ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
1)

Utgör artikel 45 FEUF, sådan den tolkats av EU-domstolen i dom av den 8 november 2012 i mål C-461/11, (1) hinder för att en sådan bestämmelse om domstols behörighet som den danska, som har till syfte att säkerställa, att den domstol som handlägger skuldsaneringen har kännedom om och vid sin bedömning kan beakta de konkreta socioekonomiska förhållanden som gäldenären och hans eller hennes familj lever under och får antas leva under i framtiden, och att bedömningen kan ske enligt på förhand fastställda kriterier som anger vad som kan anses utgöra en godtagbar återhållsam levnadsstandard under tiden skuldsaneringen pågår?
SV Europeiska unionens officiella tidning C 318/9

Begäran om förhandsavgörande framställd av Supreme Court of the United Kingdom (Förenade kungariket) den 17 juli 2017 – Dermod Patrick O'Brien mot Ministry of Justice (tidigare the Department for Constitutional Affairs)

(Mål C-432/17)

(2017/C 318/14)

Rättegångsspråk: engelska

Hänskjutande domstol

Supreme Court of the United Kingdom

Parter i målet vid den nationella domstolen

Klagande: Dermod Patrick O'Brien

Motpart: Ministry of Justice (tidigare Department for Constitutional Affairs)

Tolkningsfråga

Är det ett krav enligt direktiv 97/81 (1), särskilt artikel 4 i det till nämnda direktiv bilagda ramavtalet angående icke-diskrimineringsprincipen, att anställningstid före tidsfristen för genomförande av direktivet beaktas vid beräkning av ålderspensionen för en deltidsanställd, om anställningstiden skulle ha beaktats vid beräkningen av ålderspensionen för en jämförbar heltidsanställd?

(1) Rådets direktiv 97/81/EG av den 15 december 1997 om ramavtalet mellan UNICE, CEEP och EFS – Bilaga: Ramavtal om deltidsarbete (EGT L 14,1998, s. 9)
7)

Utgör dels specialitetsprincipen som är fastställd i skäl 10 och artikel 3.4 i direktiv 2005/29/EG, dels artiklarna 20 och 21 i direktiv 2002/22/EG samt artiklarna 3 och 4 i direktiv 2002/21/EG (4) hinder för en tolkning av motsvarande nationella införlivandebestämmelser enligt vilken den allmänna lagstiftningen om inkorrekta affärsmetoder alltid ska tillämpas varje gång det i en reglerad bransch – som kännetecknas av branschspecifika ”konsumentregler” och där den branschspecifika myndigheten har tilldelats behörighet att fastställa regler och besluta om påföljder – konstateras ett agerande som omfattas av begreppet ”aggressiva affärsmetoder” enligt artiklarna 8 och 9 i direktiv 2005/29/EG eller begreppet ”affärsmetoder som under alla omständigheter är otillbörliga” enligt bilaga I till direktiv 2005/29/EG, och detta även när det föreligger en branschlagstiftning om konsumentskydd som grundar sig på unionsrättsliga bestämmelser och helt och hållet reglerar samma ”aggressiva affärsmetoder”, ”affärsmetoder som under alla omständigheter är aggressiva” eller under alla omständigheter ”inkorrekta affärsmetoder”?
SV Europeiska unionens officiella tidning C 78/15

Begäran om förhandsavgörande framställd av Court of Appeal (Förenade kungariket) den 16 januari 2017 – Grenville Hampshire mot The Board of the Pension Protection Fund

(Mål C-17/17)

(2017/C 078/21)

Rättegångsspråk: Engelska

Hänskjutande domstol

Court of Appeal

Parter i målet vid den nationella domstolen

Klagande: Grenville Hampshire

Motpart: The Board of the Pension Protection Fund

Tolkningsfrågor

1) Innebär artikel 8 i direktiv 80/987/EEG (1) (nu artikel 8 i direktiv 2008/94/EG (2)) att medlemsstater ska säkerställa att varje enskild anställd erhåller minst 50 procent av sina samlade ålderspensionsförmåner för det fall arbetsgivaren blir insolvent (med situationer av missbruk som enda undantag, vilka omfattas av artikel 10 a i nämnda direktiv)?

