Förslag till avgörande av generaladvokat Fennelly föredraget den 6 juli 2000. - Neste Markkinointi Oy mot Yötuuli Ky m.fl.. - Begäran om förhandsavgörande: Tampereen käräjäoikeus - Finland. - Konkurrens - Exklusiva inköpsavtal - Bensinstationsavtal - Löptid - Avtalen med en leverantör bidrar i väsentlig mån till utestängning från marknaden - Åtskillnad mellan olika avtal med samma leverantör. - Mål C-214/99.



Rättsfallssamling 2000 s. I-11121



Generaladvokatens förslag till avgörande

1 Detta förhandsavgörande gäller frågan huruvida ett exklusivt inköpsavtal, som ingåtts i Finland av en leverantör av oljebränslen till bensinstationer är förenligt med artikel 85 i EG-fördraget (nu artikel 81 EG). Den huvudfråga som väckts gäller huruvida verkan av vissa avtal, som vid tiden för tvisten i den nationella domstolen kunde sägas upp med kort uppsägningstid, kan bedömas separat från andra tidsbundna avtal som leverantören i fråga ingått. Någon fråga huruvida ett sådant avtal, under förutsättning att det faller inom ramen för förbudet i artikel 81.1 EG, faller in under det vid den tidpunkten gällande gruppundantaget har dock inte väckts.(1)

I - Faktiska omständigheter och tillämpliga bestämmelser

2 Den 7 och 15 oktober 1986 ingick Yötuuli Ky, tidigare M. Jukkola Ky, och Kesoil Oy, Neste Markkinointi Oys företrädare, ett samarbets- och marknadsföringsavtal rörande bensinstationsverksamhet. Enligt avtalet skulle Yötuuli Ky ansluta sig till Kesoil Oys distributionskedja och vid sina försäljningsställen sälja endast olje- och andra specialprodukter som marknadsfördes av den senare. Avtalet ingicks för en tioårsperiod varefter det skulle fortsätta fem år i taget om ingendera parten sade upp det. Uppsägningen skulle ske sex månader före utgången av den sålunda bestämda avtalstiden. Efter det att avtalet hade gällt i minst tio år skulle emellertid köparen ha rätt att när som helst säga upp det med ett års uppsägningstid.

3 I skrivelse daterad den 23 juni 1998 informerade Yötuuli Ky Neste Markkinointi Oy om att företaget från och med den 1 juli 1998 skulle upphöra med inköp av bränsle enligt samarbetsavtalet.(2) Neste Markkinointi Oy (nedan kallad käranden eller Neste) väckte därefter talan i Tampereen Käräjäoikeus (Tammerfors tingsrätt) mot Yötuuli Ky och dess ansvariga samarbetspartners (nedan tillsammans kallade svarandena) och yrkade skadestånd på 530 000 FIM för avtalsbrott med anledning av att dessa avslutat samarbetsavtalet utan att iaktta uppsägningstiden på ett år.

4 I sitt svaromål anförde svarandena att den exklusiva inköpsskyldigheten stred mot artikel 81.1 EG. De hävdade att mindre än fem procent av ägarna i Finland inte var bundna av någon sådan skyldighet och att tillträdet till den finska marknaden även begränsades av bristen på självständiga återförsäljare och än mer av det höga antalet befintliga distributionsstationer över hela landet. Vidare ansåg svarandena att artikel 10 i förordning nr 1984/83 inte var tillämplig på avtalet eftersom det, när det en gång hade förlängts efter den första tioårsperioden, skulle anses ha träffats för en "obestämd tid" i den mening som avses i artikel 12.1 c) i förordningen. Avtalet var således ogiltigt enligt artikel 81.2 EG.

5 Käranden bestred svaromålet och gjorde gällande att en exklusiv inköpsskyldighet skulle anses förbjuden endast om det var uppenbart att avtalens kumulerande verkan ledde till att inhemska eller utländska konkurrenter inte kunde träda in på marknaden i fråga och om det avtal som är föremål för talan och andra liknande avtal i väsentlig mån bidrog till denna uppdelning av marknaden. Medan 573 av totalt 1 799 bensinstationer i Finland per den 31 december 1997 tillhörde Nestes kedja, och oaktat att dessa innehade en andel av 33,5 procent av försäljningsvolymen vad gäller bensin och 44,2 procent vad gäller dieselolja i Finland, fanns det i juli 1998 endast 27 återförsäljaravtal i kraft med liknande klausuler avseende löptiden. De aktuella 27 bensinstationerna var i allmänhet små och hade en försäljningsvolym om endast 2,48 respektive 1,07 procent av den totala försäljningsvolymen för bensin respektive dieselolja i Finland. Följaktligen gjorde käranden gällande att Yötuuli Oys avtal inte i någon väsentlig mån kunde ha medfört utestängning från marknaden och att en eventuell begränsning av tillträdet till den finska marknaden inte berodde på den exklusiva inköpsskyldigheten i samarbetsavtalen. På marknaden för återförsäljning av oljebränslen sker konkurrensen främst på grundval av priset.

6 Tampereen Käräjäoikeus (nedan kallad den nationella domstolen) anförde i sin begäran om förhandsavgörande den 1 juni 1999 att "graden av utestängning orsakad av nätet [av exklusiva inköpsavtal inom den finska bensinstationsmarknaden] är beaktansvärd". Domstolen betonar dock att frågan huruvida tillträde till marknaden rent faktiskt är begränsat är tvistig mellan parterna. Med hänvisning till EG-domstolens rättspraxis, domarna i målen Brasserie de Haecht och Delimitis, konstaterar domstolen att ett exklusivt inköpsavtal är förbjudet enligt artikel 81.1 EG endast om det, med hänsyn till det ekonomiska och rättsliga sammanhang som avtalet ingår i, gör det svårt för konkurrenter att etablera sig på marknaden eller öka sin befintliga marknadsandel.(3) Hänsyn måste då tas till att avtalet är en del av ett nät av likartade avtal vars kumulativa verkan medför begränsad konkurrens. Vidare måste avtalet "i väsentlig mån bidra till den utestängningsverkan som hela antalet avtal" har. "I vilken omfattning det enskilda avtalet bidrar beror på avtalsparternas ställning på den relevanta marknaden och på avtalets varaktighet."

