 Vad beträffar sökanden deltagande i JMC har det preciserats att det förefaller som om "Finnboard företrädde NPI samt sina fyra egna medlemmar Kyro, Metsä-Serla, Tampella och United Paper Mills" (punkt 32 första stycket i övervägandena).

124 Vad slutligen gäller sökandens deltagande i PC:s möten, "[deltog] företrädare för Finnboard (som även hade deltagit i PWG:s möten strax innan) ... i samtliga möten med 'President Conference' oberoende av NPI" (punkt 42 andra stycket i övervägandena).

125 Handlingarna i målet bekräftar att sökandens ledning var delaktig i PG Paperboards struktur under den period som omfattas av beslutet. Av de enskilda upplysningar som bifogades meddelandet om anmärkningar framgår att posten som vice ordförande för PG Paperboard under den period som omfattas av beslutet innehades av sökandens verkställande direktör ("managing director"), det vill säga de la Chapelle från halvårsskiftet 1986 till år 1987, Sommar under åren 1987 och 1988 samt Lindahl från och med år 1990.

126 Sommar valdes till vice ordförande för PG Paperboard vid årsmötet 1987 och föreslogs vid det tillfället till denna nya post uttryckligen i sin egenskap av "ny ordförande för Finnboards verkställande kommitté ('the new chairman of the Finnboard Executive Committee')" (bilaga 97 till meddelandet om anmärkningar).

127 Det är vidare ostridigt att ordförandeskapet för PG Paperboard innehades av Köhler från och med maj 1988 till hösten år 1990. I protokollet från PWG:s möte den 6 april 1990 (bilaga till svaromålet) anges följande:

"Köhler har erinrat om att han kommer att ägna sig åt nya uppgifter inom den finländska skogsindustrin från och med i höst. Han lämnar således Finnboard och kommer att avgå som ordförande för PG Paperboard."

128 Enligt Storas förklaringar deltog sökanden i PWG:s möten (bilagorna 35, s. 14, 37, s. 2, och 43, s. 3, till meddelandet om anmärkningar).

129 Slutligen har flera företag bekräftat att sökanden deltog i JMC:s möten (se tabell 5 som bifogas beslutet).

130 Med hänsyn till Storas förklaringar och till att ett flertal av sökandens anställda faktiskt deltog i möten med organ inom PG Paperboard, kan sökandens påstående att dessa personer endast deltog i egenskap av företrädare för NPI inte godtas.

131 Vidare har sökanden inte förebringat något som helst bevis, såsom en exklusiv fullmakt att företräda NPI, till stöd för sitt bestridande av de samstämmiga bevisen för att den deltog för egen räkning i möten med organen inom PG Paperboard. Vid sammanträdet medgav sökanden även att den ersatt resekostnader som uppkommit till följd av att dess anställda deltog i de berörda mötena, vilket är en faktisk omständighet som enbart stöder kommissionens konstateranden.

132 Med beaktande av dessa omständigheter skall det anses fastställt att sökanden deltog för egen räkning i mötena med organen inom PG Paperboard.

133 I den mån som sökanden med den aktuella delgrunden har velat ifrågasätta huruvida kommissionens påståenden avseende de ifrågavarande mötenas konkurrensbegränsande syften var välgrundade, handlar det om argument som skall prövas tillsammans med de två övriga delgrunderna.

134 Mot bakgrund av det ovan anförda kan den första delgrunden inte godtas.

Den andra delgrunden: Huruvida det saknas bevis för sökandens deltagande i prisinitiativen

- Parternas argument

135 Sökanden har hävdat att beslutet inte innehåller någon exakt uppgift som gör det möjligt att styrka dess deltagande i prisinitiativen. Den allmänna motiveringen av beslutet styrker inte förekomsten av en eventuell anknytning mellan olika prisinitiativ som genomförts och enskilda företags beteende. I synnerhet är det inte möjligt att av beslutets motivering utesluta att de samordnade förfarandena ägde rum utanför mötena eller under möten då ingen person med anknytning till sökanden var närvarande.

136 De systematiska tillkännagivandena om prishöjningar styrker inte förekomsten av samordning, eftersom dessa endast var en direkt följd av marknadsvillkoren.

137 Sökanden har med hänvisning till bilagorna till meddelandet om anmärkningar som åberopas i beslutet påpekat att i ett stort antal handlingar förekommer sökandens namn vare sig direkt eller indirekt och att de handlingar i vilka sökanden nämns allmänt hänvisar till betydelselösa uppgifter vars källa inte anges. Vidare har vissa handlingar upprättats under omständigheter som visar att det saknas anknytning mellan dessa handlingar och mötena med organen inom PG Paperboard. Sådana handlingar kan således inte anses styrka sökandens deltagande i prisinitiativ.

