Förslag till avgörande av generaladvokat La Pergola föredraget den 20 april 1999. - Europeiska kommissionen mot Konungariket Belgien (C-171/98 och C-201/98) och Storhertigdömet Luxemburg (C-202/98). - Fördragsbrott - Förordning (EEG) nr 4055/86 - Frihet att tillhandahålla tjänster - Sjötransport. - Förenade målen C-171/98, C-201/98 och C-202/98.



Rättsfallssamling 1999 s. I-05517



Generaladvokatens förslag till avgörande

1 Förevarande mål gäller bestämmelser om lastdelning i de avtal som ingåtts mellan å ena sidan Konungariket Belgien och Storhertigdömet Luxemburg, inom ramen för den belgisk-luxemburgska ekonomiska unionen (nedan kallad UEBL), och å andra sidan Republiken Togo, Republiken Mali, Republiken Senegal och Republiken Elfenbenskusten. Kommissionen har gjort gällande att ingåendet av avtalen med Republiken Mali och Republiken Togo strider mot artikel 5 i rådets förordning (EEG) nr 4055/86 av den 22 december 1986 om tillämpning av principen om frihet att tillhandahålla tjänster på sjötransportområdet mellan medlemsstater samt mellan medlemsstater och tredje land(1) (nedan kallad förordningen). De svarande medlemsstaterna påstås dessutom ha åsidosatt artiklarna 3 och 4.1 i förordningen genom att inte vidta nödvändiga åtgärder för att anpassa eller säga upp avtalen med Republiken Senegal och Republiken Elfenbenskusten så att näringsidkarna i gemenskapen får rättvis, fri och icke-diskriminerande tillgång till Belgiens och Luxemburgs lastandelar.

Tillämpliga bestämmelser

2 Avsikten med förordningen är att genomföra rådets förordning (EEG) nr 954/79 av den 15 maj 1979 om medlemsstaternas ratifikation av eller anslutning till Förenta nationernas konvention om en uppförandekod för linjekonferenser.(2) Förordningen syftar närmare bestämt till att tillämpa principen om frihet att tillhandahålla tjänster på "sjötransporter mellan medlemsländer inbördes och mellan medlemsländer och tredje land, så att nuvarande inskränkningar stegvis kan avvecklas och för att förhindra att nya inskränkningar införs".(3) Enligt artikel 1.1 i förordningen skall "[f]rihet att utföra sjötransporter mellan medlemsstater och mellan medlemsstater och tredje land ... gälla för medborgare i medlemsstater med hemvist i en annan medlemsstat än den person för vilken sjötransporten utförs".

3 I det förevarande fallet är det bestämmelserna om lastdelning i förordningen som är relevanta. I det avseendet skall det göras skillnad mellan gällande avtal och framtida avtal. Vad beträffar de senare stadgas i artikel 5.1 i förordningen att de "är ... förbjudna utom i de undantagsfall då gemenskapens linjerederier inte har faktisk möjlighet att bedriva transport till och från det berörda tredje landet på något annat sätt. Under dessa omständigheter kan sådana bestämmelser tillåtas enligt föreskrifterna i artikel 6".(4) Vad beträffar gällande överenskommelser föreskrivs i artikel 3 att de skall "avvecklas eller anpassas enligt föreskrifterna i artikel 4". I den nämnda artikel 4 stadgas följande:

"1. Sådana gällande bestämmelser om lastdelning som inte avvecklats enligt artikel 3, skall anpassas till gemenskapens lagstiftning och då särskilt enligt följande:

a) Trader som styrs av Förenta nationernas uppförandekod för linjekonferenser skall överensstämma med koden och medlemsstaternas åtaganden enligt förordning (EEG) nr 954/79.

b) Trader som inte styrs av Förenta nationernas uppförandekod för linjekonferenser skall snarast möjligt och senast före den 1 januari 1993 anpassas så att alla medborgare i gemenskapen, enligt definitionen i artikel 1, får rättvis, fri och icke-diskriminerande tillgång till berörda medlemsstaters lastandelar.

2. Nationella åtgärder i enlighet med punkt 1 skall omedelbart anmälas till övriga medlemsstater och till kommissionen. Det samrådsförfarande som inrättades genom rådets beslut (EEG) nr 77/587 skall tillämpas.