7 Enligt den nationella domstolen kunde den inte avgöra den aktuella tvisten utan att ge svar på frågan huruvida "det förbud som grundas på avtalsnätets kumulativa verkan även omfattar det avtal som är föremål för talan". Detta ger upphov till frågan huruvida konkurrensverkan av en specifik leverantörs alla avtal skall ses tillsammans eller om de kan ses separata. Enligt domstolens uppfattning bidrar det aktuella avtalet, sett tillsammans med andra avtal som kan sägas upp med ett års uppsägningstid, inte i väsentlig mån till uppdelningen av marknaden. Domstolen ansåg att förstainstansrättens tolkning av domen i målet Delimitis i domarna i målen Langnese-Iglo och Schöller inte är tillräckligt tydlig när det gäller frågan huruvida en separat analys av ett specifikt avtal är möjlig.(4) Enligt domstolens mening begränsar sådana avtal som har ingåtts för flera år tillträdet till marknaden i betydligt större mån än de som kan sägas upp med kort varsel. Det skulle inte vara godtyckligt att behandla sådana avtal separat för att kunna tillämpa artikel 81.1 EG på en särskild leverantörs nät av avtal. Emellertid kan detta synsätt stå i strid med principen om rättssäkerhet, vilken kan kräva att ett förbud grundat på den kumulativa verkan som ett nät av exklusiva inköpsavtal medför endast kan bli aktuellt vid en bedömning av samtliga avtal som varje leverantör ingått.

8 Domstolen beslutade att ställa följande fråga till EG-domstolen:

"Skall förbudet enligt artikel 85.1 i EG-fördraget tillämpas på ett exklusivt inköpsavtal som en leverantör har träffat med en återförsäljare, som när som helst kan säga upp avtalet med ett års uppsägningstid, i ett fall där denne leverantörs samtliga exklusiva inköpsavtal, antingen i sig eller tillsammans med nätet av de liknande avtal som samtliga leverantörer har träffat, har en påtaglig inverkan på utestängningen från marknaden, men där avtal som till sin giltighetstid är av samma slag som det exklusiva inköpsavtalet i fråga endast har utgjort en mycket liten andel av samma leverantörs samtliga exklusiva inköpsavtal, av vilka merparten har varit tidsbundna avtal som har träffats för mer än ett år?"

II - Yttranden

9 Såväl skriftliga som muntliga yttranden har framförts av Neste, Republiken Frankrike och kommissionen.

10 I sina muntliga yttranden har Neste påpekat att någon fråga angående eventuell tillämplighet av gruppundantaget inte väckts i detta fall. Neste har anfört att konkurrens inom marknaden för återförsäljning av oljebränslen i Finland är begränsad till priskonkurrens mellan de olika varumärkena. Med hänvisning till framför allt domen i målet Delimitis har Neste hävdat att avtal av det slag som är i fråga inte har någon verkan alls, eller endast minimal sådan, på konkurrensen inom bolagets marknad. En ovillkorlig rätt att med ett års uppsägningstid avsluta ett avtal är helt rimlig, eftersom det ger såväl återförsäljare som leverantör en rimlig tidsperiod att förbereda för ett smidigt byte av stationens leverantör. För den förstnämnde medför det en faktisk frihet att byta leverantör och för den sistnämnde en möjlighet att få tillbaka de ofta omfattande investeringar i stationen som återförsäljaren föranlett eller de kostnader som det inneburit att förse denne med utrustning eller lån med låg ränta.

11 Frankrike har föreslagit att EG-domstolen omformulerar den fråga som har ställts i begäran om förhandsbesked till att avse huruvida ett avtal med en klausul som föreskriver automatisk förlängning nödvändigtvis är ett avtal som slutits på "obestämd tid" och, i så fall, vilka konsekvenser en sådan klausul innebär för tillträdet till marknaden. Enligt Frankrikes mening bör inte en automatisk förlängning nödvändigtvis jämställas med obestämd tid vid tillämpningen av förordning nr 1984/83. Vid sammanträdet har Frankrikes representant betonat att nationella domstolar måste vara oförhindrade att bedöma den faktiska konkurrensverkan som avtal med klausuler om automatisk förlängning innebär. Sådana villkor skulle snarare öka än begränsa konkurrensen - under förutsättning att uppsägningstiden är rimlig. Att i varje enskilt fall kräva samlad bedömning av en leverantörs avtalsnät skulle begränsa de nationella domstolarnas självständighet och åsidosätta de konkurrensfrämjande effekter som automatiskt förlängda avtal medför i de fall där möjligheten att byta leverantör alltid finns. Frankrike har hävdat att nationella domstolar borde kunna ta hänsyn till de olika situationer som kan föreligga. Ett automatiskt förlängt avtal som ingåtts för en tidsperiod av ett eller två år skulle underlätta en större omsättning av leverantörer jämfört med tidsbestämda avtal som ingåtts för fyra eller fem år. Frankrike har dock ansett att när ett avtal anses ha ingåtts på obestämd tid, föranleder inte enbart det faktum att den sorts avtal varom fråga är endast utgör en mindre del av alla de exklusiva inköpsavtal som en specifik leverantör ingått att detta avtals konkurrensverkan kan bedömas separat.

12 Kommissionen har anfört att det faktum att den konkurrensverkan som ett separat avtal eller grupp av avtal kan ha, är relativt obetydlig inte innebär att ett sådant avtal eller en sådan grupp av avtal inte omfattas av artikel 81.1 EG. Enligt kommissionens mening är den avgörande frågan huruvida sådana avtal har samma konkurrensverkan som den specifike leverantörens övriga avtal. Vidare menar kommissionen att en uppdelning av en specifik leverantörs avtal dels skulle vara godtycklig, dels skulle strida mot domstolens synsätt i domen i målet Delimitis(5) och dessutom, enligt förstainstansrättens domar i målen Langnese-Iglo(6) och Schöller(7), vara uttryckligen utesluten. Medan den nationella domstolen ensam kan bedöma de aktuella avtalens verkan på den finska marknaden, har kommissionens företrädare vid sammanträdet anfört att automatiskt förlängda avtal troligtvis skulle komma att gälla en längre tid och därmed utgöra ett större hot mot konkurrensen än tidsbestämda avtal, eftersom de senares förutbestämda upphörandedag medför att återförsäljaren blir påmind om möjligheten att byta leverantör.

III- Bedömning

A - Gruppundantaget

13 Av begäran om förhandsbesked framgår att den nationella domstolen frågat endast huruvida avtalet i fråga strider mot artikel 81.1 EG. Det framgår emellertid också att svaranden har anfört att, för det fall förbudet skall tillämpas, avtalet inte ingår i det gruppundantag för vissa bensinstationer som föreskrivs i avdelning III i förordning nr 1984/83. Förordningen var i kraft i juni 1998 när svarandena sade upp avtalet.(8) Ingen fråga har ställts avseende gruppundantagets tillämplighet eftersom den nationella domstolen tycks ha antagit att det inte är tillämpligt. Däremot har kommissionen och Frankrike, dock inte Neste, kommit in med skriftliga yttranden i frågan.

