ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
39

Mot denna bakgrund beslutade Oberlandesgericht Düsseldorf att vilandeförklara målet och ställa följande tolkningsfrågor till domstolen: ”1) a) Ska kriteriet statlig finansiering enligt artikel 1.9 andra stycket c första fallet i [direktiv 2004/18] tolkas så, att det är uppfyllt när staten föreskriver anslutning till en sjukförsäkring samt en skyldighet att erlägga avgifter – vars storlek är beroende av inkomsten – till respektive sjukkassa, varvid sjukkassan fastställer avgiftssatsen, men sjukkassorna är sammankopplade genom ett i skälen nedan beskrivet solidariskt finansieringssystem och det är säkerställt att varje enskild sjukkassa kan fullgöra sina förpliktelser? b) Ska kriteriet att organets ’verksamhet står under kontroll av sådana organ’ enligt artikel 1.9 andra stycket c andra fallet i direktivet tolkas så, att en statlig tillsyn, som även omfattar fortfarande pågående och framtida affärer, – varvid i förekommande fall ytterligare i skälen beskrivna ingreppsmöjligheter tillkommer för staten – är tillräcklig för att kriteriet ska anses vara uppfyllt? 2) Om den första tolkningsfrågan – delfrågorna a eller b – ska besvaras jakande, ska då tillhandahållandet av varor som till sin form och funktion tillverkas och anpassas efter varje kunds behov och individuell rådgivning till kunden om hur varan ska användas, anses utgöra ett varukontrakt eller ett tjänstekontrakt i den mening som avses i artikel 1.2 c respektive d i [direktiv 2004/18]? Ska vid denna bedömning enbart värdet för de respektive prestationerna beaktas? 3) Om fråga 2 ska besvaras så, att tillhandahållandet ska anses utgöra eller skulle kunna utgöra en tjänst, ska då artikel 1.4 i direktivet tolkas så att en tjänstekoncession – i motsats till ett ramavtal i den mening som avses i artikel 1.5 i direktivet – även föreligger om uppdrag lämnas på ett sätt som innebär att — beslutet om huruvida och i vilka fall uppdragstagaren får enskilda uppdrag inte fattas av uppdragsgivaren utan av tredje man, — uppdragstagaren får betalt av uppdragsgivaren, eftersom enbart den sistnämnda har lagstadgad skyldighet att erlägga betalning och gentemot tredje man är skyldig att tillhandahålla tjänsten, och — uppdragstagaren inte på något sätt behöver fullgöra eller uppvisa några prestationer innan tredje man tar hans tjänster i anspråk?”
31

Det framgår av den nederländska regeringens yttranden att BSE-testerna, i enlighet med dessa bestämmelser och under perioden mellan den 1 januari och den 1 april 2001, helt finansierades av de nationella myndigheterna, med undantag för testutrustningar och reagens om upp till högst 15 euro per test vilka medfinansierades av gemenskapen. Från och med den 1 april 2001 belades testerna med en avgift på 70 NLG (31,76 euro) per djur, i enlighet med artikel 3b i förordningen om avgifter för besiktning av kött och köttprodukter. Från och med den 1 januari 2002 finansierades dessa tester helt av näringsidkarna. Den totala kostnaden för ett snabbtest för BSE var i genomsnitt 198,35 NLG (90 euro) per djur. Detta belopp täckte kostnaden för utrustning, provtagning, transport av prover och utförande av testet.
2

Lagdekret nr 332 om föreskrifter för att påskynda försäljning av statens och andra offentliga rättssubjekts aktieinnehav i aktiebolag (decreto-legge n. 332, norme per l’accelerazione delle procedure di dismissione di partecipazioni dello Stato e degli enti pubblici in società per azioni), av den 31 maj 1994 (GURI nr 126, den , s. 38), som efter ändringar omvandlades till lag nr 474 av den (GURI nr 177, den , s. 5). Detta lagdekret ändrades därefter genom lag nr 350 av den med bestämmelser om utformningen av statens årliga och fleråriga budget (2004 års finanslag) (legge n. 350, disposizioni per la formazione del bilancio annuale e pluriennale dello Stato (legge finanziaria 2004)) (ordinarie tillägg till GURI nr 196, den , nedan kallad finanslag nr 350/2003). I det nämnda lagdekretet i dess omvandlade och ändrade lydelse (nedan kallat lagdekret nr 332/1994) föreskrivs att staten har särskilda befogenheter med avseende på vissa bolag (nedan kallade de särskilda befogenheterna).
2

