ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
19

I detta avseende har domstolen slagit fast att artikel 7.1 i direktiv 2003/88 i princip inte utgör hinder för en nationell lagstiftning i vilken föreskrivs de närmare villkoren för utövande av den rätt till årlig betald semester som uttryckligen tillerkänns genom detta direktiv. Detta gäller även när denna lagstiftning innebär att denna rätt går förlorad vid utgången av beräkningsperioden eller vid utgången av en period under vilken semester som inte tagits ut under beräkningsperioden får tas ut, förutsatt att den arbetstagare vars rätt till årlig betald semester har gått förlorad har haft verklig möjlighet att utöva den rättighet han har enligt direktivet. Således förfaller inte rätten till årlig betald semester vid utgången av beräkningsperioden och/eller vid utgången av en i nationell rätt fastställd period under vilken semester som inte tagits ut under beräkningsperioden får tas ut när arbetstagaren har varit sjukskriven under hela eller en del av beräkningsperioden och i praktiken inte har haft möjlighet att utöva den rätt som denne har enligt direktiv 2003/88 (se dom av den 20 januari 2009 i de förenade målen C-350/06 och C-520/06, Schultz-Hoff m.fl., REG 2009, s. I-179, punkterna 43 och 55).
10

Denna dom överklagades av Agenzia Dogane Ufficio delle Dogane di Trieste, och Pometon SpA gav in ett anslutningsöverklagande. Mot denna bakgrund beslutade Commissione tributaria regionale di Trieste att vilandeförklara målet och ställa följande tolkningsfrågor till domstolen: ”1) Är det riktigt att anse att förfarandet för aktiv förädling, såsom det tillämpats av Pometon SpA, kan utgöra ett åsidosättande av gemenskapens tullpolitiska principer och, närmare bestämt, av principerna i den allmänna och särskilda antidumpningslagstiftningen, utöver dem i gemenskapens tullkodex …? Ska närmare bestämt artikel 13 i förordning (EEG) nr 384/9[6] anses utgöra en princip med allmän giltighet som är tillämplig som en allmän bestämmelse i gemenskapens rättsordning, direkt bindande även i förhållandet mellan de nationella myndigheterna och skattebetalarna, utöver vid påförandet av antidumpningstullar? Är det exempelvis möjligt att åberopa denna bestämmelse i samband med tullkontroller enligt artikel 4.14 i gemenskapens tullkodex …[?] 2) Ska artikel 13 i förordning (EG) nr 384/[96], avseende kringgående av antidumpningsbestämmelserna, jämförd med artikel 114 och följande artiklar i gemenskapens tullkodex …, avseende förfarandet för aktiv förädling, och med artiklarna 202, 204, 212 och 214, avseende uppkomsten av en tullskuld, tolkas så, att det inte är uteslutet att en vara ska beläggas med en antidumpningstull när ett rättssubjekt hemmahörande i ett land som inte är föremål för antidumpningsåtgärder först köper varan i ett land som är föremål för sådana åtgärder och utan att bearbeta varan på något sätt tillfälligt importerar den till gemenskapen enligt förfarandet för aktiv förädling för att därefter tillfälligt och för ett begränsat antal timmar återimportera den bearbetade varan och omedelbart sälja den till just det bolag, hemmahörande i en medlemsstat, som genomfört den aktiva förädlingen[?] 3) … Kan en domstol i en medlemsstat, när det inte förekommer några gemenskapsrättsliga straffbestämmelser – vilket är fallet såvitt förevarande domstol kan bedöma – tillämpa bestämmelser i den egna rättsordningen, såsom artiklarna 1343 (rättsstridigt syfte), 1344 (avtal som ingåtts i syfte att kringgå lagen) och 1345 (rättsstridig grund) i den italienska civillagen och artikel 1414 och följande artiklar i den italienska civillagen avseende fiktiva transaktioner, som innebär att det under vissa förutsättningar är möjligt att ogiltigförklara avtal om aktiv förädling och om försäljning av förädlingsprodukten på grundval av ett fastställt åsidosättande av ovannämnda gemenskapsrättsliga principer[?] 4) … Kan EG-domstolen ange andra skäl eller tolkningskriterier för att ovannämnda transaktion, om den har genomförts för att kringgå antidumpningstullarna, ska anses förenlig med förfarandet för aktiv förädling eller om den tvärtom ska anses utgöra ett åsidosättande av tullprinciper om tillämpningen av antidumpningstullar, vilka EG-domstolen ombeds att ange [?] 5) … Kan EG-domstolen ange andra skäl eller tolkningskriterier för att betrakta den aktuella transaktionen som en slutgiltig import av en vara som är belagd med en antidumpningstull[?] ”
9