14 Artikel 10 i förordning nr 1984/83 föreskriver att artikel 81 EG inte gäller "avtal i vilka endast två företag är parter och den ena parten, återförsäljaren, avtalar med den andra, leverantören, att i utbyte mot särskilda kommersiella eller finansiella fördelar endast från denne ... köpa vissa oljebaserade bränslen till motorfordon och andra bränslen som anges i avtalet för återförsäljning på en bensinstation som är angiven i avtalet". Artikel 12.1 c föreskriver dock att artikel 10 inte gäller om "avtalet är träffat för en obestämd tid eller en tid som är längre än tio år" (min kursivering). Den fråga som kan sägas ha uppstått i detta mål är huruvida ett avtal som ingåtts för tio år och som därefter, om det inte sägs upp, automatiskt förlängs under ytterligare femårsperioder, utgör ett avtal träffat på "obestämd tid" och därmed inte kvalificerar sig för undantaget i artikel 10 i förordning nr 1984/83.

15 Även om jag inledningsvis, i syfte att ge den nationella domstolen det mest fullständiga och användbara svaret, ansåg att det vore till hjälp att beakta eventuell tillämplighet av förordning nr 1984/83, har jag av Nestes yttranden vid det muntliga sammanträdet blivit övertygad om motsatsen. Jag anser således inte att gruppundantagets tillämplighet är i fråga i detta mål.(9) Under sådana omständigheter vore det enligt min mening inte lämpligt att domstolen - åtminstone inte utan att den nationella domstolen ställt en sådan fråga - bedömer huruvida ett avtal liknande det förevarande skall anses vara träffat på "obestämd tid" i den mening som avses i förordning nr 1984/83(10) och därmed uteslutet från gruppundantagets tillämplighet.(11)

B - Artikel 81.1 EG och exklusiva inköpsavtal

16 Den nationella domstolens fråga förutsätter att det nät av exklusiva inköpsavtal som Neste ingått har en väsentlig utestängningsverkan antingen ensamt eller tillsammans med andra nät av liknande avtal som ingåtts av oljebränsleleverantörer i Finland. För att bedöma om en sådan verkan finns har den nationella domstolen tittat på EG-domstolens rättspraxis i domarna i målen Brasserie de Haecht och Delimitis.(12) Den nationella domstolen har dock ännu inte slutligen konstaterat om tillträde rent faktiskt är förhindrat eller om avtalen i fråga i någon väsentlig mån bidrar till den kumulativa utestängningsverkan som Nestes avtalsnät medför. Den nationella domstolen önskar snarare först få klart för sig om det vid tillämpning av artikel 81 EG är tillåtet att beakta endast vissa av en leverantörs alla avtal. De huvudprinciper som framgår av rättspraxis bidrar till svaret på frågan.

i) Relevant rättspraxis

17 I målet Brasserie de Haecht var bakgrunden den att ett stort antal exklusiva inköpsavtal ingåtts samtidigt av ett litet antal belgiska bryggerier. Den fråga som ställdes till domstolen var huruvida det var det ekonomiska sammanhanget avseende hela marknaden eller verkan av de specifika avtalen i fråga sedda isolerade från varandra, som mot bakgrund av artikel 81 EG måste beaktas. Domstolen slog fast att ett exklusivt inköpsavtals konkurrensverkan måste bedömas "i det sammanhang det figurerar, dvs. i dess rättsliga och ekonomiska sammanhang".(13) Detta beror på att "det vore meningslöst att beakta ett avtal ... beroende på dess verkan, om denna verkan skulle ses som åtskild från den marknad där den uppstår och endast granskas separat från alla de verkningar, konvergenta eller inte, som dess förverkligande medför".(14) I syfte att bedöma huruvida ett avtal verkligen omfattades av artikel 81.1 EG framhöll domstolen sedan att "det faktum att ett liknande avtal finns, kan beaktas ... i den mån liknande avtal i allmänhet kan begränsa handelsfriheten" (min kursivering).(15)

18 Domstolen har därför inte antagit en strikt hållning per se när det gäller tillämpligheten av artikel 81 EG på exklusiva inköpsavtal. Domstolen har aldrig formellt fastslagit att sådana avtal har som "syfte" att begränsa konkurrensen, utan har snarare fokuserat på huruvida så sker på grund av deras verkan i hela sina ekonomiska och rättsliga sammanhang. Samma synsätt återfinns i den prejudicerande domen i målet Société Technique Minière mot Maschinenbau Ulm(16) från 1966, där domstolen, medveten om potentiella konkurrensfrämjande fördelar vid vertikala hinder i återförsäljaravtal i termer av att underlätta marknadsinträde, slog fast att vid bedömningen av om ett avtal, som innehåller en bestämmelse som ger en ensamrätt till försäljning på ett geografiskt definierat område (i det fallet en hel medlemsstat) "skall anses som förbjudet på grund av dess syfte eller verkan måste man särskilt beakta beskaffenheten och den begränsade eller obegränsade mängden av de varor som omfattas av avtalet, leverantörens respektive ensamåterförsäljarens ställning och betydelse på den relevanta produktmarknaden, frågan huruvida det omtvistade avtalet utgör ett enstaka avtal eller om det tvärtom ingår i en serie avtal, om de bestämmelser som skall skydda rätten till ensamåterförsäljning är särskilt stränga eller om det tvärtom finns andra avsättningsmöjligheter för samma varor genom reexport och parallellimport".(17) Domstolen har således redan i begynnelsen av gemenskapens konkurrensrätt betonat vikten av en dynamisk och kontextuell analys. Detta synsätt bekräftades och utvecklades nyligen i domen i målet Delimitis, som gällde den tyska ölmarknaden.

19 I domen i målet Delimitis gjorde domstolen till en början en, såvitt avser avtalens syfte, långt ifrån ogynnsam helhetsbedömning av de exklusiva inköpsavtalens natur:(18)

"I ölleveransavtalen föreskrivs i allmänhet att leverantören skall ge återförsäljaren vissa ekonomiska och finansiella fördelar, till exempel genom att bevilja lån på fördelaktiga villkor, hyra ut lokaler för drift av serveringsstället och ställa tekniska installationer, möbler och annan utrustning som behövs för driften till förfogande. I gengäld förbinder sig återförsäljaren i regel att under en viss tid köpa de varor som avses i avtalet enbart av leverantören. Detta exklusiva inköpsåtagande är i allmänhet förbundet med ett förbud att sälja konkurrerande varor i det serveringsställe som hyrs ut av leverantören.