Begäran har framställts i ett mål mellan bolaget J D Wetherspoon plc (nedan kallat Wetherspoon) och Commissioners for Her Majesty’s Revenue and Customs (nedan kallad Commissioners) avseende denna myndighets beslut om avslag på bolagets begäran att få tillämpa avrundning nedåt för varje varugrupp och varje transaktion vad avser det mervärdesskattebelopp som ska betalas.
18

Verwaltungsgericht Stuttgart fann under dessa omständigheter att målet kräver en tolkning av gemenskapsrätten och beslutade att vilandeförklara målet och ställa följande frågor till domstolen: ”1) Måste ’den huvudberättigade’, hos vilken en familjemedlem lagligen har varit bosatt under tre år, under hela denna tidsperiod uppfylla villkoren i artikel 7 första [stycket] i beslut nr 1/80 för att familjemedlemmen ska komma i åtnjutande av de rättigheter som avses i denna bestämmelse? 2) Räcker det att ’den huvudberättigade’ under nämnda period har haft anställning under två år och sex månader hos olika arbetsgivare och därefter, utan egen förskyllan, har varit arbetslös under sex månader, efter vilket han förblivit arbetslös under en längre tid, för att familjemedlemmen ska komma i åtnjutande av de rättigheter som avses i artikel 7 första [stycket] i beslut nr 1/80? 3) Omfattas en person som har fått uppehållstillstånd i egenskap av familjemedlem till en turkisk medborgare av tillämpningsområdet för artikel 7 första [stycket] i beslut nr 1/80 när den sistnämndes rätt att uppehålla sig i landet och tillgång till den reguljära arbetsmarknaden i en medlemsstat endast grundar sig på att personen i fråga har beviljats politisk asyl med anledning av politisk förföljelse i Turkiet? 4) För det fall fråga tre besvaras jakande: Omfattas en familjemedlem av tillämpningsområdet för artikel 7 första [stycket] i beslut nr 1/80 när ’den huvudberättigade’ (i förevarande fall fadern) har erhållit uppehållstillstånd och tillgång till den reguljära arbetsmarknaden på grund av att denne beviljats politisk asyl, men asyl beviljats på grundval av oriktiga uppgifter? 5) För det fall fråga fyra besvaras nekande: Krävs det i sådana fall att ’den huvudberättigades’ rättigheter (i förevarande fall faderns) formellt återkallas eller upphävs innan familjemedlemmen nekas de rättigheter som avses i artikel 7 första [stycket] i beslut nr 1/80?”
34

Den hänskjutande domstolen beslutade under dessa omständigheter att förklara målet vilande och att ställa följande tolkningsfrågor till domstolen: ”1) Ska som behandling av personuppgifter som avses i artikel 3.1 i [direktivet] betraktas att uppgifter gällande fysiska personers förvärvsinkomster, kapitalinkomster och förmögenhet a) samlas in från skattemyndigheternas offentliga handlingar och behandlas för publicering, b) publiceras i ett tryckalster, där uppgifterna står i alfabetisk ordning och grupperade enligt inkomstklass i långa, kommunvis uppgjorda förteckningar, c) utlämnas vidare på CD-ROM-skiva för kommersiella syften, d) behandlas i en enhet för SMS-tjänster så, att de som använder mobiltelefon kan sända ett textmeddelande till ett bestämt nummer och, genom att uppge en persons namn och hemkommun som svarsmeddelande till mobiltelefonen, få uppgifter om personens förvärvs- och kapitalinkomster samt förmögenhet? 2) Ska [direktivet] tolkas så, att ovan i styckena 1 a–1 d nämnda funktioner kan betraktas som behandling av personuppgifter uteslutande för journalistiska ändamål som avses i artikel 9 i nämnda direktiv, när hänsyn tas till att de insamlade uppgifterna har samlats om mer än en miljon skattskyldiga, ur uppgifter som med stöd av nationell offentlighetslagstiftning är offentliga, och att det huvudsakliga ändamålet med verksamheten är att publicera ovan nämnda uppgifter? 3) Ska artikel 17 i [direktivet] jämförd med principerna för och ändamålen med direktivet tolkas så, att det inte är förenligt med direktivet att offentliggöra uppgifter som samlats in för journalistiska ändamål och att lämna ut dem för kommersiella syften? 4) Kan [direktivet] tolkas så, att det inte alls blir tillämpligt på personregister som enbart och i oförändrad form innehåller material som har publicerats i massmedierna?”
15