138 Med hänsyn till det ovan anförda har sökanden bestritt bevisvärdet av en stor del av de handlingar som har åberopats av kommissionen. Den har vidare hävdat att de handlingar som ingår i bilagorna 44, 109, 130 och 131 till meddelandet om anmärkningar och som åberopas i beslutet, inte har det bevisvärde som kommissionen har gjort gällande. Tvärtom vittnar dessa handlingar närmast om att sökanden inte har deltagit i någon samverkan.

139 I prislistan som påträffades hos bolaget Finnboard (UK) Ltd (se punkt 79 i övervägandena i beslutet, nedan kallad Finnboards lista) nämns inte sökanden. Denna handling har inte sådana likheter med de två andra prislistor som påträffades hos Rena (bilagorna 110 och 111 till meddelandet om anmärkningar) att man kan dra några slutsatser vad beträffar sökanden. Sökanden nämns nämligen inte heller i prislistorna från Rena, och Finnboards lista innehåller endast allmänt tillgängliga uppgifter som uppenbarligen, genom användningen av det svenska ordet "höjs", hänför sig till en tidigare händelse. Vidare innehåller de prislistor som påträffades hos Rena uppgifter avseende Irland medan Finland inte nämns. I Finnboards lista är fallet det omvända.

140 I skrivelsen från Rena, som enligt beslutet gällde JMC:s möte den 6 september 1989 (bilaga 117 till meddelandet om anmärkningar), anges endast följande: "10,5 procent skillnad mellan GC I och GC vad gäller de lägsta priser som tillämpas av Finnboard ..." Detta påstående styrker inte på något sätt att sökanden deltog i en samordning, utan endast att upphovsmannen till skrivelsen har konstaterat en prisskillnad mellan två produkter. Enligt följebrevet från Rena (bilaga 116 till meddelandet om anmärkningar) grundas uppgifterna i denna skrivelse på enskilda samtal som fördes i anslutning till JMC:s möten, i vilka sökandens medarbetare inte deltog.

141 Renas skrivelse, som enligt beslutet gällde JMC:s möte den 6 september 1990 (bilaga 118 till meddelandet om anmärkningar), gällde inte ens ett av JMC:s möten (se Renas följebrev, bilaga 116 till meddelandet om anmärkningar), utan endast interna diskussioner. Enbart omnämnandet av sökanden ("Finnboard a lot down in USSR ..." ) utgör inte en omständighet som påvisar någon som helst form av samordning.

142 Vad beträffar Storas förklaring i vilken JMC:s roll i genomförandet av prisinitiativen beskrivs (bilaga 35 till meddelandet om anmärkningar, s. 17), har sökanden framhållit att oavsett om det antas att den deltagit i detta organs möten, vilket har bestritts, har sökanden och Stora enligt beslutet endast deltagit tillsammans i sju av JMC:s möten. Det är således fullt möjligt att eventuella diskussioner med konkurrensbegränsande syften ägde rum vid de möten i vilka sökanden inte var närvarande och att harmlösa diskussioner fördes under de sju möten med JMC i vilka Stora och sökanden deltog samtidigt.

143 Kommissionen anser att den har styrkt såväl förekomsten av prisinitiativ som att sökanden deltog i dessa initiativ.

144 Vad beträffar förekomsten av prisinitiativ har kommissionen hänvisat i huvudsak till punkt 74-90 i övervägandena i beslutet. Vidare har den framhållit vissa bevis som åberopas i beslutet (bilagorna 44 och 70 till meddelandet om anmärkningar).

145 Slutligen har kommissionen hänvisat till två listor över prishöjningar som påträffades hos Rena (bilagorna 110 och 111 till meddelandet om anmärkningar, omnämnda i punkterna 80 respektive 83 i övervägandena i beslutet). Dessa listor, som är av samma ursprung, bekräftar Storas förklaringar avseende förfarandena i samband med de prishöjningar som överenskommits inom PG Paperboard. I listorna nämns inte något bestämt bolag, men däremot framgår höjningarna för varje europeiskt land. Följaktligen är avsaknaden av ett uttryckligt omnämnande av sökanden utan betydelse.

146 När det gäller sökanden deltagande i prisinitiativen har kommissionen bestritt att prishöjningarna skulle ha varit ett resultat av de allmänna marknadsvillkoren. Kommissionen har för det första förebringat bevis för en samordning på detta område, vilken inte ens har bestritts av ett flertal av de berörda tillverkarna. För det andra är deltagande i möten under vilka diskussioner med ett konkurrensbegränsande syfte förs tillräckligt för att uppfylla kriterierna för tillämpning av artikel 85 i fördraget (förstainstansrättens dom av den 24 oktober 1991 i mål T-1/89, Rhône-Poulenc mot kommissionen, REG 1991, s. II-867, punkt 66).