Sedan direktiv 85/337, i dess ursprungliga lydelse, ändrats genom rådets direktiv 97/11/EG av den 3 mars 1997 (EGT L 73, s. 5), ersattes ovannämnda förordning av 1999 års förordning om stads- och landsbygdsplanering (England och Wales) (The Town and Country Planning (Environmental Impact Assessment) (England and Wales) Regulations 1999 (S. I. 1999/293)), i dess lydelse enligt 2006 års förordning om stads- och landsbygdsplanering (England and Wales) (The Town and Country Planning (Environmental Impact Assessment) (England and Wales) Regulations 2006 (S. I. 2006/3295), (nedan kallad MKB-förordningen).
Mål C-75/08

The Queen, på begäran av:

Christopher Mellor

mot

Secretary of State for Communities and Local Government

(begäran om förhandsavgörande från Court of Appeal (England & Wales) (Civil Division))

”Direktiv 85/337/EEG — Bedömning av projekts miljöpåverkan — Skyldighet att offentliggöra motiveringen av beslutet att ett projekt inte ska bli föremål för en bedömning”

Förslag till avgörande av generaladvokat J. Kokott föredraget den 22 januari 2009 I ‐ 3801

Domstolens dom (andra avdelningen) av den 30 april 2009 I ‐ 3815

Sammanfattning av domen

Miljö – Bedömning av vissa projekts miljöpåverkan – Direktiv 85/337

(Rådets direktiv 85/337, i dess lydelse enligt direktiv 2003/35, artikel 4 och bilaga II)

Artikel 4 i direktiv 85/337 om bedömning av inverkan på miljön av vissa offentliga och privata projekt, i dess lydelse enligt direktiv 2003/35, ska tolkas så att det enligt denna bestämmelse inte krävs att själva beslutet, vari slutsatsen dras att det inte är nödvändigt att ett projekt som omfattas av bilaga II till nämnda direktiv blir föremål för en bedömning av dess miljöpåverkan, innehåller skälen till att den behöriga myndigheten beslutade att en sådan bedömning inte var nödvändig. För det fall en berörd person gör en begäran härom är den behöriga förvaltningsmyndigheten emellertid skyldig att informera vederbörande om skälen till att beslutet fattades eller tillhandahålla vederbörande relevanta uppgifter och dokument, som svar på begäran.

Om en medlemsstats beslut, att ett projekt som omfattas av bilaga II till nämnda direktiv inte ska bli föremål för en bedömning av dess miljöpåverkan enligt artiklarna 5–10 i nämnda direktiv, innehåller de skäl som beslutet grundas på, ska nämnda beslut anses tillräckligt motiverat, om skälen, jämte de uppgifter som redan bragts till berördas kännedom och eventuellt kompletterats med nödvändiga ytterligare uppgifter som den behöriga nationella myndigheten är skyldig att på begäran tillhandahålla dem, är tillräckliga för att de berörda ska kunna bedöma om det finns anledning att överklaga beslutet.

(se punkterna 61, 66, samt punkterna 1 och 2 i domslutet)
12

Avgångstiden för returflygningen från Toronto till Frankfurt am Main var enligt tidtabellen utsatt till den 9 juli 2005 klockan 16.20. Efter incheckningen underrättades passagerarna på flygningen om att denna hade ställts in, vilket angavs på flygplatsens anslagstavla. De fick tillbaka sitt bagage och fördes därefter med buss till ett hotell där de övernattade. Nästa dag checkade passagerarna in vid ett annat flygbolags incheckningsdisk på en flygning med samma nummer som erhållits vid bokningen. Condor hade inte planerat någon ny flygning med samma nummer för den aktuella dagen. Passagerarna tilldelades andra sittplatser än dem som de hade tilldelats föregående dag. Bokningen ändrades inte heller till en flygning som hade planerats av ett annat flygbolag. Passagerarna i fråga ankom till Frankfurt am Main den 11 juli 2005 omkring klockan 7, det vill säga med cirka 25 timmars försening i förhållande till den tidtabellsenliga ankomsttiden.
53