53 § punkt 1 lag nr XIX från 1998 har följande lydelse: ”Brottsoffret kan, i de fall som omnämns i lagen, ta över målet och föra enskilt åtal i åklagarens ställe när a) åklagaren eller den myndighet som leder förundersökningen beslutar att inte väcka åtal respektive lägger ned förundersökningen, b) åklagaren beslutar att inte väcka åtal avseende vissa gärningar eller gärningsmoment, c) åklagaren lägger ned åtalet, d) åklagaren efter avslutad förundersökning anser att det inte föreligger något brott som faller under allmänt åtal och därför beslutar att inte väcka åtal eller – till följd av en förundersökning i ett mål om enskilt åtal – beslutar sig för att inte överta åtalet, eller när e) åklagaren lägger ned åtalet under rättegången för att den anser att det inte föreligger något brott som faller under allmänt åtal.”
8

Artikel 7 i arbetsordningen innehåller bestämmelserna för immunitetsförfaranden för Europaparlamentets ledamöter. I artikel 7.6 och 7.7 föreskrivs följande: ”6. Vid ärenden som rör fastställelse av immunitet eller privilegier skall utskottet ange huruvida omständigheterna innefattar en begränsning av administrativ eller annan natur av ledamöternas rörelsefrihet under resa till eller från parlamentets mötesplats, eller ett yttrande som gjorts eller en röst som avgivits under utövandet av ledamöternas uppdrag, eller om de kan jämföras med andra aspekter som omfattas av artikel 10 i protokollet om immunitet och privilegier och som inte omfattas av nationell lagstiftning. Utskottet skall föreslå att den berörda myndigheten skall uppmanas att dra nödvändiga slutsatser därav. 7. Utskottet får avge ett motiverat yttrande om huruvida myndigheten i fråga kan anses behörig och huruvida den begäran myndigheten har ingett kan anses tillåtlig. Utskottet får emellertid under inga omständigheter uttala sig i skuldfrågan, eller på annat sätt yttra sig över ledamoten eller om det riktiga i att väcka åtal för de uttalanden eller handlingar som tillskrivs ledamoten, inte ens vid tillfällen där utskottet genom prövning av en begäran erhåller detaljerad kunskap i fallet.”
67

Domstolen anmärker inledningsvis att klaganden vid förhandlingen har gjort gällande att genomförandet av artikel 2 i det omtvistade beslutet endast delvis har inställts, varvid klaganden har betalat in den del av importtullen som rör de omtvistade certifikaten. Målet handlar således både om återbetalning av importtull, vad avser de belopp som klaganden har betalat in, och om eftergift av sådan tull, vad avser tull som har bokförts men som klaganden inte har betalat in.
Mål C-428/07

The Queen, på begäran av:

Mark Horvath

mot

Secretary of State for Environment, Food and Rural Affairs

(begäran om förhandsavgörande från High Court of Justice (England & Wales), Queen’s Bench Division (Administrative Court))

”Gemensam jordbrukspolitik — System för direktstöd — Förordning (EG) nr 1782/2003 — Artikel 5 och bilaga IV — Minimikrav för god jordbrukshävd och goda miljöförhållanden — Underhåll av vägar och leder som omfattas av en rätt att nyttja dessa — Genomförande av en medlemsstat — Överföring av behörighet till regionala myndigheter i en medlemsstat — Diskriminering som strider mot gemenskapsrätten”

Förslag till avgörande av generaladvokat V. Trstenjak föredraget den 3 februari 2009 I ‐ 6357

Domstolens dom (stora avdelningen) av den 16 juli 2009 I ‐ 6393

Sammanfattning av domen

Jordbruk – Gemensam jordbrukspolitik – System för direktstöd – Gemensamma bestämmelser (Rådets förordning nr 1782/2003, artikel 5 och bilaga IV) Jordbruk – Gemensam jordbrukspolitik – System för direktstöd – Gemensamma bestämmelser (Rådets förordning nr 1782/2003, artikel 5 och bilaga IV)
Det ankommer på den nationella domstol som ska avgöra tvisten att pröva, mot bakgrund av de särskilda omständigheterna i målet, inom ramen för ett förfarande om uppbörd av importtullar i efterhand, huruvida den tidsfrist som en importör faktiskt beviljats innebär att vederbörande getts tillfälle att på ett meningsfullt sätt yttra sig till tullmyndigheten.