2) I andra hand, beroende på de nationella domstolarnas bedömning av de faktiska omständigheterna i målet, räcker det, enligt artikel 8 i direktiv 80/987/EEG, att en medlemsstat har ett skyddssystem där arbetstagarna normalt erhåller mer än 50 procent av värdet på sina samlade ålderspensionsförmåner, men vissa enskilda arbetstagare erhåller mindre än 50 procent på grund av i) ett beloppstak på den ersättning som betalas till anställda (närmare bestämt anställda som inte har uppnått den normala pensionsåldern enligt pensionssystemet vid tidpunkten för arbetsgivarens insolvens), och/eller ii) bestämmelser som begränsar de årliga höjningarna av den ersättning som betalas till anställda eller den årliga omräkningen av deras förmåner före pensionsåldern?

3) Har artikel 8 i direktiv 80/987/EEG direkt effekt under de omständigheter som är för handen i förevarande mål?

(1) Direktiv 80/987/EEG av den 20 oktober 1980 om tillnärmning av medlemsstaternas lagstiftning om skydd för arbetstagarna vid arbetsgivarens insolvens (EGT L 283, 1980, s. 23; svensk specialutgåva, område 5, volym 2, s. 121).

(2) Europaparlamentets och rådets direktiv 2008/94/EG av den 22 oktober 2008 om skydd för arbetstagare vid arbetsgivarens insolvens (EUT L 283, 2008, s. 36).
SV Europeiska unionens officiella tidning C 22/14

Begäran om förhandsavgörande framställd av High Court of Justice (Chancery Division) (Förenade kungariket) den 10 november 2016 – Merck Sharp mot Designs Comptroller-General of Patents, Desings and Trade Marks

(Mål C-567/16)

(2017/C 022/20)

Rättegångsspråk: engelska

Hänskjutande domstol

High Court of Justice (Chancery Division)

Parter i målet vid den nationella domstolen

Klagande: Merck Sharp

Svarande: Designs Comptroller-General of Patents, Designs and Trade Marks

Tolkningsfrågor

1) Ska ett meddelande om slutligt beslut som utfärdats av referensmedlemsstaten enligt artikel 28.4 i Europaparlamentets och rådets direktiv 2001/83/EG (1) av den 6 november 2001 om upprättande av gemenskapsregler för humanläkemedel före utgången av grundpatentet behandlas som likvärdigt med ett beslut om försäljningsgodkännande vid tillämpningen av artikel 3 b i Europaparlamentets och rådets förordning (EG) nr 469/2009/EG (2) av den 6 maj 2009 om tilläggsskydd för läkemedel (kodifierad version) (kallad tilläggsskyddsförordningen) på det sättet att en sökande av tilläggsskydd i medlemsstaten i fråga har rätt att ansöka om och beviljas tilläggsskydd på grundval av meddelandet om slutligt beslut?

2) Om svaret på fråga 1 är nekande, är då avsaknaden av ett beviljat försäljningsgodkännande i medlemsstaten i fråga den dag då ansökningen om tilläggsskydd i den medlemsstaten görs, under de omständigheter som anges i fråga 1, en brist som kan avhjälpas enligt artikel 10.3 i tilläggsskyddsförordningen när försäljningsgodkännandet har beviljats?

(1) EGT L 311, s. 67.

(2) EUT L 152, s. 1.
SV Europeiska unionens officiella tidning C 335/30

Överklagande ingett den 12 februari 2016 av European Dynamics Luxembourg SA, Evropaïki Dynamiki – Proigmena Systimata Tilepikoinonion Pliroforikis kai Tilematikis AE av den dom som tribunalen (fjärde avdelningen) meddelade den 2 december 2015 i mål T-553/13, European Dynamics Luxembourg och Evropaïki Dynamiki mot Fusion for Energy

(Mål C-88/16 P)

(2016/C 335/38)

Rättegångsspråk: engelska

Parter

Klagande: European Dynamics Luxembourg SA, Evropaïki Dynamiki – Proigmena Systimata Tilepikoinonion Pliroforikis kai Tilematikis AE (ombud: M. Sfyri, C.-N. Dede, D. Papadopoulou, dikigoroi)

Övrig part i målet: European Joint Undertaking for ITER and the Development of Fusion Energy (Fusion for Energy)

Genom beslut av den 7 juli 2016 fann domstolen (nionde avdelningen) att överklagandet skulle avvisas.
SV Europeiska unionens officiella tidning C 191/20