De regler om registrering av beteckningar som SUB eller SGB som infördes genom förordning nr 2081/92 i dess ändrade lydelse tillgodoser både kravet på konsumentskydd, till vilket det hänvisas i fjärde skälet i förordning nr 2081/92 i dess ändrade lydelse, och behovet av att säkerställa konkurrensen mellan tillverkare, till vilket det hänvisas i sjunde skälet i den nämnda förordningen. Att en beteckning konstaterats vara generisk utgör per definition hinder för att den ska beviljas skydd. Om en beteckning presumeras vara generisk enbart på grundval av den omständigheten att en ansökan om registrering har lämnats in, och det senare visar sig att beteckningen inte var generisk, riskerar detta att äventyra uppfyllandet av de ovannämnda målen. Man kan således inte utgå från att en beteckning är generisk under den period som föregår kommissionens beslut avseende ansökan om registrering.
4

Artikel 5 i direktiv 2001/23 har följande lydelse: ”1. Om inte medlemsstaterna föreskriver något annat skall artiklarna 3 och 4 inte tillämpas på överlåtelse av företag, verksamhet eller del av företag eller verksamhet om överlåtaren är föremål för konkursförfarande eller något motsvarande insolvensförfarande, som inletts i syfte att likvidera överlåtarens tillgångar och som står under tillsyn av en behörig offentlig myndighet (som kan vara en konkursförvaltare som utsetts av en behörig offentlig myndighet). 2. När artiklarna 3 och 4 är tillämpliga på en överlåtelse under ett insolvensförfarande som har inletts mot överlåtaren (oavsett om detta förfarande har inletts i syfte att likvidera överlåtarens tillgångar) och under förutsättning att detta förfarande står under tillsyn av en behörig offentlig myndighet (som kan vara en konkursförvaltare enligt nationell lagstiftning), kan en medlemsstat föreskriva a) att överlåtarens skulder på grund av ett anställningsavtal eller ett anställningsförhållande och som skall betalas före överlåtelsen eller innan insolvensförfarandet inleds, trots vad som sägs i artikel 3.1, inte skall övergå på förvärvaren under förutsättning att det av ett sådant förfarande följer skydd, enligt den medlemsstatens lagstiftning, som minst motsvarar det skydd som tillhandahålls i de situationer som omfattas av rådets direktiv 80/987/EEG av den 20 oktober 1980 om tillnärmning av medlemsstaternas lagstiftning om skydd för arbetstagarna vid arbetsgivarens insolvens [(EGT L 283, s. 23; svensk specialutgåva, område 5, volym 2, s. 121), i dess lydelse enligt akten om villkoren för Republiken Österrikes, Republiken Finlands och Konungariket Sveriges anslutning och om anpassning av de fördrag som ligger till grund för Europeiska unionen (EGT C 241, 1994, s. 21 och EGT L 1, 1995, s. 1)], och, eller alternativt, b) att förvärvaren, överlåtaren eller den eller de personer som utför överlåtarens uppgifter, å ena sidan, och arbetstagarrepresentanterna, å andra sidan, i den utsträckning som gällande lagstiftning eller praxis tillåter detta, kan komma överens om ändringar i arbetstagarnas anställningsvillkor för att skydda arbetstillfällen genom att säkerställa överlevnaden för företaget eller verksamheten eller en del av företaget eller verksamheten. 3. En medlemsstat får tillämpa punkt 2 b på varje överlåtelse där överlåtaren enligt den nationella lagstiftningen befinner sig i en allvarlig ekonomisk krissituation, under förutsättning att en behörig offentlig myndighet har förklarat att en sådan situation föreligger och att den kan bli föremål för tillsyn av rättsliga myndigheter, på villkor att sådana bestämmelser fanns i den nationella lagstiftningen den 17 juli 1998. …”
31