Olika villkor gäller i detta avseende. Det ankommer i detta fall på den nationella domstolen att i vederbörlig ordning beakta omständigheterna i målet. Med avseende på import från länder i Asien kan sådana omständigheter som de aktuella transaktionernas komplexitet, avståndet eller kvaliteten på de traditionella förbindelser som upprätthålls med behöriga lokala myndigheter vara av betydelse. Företagets storlek och huruvida det har återkommande handelsförbindelser med landet i fråga ska även beaktas. Omständigheter, vilka kan göra det möjligt att slå fast att det berörda företaget har hörts med fullständig kännedom om omständigheterna under förfarandet för kontroll, ska även tas i beaktande. Ett förfarande för kontroll som varar flera månader, och som omfattar undersökningar på plats och förhör med det berörda företagets företrädare vars yttranden tas in i akten, kan således ge stöd för en presumtion att det nämnda företaget kände till anledningen till kontrollen och de faktiska omständigheter som läggs företaget till last.

Den nationella domstolen är dessutom skyldig att kontrollera huruvida det, med beaktande av den tid som har förflutit mellan den tidpunkt då den berörda myndigheten tog emot importörens yttrande och det datum då myndigheten fattade sitt beslut, är möjligt att anse att myndigheten i vederbörlig ordning beaktat de yttranden som getts in till den.

(se punkterna 44–46, 53 och 54 samt punkterna 2 och 3 i domslutet)
1)

Republiken Italien har underlåtit att uppfylla sina skyldigheter enligt artiklarna 2.1 a, c och d samt 193–273 i rådets direktiv 2006/112/EG av den 28 november 2006 om ett gemensamt system för mervärdesskatt, varigenom artiklarna 2 och 22 i rådets sjätte direktiv 77/388/EEG av den 17 maj 1977 om harmonisering av medlemsstaternas lagstiftning rörande omsättningsskatter – Gemensamt system för mervärdesskatt: enhetlig beräkningsgrund har ersatts från och med den 1 januari 2007, och enligt artikel 10 EG genom att i artikel 2.44 i lag nr 350 med bestämmelser om utformningen av statens årliga och fleråriga budget (budgetlagen för år 2004) (legge n. 350, disposizioni per la formazione del bilancio annuale e pluriennale dello Stato (legge finanziaria 2004)) av den 24 december 2003 utvidga skatteamnestin enligt artiklarna 8 och 9 i lag nr 289 av den 27 december 2002 (budgetlagen för år 2003) till år 2002 och genom att uttryckligen och generellt föreskriva att de skattepliktiga transaktioner som genomförts under taxeringsperioden för år 2002 inte ska granskas.
I ‑ 54*UPPLYSNING OM OPUBLICERADE AVGÖRANDEN
Domstolens dom (sjunde avdelningen) av den 3 april 2008 —  
kommissionen mot Portugal
(mål C-289/07)
”Fördragsbrott — Direktiv 2004/17/EG — Samordning av 
förfarandena vid upphandling på områdena vatten, energi, 
transporter och posttjänster — Underlåtenhet att införliva 
direktivet inom den föreskrivna tidsfristen”
Talan om fördragsbrott — Domstolens prövning av huruvida talan är välgrundad — 
Situation som ska beaktas — Situationen vid utgången av den frist som har angetts i 
det motiverade yttrandet (Artikel 226 EG) (se punkt 9)
Saken
Fördragsbrott — Underlåtenhet att inom den föreskrivna fristen anta de bestämmelser 
som är nödvändiga för att följa Europaparlamentets och rådets direktiv 2004/17/EG 
av den 31 mars 2004 om samordning av förfarandena vid upphandling på områdena 
vatten, energi, transporter och posttjänster (EUT L 134, s. 1).
Domslut
1)  Republiken Portugal har underlåtit att uppfylla sina skyldigheter enligt 
artikel  71 i Europaparlamentets och rådets direktiv  2004/17/EG av den 
31 mars 2004 om samordning av förfarandena vid upphandling på områdena 
vatten, energi, transporter och posttjänster genom att inte inom den 
I ‑ 55*UPPLYSNING OM OPUBLICERADE AVGÖRANDEN
föreskrivna fristen anta de lagar och andra författningar som är nödvändiga 
för att följa direktivet.
2)  Republiken Portugal ska ersätta rättegångskostnaderna.
Domstolens beslut (åttonde avdelningen) av den 9 april 2008 —  
RAI mot PTV Programmazioni Televisive
(mål C-305/07)
”Begäran om förhandsavgörande — Uppenbar grund för avvisning”
Begäran om förhandsavgörande — Upptagande till sakprövning — Frågor som ställts 
utan att vara tillräckligt precisa avseende omständigheterna och de rättsliga frågorna 
(Artikel 234 EG och artikel 23 i domstolens stadga) (se punkterna 14–18)
Saken
Begäran om förhandsavgörande — Tribunale Ordinario di Genova — Tolkning av 
artikel 86 andra stycket EG — Begreppet stöd — Avgift som åläggs samtliga innehavare 
av tv‑apparater i syfte att finansiera sändningarna för public service‑ television — 
Giltighet av kommissionens beslut K(2005) 1164 slutlig av den 20 april 2005, i vilket 
kommissionen förklarade avgiften förenlig med den gemensamma marknaden.
Avgörande
Begäran om förhandsavgörande från Tribunale ordinario di Genova, enligt beslut av 
den domstolen av den 16 juni 2007, avvisas då det är uppenbart att den inte kan tas 
upp till sakprövning.
133

