ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
85.

Vad gäller klassificeringen av de 32 omtvistade varucertifikaten som förfalskningar har förstainstansrätten i punkt 122 i den överklagade domen inledningsvis nämnt skrivelsen av den 8 mars 1999 från de turkiska myndigheterna till tullmyndigheten i Ravenna, till viken en förteckning över 32 varucertifikat hade bifogats, som de turkiska myndigheterna hade ansett vara förfalskade. Förstainstansrätten har i punkt 125 hänvisat till de tvetydigheter som framgår vid en jämförelse mellan de slutsatser som det redogjorts för i skrivelsen av den 8 mars 1999 och dem som det redogjorts för i skrivelsen av den 22 april 1999 till UCLAF från den ständiga representationen. Vid denna tidpunkt bestod svårigheten för de berörda parterna i att det av de turkiska myndigheternas skriftliga uttalanden inte klart kunde utläsas om de omtvistade varucertifikaten utgjorde falska eller endast oriktiga varucertifikat. Förstainstansrätten har fastställt att formuleringen som användes, ”not correct … and not issued according to the rules”, också kan tolkas så, att de aktuella varucertifikaten inte var förfalskade. Såsom förstainstansrätten fastställt i punkt 129 i den överklagade domen kunde med hjälp av de turkiska myndigheternas skrivelse av den 22 augusti 2003 emellertid allt tvivel i frågan avseende förfalskning undanröjas. Av det anförda följer att förstainstansrätten med hänsyn till de faktiska omständigheter som förebringats med rätta dragit slutsatsen att de 32 omtvistade importcertifikaten utgör förfalskningar.
28.

Jag kommer följaktligen först under punkt A att pröva om verksamheten på en flygplats eller dess ökning skall beaktas vid bedömningen av miljöpåverkan. Mot bakgrund av svaret på denna fråga kommer jag därefter att under punkt B undersöka den andra frågan, närmare bestämt huruvida sådana ändringar på en flygplats skall anses som projekt som skall bli föremål för bedömning i den mening som avses i direktiv 85/337. Jag kommer slutligen att under punkt C behandla den första frågan som avser en utmärkande egenskap hos de omtvistade åtgärderna. Dessa fastställdes nämligen först i ett avtal. Frågan uppkommer därför på vilket sätt avtalet skall hänföras till det kontrollsystem som avses i direktiv 85/337, och särskilt om de avtalade åtgärderna möjligtvis skulle bli föremål för bedömning av deras miljöpåverkan.
35.

Eftersom den hänskjutande domstolen är osäker på hur gemenskapsrätten ska tolkas beslutade den att vilandeförklara målet och ställa följande frågor till domstolen: ”1) a) Är ett förvaltningsorgan behörigt att gå emot den officiella veterinärens förklaring i den mening som avses i artikel 2.2 i förordning nr 615/98 och besluta att den djurtransport som den officiella veterinärens förklaring avser inte uppfyller villkoren i direktiv 91/628? b) Om fråga 1a besvaras jakande, är då förvaltningsorganets utövande av denna behörighet på grundval av gemenskapsrätten underkastad särskilda begränsningar och i så fall vilka? 2) Om svaret på fråga 1 är jakande, ska då en medlemsstats förvaltningsorgan inom ramen för prövningen av huruvida det föreligger en rätt till bidrag, exempelvis enligt vad som stadgas i förordning nr 800/1999, ta ställning till huruvida en transport med levande djur uppfyller bestämmelserna i gemenskapens lagstiftning om djurs välfärd utifrån de krav som gäller i den medlemsstaten eller utifrån dem som gäller i flaggstaten för det fartyg som transporterar djuren, som är den stat som har lämnat det erforderliga tillståndet för det fartyget? 3) Innebär gemenskapsrätten en skyldighet att ex officio, det vill säga utifrån ett underlag som går utöver ramarna för tvisterna, pröva målen på grundval av förordningarna nr 1254/1999 och nr 800/1999? 4) Ska frasen ’bestämmelserna i gemenskapens lagstiftning om djurens välfärd iakttas’ i artikel 33.9 i förordning nr 1254/1999 förstås så, att om det konstateras att ett fartyg under en transport av levande djur hade mer last än vad som var tillåtet för det fartyget enligt de relevanta bestämmelserna om djurs välfärd, har gemenskapsbestämmelserna om djurs välfärd då endast åsidosatts beträffande det antal djur med vilket den tillåtna lasten överskridits, eller har dessa bestämmelser åsidosatts beträffande alla de transporterade djuren? 5) Innebär effektiv tillämpning av gemenskapsrätten att den i nederländsk förvaltningsprocessrätt etablerade principen att den som överklagar ett beslut inte får ställas i ett sämre läge än han skulle ha befunnit sig i om han inte överklagat, ställs åt sidan vid prövning ex officio enligt gemenskapsrättsliga bestämmelser?”
5.