147 Finnboards prislista innehåller uppgifter om GD-kvaliteterna, vilket visar att det inte rör sig om en intern handling, eftersom sökanden inte tillverkar dessa kvaliteter. Likheten mellan Finnboards lista och de listor som påträffades hos Rena visar dessutom att den förstnämnda gällde prishöjningar som överenskommits mellan kartongtillverkarna. Uppgifterna i Finnboards lista gör det möjligt att påstå att den gällde prishöjningen det andra kvartalet 1989 och inte, som sökanden påstått, äldre uppgifter.

148 Slutligen styrks sökandens deltagande av anteckningarna som påträffades hos FS-Karton och Rena (bilagorna 113 och 117 till meddelandet om anmärkningar), eftersom vissa kartongtillverkare, däribland Finnboard, utpekas i dessa handlingar.

- Förstainstansrättens bedömning

149 Enligt artikel 1 i beslutet har de företag som avses i denna artikel överträtt artikel 85.1 i fördraget genom att ha deltagit i ett avtal och samordnat förfarande under referensperioden som innebar att kartongleverantörer inom gemenskapen bland annat "enades om regelbundna prishöjningar för varje produktkvalitet i de olika nationella valutorna" och "planlade och genomförde samtidiga och enhetliga prishöjningar inom hela Europeiska gemenskapen".

150 Det har redan fastställts att sökanden deltog i PWG:s och JMC:s möten under perioden från halvårsskiftet 1986 till åtminstone april 1991. Det finns därför anledning att först undersöka om kommissionen har styrkt att dessa två organs möten bland annat syftade till att åstadkomma en prissamverkan, innan sökandens individuella situation i förhållande till dessa mötens syfte skall prövas.

151 I beslutet anges att PWG:s verkliga uppgift "bland annat bestod i 'diskussion om och samordning av marknader, marknadsandelar, priser samt prishöjningar och kapacitet'" (punkt 37 tredje stycket i övervägandena), och att "PWG efter sitt bildande 'enades om ett avtal samt fattade generella beslut om tidsplan och om nivån på de prishöjningar som skulle genomföras av kartongtillverkarna'" (punkt 37 fjärde stycket i övervägandena).

152 Dessa uppgifter återkommer i Storas förklaringar (bilaga 39 till meddelande om anmärkningar). Stora preciserade i övrigt att "PWG samlades till möten från och med år 1986 i syfte att reglera marknaden". Uppgifterna får stöd i bilaga 73 till meddelandet om anmärkningar som är en konfidentiell skrivelse av den 28 december 1988 från försäljningschefen för Mayr-Melnhof-koncernen i Tyskland (Katzner) till verkställande direktören för Mayr-Melnhof i Österrike (Gröller) angående marknadsläget.

153 Enligt denna skrivelse gav det mycket nära samarbetet inom ramen för "VD-kretsen" ("Präsidentenkreis"), som inrättades år 1987, två betydande resultat:

"- PRO-Carton

- Prisdisciplin

På dessa två områden kan såväl positiva som negativa omständigheter framhållas:

...

- I fråga om pris: såväl vinnare som förlorare".

154 Upphovsmannen till skrivelsen preciserade vidare att "samtliga deltagare var (och är) vinnare, eftersom den rådande tendensen fram till hösten 1987 med prissänkningar hade stoppats och ersatts med prishöjningar i två (fram till nu) tydligt märkbara och synliga omgångar".

155 Det kan påpekas att uttrycket "VD-kretsen" har tolkats av Mayr-Melnhof så att det avser såväl PWG som PC i mer allmän bemärkelse, det vill säga utan hänvisning till en händelse eller särskilt möte (bilaga 75 till meddelandet om anmärkningar, punkt 2.a). Det saknas anledning att diskutera denna tolkning i detta sammanhang.

156 Mot denna bakgrund finns det anledning anse att kommissionen har styrkt den roll PWG hade för prissamverkan.

157 Vad beträffar JMC framgår det av beslutet att dess huvuduppgift redan från början var följande:

"- att avgöra om och, i förekommande fall, hur prishöjningar skulle kunna genomföras samt vidarebefordra sina slutsatser till PWG,

- ange hur de prisinitiativ som tagits av PWG skulle kunna genomföras i varje land och i förhållande till de viktigaste kunderna för att åstadkomma ett system med likvärdiga (det vill säga enhetliga) priser i Europa ..." (punkt 44 sista stycket i övervägandena i beslutet).

