Mål C‑246/16

Enzo Di Maura

mot

Agenzia delle Entrate – Direzione Provinciale di Siracusa

(begäran om förhandsavgörande från Commissione tributaria provinciale di Siracusa)

”Begäran om förhandsavgörande – Mervärdesskatt – Beskattningsunderlag – Sjätte direktivet 77/388/EEG – Artikel 11 C.1 andra stycket – Begränsning av rätten att sätta ned beskattningsunderlaget vid utebliven betalning från motparten – Medlemsstaternas utrymme för skönsmässig bedömning vid införlivande – Huruvida perioden för näringsidkarens förfinansiering är proportionerlig

Sammanfattning – Domstolens dom (första avdelningen) av den 23 november 2017

Harmonisering av skattelagstiftning – Gemensamt system för mervärdesskatt – Beskattningsunderlag – Nedsättning om betalning helt eller delvis uteblir – Nationella undantagsbestämmelser – Nationell lagstiftning enligt vilken en nedsättning av beskattningsunderlaget är avhängig av att ett resultatlöst konkursförfarande, som kan pågå i mer än tio år, har genomförts – Otillåtet

(Rådets direktiv 77/388, artikel 11 C.1 andra stycket)

Artikel 11 C.1 andra stycket i rådets sjätte direktiv 77/388/EEG av den 17 maj 1977 om harmonisering av medlemsstaternas lagstiftning rörande omsättningsskatter – Gemensamt system för mervärdesskatt: enhetlig beräkningsgrund, ska tolkas så att en medlemsstat, som villkor för att få sätta ned beskattningsunderlaget inte kan kräva att ett resultatlöst konkursförfarande ska ha genomförts när ett sådant förfarande kan pågå i mer än tio år.

Om betalningen helt eller delvis uteblir utan ett icke godkännande av avtalet eller avbeställning är köparen nämligen fortfarande skyldig att betala det avtalade priset och säljaren, även om denne inte längre äger varan, har i princip fortfarande en fordran som vederbörande kan göra gällande i domstol. Det kan dock inte uteslutas att en sådan fordran i praktiken blir omöjlig att driva in. Unionslagstiftaren har därför låtit varje medlemsstat själv bestämma huruvida utebliven betalning – vilken till skillnad från vad som är fallet vid icke godkännande av avtalet eller avbeställning i sig inte innebär att parterna försätts i den situation de ursprungligen befann sig i – ska ge rätt till nedsättning av beskattningsunderlaget i motsvarande omfattning på de villkor som medlemsstaten bestämmer, eller om någon sådan nedsättning inte ska medges i dessa fall (dom av den 15 maj 2014, Almos Agrárkülkereskedelmi, C‑337/13, EU:C:2014:328, punkt 25).

Såsom domstolen redan har slagit fast, grundar sig denna möjlighet att göra undantag, som är strikt begränsad till fall då betalningen helt eller delvis uteblir, emellertid på tanken att utebliven betalning från motparten under vissa omständigheter och på grund av rättsläget i den berörda medlemsstaten kan vara svår att kontrollera eller vara endast tillfällig (dom av den 3 juli 1997, Goldsmiths, C‑330/95, EU:C:1997:339, punkt 18).

Av detta följer att utövandet av denna möjlighet att införa undantag måste vara berättigat, så att åtgärder som medlemsstaterna vidtar för att använda sig av denna möjlighet inte ska hindra att det mål uppnås som eftersträvas med sjätte direktivet, nämligen att harmonisera skatterna (dom av den 3 juli 1997, Goldsmiths, C‑330/95, EU:C:1997:339, punkt 18).

Såsom har angetts i punkt 22 i förevarande dom är syftet med undantaget från rätten till nedsättning av beskattningsunderlaget i artikel 11 C.1 andra stycket i sjätte direktivet att beakta den osäkerhet som råder med avseende på huruvida en utebliven betalning någonsin kommer att kunna drivas in.

Denna osäkerhet har uppenbarligen tagits i beaktande när en beskattningsbar person mister rätten att sätta ned beskattningsunderlaget så länge det inte har bevisats att fordran är omöjlig att driva in. Det ska dock konstateras att samma mål kan uppnås om nedsättning beviljas så snart den beskattningsbara personen visar att skulden med rimlig sannolikhet inte kommer att betalas, och genom att, efter förnyad bedömning, höja beskattningsunderlaget för det fall betalning trots allt sker. Det ankommer således på de nationella myndigheterna att, med iakttagande av proportionalitetsprincipen och under domstolskontroll, bedöma den bevisning för långvarig utebliven betalning som den beskattningsbara personen ska inkomma med beroende på vad som föreskrivs i den nationella lagstiftning som är tillämplig. Ett sådant system skulle vara lika effektivt för att uppnå det eftersträvande målet och samtidigt vara mindre ingripande för den beskattningsbara personen, som säkerställer förfinansieringen av mervärdesskatten genom att driva in den för statens räkning, såsom har påpekats ovan i punkt 23.

(Se punkterna 16–18, 26, 27 och 29 samt domslutet)