ADM har under den tredje grundens fjärde del gjort gällande att förstainstansrätten i punkt 263 i den överklagade domen missuppfattade den anteckning som Roquette hade gett in till kommissionen, genom att ange att det var Roquette som hade gjort anteckningen under mötet den 3–.
17

I del I sektion C i meddelandet om invändningar har kommissionen redovisat de faktiska omständigheter som invändningarna avser. I punkt 50 i detta meddelande räknade kommissionen upp de fem huvudsakliga dokument som utgjorde bevisning för dess slutsatser om de faktiska omständigheterna, som bifogats nämnda meddelande tillsammans med sex andra dokument. Bland dessa dokument återfanns ett protokoll över vad en representant för ADM uppgett vid mötet den 11 december 1998 med företrädare för kommissionen (det vill säga ADM:s uttalande), ett protokoll över vad en tidigare representant för ADM uppgett inför företrädare för det amerikanska justitiedepartementet och agenter från Federal Bureau of Investigation (FBI) under det antitrustförfarande som de amerikanska myndigheterna drivit, daterat den 5 november 1996 (nedan kallat FBI-rapporten), samt Cerestars uttalande.
—

Eftersom hon ibland kom för sent till arbetet på grund av svårigheter som hade samband med hennes sons tillstånd, blev hon tillsagd att hon skulle avskedas om hon kom för sent på nytt. Inga sådana hot riktades mot andra anställda med barn som inte har ett funktionshinder och som kom för sent av samma skäl.
43