3. Medlemsstaterna skall rapportera till kommissionen om framsteg i den anpassning som avses i punkt 1 b, till en början var sjätte månad och därefter varje år.

4. Om svårigheter uppkommer när överenskommelserna skall anpassas till punkt 1 b skall den berörda medlemsstaten informera rådet och kommissionen. I fall där överenskommelserna är oförenliga med punkt 1 b och om den berörda medlemsstaten begär det skall rådet, på förslag av kommissionen, vidta lämpliga åtgärder."

4 Den 25 oktober 1973 ingick Republiken Elfenbenskusten och UEBL ett internationellt avtal. I artikel 3.1 i detta avtal förekommer en bestämmelse om lastdelning som formulerats på följande sätt:

"Vad beträffar allt slags godstransport till sjöss mellan de båda parternas länder, oavsett i vilken hamn lastning eller lossning sker, skall de avtalsslutande parterna på de fartyg som deras respektive rederier nyttjar tillämpa ett system som bygger på fördelningen 40/40/20 vad beträffar lastens värde och volym."(5)

5 Ett motsvarande avtal ingicks den 3 september 1984 mellan Republiken Senegal och UEBL. Artikel 4.2 i detta avtal innehåller en bestämmelse om lastdelning med samma lydelse som bestämmelsen i avtalet med Elfenbenskusten.

6 Den 12 februari 1985 ingicks ett avtal mellan Republiken Mali och UEBL. I artikel 4.2 i detta avtal finns följande bestämmelse om lastdelning:

"Vad beträffar godstransport till sjöss mellan de båda parternas länder (linjetrafik), oavsett i vilken hamn lastning eller lossning sker, skall de avtalsslutande parterna på de fartyg som deras respektive nationella rederier nyttjar tillämpa ett system som bygger på fördelningen 40/40/20 vad beträffar lastens värde och volym. Om de 20 procent som tilldelats tredje land inte transporteras av detta skall återstoden delas med lika delar last och volym mellan Republiken Malis nationella rederier och UEBL:s nationella rederier."(6)

7 Slutligen skall det erinras om det avtal som ingicks den 19 oktober 1984 mellan Republiken Togo och UEBL. I artikel 4.2 i detta avtal stadgas följande:

"Vad beträffar godstransport till sjöss mellan de båda parternas länder (reguljära linjer), oavsett i vilken hamn lastning eller lossning sker, överenskommer de avtalsslutande parterna att tillämpa principen om lastdelning på grundval av strikt jämlikhet i rättigheter och enligt kriterierna avseende den betalande enhetens tonnage och lastens värde, varvid det sistnämnda kriteriet skall ha företräde.

Den del av trafiken som förbehålls fartyg som nyttjas av deras respektive rederier skall minst motsvara 40 procent av den totala trafiken, varvid den del till vilken tredje lands fartyg har tillgång inte skall överstiga 20 procent."(7)

Det administrativa förfarandet

8 Kommissionen ansåg att enligt bestämmelserna om lastdelning i de avtal som ingåtts mellan, å ena sidan, Konungariket Belgien och Storhertigdömet Luxemburg inom ramen för UEBL och, å andra sidan, Republiken Senegal, Republiken Elfenbenskusten, Republiken Mali och Republiken Togo reserverades delar av sjötransporten för fartyg under de avtalsslutande parternas flagg. De nämnda bestämmelserna ansågs därför vara diskriminerande och strida mot bestämmelserna i förordningen. Kommissionen inledde, genom formella underrättelser av den 10 april 1991 och av den 9 november 1995, riktade till Konungariket Belgien respektive Storhertigdömet Luxemburg, det administrativa förfarande som föreskrivs i artikel 169 i EG-fördraget. Kommissionen har gjort gällande att de avtal som ingåtts med Republiken Senegal och Republiken Elfenbenskusten strider mot artiklarna 3 och 4.1 i förordningen, medan de som ingåtts med Republiken Mali och Republiken Togo strider mot artikel 5 i denna förordning.

Eftersom det administrativa förfarandet inte ledde till något resultat har kommissionen väckt förevarande talan vid domstolen.