Sådana avtal innebär för leverantören fördelen av en viss garanterad avsättning, eftersom återförsäljaren, på grund av sin exklusiva inköpsskyldighet och det honom ålagda konkurrensförbudet, koncentrerar sina försäljningsansträngningar på de varor som omfattas av avtalet. Leveransavtalen innebär dessutom ett samarbete med återförsäljaren som gör det möjligt för leverantören att planera sin försäljning under avtalets löptid och att organisera sin produktion och distribution på ett effektivt sätt.

Ölleveransavtalen innebär även fördelar för återförsäljaren, eftersom de ger honom tillträde till ölförsäljningsmarknaden på fördelaktiga villkor och med leveransgaranti. Återförsäljarens och leverantörens gemensamma intresse av att främja försäljningen av de varor som omfattas av avtalet tillförsäkrar även återförsäljaren leverantörens stöd när det gäller att säkerställa varornas kvalitet och servicen till kunderna.

Även om sådana avtal inte har till syfte att begränsa konkurrensen i den mening som avses i artikel 85.1, måste det dock prövas om de har till resultat att hindra, begränsa eller snedvrida konkurrensen."

Enligt min mening gäller samma resonemang för de exklusiva försäljnings- och inköpsskyldigheterna i bensinstationsavtalen. Sådana avtal bör inte anses omfattas av artikel 81.1 EG såvida de inte innehåller klausuler som, i det ekonomiska sammanhang de uppträder i, medför en "tillräckligt stor skada" för konkurrensverkan.(19)

20 Eftersom ett enskilt avtal såsom bensinstationsavtalet mellan en bränsleproduktsleverantör och en lokal bensinstationsinnehavare knappast någonsin skulle kunna åstadkomma sådana begränsningseffekter som anses krävas för att falla in under artikel 81.1 EG, har domstolen konsekvent följt generaladvokat Roemers råd i målet Brasserie de Haecht och bedömt sådana avtals kumulativa verkan på marknaden i dess helhet.(20) För att kunna bestämma om en nationell domstol kan avskilja en specifik leverantörs nät av exklusiva inköpsavtal i syfte att bestämma huruvida vissa avtals konkurrensverkan, sedda ett och ett, är så försumbara att artikel 81 EG inte blir tillämplig, måste man emellertid noggrant undersöka det dynamiska och kontextuella synsätt avseende sådana avtals verkan som domstolen gav uttryck för i domen i målet Delimitis.

21 I domen i målet Delimitis bedömde domstolen huruvida förekomsten av flera exklusiva inköpsavtal "hindrar tillträdet" till marknaden.(21) För att kunna avgöra om tillträde var förhindrat fastslog domstolen att det för det första var nödvändigt att "undersöka vilken art och omfattning dessa avtal som en helhet har. Denna helhet omfattar alla liknande avtal som knyter ett stort antal försäljningsställen ..." det vill säga parallella avtalsnäts kumulativa verkan. Men även om "förekomsten av en serie liknande avtal" och "deras inverkan på möjligheterna att få tillträde till marknaden är betydande" är det inte säkert att marknaden nödvändigtvis är avstängd.(22) Tvärtom måste också de "verkliga, konkreta möjligheterna" och "konkurrensvillkoren" granskas innan detta steg i testet kan anses vederbörligt utfört.(23)

22 Det är endast om en undersökning av nämnda faktorer visar att "det är svårt att få tillträde till den relevanta marknaden" som alla individuella avtal i fråga eventuellt begränsar konkurrensen.(24) Det är dock nödvändigt att undersöka huruvida en specifik leverantörs avtal i märkbar utsträckning bidrar "till den kumulativa verkan ... av alla liknande avtal som konstaterats på den marknaden".(25) Denna undersökning kräver att inte enbart leverantörens marknadsandel utan också avtalens varaktighet beaktas. Eftersom varaktigheten är av central betydelse i förevarande fall bör relevant stycke i domen citeras i sin helhet:(26)

"Om varaktigheten är klart oproportionerlig i förhållande till den genomsnittliga varaktigheten för de ölleveransavtal som i allmänhet ingås på den relevanta marknaden, faller det enskilda avtalet under förbudet i artikel 85.1. Ett bryggeri som har en relativt liten marknadsandel men som binder sina försäljningsställen under många år, kan bidra till en marknadsavstängning i lika väsentlig mån som ett bryggeri som har en relativt stark ställning på marknaden, men som regelmässigt släpper sina försäljningsställen fria med kortare intervaller."

ii) Tillämpning i förevarande fall

23 Den nationella domstolen har ännu inte avgjort huruvida tillträde till den finska marknaden för leverantörer av oljebränsle är förhindrat med hänvisning till det första steget i "Delimitis-testet". Om nya och lika effektiva konkurrenter - oavsett Nestes mycket starka marknadsandel (577 av totalt 1 799 bensinstationer den 31 december 1997) - utan svårighet kunde komma in på marknaden, eller om befintliga konkurrenter med lätthet kunde öka sina marknadsandelar, skulle inte konkurrensen anses negativt påverkad av förekomsten av befintliga parallella nät av exklusiva inköpsavtal. Neste har såväl i sina skriftliga som muntliga yttranden betonat att inga begränsningar påverkar importen av bränsleprodukter till Finland, medan priset, som är den mest påtagliga konkurrensfaktorn på återförsäljningsmarknaden, huvudsakligen följer världsmarknaden och, för de nordiska länderna, är mer exakt beräknat utifrån de priser som gäller i Antwerpens, Rotterdams och Amsterdams hamnar. Neste har också pekat på att nya leverantörer på senare år framgångsrikt inträtt på den finska marknaden för återförsäljare av oljebränsle. Detta gäller även JET-kedjan, som nu har en tioprocentig marknadsandel med sina blott 25 bensinstationer, vilket är mindre än två procent av det totala antalet. Dessutom tycks det som om genomsnittslängden på bensinstationsavtal i Finland, inklusive kärandens, nu är tre till fem år.

24 Man måste dock ha i åtanke att svarandena i den nationella domstolen har hävdat att den finska marknaden för oljebränsle redan är mättad. Enbart det faktum att några nya konkurrenter nyligen lyckats få fotfäste på marknaden, liksom att Nestes marknadsandel på senare tid har rubbats, utesluter inte att tillträde till marknaden "är svårt". Detta skall den nationella domstolen avgöra genom att tillämpa "Delimitis-kraven". Jag anser att det måste finnas mer än en "verklig möjlighet" till tillträde som inte, eller åtminstone inte enbart, grundas på ett förvärvande eller övertagande efter befintliga leverantörer.(27) För det fall den nationella domstolen slutligen intar ståndpunkten att konkurrensen inte är begränsad på grund av olika nät av exklusiva inköpsavtal, är det försvar som svaranden anfört mot Nestes talan inte godtagbart, eftersom avtalet i fråga inte självt kan begränsa konkurrensen såsom krävs i artikel 81.1 EG.