158 Kommissionen framhåller i punkt 45 första och andra styckena i övervägandena i beslutet särskilt följande:

"Denna kommitté undersökte marknad för marknad hur de prishöjningar som beslutats av PWG skulle genomföras av varje tillverkare. De praktiska aspekterna av en tillämpning av de planerade höjningarna behandlades vid 'rundabordssamtal', vid vilka varje deltagare fick tillfälle att kommentera den föreslagna höjningen.

Svårigheter med att genomföra de prishöjningar som beslutats av PWG eller de tillverkare som eventuellt vägrade att samarbeta rapporterades till PWG, som bemödade sig (som Stora har förklarat) om att 'få till stånd det samarbete som bedömts som nödvändigt'. JMC lämnade olika rapporter för GC- respektive GD-kvaliteterna. När PWG ändrade ett beslut i fråga om pris på grundval av JMC:s rapporter, diskuterades de åtgärder som skulle vidtas för att genomföra det ifrågavarande beslutet vid JMC:s påföljande möte."

159 Det skall fastställas att det var riktigt av kommissionen att åberopa Storas förklaringar till stöd för uppgifterna om syftet med JMC:s möten (bilagorna 35 och 39 till meddelandet om anmärkningar).

160 Även om kommissionen inte har haft tillgång till något officiellt protokoll från JMC:s möte, har den från Mayr-Melnhof och Rena erhållit vissa interna anteckningar avseende mötena den 6 september 1989, den 16 oktober 1989 och den 6 september 1990 (bilagorna 117, 109 och 118 till meddelandet om anmärkningar). Dessa anteckningar, vars innehåll har beskrivits i punkterna 80, 82 och 87 i övervägandena i beslutet, återger detaljerade diskussioner som ägt rum under dessa möten angående samordnade prisinitiativ. Dessa anteckningar utgör således bevis som klart bekräftar Storas beskrivning av JMC:s funktion.

161 Det är i detta avseende tillräckligt att som exempel hänvisa till den anteckning som erhållits från Rena avseende JMC:s möte den 6 september 1990 (bilaga 118 till meddelandet om anmärkningar), i vilken bland annat följande anges:

"En prishöjning kommer att meddelas nästa vecka för september.

Frankrike 40 FF Nederländerna 14 HFL Tyskland 12 DM Italien 80 LIT Belgien 2,50 BFR Schweiz 9 FS Förenade kungariket 40 UKL Irland 45 IRL

Samtliga kvaliteter kommer att omfattas av samma höjning, GD, UD, GT, GC m.fl.

En enda prishöjning per år. För leveranser från och med den 7 januari. Senast den 31 januari. Skrivelse av den 14 september om prishöjning (Mayr-Melnhof). Den 19 september, Feldmühle sänder sin skrivelse. Cascades före slutet av september. Samtliga skall ha sänt sina skrivelser före den 8 oktober."

162 Som kommissionen förklarar i punkt 88-90 i övervägandena i beslutet har den även fått tillgång till interna handlingar av vilka den slutsatsen kunde dras att företagen, och särskilt de som nämns vid namn i bilaga 118 till meddelandet om anmärkningar, faktiskt hade tillkännagett och genomfört de överenskomna prishöjningarna (se även tabell G som bifogas beslutet).

163 Det finns i detta sammanhang inte anledning godta sökandens argument att det inte är bevisat att bilaga 118 till meddelandet om anmärkningar gäller ett av JMC:s möten. Denna handling är upprättad på ett papper med brevhuvudet "Schweizerischer Bankverein" och daterad den 6 september 1990, det vill säga samma dag som ett av JMC:s möten hölls i Zürich. Av handlingen framgår klart att diskussioner med ett konkurrensbegränsande syfte fördes mellan de däri nämnda tillverkarna. Det är således fastställt att bilagan gäller JMC:s möte den aktuella dagen.

164 Även om de handlingar som har åberopats av kommissionen endast gäller ett fåtal av JMC:s möten under den period som omfattas av beslutet, bekräftar samtliga tillgängliga skriftliga bevis Storas uppgift att JMC:s huvuduppgift var att bestämma och planera genomförandet av samordnade prishöjningar. I detta avseende skall den nästan fullständiga avsaknaden av protokoll, officiella eller interna, från JMC:s möten anses som ett tillräckligt bevis för kommissionens påstående att de företag som deltog i mötena har bemödat sig om att dölja den verkliga arten av de diskussioner som hölls inom detta organ (se bland annat punkt 45 i övervägandena i beslutet). Med hänsyn till detta har bevisbördan kastats om, och det ankommer på de företag som var mottagare av beslutet och som deltog i detta organs möten att bevisa att organet hade ett tillåtet syfte. Ett sådant bevis har emellertid inte förebringats av dessa företag, och det var således riktigt av kommissionen att anse att de diskussioner som fördes av företagen under detta organs möten hade ett i huvudsak konkurrensbegränsande syfte.