Court of Appeal (England & Wales) (Civil Division) har under dessa förhållanden beslutat att vilandeförklara målet och ställa följande tolkningsfrågor till domstolen: ”1. … Innebär den omständigheten att tillämpningen av gemenskapens regelverk enligt artikel 1.1 i protokoll nr 10 … ska skjutas upp i den norra delen hinder för en domstol i en medlemsstat att erkänna och verkställa en dom, som har meddelats av en domstol i Republiken Cypern som har sitt säte i den regeringskontrollerade delen, och som avser fast egendom belägen i den norra delen, när ansökan om erkännande och verkställighet har gjorts enligt … förordning … nr 44/2001 …, vilken ingår i gemenskapens regelverk? 2) Innebär artikel 35.1 i förordning nr 44/2001 att en domstol i en medlemsstat har rätt att, eller är skyldig att, inte erkänna och verkställa en dom som har meddelats av en domstol i en annan medlemsstat avseende fast egendom i den sistnämnda medlemsstaten som är belägen i ett område över vilket regeringen i den medlemsstaten inte utövar den faktiska kontrollen? Står en sådan dom i synnerhet i strid med artikel 22 i förordning nr 44/2001? 3) Kan erkännande eller verkställighet av en dom som har meddelats av en domstol i en medlemsstat, som har sitt säte i ett område i den medlemsstaten över vilket den ifrågavarande medlemsstatens regering utövar den faktiska kontrollen och som avser fast egendom belägen i det område över vilket regeringen inte utövar den faktiska kontrollen, vägras enligt artikel 34.1 i förordning nr 44/2001, på den grunden att domen av praktiska orsaker inte kan verkställas där den fasta egendomen är belägen, trots att domen är verkställbar i den regeringskontrollerade delen av medlemsstaten? 4) Kan en svarande motsätta sig verkställighet av en tredskodom eller en dom från högre rätt i fråga om överklagandet av tredskodomen enligt artikel 34 punkt 2 i förordning nr 44/2001, på den grunden att denne inte har delgetts stämningsansökan i tillräcklig tid och på ett lämpligt sätt för att kunna förbereda sitt svaromål, när — en tredskodom har utfärdats mot svaranden, — svaranden har överklagat tredskodomen vid ursprungsdomstolen, och — överklagandet har ogillats efter ett fullständigt och opartiskt förfarande, eftersom svaranden inte hade förmått visa att det fanns fog för dennes talan (vilket är en förutsättning, enligt nationell rätt, för att ett överklagande av en tredskodom ska bifallas)? Gör det någon skillnad om förfarandet endast hade inneburit en prövning av huruvida svaranden hade avgett svaromål? 5) Vilka faktorer är relevanta vid prövningen enligt artikel 34 punkt 2 i förordning nr 44/2001 av huruvida svaranden ’har delgetts stämningsansökan eller motsvarande handling i tillräcklig tid och på ett lämpligt sätt för att kunna förbereda sitt svaromål’? Ska i synnerhet följande faktorer tillmätas relevans: a) Svarandens, eller dennes ombuds, handlingar (eller passivitet) efter det att svaranden hade delgetts stämningsansökan. b) Svarandens eller dennes ombuds uppträdande och de svårigheter som svaranden eller dennes ombud har stött på. c) Den omständigheten att svarandens ombud skulle ha kunnat avge svaromål innan tredskodomen meddelades.”
10

I artikel 4.4 a respektive b i förordning nr 2204/2002 föreskrivs att ”[d]en skapade sysselsättningen måste leda till en nettoökning av antalet sysselsatta både i anläggningen och på företaget i fråga i förhållande till det genomsnittliga antalet anställda under de senaste tolv månaderna” och att ”[d]en skapade sysselsättningen måste bibehållas under en period av minst tre år eller om det rör sig om små eller medelstora företag två år”. Enligt artikel 2 e i samma förordning ska med ”antal anställda” förstås ”antalet arbetskraftsenheter per år, det vill säga antalet heltidsanställda under ett år, medan deltidsarbete eller säsongsarbete utgör delar av arbetskraftsenheter [per år]”.
17

House of Lords har slutligen framhållit att Förenade kungarikets domstolar sedan många år tillbaka meddelar anti-suit injunctions. Denna praxis är enligt House of Lords ett verkningsfullt medel för domstolen på den ort där skiljeförfarandet äger rum, som är den domstol som utövar tillsyn över detta, eftersom det främjar rättssäkerheten och minskar sannolikheten för motstridighet mellan skiljedomar och domar från nationella domstolar. Om domstolarna i övriga medlemsstater också anammade nämnda praxis skulle det vidare leda till att den Europeiska gemenskapens konkurrenskraft i förhållande till ledande centra för skiljeförfaranden som New York, Bermuda och Singapore stärktes.
2