I artikel 1 b i direktiv 92/50 föreskrivs följande: ”upphandlande myndigheter: statliga, regionala eller lokala myndigheter, organ som lyder under offentlig rätt och sammanslutningar av en eller flera av dessa myndigheter eller organ som lyder under offentlig rätt. Med organ som lyder under offentlig rätt avses varje organ som — tillkommit för att tillgodose allmännyttiga behov och inte är av industriell eller kommersiell karaktär, — är en juridisk person, och — till större delen finansieras av staten eller regionala eller lokala myndigheter eller av andra organ som lyder under offentlig rätt, eller vars förvaltning granskas av sådana organ eller i vars förvaltnings-, styrelse- eller tillsynsorgan mer än hälften av ledamöterna utses av statliga, regionala eller lokala myndigheter eller av andra organ som lyder under offentlig rätt. …”
14.

I artikel 14.1 regleras fördelningen av beskattningsrätten i fråga om bolagsskatt enligt följande: ”1. Skatten för juridiska personer är en samordnad skatt som sorterar under den autonoma lagstiftningsmakten när det gäller skattskyldiga som har sitt skattemässiga hemvist i Baskien. Utan att det påverkar vad som sägs i föregående stycke är skattskyldiga vilkas omsättning under föregående taxeringsår var högre än 6 miljoner euro och som under det senaste taxeringsåret har uppnått minst 75 procent av sin omsättning inom det gemensamma territoriet vara underkastade de bestämmelser som gäller där. Omvänt ska de autonoma skattebestämmelserna tillämpas på skattskyldiga inom det gemensamma territoriet med en omsättning under föregående taxeringsår som översteg 6 miljoner euro och som i sin helhet uppnåddes i Baskien.”
166.

Villkoret att det exemplar som ges in per telefax ska vara identiskt med det original av ansökan som inges till förstainstansrättens kansli syftar i formellt hänseende till att ge kansliet möjlighet att, när originalet av ansökan har kommit in, genom en snabb och summarisk undersökning kontrollera att detta är fullständigt likt det exemplar som getts in per telefax, utan att göra en ingående undersökning av deras innehåll.
69.

Som bekant är den totala förlusten, enligt artikel 15 i grundförordningen, som är bestämmande för produktionsavgiftens storlek, produkten av det överskott som kan exporteras och den genomsnittliga förlusten per ton. Den genomsnittliga förlusten per ton är skillnaden mellan det totala bidragsbeloppet och det totala avgiftsbeloppet delat med den totala kvantitet för vilken exportåtaganden gjorts det regleringsåret. I artikel 6.5 i tillämpningsförordningen definieras exportåtaganden som skall uppfyllas under det aktuella regleringsåret som, i huvudsak, allt socker som skall exporteras i obearbetat skick med exportbidrag ( 40 ) fastställda genom anbudsinfordran som öppnats för det regleringsåret eller på grundval av de exportlicenser som utfärdats under det regleringsåret och all förutsebar export av socker i form av bearbetade produkter med exportbidrag fastställda för det ändamålet ( 41 ) under det regleringsåret, varvid sådana kvantiteter fördelas jämnt under regleringsåret.
35.

Enligt direktivet är det medlemsstaterna som meddelar godkännande för försäljning av växtskyddsmedel. Dock är det kommissionen som meddelar vilka verksamma ämnen som skall upptas i listan i bilaga 1 till direktivet. ( 13 ) Medlemsstaterna får dock under en period om högst tolv år godkänna att växtskyddsmedel som innehåller ämnen som inte är upptagna i bilaga 1 till direktivet distribueras på marknaden under förutsättning att de fanns på marknaden två år efter anmälan av direktivet. ( 14 ) Denna tidsfrist som löpte ut den 26 juli 2003 har emellertid förlängts vid ett flertal tillfällen. Under denna övergångsperiod har kommissionen satt upp ett program i syfte att successivt undersöka de verksamma ämnena i fråga, ( 15 ) och efter en vederbörlig granskning besluta huruvida de kan tas upp i bilaga 1 till direktivet. ( 16 )
20.