25 Om den nationella domstolen däremot kommer fram till att tillgången till den finska marknaden för återförsäljning av oljebränsle hindras av de olika näten av exklusiva försäljningsavtal, är det värt att notera att det uttryckligen anges i begäran om förhandsbesked att kärandens nät av avtal i väsentlig mån bidrar till hela utestängningen - ett faktum som verkar rimligt med tanke på Nestes starka position på marknaden och mycket stora del av det totala antalet bensinstationer som är knutna till bolaget. Den nya aspekten i förevarande fall är den att den nationella domstolen tycks finna att kärandens samtliga avtal, förutom de 27 som är i fråga, som gällde den 1 juli 1998 när svarandens påstådda avtalsbrott ägde rum, innefattas i gruppundantaget i artikel 10 i förordning 1984/83. Följaktligen uppstår frågan huruvida man kan granska de 27 avtalens konkurrensverkan enskilt vid den tidpunkten under förutsättning att de kunde sägas upp med ett års uppsägningstid.

26 Ett övertygande och starkt argument för en sammantagen bedömning vid avgörandet av huruvida en leverantörs avtalsnät omfattas av artikel 81.1 EG grundas på rättssäkerhet. Den breda ekonomiska analys som det synsättet som anges i domen i målet Delimitis, kräver av nationella domstolar avseende tillämpningen av artikel 81 EG är till sin natur sammansatt och kommer för alla domstolar, utom de som är specialiserade på konkurrensrätt, att nästan undantagslöst innebära svårigheter. Detta insåg EG-domstolen själv i domen i målet Delimitis där kommissionens skyldighet att samarbeta med nationella domstolar uppmärksammades genom uttalandet att dessa domstolar "inom gränserna för tillämplig nationell processrätt" kan begära råd eller upplysningar från kommissionen "när den konkreta tillämpningen av artikel 85.1 eller artikel 86 medför särskilda svårigheter [och] för att få den ekonomiska och rättsliga information som denna institution kan förse [dem] med".(28) Dessutom, eftersom ett av de väsentliga målen sui generis för gemenskapens konkurrenspolitik - till skillnad från inhemsk konkurrenspolitik - är att verka för en integration av medlemsländernas marknader, och eftersom de flesta exklusiva inköpsavtal sedda ett och ett aldrig skulle kunna påverka den inhemska handeln, är det helt klart såväl korrekt som väsentligt att en sammantagen och kontextuell bedömning av varje nät av sådana avtal görs.

27 Jag anser att förstainstansrättens domar i målen Langnese-Iglo och Schöller stöder denna åsikt.(29) Ett av sökandens argument i båda fallen var att deras exklusiva inköpsavtal med sina normala (små) försäljningsställen skulle skiljas från försäljning av glassvaror på bensinstationerna. Detta synsätt har tidigare godtagits av ordföranden i förstainstansrätten i det interimistiska förfarande som inleddes 1992(30) angående uppskov med verkställigheten av ett kommissionsbeslut som antagits i målet.(31) Genom "en tillfällig lösning" i syfte att avsluta handläggningen av den interimistiska ansökan, sköt förstainstansrättens ordförande upp verkställigheten av det ifrågasatta beslutet förutom vad avsåg försäljningsställen på bensinstationer.(32) Han försökte därmed väga sökandenas ekonomiska intressen ur konkurrenssynpunkt mot kommissionens intresse av att reglera genom att ge konkurrenten Mars "möjligheten att" med bensinstationerna "förhandla om villkoren för försäljning av dess fyra glassprodukter".(33) I de ärenden genom vilka kommissionens slutliga beslut från 1993 ifrågasattes vägrade dock förstainstansrätten att bedöma något individuellt avtal separat.(34) Med hänvisning till domen i målet Delimitis framhöll förstainstansrätten att "vid förekomsten av ett nät av likartade avtal som har ingåtts av en ensam tillverkare, skall bedömningen av hur detta avtalsnät påverkar konkurrensen omfatta alla de enskilda avtal som nätet består av". Förstainstansrätten delade också kommissionens åsikt om att "en uppdelning av de omtvistade avtalen i olika hypotetiska kategorier i detta fall skulle kunna visa sig godtycklig".(35)

28 Trots detta framhöll förstainstansrätten - i bedömningen av sökandenas påstående om att kommissionen inte med stöd av artikel 3 i rådets förordning nr 17 av den 6 februari 1962 kunde hindra dem från att i framtiden ingå några exklusiva inköpsavtal liknande dem som befunnits oförenliga med artikel 81.1 EG - följande. "[Ä]ven i det fall då undersökningen av alla likartade avtal på den relevanta marknaden och övriga ekonomiska och rättsliga omständigheter i sammanhanget visar att denna marknad är svårtillgänglig, [faller] exklusiva inköpsavtal som har ingåtts av en leverantör som inte i någon väsentlig mån bidrar till den kumulativa verkan inte ... under förbudet i artikel 85.1" (min kursivering).(36) Därefter konstaterade förstainstansrätten att "artikel 85.1 i regel inte utgör något hinder för att ingå exklusiva inköpsavtal, förutsatt att de inte i väsentlig mån bidrar till en utestängning från marknaden".(37) Förstainstansrätten ansåg dock att sådana avtals förenlighet med artikeln i allmänhet skulle bedömas i ett helhetssammanhang.

29 Enligt rättspraxis måste således nationella domstolar beakta samtliga "likartade" avtal från en specifik leverantör. Normalt sett är de olika avtal som ingår i ett nät av exklusiva inköpsavtal som en enskild leverantör har ingått "likartade", om inte i det närmaste identiska. Enligt min mening är det dock inte självklart att vissa avtal som innehåller klausuler som medför klart olika ekonomiska verkningar, nödvändigtvis ska betraktas som "likartade" vid tillämpningen av Delimitis-testet. Jag instämmer med Neste i att denna åsikt inte är oförenlig med domarna i målen Langnese-Iglo och Schöller, eftersom det i dessa fall endast var typen av försäljningsställe (faktiskt just bensinstationer) som ansågs rättfärdiga att deras avtal bedömdes separat från avtal som ingåtts med andra glassåterförsäljare. För att en skillnad skall vara av relevans måste den vara betydande och grundas på de aktuella avtalens innehåll i sak liksom på deras materiellt sett olika ekonomiska verkningar.