Begäran om förhandsavgörande framställd av Högsta domstolen (Finland) den 29 mars 2016 – Hannele Hälvä, Sari Naukkarinen, Pirjo Paajanen, Satu Piik mot SOS-Lapsikylä ry

(Mål C-175/16)

(2016/C 191/24)

Rättegångsspråk: finska

Hänskjutande domstol

Högsta domstolen

Parter i målet vid den nationella domstolen

Klagande: Hannele Hälvä, Sari Naukkarinen, Pirjo Paajanen, Satu Piik

Motpart: SOS-Lapsikylä ry

Tolkningsfrågor

Ska artikel 17.1 i Europaparlamentets och rådets direktiv 2003/88/EG (1) av den 4 november 2003 om arbetstidens förläggning i vissa avseenden, tolkas så, att dess tillämpningsområde även kan omfatta ett sådant arbete som det ovan beskrivna i ett barnbyhus, i vilket arbetstagaren fungerar som vikarie för de omhändertagna barnens surrogatföräldrar under deras lediga dagar, under denna tid bor tillsammans med barnen under hemlika förhållanden och under denna tid självständigt omsörjer barnens och familjens behov på samma sätt som föräldrar i allmänhet gör?

(1) EUT L 299, s. 9.
—

upphäva den dom som meddelades av Europeiska unionens tribunal den 2 oktober 2015 i mål T-624/13, i den del tribunalen ogillade talan såvitt avser följande tjänster som det sökta varumärket omfattas av i klasserna 35 och 38: Affärsrådgivning för skapande och exploatering av detaljhandelsställen och inköpscentraler för detaljhandelsförsäljning och reklam; Försäljningsfrämjande tjänster (för tredje part), reklam, företagsledning, företagsadministration, direktansluten reklam via ett datornät, distribution av reklammaterial (foldrar, flygblad, gratistidningar, prover), anordnande av prenumerationer på tidningar för andras räkning; Affärsinformation eller -upplysningar; Anordnande av utställningar och evenemang för kommersiella ändamål och reklamändamål, reklamproduktion, uthyrning av reklamutrymmen i radio, teve, reklamsponsring (klass 35) Telekommunikation, datorstödd överföring av meddelanden och bilder, tjänster avseende interaktiv tv-sändning som handlar om varupresentation, kommunikation via datorterminaler, kommunikation (överföring) via globala datornät, öppna och slutna (klass 38)
SV Europeiska unionens officiella tidning C 78/9

Begäran om förhandsavgörande framställd av Court of Appeal (England och Wales) den 24 december 2015 – Commissioners for Her Majesty's Revenue & Customs mot Brockenhurst College

(Mål C-699/15)

(2016/C 078/10)

Rättegångsspråk: engelska

Hänskjutande domstol

Court of Appeal (England & Wales) (Civil Division)

Parter i målet vid den nationella domstolen

Klagande: Commissioners for Her Majesty's Revenue & Customs

Motpart: Brockenhurst College

Tolkningsfrågor

1 Har, enligt artikel 132.1 i i mervärdesskattedirektivet (1), restaurang- och underhållningsverksamheter, som bedrivs av en läroanstalt för en betalande allmänhet (som inte är mottagare av den huvudsakliga utbildningstjänsten), ”nära anknytning” till utbildningen i det fall då dessa verksamheter utförs under medverkan av elever (som är mottagare av den huvudsakliga utbildningstjänsten) inom ramen för deras utbildning och som en viktig del av denna utbildning?

2 Vid bestämningen av huruvida restaurang- och underhållningsverksamheterna omfattas av undantagsregeln i artikel 132.1 i såsom tjänster som har ”nära anknytning” till utbildning: a. är det relevant att eleverna har nytta av sin medverkan vid tillhandahållandet av tjänsterna i fråga och inte av tjänsternas innehåll, b. är det relevant att eleverna varken direkt eller indirekt är mottagare eller konsumenter av tjänsterna, utan mottagare och konsumenter är den del av allmänheten som betalar för tjänsterna och som inte är mottagare av den huvudsakliga tjänsten, det vill säga utbildningen, c. är det relevant att tjänsterna, ur den synvinkel som gäller för de typiska mottagarna av tjänsterna (det vill säga den betalande allmänheten) inte utgör ett medel för att på bästa sätt tillgodogöra sig en annan tjänst utan är ett ändamål i sig, d. är det relevant att tjänsterna i fråga, ur elevernas synvinkel, inte är ett ändamål i sig utan att medverkan vid tillhandahållandet av tjänsterna utgör ett medel för att på bästa sätt tillgodogöra sig den huvudsakliga tjänsten, det vill säga utbildningen, och e. i vilken omfattning ska principen om skatteneutralitet beaktas?