Denna begäran har framställts i ett mål mellan Royal Bank of Scotland Group plc (nedan kallad Royal Bank of Scotland) och Commissioners of Her Majesty’s Revenue and Customs (nedan kallade Commissioners), den i mervärdesskattehänseende behöriga myndigheten i Förenade Kungariket, angående omfattningen av bolagets avdragsrätt för den ingående mervärdesskatt som det är skyldigt.
46

Även om det, när det gäller andelsinnehav som inte omfattas av direktiv 90/435, de facto är medlemsstaterna som har att avgöra om och i vilken utsträckning dubbelbeskattningen av utdelad vinst ska undvikas och för detta ändamål ensidigt eller med hjälp av dubbelbeskattningsavtal som ingås med andra medlemsstater införa mekanismer i syfte att förhindra eller lindra denna ekonomiska dubbelbeskattning, innebär emellertid inte denna enda omständighet att de därmed också får tillämpa bestämmelser som strider mot de fria rörligheter som garanteras i EG-fördraget (se, för ett liknande resonemang, dom av den 12 december 2006 i mål C-374/04, Test Claimants in Class IV of the ACT Group Litigation, REG 2006, s. I-11673, punkt 54, och av den 8 november 2007 i mål C-379/05, Amurta, REG 2007, s. I-9569, punkt 24).
9

I artikel 12 i bilaga XIII till tjänsteföreskrifterna föreskrivs följande: ”1. Mellan den 1 maj 2004 och den 30 april 2006 skall hänvisningarna till lönegrader i tjänstegrupperna AST och AD i artikel 31.2 och 31.3 i tjänsteföreskrifterna läsas enligt följande: — AST 1–AST 4: C*1–C*2 och B*3–B*4. — AD 5–AD 8: A*5–A*8. — AD 9, AD 10, AD 11, AD 12: A*9, A*10, A*11, A*12. 2. Artikel 5.3 i tjänsteföreskrifterna skall inte tillämpas på tjänstemän rekryterade från förteckningar över godkända sökande från uttagningsprov som offentliggjorts före den 1 maj 2004. 3. Tjänstemän som finns med i en förteckning över godkända sökande före den 1 maj 2006 och har rekryterats mellan den 1 maj 2004 och den 30 april 2006 skall — om förteckningen upprättades för kategori A*, B* eller C*, placeras i den lönegrad som angavs i offentliggörandet av uttagningsprovet, — om förteckningen upprättades för kategori A, LA, B eller C placeras enligt följande tabell: Lönegrad enl. uttagningsprov Rekryteringsgrad A 8/LA 8 A*5 A 7/LA 7 och A 6/LA 6 A*6 A5/LA 5 och A 4/LA 4 A*9 A 3/LA 3 A*12 A 2 A*14 A 1 A*15 B 5 och B 4 B*3 B 3 och B 2 B*4 C 5 och C 4 C*1 C 3 och C 2 C*2”
5

I artikel 69.1 i nämnda förordning föreskrivs följande: ”En anställd eller egenföretagare, som är helt arbetslös och uppfyller villkoren för rätt till förmåner enligt en medlemsstats lagstiftning och som beger sig till en eller flera andra medlemsstater för att söka arbete där, skall behålla rätten till sådana förmåner enligt följande villkor och med följande begränsningar: a) Före avfärden skall han ha varit registrerad som arbetssökande och ha varit tillgänglig för den behöriga statens arbetsförmedling i åtminstone fyra veckor efter det att han blev arbetslös. De behöriga förmedlingarna eller institutionerna kan dock ge tillstånd till att han reser innan denna tid har löpt ut. b) Han skall registrera sig som arbetssökande hos arbetsförmedlingen i varje medlemsstat som han reser till och underkasta sig den kontroll som finns där. Detta villkor skall anses uppfyllt för perioden före registreringen, om personen har registrerat sig inom sju dagar från den dag då han inte längre var tillgänglig för arbetsförmedlingen i den stat som han har lämnat. I undantagsfall kan denna period förlängas av de behöriga förmedlingarna eller institutionerna. c) Rätten till förmåner skall bibehållas under en längsta tid av tre månader från och med den dag då personen upphörde att vara tillgänglig för arbetsförmedlingen i den stat som han har lämnat, under förutsättning att den totala förmånsperioden inte överstiger den förmånsperiod som han hade rätt till enligt denna stats lagstiftning. För säsongsarbetare skall denna tid dessutom begränsas till den tid som återstår till slutet av den säsong för vilken han har anställts.”
2