30 Det tydligaste stödet för denna åsikt kan härledas från själva domen i målet Delimitis. Genom att erkänna att en klausul, som tillåter en till en leverantör knuten pubägare att köpa öl från andra medlemsstater, kan påverka bedömningen av ett exklusivt inköpsavtal i förhållande till artikel 81.1. EG, godtar tydligen domstolen, under förutsättning att klausulen verkligen tillåter pubägaren att få leveranser från andra leverantörer, att en leverantörs olika avtals konkurrensverkan inte nödvändigtvis är likadan. Domstolen fastslog följande:(38)

"Om tolkningen av klausulens ordalydelse eller undersökningen av den konkreta verkan av samtliga avtalsklausuler, i deras ekonomiska och rättsliga sammanhang, visar att begränsningen av tillämpningsområdet för konkurrensförbudet bara är av hypotetisk karaktär eller saknar ekonomisk betydelse, skall avtalet likställas med ett traditionellt ölleveransavtal. Med avseende på artikel 85.1 i fördraget skall det följaktligen bedömas på samma sätt som ölleveransavtal i allmänhet.

Det är annorlunda när en tillträdesklausul garanterar inhemska eller utländska leverantörer av öl från andra medlemsstater en reell möjlighet att leverera till det berörda försäljningsstället. Ett avtal som innehåller en sådan klausul kan i princip inte påverka handeln mellan medlemsstater i den mening som avses i artikel 85.1 och det faller därför inte under förbudet i denna bestämmelse" (mina kursiveringar).

31 Neste har således med rätta betonat betydelsen av "varaktighetsklausuler" i exklusiva inköpsavtal avseende bensinstationer. Klausuler som rör varaktigheten av ett avtal som ingår i ett nät av exklusiva inköpsavtal är helt klart avgörande för marknadsverkningarna varvid kortare tidsperioder till sin natur är mindre begränsande. Det är en gradfråga. I domen i målet Delimitis noterade domstolen att frågan i hur stor omfattning ett bryggeris individuella avtal bidrar till utestängningen från marknaden beror på avtalens varaktighet: "Om varaktigheten är klart oproportionerlig i förhållande till den genomsnittliga varaktigheten för de ölleveransavtal som i allmänhet ingås på den relevanta marknaden, faller det enskilda avtalet under förbudet i artikel 85.1."(39) Enligt min mening gäller även det omvända, nämligen att om varaktigheten av vissa individuella avtal, som kan sägas upp med kort varsel, är så mycket kortare än ett avtalsnäts varaktighet, kan avtalens utestängningseffekt på den relevanta marknaden vara så liten att avtalet faller utanför tillämpningsområdet för artikel 81.1 EG. Nationella domstolar måste därför kunna bedöma verkningarna av så olikartade avtal separat. Jag kan inte se någon anledning till varför ett begränsat antal avtal, som ingåtts av en leverantör av bränsleprodukter som har många försäljningsställen totalt sett och till vilken de relevanta försäljningsställena inte är bundna för någon längre period än vad som kan anses fullt rimligt på marknaden i fråga, med utgångspunkterna i att dessa försäljningsställen bör tillåtas att byta leverantör samt att den befintlige leverantören bör ges en realistisk möjlighet att förbereda för ett byte, inte skulle kunna bedömas separat.

32 Jag godtar inte kommissionens argument att det i alla enskilda fall skulle vara godtyckligt att dela upp ett nät av exklusiva inköpsavtal. Tvärtom anser jag att den nationella domstolen på ett korrekt sätt har bedömt att en åtskillnad måste göras. Detta framgår av domstolens yttrande att "det kan generellt sett antas att avtal med flera års varaktighet i mer väsentlig mån hindrar tillträde till marknaden än avtal som när som helst kan sägas upp med kort varsel" och att det "inte vore godtyckligt att tillämpa ett förbud - grundat på ett avtalsnäts kumulativa verkan - på avtal tillhörande endast den förstnämnda men inte den sistnämnda gruppen i de fall den förstnämnda utgör majoriteten och den sistnämnda endast en liten del av de avtal som ingåtts av en leverantör av varor med betydande inflytande på den kumulativa verkan". Kommissionen har själv medgivit att det främsta problem som exklusiva inköpsavtal inom sektorn för återförsäljning av oljebränsle skapar, då konkurrens mellan varumärken på försäljningsställen inte är möjlig, gäller utestängning från marknaden, ett problem som bäst "undviks genom att begränsa avtalens faktiska varaktighet".(40) Som svar på frågor under sammanträdet godtog kommissionen - även om den återigen framförde sitt bekymmer avseende verkan av automatiskt förlängda avtal - att en klausul som medför en kort uppsägningstid för ett bensinstationsavtal kan innebära en skillnad i den nationella domstolens bedömning av huruvida det avtalet som klausulen ingår i på något sätt bidrar till den specifike leverantörens avtalsnäts kumulativa verkan på tillträdet till marknaden.(41)

33 Jag godtar att när en nationell domstol i en tvist angående avtalsbrott konfronteras med ett "EG-rättsligt" försvar som grundas på en påstådd oförenlighet mellan ett exklusivt inköpsavtal och artikel 81.1 EG, måste domstolen oftast se till en specifik leverantörs avtalsnäts totala bidrag till att tillträdet till marknaden hindras. Däremot bör den nationella domstolen inte vara förhindrad att enskilt bedöma verkan av ett begränsat antal avtal när det står klart att dessa avtal är klart urskiljbara från de avtal som utgör avtalsnätet.(42) Frågor som rör rättssäkerheten bör inte belägga de nationella domstolarna med analytisk tvångströja när de exklusiva avtalsnätens verkan bedöms.

34 Enbart det faktum att vissa avtal på grund av sin särprägel någon gång kan motivera separata bedömningar fråntar inte de nationella domstolarna deras skyldighet att beakta huruvida avtalen, med hänsyn till deras verkan, kan begränsa konkurrensen och därmed falla in under artikel 81.1 EG. En förhållandevis kort uppsägningstid på vissa återförsäljningsmarknader, såsom de för glass och öl där det är fråga om en långt större skillnad mellan produkterna än på marknaden för återförsäljning av oljebränsle, kan ändå i en inte oväsentlig grad bidra till den utestängningsverkan som en större leverantörs avtalsnät medför. Om avtalen i fråga vid den tidpunkten då en tvist uppstår ger återförsäljaren en i realiteten obegränsad möjlighet att byta leverantör, utan att vara föremål för avgifter på befintliga lån eller andra förtäckta hinder mot att avsluta avtalet, är det emellertid svårt att tänka sig att dessa avtal genererar någon skadlig konkurrensverkan på den relevanta marknaden. Detta skulle i förevarande mål a fortiori bli fallet om den nationella domstolen godtog Nestes påstående om att det inte finns några väsentliga hinder mot att träda in på den finska marknaden för återförsäljning av oljebränsle.