(1) Rådets direktiv 2006/112/EG av den 28 november 2006 om ett gemensamt system för mervärdesskatt (EUT L 347, s. 1)
SV Europeiska unionens officiella tidning C 354/24

Begäran om förhandsavgörande framställd av Labour Court (Irland) den 13 augusti 2015 – Dr David L. Parris mot Trinity College Dublin, Higher Education Authority, Department of Public Expenditure and Reform, Department of Education and Skills

(Mål C-443/15)

(2015/C 354/26)

Rättegångsspråk: engelska

Hänskjutande domstol

The Labour Court

Parter i målet vid den nationella domstolen

Klagande: Dr David L. Parris

Motparter: Trinity College Dublin, Higher Education Authority, Department of Public Expenditure and Reform, Department of Education and Skills

Tolkningsfrågor

1. Utgör det diskriminering på grund av sexuell läggning i strid med artikel 2 i direktiv 2000/78/EG (1) att tillämpa en regel i en tjänstepensionsplan – enligt vilken det för utbetalning av en efterlevandeförmån till den registrerade partnern till den som vid tidpunkten för sin död var ansluten till pensionsplanen krävs att den anslutne och dennes efterlevande partner hade ingått registrerat partnerskap före den förstnämndes sextioårsdag – när dessa två enligt nationell rätt inte tilläts ingå registrerat partnerskap förrän efter det att den anslutne partnern hade fyllt sextio år och när han och hans registrerade partner levde i ett fast förhållande före det datumet?

För det fall den första frågan besvaras nekande:

2. Utgör det diskriminering på grund av ålder i strid med artikel 2 i direktiv 2000/78/EG i förening med artikel 6.2 i detta direktiv när en pensionsutbetalare i en tjänstepensionsplan – för utbetalning av efterlevandepension till den registrerade partnern till den som vid tidpunkten för sin död var ansluten till pensionsplanen – kräver att den anslutne och hans registrerade partner ingick sitt registrerade partnerskap före den förstnämndes sextioårsdag när: (a) bestämmelsen avseende vid vilken ålder en ansluten person måste ha ingått registrerat partnerskap inte är ett kriterium som tillämpas för försäkringstekniska beräkningar, och (b) den anslutne personen och hans registrerade partner enligt nationell rätt inte tilläts att ingå registrerat partnerskap förrän efter det att den anslutne partnern hade fyllt sextio år och de två levde i ett fast förhållande före det datumet?

För det fall den andra frågan besvaras nekande:

3. Skulle det utgöra diskriminering i strid med artikel 2 i direktiv 2000/78/EG i förening med artikel 6.2 i detta direktiv om begränsningarna av rättigheterna enligt en tjänstepensionsplan, beskrivna i den första eller den andra frågan, berodde på den anslutne personens ålder och sexuella läggning i kombination?

(1) Rådets direktiv 2000/78/EG av den 27 november 2000 om inrättande av en allmän ram för likabehandling (EGT L 303, s. 16)
—

fastställa att Storhertigdömet Luxemburg har underlåtit att uppfylla sina skyldigheter enligt mervärdesskattedirektivet ( 1 ), särskilt artiklarna 2.1 c och 132.1 f, artiklarna 1.2. andra stycket, 168 a, 178 a, och artiklarna 14.2 c och 28 i det direktivet genom att fastställa att mervärdesskattesystemet ska tillämpas för fristående grupper av personer enligt artikel 44.1 y i lagen av den 12 februari 1979 om mervärdesskatt, genom artiklarna 1 till 4 i Storhertigdömets förordning av den 21 januari 2004 om undantag från skatteplikt för tjänster som tillhandahålls av fristående grupper av personer till sina medlemmar, genom administrativt cirkulär nr 707 av den 29 januari 2004 i dess kommentar till artiklarna 1 till 4 i Storhertigdömets förordning, och meddelandet den 18 december 2008 som utarbetats av arbetsgruppen som verkar inom kommittén för marknadstillsyn (Cobma) samt i enlighet med Administration de l'Enregistrement et des Domaines,
SV Europeiska unionens officiella tidning C 190/2