Det förhållandet att en person är medborgare i den medlemsstat som beviljar den förmån som är i fråga i målet vid den nationella domstolen samt har bott i denna stat under mer än 20 år, varvid personen har studerat och arbetat, kan vara tillräckligt för att anse att det finns en anknytning mellan medlemsstaten och mottagaren av förmånen. Under dessa omständigheter måste kravet på bosättning under hela den period under vilken förmånen betalas ut anses vara oproportionerligt, eftersom det går utöver vad som är nödvändigt för att säkerställa en sådan anknytning.
I ‑ 1853Mål C-103/06
Philippe Derouin
mot
Union pour le recouvrement des cotisations de sécurité sociale
et d’allocations familiales de Paris — Région parisienne  
(Urssaf de Paris — Région parisienne)
(begäran om förhandsavgörande  
från Tribunal des affaires de sécurité sociale de Paris)
”Social trygghet för migrerande arbetstagare — Förordning (EEG) nr 1408/71 — 
Egenföretagare som är bosatta och utövar verksamhet i Frankrike — Avgift 
som tas ut i syfte att finansiera vissa delar av socialförsäkringen — Avgift som 
tas ut i syfte att finansiera socialförsäkringens underskott — Beaktande av 
inkomst intjänad i en annan medlemsstat och beskattningsbar i denna stat 
med tillämpning av ett avtal med syfte att undvika dubbelbeskattning”
Förslag till avgörande av generaladvokat P.  Mengozzi föredraget den 
18 oktober 2007  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  . I ‑ 1855
Domstolens dom (tredje avdelningen) av den 3 april 2008    .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  I ‑ 1880
I ‑ 1854SAMMANFATTNING — MÅL C‑103/06
Sammanfattning av domen
Social trygghet för migrerande arbetstagare — Medlemsstaternas behörighet att utforma sina 
system för social trygghet
(Rådets förordning nr 1408/71)
Förordning nr  1408/71 i dess ändrade och 
uppdaterade lydelse enligt rådets förord ‑
ning nr  307/1999 ska tolkas så, att den inte 
utgör hinder för att en medlemsstat, vars 
lagstiftning på området för social trygghet 
är exklusivt tillämplig på en i landet bosatt 
egenföretagare, undantar inkomster som 
denne egenföretagare uppburit i en annan 
medlemsstat från beräkningsunderlaget för 
avgifter av typen contribution sociale géné ‑
ralisée (avgift som tas ut i syfte att finan ‑
siera vissa delar av socialförsäkringen) och 
contribution pour le remboursement de la dette sociale (avgift som tas ut i syfte att 
finansiera socialförsäkringens underskott), 
med tillämpning bland annat av ett avtal 
med syfte att undvika dubbelbeskattning på 
inkomstskatteområdet.
(se punkt 32 samt domslutet)
Nyckelord

Sammanfattning



Nyckelord

1. Socialpolitik – Likabehandling av kvinnor och män i arbetslivet i fråga om social trygghet – Direktiv 79/7

(Rådets direktiv 79/7)

2. Medlemsstater – Skyldigheter – Genomförande av gemenskapsrätten

(Artikel 10 EG)

Sammanfattning

1. Direktiv 79/7 om successivt genomförande av principen om likabehandling av kvinnor och män i fråga om social trygghet utgör inte hinder för att en medlemsstat, om den antar lagstiftning som syftar till att ge personer av ett visst kön, som tidigare diskriminerades, möjlighet att under hela pensionstiden omfattas av det pensionssystem som är tillämpligt på personer av motsatt kön, gör en sådan anslutning till systemet avhängig av att de förstnämnda personerna betalar utjämningsavgifter, som utgörs av skillnaden mellan de avgifter som de betalat under den period då diskrimineringen ägde rum och de högre avgifter som har betalats av den andra personkategorin under samma period, med tillägg av ränta som kompenserar för inflationen.

Varje åtgärd som vidtas av en medlemsstat för att rätta sig efter gemenskapsrättsliga normer, såsom principen om likabehandling av män och kvinnor, skall vara effektiv. Direktiv 79/7 utgör i detta avseende hinder för att nämnda medlemsstat kräver att det till betalningen av utjämningsavgifterna läggs en annan ränta än den som syftar till att kompensera för inflationen. Detta direktiv utgör likaledes hinder för att det krävs att denna betalning skall göras i form av ett engångsbelopp, när detta villkor gör den aktuella utjämningen i praktiken omöjlig eller orimligt svår. Detta är bland annat fallet när det belopp som skall betalas överstiger de berörda personernas årliga pension.

(se punkterna 27–28 och 35 samt punkt 1 i domslutet)

2. När det följer av en dom som meddelats efter en begäran om förhandsavgörande att en nationell lagstiftning är oförenlig med gemenskapsrätten, ankommer det på den aktuella medlemsstatens myndigheter att vidta alla åtgärder, både allmänna och särskilda, för att säkerställa att gemenskapsrätten iakttas, varvid de särskilt skall se till att den nationella rätten så snart som möjligt bringas i överensstämmelse med gemenskapsrätten och att enskildas rättigheter enligt gemenskapsrätten ges full verkan.

Om det har konstaterats att det föreligger en diskriminering i strid med gemenskapsrätten och det inte har antagits några bestämmelser för att åtgärda denna, skall den nationella domstolen underlåta att tillämpa varje diskriminerande bestämmelse i nationell rätt, utan att behöva begära eller avvakta att den nationella lagstiftaren upphäver den, och tillämpa samma bestämmelser på personerna i den missgynnade gruppen som dem som gäller för personerna i den andra kategorin.

(se punkt 41 och punkt 2 i domslutet)