165 Vad beträffar sökandens individuella situation anser förstainstansrätten att dennes deltagande i PWG:s och JMC:s möten utgör ett tillräckligt bevis för att den deltagit i en prissamverkan.

166 Det skall först och främst framhållas att sökandens ledning innehade ledande poster inom PG Paperboard under perioden från halvårsskiftet 1986 till hösten 1990 (se ovan punkt 122-127). Bilaga 118 till meddelandet om anmärkningar innehåller dessutom en redogörelse för de diskussioner som fördes under ett av JMC:s möten och det är ostridigt att en av sökandens anställda deltog i det mötet.

167 Sökandens deltagande i en prissamverkan bekräftas vidare av skriftliga bevis för nämnda samverkan som framgår av beslutet. I synnerhet uppvisar Finnboards lista, beskriven i punkt 79 i övervägandena i beslutet, slående formella likheter med de två andra prislistor som nämns i punkterna 80 och 83 i övervägandena i beslutet, nämligen de listor som kommissionen påträffade hos Rena (bilaga 110 och 111 till meddelandet om anmärkningar). Dessa tre listor innehåller exakta uppgifter för flera kartongslag och medlemsstater om tidpunkter och med hur mycket de aktuella företagen höjde sina priser i april 1989, september/oktober 1989 och april 1990. Dessa uppgifter överensstämmer vad gäller storleken på prishöjningarna och tidpunkterna för genomförandet med de berörda företagens, och i synnerhet sökandens, konstaterade verkliga beteende på marknaden (se tabellerna D, E och F fogade till beslutet).

168 Med hänsyn till de slående formella likheter som dessa tre prislistor uppvisar, finns det anledning anse att de är av gemensamt ursprung. Bilaga 110 är dessutom daterad den 3 december 1989, vilket är tidigare än tillkännagivandet av de priser som anges i listan. Följaktligen har kommissionen med fog dragit slutsatsen att även de övriga två prislistorna, som inte är daterade, borde anses ha upprättats innan höjningarna av de angivna priserna tillkännagavs.

169 Vad särskilt gäller Finnboards lista skall sökandens argument att det svenska ordet "höjs" styrker att den ifrågavarande handlingen syftar på en tidigare prishöjning på grafisk kartong avvisas som grundlöst. Ordet "höjs" kan nämligen syfta på en såväl nutida som framtida händelse.

170 Vad slutligen gäller samma lista har kommissionen med rätta påpekat följande i beslutet (punkt 79 fjärde stycket i övervägandena):

"Eftersom Finnboard inte tillverkar UD- eller GD-kvaliteter kan listan inte vara enbart intern eller endast hänföra sig till Finnboards verksamhet."

171 Mot bakgrund av det ovan anförda och utan att sökandens invändningar mot övriga handlingar behöver prövas (bilagorna 44, 130 och 131 till meddelandet om anmärkningar), kan den slutsatsen dras att kommissionen har styrkt att sökanden deltagit i en prissamverkan.

Den tredje delgrunden: Huruvida det saknas bevis för sökandens deltagande i regleringen av volymerna

- Parternas argument

172 Sökanden har hävdat att beslutet inte innehåller några omständigheter som medger den slutsatsen att sökanden skulle ha åsidosatt artikel 85 i fördraget i fråga om regleringen av volymerna. I bilaga 73 till meddelandet om anmärkningar (se punkt 53 i övervägandena i beslutet), som är en särskilt viktig handling för beslutets motivering, nämns inte sökanden en enda gång.

FORTS. AV DOMSKÄL UNDER DOK.NR: 694A0338.1

173 Punkt 61 i övervägandena i beslutet angående systemet för övervakning och kontroll av produktionskapacitet, produktionsvolym och försäljning innehåller ingen kritik riktad mot sökanden, eftersom denne inte lämnat uppgifter till Fides eller erhållit någon kapacitetsrapport.

174 Beslutets motivering avseende orderstock och driftstopp är rena antaganden. I beslutet antyds inte ens ett eventuellt avtal med ett sådant syfte, eftersom det enligt beslutet endast fanns ett informellt system för uppmuntran.

175 Vad slutligen beträffar det avtal som påstås ha ingåtts inom PWG om att frysa de största tillverkarnas marknadsandelar, har sökanden upprepat att den inte deltog i dessa möten. Vidare innehåller varken Storas förklaring (bilaga 43 till meddelandet om anmärkningar) eller skrivelsen från Rena angående NPI:s möte (bilaga 102 till meddelandet om anmärkningar, se punkt 58 i övervägandena i beslutet) uppgifter som medger den slutsatsen att sökanden deltagit i en samordning. Det framgår i synnerhet av Storas förklaring att diskussionerna om marknadsandelar var synnerligen obestämda och att de inte gällde individuella företag.