Begäran om förhandsavgörande framställd av Upper Tribunal (Tax and Chancery Chamber) (Förenade kungariket) den 13 mars 2015 – Commissioners for Her Majesty's Revenue and Customs mot National Exhibition Centre Limited

(Mål C-130/15)

(2015/C 190/02)

Rättegångsspråk: engelska

Hänskjutande domstol

Upper Tribunal (Tax and Chancery Chamber)

Parter i målet vid den nationella domstolen

Klagande: Commissioners for Her Majesty's Revenue and Customs

Motpart: National Exhibition Centre Limited

Tolkningsfrågor

1. Vilka principer ska tillämpas beträffande undantaget från mervärdesskatt i artikel 13 B d punkt 3 i sjätte direktivet (rådets direktiv 77/388/EEG av den 17 maj 1977 om harmonisering av medlemsstaternas lagstiftning rörande omsättningsskatter – Gemensamt system för mervärdeskatt: enhetlig beräkningsgrund) (1), såsom detta undantag har tolkats av EU-domstolen i dom SDC (C-2/95, EU:C:1997:278), vid fastställandet av huruvida en tjänst ”syftar till att överföra medel och medför rättsliga och finansiella förändringar” i den mening som avses i punkt 66 i den domen? I synnerhet: 1.1 Är undantaget tillämpligt på en tjänst, såsom den som en skattskyldig utför i förevarande fall, som inte innebär att den skattskyldige debiterar eller krediterar några konton över vilka denne har kontroll, utan som, när en överföring av medel uppkommer, är orsaken till en överföring av medel av en oberoende finansiell institution? 1.2 När en betalning sker med konto- eller kreditkort, beror svaret på fråga 1.1 på huruvida den som tillhandahåller tjänsterna själv erhåller godkännandekoder direkt från kortinnehavarens bank, eller alternativt erhåller dessa koder via kortinlösaren? 1.3 Vilka faktorer skiljer a) en tjänst som består i att tillhandahålla finansiella uppgifter utan vilka en betalning inte skulle göras men som inte omfattas av undantaget (såsom i dom Nordea Pankki Suomi, C-350/10, EU:C:2011:532), från b) en datahanteringstjänst som funktionellt har till verkan att föra över medel och som EU-domstolen har ansett därför skulle kunna omfattas av undantaget (såsom i domen SDC, punkt 66)?

2. Vilka principer ska tillämpas för att avgöra huruvida en sådan tjänst som den som den skattskyldige i förevarande fall utförde omfattas av begränsningen av från undantaget i artikel 13 B d punkt 3 i sjätte direktivet beträffande ”indrivning av fordringar”? I synnerhet: Om en tjänst avseende betalningshantering genom en särskild metod (exempelvis konto- eller kreditkort) enligt principerna i dom Axa UK (C-175/09, EU:C:2010:646), skulle utgöra ”indrivning av fordringar” i situationer där tillhandahållandet av denna tjänst skedde till den person som skulle ta emot betalningen (det vill säga personen som mottog betalningen) ska denna tjänst också utgöra ”indrivning av fordringar” för det fall denna tjänst tillhandhålls den person som är skyldig att erlägga betalningen (det vill säga den person som utför betalningen)? Vidare, existerar det ens någon ”fordring” att ”driva in” under omständigheterna i detta fall?

(1) EGT L 145, s. 1; svensk specialutgåva, område 9, volym 1, s. 28.
a)

Vitet för varje dags försening — Vitesbeloppet ska enligt 2005 års meddelande beräknas med hjälp av följande formel: Ett enhetligt basbelopp multipliceras med koefficienten för svårighetsgrad och koefficienten för varaktighet samt med faktorn n, vilket i förevarande fall ger: 660 x 3 x 3 x 3,40 = 29 196 euro per dag. — För att säkerställa en gradvis sänkning av det dagliga vitet för försening föreslår kommissionen att detta vitesbelopp (20 196 euro per dag) divideras med antalet pe som ännu inte uppfyller de krav som ställs i domen. Enligt de senaste uppgifterna uppgår antalet pe som ännu inte uppfyller kraven i direktiv 91/271 till 3 21 950. — För varje pe som därefter bringas i överensstämmelse med de aktuella kraven ska det enhetliga basbeloppet minskas med ett belopp uppgående till resultatet av nämnda division (20 196/3 21 950), dvs. 0,06 euro per dag.
1)