35 Sammanfattningsvis anser jag att - åtminstone såvitt avser exklusiva inköpsavtal inom bensinstationssektorn där konkurrensen vanligtvis huvudsakligen är begränsad till priskonkurrens mellan varumärkena och där det står klart att konsumenterna inte alls eller endast i obetydlig mån är lojala mot ett visst märke, vilket inte är fallet inom till exempel öl- och glassmarknaderna - ett avtal som en leverantör har träffat med en återförsäljare, som när som helst kan säga upp avtalet med ett års uppsägningstid, inte liknar andra tidsbestämda avtal som binder återförsäljaren till leverantören under avsevärt längre tidsperioder. Sådana avtal skall, i de fall där de utgör en mycket liten andel av den specifike leverantörens avtalsnät och när de ger återförsäljaren en faktisk rätt att lätt byta leverantör, bedömas separat av nationella domstolar.

IV - Förslag till avgörande

36 Följaktligen rekommenderar jag domstolen att besvara Tampereen Käräjäoikeus fråga enligt följande:

Artikel 85.1 i EG-fördraget (nu artikel 81.1 EG) är inte tillämplig på ett exklusivt inköpsavtal som ingåtts av en viss leverantör och som, eftersom det kan avslutas efter en kort uppsägningstid, är - vad gäller dess konkurrensverkan - ekonomiskt urskiljbart från majoriteten av övriga exklusiva inköpsavtal som leverantören ingått, under förutsättning att avtalet i fråga i endast oväsentlig mån påverkar tillträdet till marknaden. Så är fallet även om leverantörens samtliga exklusiva inköpsavtal, sedda som en helhet eller tillsammans med parallella avtalsnät som ingåtts av andra leverantörer på marknaden, har ett väsentligt inflytande på utestängningen från marknaden.

(1) - Kommissionens förordning (EEG) nr 1984/83 av den 22 juni 1983 om tillämpning av fördragets artikel 85.3 på grupper av exklusiva inköpsavtal (EGT L 173, s. 5; svensk specialutgåva, område 17, volym 1, s. 52). Denna förordning antogs av kommissionen på grundval av den behörighet som rådet lämnat i rådets förordning nr 19/65/EEG av den 2 mars 1965 om tillämpning av fördragets artikel 85.3 på vissa grupper av avtal och samordnade förfaranden, i ändrad lydelse (EGT 1965, s. 533, engelsk specialutgåva, serie I, svensk specialutgåva, område 8, volym 1, s. 36).

(2) - Av Nestes ostridiga muntliga yttranden framgick det att det ursprungliga avtalet från 1986 hade förnyats för en period av ytterligare fem år från den 7 oktober 1996, och att det nya avtalet kunde avslutas av båda parter efter ett års uppsägningstid.

(3) - Se dom av den 12 december 1967 i mål 23/67, Brasserie de Haecht mot Wilkin (REG 1967, s. 525), och av den 28 februari 1991 i mål 234/89, Delimitis (REG 1991, s. I-935; svensk specialutgåva, volym 11, s. 65).

(4) - Se dom av den 8 juni 1995 i mål T-7/93, Langnese-Iglo mot kommissionen (REG 1995, s. II-1533), och i mål T-9/93, Schöller mot kommissionen (REG 1995, s. II-1611).

(5) - Det i fotnot 3 ovan nämnda målet. Kommissionen hänvisar särskilt till punkterna 24 och 25.

(6) - Det i fotnot 4 ovan nämnda målet. Hänvisning till punkterna 129, 206 och 207.

(7) - Ibidem. Hänvisning till punkterna 95, 160 och 161.

(8) - Gruppundantaget gällde inledningsvis till och med den 31 december 1997 och förlängdes sedan till den 31 december 1999 genom kommissionens förordning (EG) nr 1582/97 av den 30 juli 1997 om ändring av förordningarna (EEG) nr 1983/84 och nr 1984/83 om tillämpning av fördragets artikel 85.3 på grupper av ensamåterförsäljaravtal respektive tillämpning av fördragets artikel 85.3 på grupper av exklusiva inköpsavtal (EGT L 214, 1997, s. 27). Det var således i kraft i juli 1998 när förevarande tvist uppstod. Det har numera ersatts av undantaget i artikel 2 i kommissionens förordning (EG) nr 2790/1999 av den 22 december 1999 om tillämpningen av artikel 81.3 i fördraget på grupper av vertikala avtal och samordnade förfaranden (EGT L 336, 1999, s. 21). Nestes avtal ingår inte i det nya undantaget, som enligt artikel 3 i förordning nr 2790/1999 endast är tillämpligt för leverantörer vars marknadsandel inte överstiger 30 procent. Enligt artikel 12 i förordningen fortsätter dock det tidigare undantaget att gälla till och med den 31 december 2001 för avtal som uppfyller villkoren för undantag enligt den gamla förordningen men inte enligt den nya.

(9) - Neste upplyste domstolen om att det under 1995, efter Finlands inträde i Europeiska unionen, lyckades omförhandla alla sina exklusiva inköpsavtal, förutom de 27 i fråga, så att de överensstämde med kraven för gruppundantag i förordning nr 1984/83. Efter det att den aktuella tvisten uppstått upphävde Neste de återstående 26 avtalen med iakttagande av uppsägningstiden på ett år och ersatte dem med avtal som även de överensstämde med gruppundantaget.

(10) - Vad gäller det nya gruppundantaget i artikel 2 i förordning nr 2790/1999 föreskriver artikel 5a att "en konkurrensklausul vars giltighet underförstått förlängs med en period som överstiger fem år skall anses ha slutits på obegränsad tid". Det överskrider således den högst tillåtna perioden om fem år i den nya förordningen.

(11) - Möjligheten att avtalet i fråga kan ingå i principen om provisorisk giltighet, som nyligen fastställts av domstolen i mål C-39/96, KVBBB mot Free Record Shop (REG 1997, s. I-2303), på den grunden att det är undantaget från uppsägning enligt såväl artikel 4.2 i protokoll 21 till EES-avtalet som artikel 4.2 i rådets förordning nr 17 av den 6 februari 1962, första förordningen om implementering av artiklarna 85 och 86 i fördraget (EGT 13, s. 204; engelsk specialutgåva, 1959-62, s. 87), och att det endast utgör ett - eller att det utgör ett mindre begränsande - antagande av originalavtalet från 1986, har inte ifrågasatts i förevarande mål. Jag tänker därför inte uttrycka någon åsikt i denna sammansatta fråga.