I denna förordning föreskrivs följande: ”Artikel 1 Syfte I denna förordning fastställs taket för den årliga fiskeansträngningen uppdelat på medlemsstaterna samt på de zoner och fisken som definieras i artiklarna 3 och 6 i förordning … nr 1954/2003. Artikel 2 Tak för fiskeansträngningen 1. För de zoner som anges i artikel 3.1 a och 3.1 b i förordning … nr 1954/2003 fastställs taket för den årliga fiskeansträngningen – med uppdelning på artgrupper, zoner och fisken samt på medlemsstater – i bilaga I till föreliggande förordning. 2. För den zon som anges i artikel 6.1 i förordning … nr 1954/2003 fastställs taket för den årliga fiskeansträngningen – med uppdelning på artgrupper, zoner och fisken samt på medlemsstater – i bilaga II till föreliggande förordning. Artikel 3 Passage genom ett område 1. Varje medlemsstat skall säkerställa att utnyttjandet av tilldelad fiskeansträngning per område i enlighet med vad som anges i artiklarna 3 och 6 i förordning … nr 1954/2003 inte resulterar i att mer tid används för fiske jämfört med fiskeansträngningen under referensperioden. 2. Fiskeansträngningar som fastställs till följd av att ett fartyg passerar genom ett område där ingen fiskeinsats ägt rum under referensperioden får inte användas för att genomföra fiskeinsatser i området. Varje medlemsstat skall registrera sådana fiskeansträngningar separat. Artikel 4 Metod Varje medlemsstat skall säkerställa att den metod som används för att registrera fiskeansträngning är den metod som används för att bedöma den fiskeansträngning som anges i artiklarna 3 och 6 i förordning … nr 1954/2003. Artikel 5 Förenlighet med övriga ordningar för begränsning av fiskeansträngningen Det tak för den årliga fiskeansträngningen som fastställs i bilagorna I och II påverkar inte tillämpningen av de begränsningar av fiskeansträngningen som fastställs i återhämtningsplaner eller andra förvaltningsåtgärder inom ramen för gemenskapslagstiftningen, förutsatt att fiskeansträngningen inte överskrider den lägre mängd som är fastställd för en viss åtgärd. Artikel 6 Ikraftträdande Denna förordning träder i kraft den tjugonde dagen efter det att den har offentliggjorts i Europeiska unionens officiella tidning. Denna förordning är till alla delar bindande och direkt tillämplig i alla medlemsstater.”
Förslag till avgörande av generaladvokat Jacobs föredraget den 7 mars 2002. - Europeiska kommissionen mot Storhertigdömet Luxemburg. - Fördragsbrott - Underlåtenhet att införliva direktiv 98/8/EG. - Mål C-372/01.



Rättsfallssamling 2002 s. I-04553



Generaladvokatens förslag till avgörande

1 I detta mål har kommissionen med stöd av artikel 226 EG yrkat fastställelse av att Storhertigdömet Luxemburg har underlåtit att uppfylla sina skyldigheter enligt Europaparlamentets och rådets direktiv 98/8/EG av den 16 februari 1998 om utsläppande av biocidprodukter på marknaden(1), genom att inte anta de lagar och andra författningar som är nödvändiga för att följa direktivet.

2 I direktivet finns bestämmelser om:

a) godkännande och utsläppande på marknaden av biocidprodukter för användning i medlemsstaterna,

b) ömsesidigt erkännande av godkännanden inom gemenskapen och

c) upprättande på gemenskapsnivå av en förteckning över verksamma ämnen som det är tillåtet att använda i biocidprodukter (positivlista).(2)

3 Enligt artikel 34 i direktivet var medlemsstaterna skyldiga att senast den 13 maj 2000 sätta i kraft de bestämmelser i lagar och andra författningar som var nödvändiga för att följa direktivet och underrätta kommissionen om de lagtexter som antagits.