Ska artikel 39 EG tolkas så att den medlemsstat i vilken den skattskyldiga personen är anställd är skyldig att vid inkomstbeskattningen beakta vederbörandes personliga förhållanden och familjesituation i ett fall där i) den skattskyldiga personen endast arbetade i den medlemsstaten under en del av beskattningsåret och samtidigt var bosatt i en annan medlemsstat, ii) det var i den anställningsstaten som han eller hon uppbar hela eller nästan hela sin inkomst under den aktuella perioden, iii) den skattskyldiga personen under det året bosatte sig och började arbeta i en annan stat, och iv) han eller hon inte uppbar hela eller nästan hela sin inkomst i den förstnämnda anställningsstaten om man ser till hela beskattningsåret?
SV Europeiska unionens officiella tidning C 252/17

Överklagande ingett den 27 maj 2013 av Cindu Chemicals BV, Deza, a.s., Koppers Denmark A/S och Koppers UK Ltd av den dom som tribunalen (sjunde avdelningen i utökad sammansättning) meddelade den 7 mars 2013 i mål T-95/10, CINDU Chemicals BV m.fl. mot Europeiska kemikaliemyndigheten (Echa)

(Mål C-289/13 P)

2013/C 252/25

Rättegångsspråk: engelska

Parter

Klagande: Cindu Chemicals BV, Deza, a.s., Koppers Denmark A/S och Koppers UK Ltd (ombud: advokaten K. Van Maldegem)

Övrig part i målet: Europeiska kemikaliemyndigheten (Echa), Europeiska kommissionen

Klagandenas yrkanden

Klagandena yrkar att domstolen ska

— upphäva den dom som meddelades av tribunalen i mål T-95/10,

— ogiltigförklara Europeiska kemikaliemyndighetens beslut ED/68/2009 (nedan kallat det omtvistade beslutet) om att identifiera antracenolja, med lågt innehåll av antracen, som ett ämne som ska tas upp i förteckningen i enlighet med artikel 59 i förordning (EG) nr 1907/2006 (Reach), (1) eller

— alternativt återförvisa målet till tribunalen för handläggning av klagandenas yrkanden om ogiltigförklaring, samt

— förplikta motparten att ersätta rättegångskostnaderna (inklusive de kostnader som åsamkats klagandena vid tribunalen).

Grunder och huvudargument

Klaganden anser att tribunalen åsidosatte gemenskapsrätten då den ogillade deras yrkanden om delvis ogiltigförklaring av det omtvistade beslutet. De gör särskilt gällande att tribunalen i ett antal avseenden gjorde en felaktig tolkning av det regelverk som är tillämpligt på klagandena. Detta innebar att tribunalen i ett antal avseenden gjorde en felaktig rättstillämpning, nämligen

— då den fann att målet avser komplexa vetenskapliga och tekniska omständigheter och då den fann att identifieringen av antracenolja, med lågt innehåll av antracen, som långlivat, bioackumulerande och toxiskt eller mycket långlivat och mycket bioackumulerande på grundval av beståndsdelar i koncentrationer som är lika med eller högre än 0,1 procent inte var uppenbart felaktig,

— beståndsdelarna inte måste identifieras individuellt som långlivade, bioackumulerande och toxiska eller mycket långlivade och mycket bioackumulerande i ett separat beslut från Europeiska kemikaliemyndigheten baserat på en grundlig bedömning i det avseendet,

— artikel 59.3 i och bilaga XV till förordning nr 1907/2006 inte hade åsidosatts eftersom information om alternativa ämnen inte fanns med i bilaga XV-akten, samt

— att likabehandlingsprincipen inte hade åsidosatts.

Mot denna bakgrund anser klagandena att den överklagade domen ska upphävas och att det omtvistade beslutet ska ogiltigförklaras.

(1) Europaparlamentets och rådets förordning (EG) nr 1907/2006 av den 18 december 2006 om registrering, utvärdering, godkännande och begränsning av kemikalier (Reach), inrättande av en europeisk kemikaliemyndighet, ändring av direktiv 1999/45/EG och upphävande av rådets förordning (EEG) nr 793/93 och kommissionens förordning (EG) nr 1488/94 samt rådets direktiv 76/769/EEG och kommissionens direktiv 91/155/EEG, 93/67/EEG, 93/105/EG och 2000/21/EG (EUT L 396, s. 1).