Prövning i sak

9 Kommissionen har anmärkt att de avtal som ingåtts med Republiken Senegal och Republiken Elfenbenskusten innehåller bestämmelser om lastdelning förbehållen nationella rederier, i strid med bestämmelserna i förordningen. Eftersom det är fråga om "gällande avtal" vid tidpunkten för ikraftträdandet av förordningen, skulle de ha anpassats enligt det tidsschema som fastställts i artiklarna 3 och 4 i den nämnda förordningen. Det har emellertid inte skett någon anpassning.

Vad beträffar avtalen med Republiken Mali och Republiken Togo är det fråga om "framtida avtal", eftersom de har trätt i kraft efter förordningen. Följaktligen var dessa avtal enligt artikel 5 i förordningen tillåtna endast i undantagsfall. Detta har emellertid inte varit fallet här.

10 Konungariket Belgien bestrider inte fördragsbrottet. Det har enbart påpekat att avtalet med Republiken Togo har ändrats på det sätt som kommissionen önskar. På grund av ett sakfel skall det emellertid företas en ny skriftväxling med denna stat. Denna skriftväxling kommer att genomföras snarast möjligt. Vad beträffar de andra avtalen har den belgiska regeringen anmärkt att förhandlingarna i syfte att genomföra de nödvändiga anpassningarna har tagit längre tid än förutsett, men att de pågår.

11 Storhertigdömet Luxemburg bestrider inte kommissionens anmärkningar, men yrkar - vilket är ägnat att förvåna - att talan skall ogillas. I sak har Storhertigdömet Luxemburg enbart hänvisat till Konungariket Belgiens svaromål i mål C-201/98. I det målet har emellertid den belgiska regeringen inte bestridit fördragsbrottet och inte heller yrkat att talan skall ogillas. Jag anser följaktligen att Storhertigdömet Luxemburgs fördragsbrott har bestridits enbart av formella skäl och inte i sak. Jag anser följaktligen att kommissionens talan skall bifallas.

Förslag till avgörande

12 Med hänsyn till vad som anförts föreslår jag således att domstolen skall

- bifalla kommissionens talan i målen C-171/98, C-201/98 och C-202/98, samt

- förplikta Konungariket Belgien och Storhertigdömet Luxemburg att ersätta rättegångskostnaderna.

(1) - EGT L 378, s. 1; svensk specialutgåva, område 7, volym 3, s. 145.

(2) - EGT L 121, s. 1; svensk specialutgåva, område 7, volym 2, s. 106.

(3) - Se elfte övervägandet.

(4) - Min kursivering. I artikel 6 föreskrivs följande förfarande för tillåtelse av nya bestämmelser:

"1. Om medborgare eller rederier i en medlemsstat, enligt definitionen i artikel 1.1 och 1.2 befinner sig i eller hotas av en situation där de inte har någon faktisk möjlighet att bedriva transport till eller från ett visst tredje land, skall den berörda medlemsstaten snarast möjligt informera övriga medlemsstater samt kommissionen.

2. Beslut om nödvändiga åtgärder skall fattas av rådet på förslag av kommissionen och med kvalificerad majoritet. I de fall som avses i artikel 5.1 kan sådana åtgärder inbegripa att förhandla och överenskomma om lastdelning.

3. Om rådet inte har beslutat om nödvändiga åtgärder inom sex månader efter det att en medlemsstat lämnat sådan information som avses i punkt 1, får den berörda medlemsstaten vidta sådana åtgärder som för tillfället kan behövas för att bibehålla en faktisk möjlighet att bedriva transport enligt artikel 5.1.

4. Varje åtgärd som vidtas enligt punkt 3 skall stå i överensstämmelse med gemenskapsrätten och ge medborgare och rederier inom gemenskapen, enligt definitionen i artikel 1.1 och 1.2, rättvis, fri och icke-diskriminerande tillgång till de relevanta lastandelarna.

5. Nationella åtgärder som vidtas enligt punkt 3 skall genast anmälas till medlemsstaterna och kommissionen. Det samrådsförfarande som fastställts genom rådets beslut (EEG) 77/587 skall tillämpas."

(5) - Fri översättning.

(6) - Fri översättning.

(7) - Fri översättning.