176 Kommissionen har hävdat att förekomsten av en samverkan kring regleringen av volymerna är styrkt (punkt 51-71 i övervägandena i beslutet).

177 Politiken inriktad på pris framför kvantitet har beskrivits i detalj av Stora (bilaga 39 till meddelandet om anmärkningar). Tillämpningen av denna politik medförde en kontroll av produktionsvolymerna och en anpassning av dessa till efterfrågan. Tillverkarna utbytte av denna anledning information avseende orderläge, inkommande order och kapacitetsutnyttjande. Vidare höll de varandra informerade om omfattningen av de planerade eller genomförda driftstoppen för att kunna planera driftstopp på branschnivå.

178 Denna beskrivning av politiken inriktad på pris framför kvantitet får stöd i en skrivelse från Mayr-Melnhof avseende COE:s möte den 3 oktober 1989 (bilaga 70 till meddelandet om anmärkningar), i en konfidentiell skrivelse av den 28 december 1988 upprättad av försäljningschefen vid Mayr-Melnhof (bilaga 73 till meddelandet om anmärkningar) samt i bilagorna 113, 130, och 131 till meddelandet om anmärkningar.

179 Kommissionen har i fråga om sökandens deltagande i de berörda diskussionerna understrukit att detta styrks av att sökanden under lång tid innehade ordförandeskapet för PWG inom vars ram flera av de nämnda diskussioner ägde rum.

180 Vidare bekräftas den roll sökanden spelade av ett flertal handlingar, i synnerhet bilagorna 70, 130 och 131 till meddelandet om anmärkningar, i vilka sökanden nämns vid upprepade tillfällen.

- Förstainstansrättens bedömning

181 Enligt artikel 1 i beslutet har de företag som avses i denna bestämmelse överträtt artikel 85.1 i fördraget genom att under referensperioden delta i ett avtal och ett samordnat förfarande som innebar att kartongleverantörerna inom gemenskapen "enades om att bibehålla de största tillverkarnas marknadsandelar på konstanta nivåer, men med möjlighet till vissa ändringar" och "allt oftare från och med början av år 1990 vidtog samordnade åtgärder för att kontrollera tillförseln till den gemensamma marknaden i syfte att säkerställa genomförandet av de nämnda samordnade prishöjningarna".

182 Enligt kommissionen inleddes dessa två slag av samverkan, vilka i beslutet sammanförts under rubriken "reglering av volymerna", av deltagarna i PWG:s möten under den aktuella perioden. Det framgår av punkt 37 tredje stycket i övervägandena i beslutet att PWG:s verkliga uppgift, såsom den beskrivits av Stora, "bland annat bestod i 'diskussion om och samordning av marknader, marknadsandelar, priser samt prishöjningar och kapacitet'".

183 Vad beträffar PWG:s betydelse för samverkan i fråga om marknadsandelarna, framgår följande av beslutet (punkt 37 femte stycket, i övervägandena): "I samband med åtgärderna för prishöjningar diskuterades ingående inom PWG de nationella företagssammanslutningarnas och de enskilda tillverkarkoncernernas marknadsandelar i Västeuropa. Dessa diskussioner resulterade i att deltagarna träffade vissa 'uppgörelser' avseende sina respektive marknadsandelar i syfte att säkerställa att de samordnade prisinitiativen inte omintetgjordes av att utbudet översteg efterfrågan. De stora tillverkarkoncernerna beslutade att de skulle vidmakthålla sina marknadsandelar på en nivå som motsvarade de årliga slutgiltiga försäljnings- och produktionssiffror som sammanställdes och offentliggjordes av Fides i mars påföljande år. Utvecklingen av marknadsandelarna analyserades vid varje tillfälle då PWG möttes på grundval av månadsresultaten från Fides, och i händelse av betydande variationer avkrävdes det förmodat ansvariga företaget förklaringar."

184 Enligt punkt 52 i övervägandena syftade "avtalet som träffades inom PWG år 1987 [...] till att 'frysa' de största tillverkarnas andelar av den västeuropeiska marknaden på den aktuella nivån samt till att tillverkarna skulle avstå från att värva nya kunder eller förbättra sin aktuella marknadsställning genom en aggressiv prispolitik".

185 I punkt 56 första stycket i övervägandena understryks följande: "Det grundläggande avtalet mellan de största tillverkarna om att vidmakthålla sina respektive marknadsandelar fortsatte att tillämpas under hela den period som omfattas av föreliggande beslut." Enligt punkt 57 "analyserades 'utvecklingen av marknadsandelarna' vid varje möte inom PWG på grundval av preliminär statistik". Slutligen framhålls i punkt 56 sista stycket att "[d]e företag som deltog i diskussionerna om marknadsandelar var medlemmarna av PWG, närmare bestämt: Cascades, Finnboard, KNP (fram till år 1988), [Mayr-Melnhof], MoDo, Sarrió, de två tillverkarna som ingår i Stora-koncernen, CBC och Feldmühle, samt (från och med år 1988) Weig".