4 Kommissionen väckte förevarande talan eftersom Storhertigdömet Luxemburg inte underrättade kommissionen om vilka åtgärder för införlivande som vidtagits.

5 Storhertigdömet Luxemburg har till sitt försvar anfört att ett lagförslag om införlivande av de väsentliga bestämmelserna i direktivet har förelagts Luxemburgs parlament och överlämnats till Conseil d'État för yttrande. De ytterligare detaljbestämmelser som är nödvändiga för direktivets införlivande kommer att intas i en storhertiglig förordning.

6 Av detta följer att kommissionens yrkande skall bifallas.

Förslag till avgörande

7 Jag föreslår därför att domstolen skall:

1) fastställa att Storhertigdömet har underlåtit att uppfylla sina skyldigheter enligt Europaparlamentets och rådets direktiv 98/8/EG av den 16 februari 1998 om utsläppande av biocidprodukter på marknaden genom att inte anta de lagar och andra författningar som är nödvändiga för att följa direktivet, och

2) förplikta Storhertigdömet Luxemburg att ersätta rättegångskostnaderna.

(1) - EGT L 123, 1998, s.1.

(2) - Se artikel 1 i direktivet.
Förslag till avgörande av generaladvokat Jacobs föredraget den 25 oktober 2001. - Europeiska kommissionen mot Grand-duché de Luxembourg. - Fördragsbrott - Direktiv 98/76/EG - Underlåtenhet att införliva inom föreskriven tidsfrist. - Mål C-107/01.



Rättsfallssamling 2001 s. I-10357



Generaladvokatens förslag till avgörande

1. I detta mål har kommissionen yrkat att domstolen skall fastställa att Storhertigdömet Luxemburg har underlåtit att fullgöra sina skyldigheter enligt rådets direktiv 98/76/EG av den 1 oktober 1998 om ändring av direktiv 96/26/EG om rätt att yrkesmässigt bedriva person- och godstransporter på väg och om ömsesidigt erkännande av utbildnings-, examens- och andra behörighetsbevis för att främja ett effektivt utnyttjande av dessa transportörers etableringsrätt på området för nationella och internationella transporter, genom att inte anta de lagar och andra författningar som är nödvändiga för att följa direktivet, eller under alla omständigheter genom att inte underrätta kommissionen om dessa åtgärder.

2. I artikel 2 i direktiv 98/76 föreskrivs att medlemsstaterna senast den 1 oktober 1999 skall sätta i kraft de bestämmelser i lagar och andra författningar som är nödvändiga för att följa direktivet och att de genast skall underrätta kommissionen om detta.

3. I sitt svaromål har Luxemburg anfört att ett förslag till lag om införlivande av direktivet och två förslag till storhertigliga förordningar har godkänts av regeringen och översänts till de instanser som enligt konstitutionen måste höras.

4. Eftersom det står klart att Luxemburg inte har införlivat direktivet skall kommissionens talan bifallas.

Förslag till avgörande

5. Jag föreslår följaktligen att domstolen skall

1) fastställa att Storhertigdömet Luxemburg har underlåtit att fullgöra sina skyldigheter enligt rådets direktiv 98/76/EG av den 1 oktober 1998 om ändring av direktiv 96/26/EG om rätt att yrkesmässigt bedriva person- och godstransporter på väg och om ömsesidigt erkännande av utbildnings-, examens- och andra behörighetsbevis för att främja ett effektivt utnyttjande av dessa transportörers etableringsrätt på området för nationella och internationella transporter, genom att inte anta de lagar och andra författningar som krävs för att följa direktivet, eller under alla omständigheter genom att inte underrätta kommissionen om detta,

2) förplikta Storhertigdömet Luxemburg att ersätta rättegångskostnaderna.
Förslag till avgörande av generaladvokat Alber föredraget den 14 september 2000. - Europeiska kommissionen mot Italienska republiken. - Fördragsbrott - Underlåtenhet att införliva direktiv 97/51/EG. - Mål C-422/99.