Begäran har framställts i två mål mellan R. Howard och B. Davidson (nedan kallade läkarna) och deras yrkesorganisationer, bolagen Medical Defence Union Ltd och MDU Services Ltd (tillsammans nedan kallade MDU), angående ett krav på ersättning, regressvis och/eller på annan grund, avseende belopp som var och en av dem kan komma att bli skyldig att erlägga till följd av ersättningskrav från de hälso- och sjukvårdsmyndigheter (health boards) de arbetade för, på grund av en skadeståndstalan avseende fel i yrkesutövningen som väckts av N. Hassett och C. Doherty mot dessa hälso- och sjukvårdsmyndigheter.
14

Beträffande EAKM ska följande nämnas: — I artikel 10.7 EAKM föreskrivs att varje tävling som omfattar tävlingar på mästerskapsnivå, cuper eller priser som delas ut av ELPA eller ETHEAM får kombineras med kommersiell marknadsföring av en sponsor som nämns i titeln eller undertiteln för tävlingarna, under förutsättning att ELPA och ETHEAM har godkänt detta. — I artikel 60.6 EAKM föreskrivs att under den tid som en tävling pågår är det tillåtet att göra reklam på förarnas kläder, hjälmar (under förutsättning att deras tekniska egenskaper inte påverkas) och motorcyklar. Vid mästerskapstävlingar och tävlingar som äger rum inom ramen för en cup eller ett pris som delas ut av ELPA och ETHEAM, vilka innefattar hastighetstävlingar eller motocrosstävlingar, får inte arrangören kräva att en förare, passagerare eller fordon gör reklam för en vara, såvida inte tävlingsdeltagaren har lämnat sitt tillstånd. När ett av ELPA och ETHEAM ingått sponsringsavtal är tillämpligt måste förare, passagerare och motorcyklar emellertid följa respektive överensstämma med vad som är föreskrivet i detta. — Enligt artikel 110.1 EAKM är ”en arrangör [av en motorcykeltävling] skyldig att, antingen direkt eller genom tillsynsmyndigheten [det vill säga ELPA och ETHEAM], se till att det för varje tävling finns försäkringar som omfattar arrangörens, konstruktörernas, förarnas och passagerarnas ansvar för olyckor och skador som orsakas tredje man i samband med tävlingar eller försök”.
37

Under dessa omständigheter ska den första frågan besvaras enligt följande: En forskare som befinner sig i en sådan situation som klaganden i det nationella målet, det vill säga som förbereder en doktorsavhandling på grundval av ett stipendieavtal som ingåtts med MPG, ska endast betraktas som en arbetstagare i den mening som avses i artikel 39 EG om han, under en viss tid, utfört arbete under ledning av ett till denna förening hörande institut och om han, i utbyte mot detta arbete, erhåller lön. Det ankommer på den nationella domstolen att göra en sådan prövning av de faktiska omständigheterna som är nödvändig i syfte att avgöra huruvida så är fallet i det mål som är anhängigt vid den.
13

Ampliscientifica bildades i februari månad 1989 och ägde mer än 50 procent av aktierna i Amplaid SpA, som i sin tur ägdes till 99 procent av Amplifin. Ampliscientifica upphörde med sin verksamhet under loppet av år 1993. Under år 1990 ingav Amplifin den deklaration som föreskrivs i 1979 års dekret till mervärdesskattekontoret i Milano, efter att i sin bokföring ha redovisat en mervärdesskatteskuld som tidigare låg Ampliscientifica till last. Under året 1991 handlade bolaget på samma sätt avseende ett av sina andra dotterbolag verksamt inom fastighetssektorn, Ampliare Srl som bildades i november 1990, vilket innebar en överföring av en betydande skattefordran avseende mervärdesskatt.