(12) - Den i fotnot 3 ovan nämnda domen.

(13) - REG 525, 1967, s. 537.

(14) - Ibidem.

(15) - Ibidem.

(16) - Dom i mål nr 56/65, Société technique minière mot Maschinenbau Ulm (REG 1966, s. 337; svensk specialutgåva, volym 1, s. 251).

(17) - Ibidem, s. 360; svensk specialutgåva, volym 1, s. 259.

(18) - Punkterna 10-13.

(19) - Domen i det ovan i fotnot 16 nämnda målet Société technique minière mot Maschinenbau Ulm.

(20) - Med hänvisning till ölleveransavtalen noterade han att de "inte, sedda ett och ett, på något sätt tycks vara skadliga för den gemensamma marknaden", att "denna bedömning knappast förändras om ett bryggeris totala leverantörsnät undersöks i sin helhet eftersom där det finns många sådana avtalsnät... vore det svårt för ett enda av dem att ha en märkbar påverkan på handeln länder emellan", men att en sådan verkan kunde "uppstå som ett resultat av det gemensamma utövandet av en medlemsstats samtliga inhemska ölleveransavtal" (REG 1967, s. 544) (kursivering i original).

(21) - Punkt 19.

(22) - Punkt 20.

(23) - Se punkterna 20-22.

(24) - Punkt 24.

(25) - Punkt 24.

(26) - Punkt 26.

(27) - Se domen i det ovan i fotnot 3 nämnda målet 234/89, Delimitis, punkt 32, där domstolen ansåg att en klausul som tillåter en återförsäljare av öl att köpa öl från andra medlemsstater inte påverkar tillämpningen av förbudet i artikel 81.1 EG om inte klausulen ger "inhemska eller utländska leverantörer av öl från andra medlemsstater en reell möjlighet att leverera till det berörda försäljningsstället" (min kursivering). Enligt min mening följer härav att, för att kunna undvika slutsatsen att det är "svårt" att få tillträde till marknaden, det måste finnas en konkret, och då inte endast minimal, möjlighet för nya konkurrenter att inträda på den relevanta marknaden. Se också i detta sammanhang domarna i målen Langnese-Iglo mot kommissionen, punkt 106, och Schöller mot kommissionen, punkt 82, där förstainstansrätten frågar sig huruvida det finns "verkliga och konkreta möjligheter för nya konkurrenter att tränga in på denna [marknad] trots förekomsten av ett nät av exklusiva avtal".

(28) - Punkt 53.

(29) - Ovan fotnot 4.

(30) - Se beslut av den 16 juni 1992 i mål T-24/92 R och T-28/92 R Langnese-Iglo och Schöller mot kommissionen (REG 1992, s. II-1839).

(31) - Kommissionens beslut av den 25 mars 1992 angående ett förfarande enligt artikel 85 i EEG-fördraget (IV/34.072 - Mars mot Langnese och Schöller - interimistiskt förfarande). Detta var ett interimistiskt beslut där kommissionen hade förbjudit sökandena att göra gällande de rättigheter som följde av deras exklusiva inköpsavtal.

(32) - Se punkterna 30 och 31 i beslutet.

(33) - Punkt 32.

(34) - Kommissionens beslut 93/405/EEG av den 23 december 1992 angående ett förfarande enligt artikel 85 i EEG-fördraget mot Schöller Lebensmittel GmbH & Co KG (målen IV/31.533 och IV/34.072) och kommissionens beslut 93/406/EEG av den 23 december 1992 angående ett förfarande enligt artikel 85 i EEG-fördraget mot Langnese-Iglo GmbH mot kommissionen (mål IV/34.072) (EGT L 183 s. 1 respektive 19).

(35) - Domarna i de ovan i fotnot 4 nämnda målen Langnese-Iglo mot kommissionen, punkt 129, och Schöller mot kommissionen, punkt 95.

(36) - Domarna i de ovan i fotnot 4 nämnda målen Langnese-Iglo mot kommissionen, punkt 206, och Schöller mot kommissionen, punkt 160. I sin skriftliga inlaga betonade kommissionen att det i den finska versionen av domarna inte hänvisas till "en leverantör" utan endast till exklusiva inköpsavtal vars bidrag till den kumulativa verkan är obetydlig. Emellertid är hänvisningen till leverantör inkluderad i den autentiska tyska versionen "die Alleinbezugsvertrage eines Lieferanten" (min kursivering).

(37) - Domarna i de ovan i fotnot 4 nämnda målen Langnese-Iglo mot kommissionen, punkt 207, och Schöller mot kommissionen, punkt 161.

(38) - Punkterna 31 och 32.

(39) - Punkt 26.

(40) - Se kommissionens "Riktlinjer för vertikala begränsningar" (punkt 151), vilka utfärdades i december 1999 samtidigt med antagandet av förordningen om det nya gruppundantaget (förordning nr 2790/1999, citerad i fotnot 8 ovan) och som trädde i kraft den 1 juni 2000. De har vid dags dato publicerats endast på Internet (se http://europa.eu.int/comm/dg04/antitrust/legislation/vertical_restraints/guidelines_en.pdf). I punkt 143 i den tidigare versionen av förslaget till riktlinjerna, som publicerades tillsammans med förslaget till den nya förordningen om gruppundantag (se EGT C 170, s. 12), citerades uttryckligen exemplet med "återförsäljning av bensin".

(41) - Det faktum att det i artikel 8 i förordning nr 2790/1999 särskilt föreskrivs att kommissionen genom förordning kan förklara att "gruppundantaget enligt artikel 2 i förordningen inte skall tillämpas" om "parallella nät av liknande vertikala begränsningar omfattar mer än 50 % av en relevant marknad" stöder inte kommissionens motstånd till separata bedömningar av enskilda avtal under vissa omständigheter. Detta eftersom den rätt som föreskrivs i artikel 8, liksom det synsätt på artikel 81.1 EG som krävs enligt domen i målet Delimitis, baseras på likheterna mellan avtalen i fråga.

(42) - Vid sammanträdet upplyste Neste EG-domstolen om att svarandena och de andra 26 återförsäljarna under 1995 beslutade att behålla de ursprungliga avtal som ingåtts under 1986, när Neste ville ändra samtliga sina avtal så att de överensstämde med förordning nr 1984/83.