186 Det finns anledning anse att kommissionen vederbörligen har styrkt förekomsten av en samverkan kring marknadsandelar mellan deltagarna i PWG:s möten.

187 Kommissionens analys grundas i huvudsak på Storas förklaringar (bilagorna 39 och 43 till meddelandet om anmärkningar) och bekräftas av bilaga 73 till meddelandet om anmärkningar.

188 I bilaga 39 till meddelandet om anmärkningar förklarar Stora: "PWG samlades till möten från och med år 1986 i syfte att reglera marknaden. ... Bland andra (lagliga) verksamheter bestod PWG:s uppgift i diskussion om och samordning av marknader, marknadsandelar, priser samt prishöjningar, efterfrågan och kapacitet. PWG:s roll var bland annat att göra exakta uppskattningar av utbud och efterfrågan på marknaden samt föreslå nödvändiga åtgärder för att reglera denna samt presentera denna uppskattning för President Conference."

189 Vad särskilt beträffar samverkan kring marknadsandelar påpekar Stora att "de marknadsandelar som förvärvats av nationella företagssammanslutningar i Europeiska gemenskapen, Efta och andra länder till vilka medlemmarna av PG Paperboard levererar analyserades inom PWG" och PWG "diskuterade möjligheten av att vidmakthålla marknadsandelarna på samma nivå som under föregående år" (bilaga 39 till meddelandet om anmärkningar, punkt 19). Av meddelandet (samma handling, punkt 6) framgår att "diskussioner om tillverkarnas marknadsandelar i Europa ägde rum även under denna period, eftersom den första referensperioden gällde nivåerna år 1987".

190 I sitt svar på en begäran från kommissionen av den 23 december 1991, sänt den 14 februari 1992 (bilaga 43 till meddelandet om anmärkningar), preciserar Stora vidare att "[ö]verenskommelserna om marknadsandelarnas nivå som ingåtts mellan medlemmarna av PWG gällde Europa i dess helhet. Dessa överenskommelser grundades på sammanlagda årliga sifferuppgifter för föregående år, vilka normalt förelåg i slutgiltig sammanställning från och med mars påföljande år" (punkt 1.1).

191 Detta påstående bekräftas i samma handling enligt följande: "... diskussionerna utmynnade i överenskommelser som normalt ingicks i mars varje år mellan medlemmarna av PWG, och syftade till att medlemmarnas marknadsandelar skulle kunna vidmakthållas på samma nivå som föregående år" (punkt 1.4). Stora påpekar att "ingen åtgärd vidtogs för att säkerställa att dessa överenskommelser iakttogs" och att deltagarna i PWG:s möten "var medvetna om att för det fall de vidtog avvikande åtgärder på vissa marknader till vilka andra deltagare levererade, skulle dessa leverantörer göra samma sak på andra marknader" (samma punkt).

192 Slutligen förklarar Stora att Finnboard deltog i diskussionerna om marknadsandelarna (punkt 1.2).

193 Storas påståenden om en samverkan kring marknadsandelar får stöd i bilaga 73 till meddelandet om anmärkningar (se ovan punkterna 152 och 178).

194 Enligt denna skrivelse, som citeras i punkt 53-55 i övervägandena i beslutet, gav det mycket nära samarbetet inom ramen för "VD-kretsen" ("Präsidentenkreis"), som inrättades år 1987, upphov till såväl "vinnare" som "förlorare". Skrivelsens upphovsman har placerat Mayr-Melnhof bland förlorarna och detta av olika skäl, bland annat följande:

"2) Ett avtal har endast kunnat träffas genom att vi påförs ett 'straff' - man har krävt att vi skall göra 'uppoffringar' .

3) 1987 års marknadsandelar skulle 'frysas', befintliga kontakter skulle vidmakthållas och ingen ny verksamhet eller kvalitet får tas i bruk genom att tillämpa lockpriser (resultatet kommer att visa sig i januari 1989 - om alla deltagare är lojala)."

195 Dessa meningar skall läsas mot bakgrund av skrivelsens mer allmänna innehåll.

196 Det finns i detta avseende anledning erinra om (se ovan punkt 155) att hänvisningen till "VD-kretsen" har tolkats av Mayr-Melnhof så att uttrycket avser såväl PWG som PC i mer allmän bemärkelse, det vill säga utan hänvisning till en händelse eller särskilt möte (bilaga 75 till meddelandet om anmärkningar, punkt 2.a).

197 Upphovsmannen har vidare påpekat att detta samarbete har skapat en "prisdisciplin" som gett upphov till såväl "vinnare" som "förlorare".

198 Det är således mot bakgrund av den prisdisciplin som beslutats av "VD-kretsen" som uttalandet om att marknadsandelarna skulle frysas på 1987 års nivå skall tolkas.

199 Vidare överensstämmer hänvisningen till år 1987 som referensår med Storas andra förklaring (bilaga 39 till meddelandet om anmärkningar; se punkt 188 ovan).

200 Vad gäller PWG:s roll i samverkan kring kontrollen av tillförseln - som karaktäriserades av en undersökning av driftstopp - framgår av beslutet att PWG spelade en avgörande roll för införandet av driftstopp, då det från år 1990 uppkom problem med överkapacitet och sjunkande efterfrågan. "I början av år 1990 bedömde de största tillverkarna att det var lämpligt att inom ramen för PWG enas om nödvändigheten av driftstopp. De stora tillverkarna medgav att de inte kunde öka efterfrågan genom att sänka priserna, och att priserna skulle komma att sjunka om de behöll full produktionskapacitet. Det var teoretiskt möjligt att på grundval av kapacitetsrapporterna beräkna hur länge driftstoppen skulle pågå för att jämvikt skulle uppnås mellan utbud och efterfrågan" (punkt 70 i övervägandena i beslutet).

201 Av beslutet framgår vidare följande: "PWG angav dock inte något formellt driftstopp som varje tillverkare skulle iaktta. Enligt Stora var det praktiskt svårt att upprätta en koordinerad plan över driftstopp som täckte samtliga tillverkare. Stora har påpekat att detta var skälet till att det endast fanns ett 'informellt system för uppmuntran'" (punkt 71 i övervägandena i beslutet).

202 Det finns anledning anse att kommissionen i tillräcklig grad har styrkt förekomsten av en samverkan kring driftstopp mellan deltagarna i PWG:s möten.

203 De handlingar som kommissionen har åberopat stöder dess bedömning.

204 I sin andra förklaring (bilaga 39 till meddelandet om anmärkningar, punkt 24) förklarar Stora följande: "Genom att PWG bestämde sig för en politik inriktad på pris framför kvantitet och gradvis införde ett system för likvärdiga priser från och med år 1988 medgav medlemmarna av PWG samtidigt att det var nödvändigt att driftstoppen respekterades för att dessa priser skulle kunna bibehållas trots sjunkande efterfrågan. Om tillverkarna inte genomförde driftstopp, skulle det bli omöjligt att bibehålla den överenskomna prisnivån med hänsyn till den stigande överkapaciteten."

205 I följande punkt i sin förklaring tillägger Stora att "[u]nder åren 1988 och 1989 kunde industrin utnyttja nästan full kapacitet. Andra driftstopp än de normala för reparationer och semestrar blev nödvändiga från och med år 1990. ... Det visade sig senare nödvändigt med driftstopp då orderingången avtog för att vidmakthålla politiken inriktad på pris framför kvantitet. Driftstoppen som tillverkarna skulle respektera (för att säkerställa jämvikten mellan produktion och konsumtion) kunde beräknas på grundval av kapacitetsrapporter. PWG angav dock inte något formellt driftstopp som varje tillverkare skulle iaktta, även om det fanns ett informellt system för uppmuntran ...".

206 Vad beträffar bilaga 73 till meddelandet om anmärkningar utgör upphovsmannens skäl till varför han ansåg Mayr-Melnhof som "förlorare" vid tillfället då skrivelsen utarbetades viktiga bevis för förekomsten av en samverkan mellan deltagarna i PWG:s möten kring driftstoppen.

207 Upphovsmannen till skrivelsen konstaterar nämligen:

"4) Det är på denna punkt som de berörda parternas uppfattning om det eftersträvade målet börjar skilja sig åt.

...

c) Samtliga försäljningsavdelningar och europeiska agenter har befriats från sina budgetvolymer och en strikt prispolitik iakttas så gott som utan undantag (våra medarbetare har ofta inte förstått denna ändrade attityd till marknaden - tidigare har det endast ställts krav på kvantitet, medan nu enbart prisdisciplinen beaktas samt risken för driftstopp)."

208 Mayr-Melnhof hävdar (bilaga 75 i meddelandet om anmärkningar) att det ovan återgivna stycket syftar på företagets interna situation. Om emellertid detta utdrag analyseras mot bakgrund av skrivelsens mer allmänna innehåll, kan det tolkas som ett genomförande av en strikt politik inom försäljningsavdelningarna, som lagts fast av "V