Rättsfallssamling 2000 s. I-10651



Generaladvokatens förslag till avgörande

Förslag till avgörande

12 Jag föreslår att domstolen skall meddela följande dom:

1) Republiken Italien har underlåtit att uppfylla sina skyldigheter enligt Europaparlamentets och rådets direktiv 97/51/EG av den 6 oktober 1997 om ändring av rådets direktiv 90/387/EEG och 92/44/EEG för anpassning till en konkurrensutsatt miljö på telekommunikationsområdet genom att inte anta de lagar och andra författningar som är nödvändiga för att följa direktivet.

2) Republiken Italien skall ersätta rättegångskostnaderna.
Förslag till avgörande av generaladvokat La Pergola föredraget den 21 oktober 1999. - Miguel Amengual Far mot Juan Amengual Far. - Begäran om förhandsavgörande: Audiencia Provincial de Palma de Mallorca - Spanien. - Sjätte mervärdesskattedirektivet - Utarrendering och uthyrning av fast egendom - Undantag. - Mål C-12/98.



Rättsfallssamling 2000 s. I-00527



Generaladvokatens förslag till avgörande

1 Audiencia Provincial de Mallorca har i en begäran om förhandsavgörande frågat domstolen om rådets sjätte direktiv 77/388/EEG av den 17 maj 1977 om harmonisering av medlemsstaternas lagstiftning rörande omsättningsskatter - gemensamt system för mervärdesskatt: enhetlig beräkningsgrund (nedan kallat sjätte direktivet)(1) har genomförts på ett korrekt sätt i den spanska lagstiftningen, då mervärdesskatt enligt denna lagstiftning generellt tas ut på utarrendering och uthyrning av fast egendom som används för näringsverksamhet.

2 Genom beslut av den 19 januari 1999 beslutade domstolen i enlighet med artikel 44a i rättegångsreglerna att avgöra målet utan muntligt förfarande. Förslaget till avgörande föredrogs den 18 mars 1999.

3 Genom beslut av den 24 september 1999 förordnade domstolen med tillämpning av artikel 61 i rättegångsreglerna att det muntliga förfarandet skulle återupptas. Parterna avstod emellertid från att begära ett sammanträde.

4 Med beaktande av att inga nya faktiska eller rättsliga omständigheter har åberopats, hänvisar jag till mitt förslag till avgörande av den 18 mars 1999.

5 Följaktligen föreslår jag att domstolen ger följande svar på de frågor som Audiencia Provincial de Mallorca har ställt:

Medlemsstaterna tillåts enligt direktivet att utsträcka tillämpningsområdet för undantagen till fall som inte föreskrivs, däribland - som i förevarande fall - till uthyrning av fast egendom som används för ekonomisk verksamhet.

(1) - Rådets direktiv 77/388/EEG av den 17 maj 1977 (EGT L 145, s. 1; svensk specialutgåva, område 9, volym 1, s. 28).
15.

I punkt 4.3.2.1 i kommissionens konsoliderade sammanfattande rapport av den 15 april 1997 om resultaten av granskningen beträffande avslut av räkenskaperna inom garantisektionen vid EUGFJ för 1993 ( 12 ) (nedan kallad den sammanfattande rapporten), vilken ligger bakom det omtvistade beslutet, motiveras sänkningen av ersättningsbeloppet med 2 procent för de tyska marknadsföringskampanjerna för mjölk med en hänvisning till att det behöriga organet inte hade kontrollerat att de relevanta avtalen genomfördes och, i synnerhet, att säkerställa att målen med programmen uppnåddes. De olika språkversionerna av rapporten är inte helt entydiga i detta avseende. Medan det i den tyska språkversionen särskilt hänvisas till den senare påstådda bristen (”Die Zahlstelle hat es unterlassen, die Durchführung der betreffenden Verträge zu überwachen und insbesondere zu gewährleisten, daß die Ziele des Programms erreicht tuurden”) hänvisas det i den franska språkversionen till dessa brister var för sig (”L'organisme payeur n'a pas contrôlé la mise en œuvre des contrats en cause ni veillé à l'application des objectifs des programmes”), och i den engelska språkversionen till bristerna tillsammans (”The paying agency failed to monitor implementation of the contracts concerned and to ensure that the objectives of the programines were met”). ( 13 ) Denna slutsats har förklarats under rubrikerna oegentligheter (finanzielle Ordnungsmäßigkeit) och kostnadseffektivitet (Kosten-Nutzen-Verhältnis). Under den första rubriken har kommissionen angett att CMA:s interimistiska rapport till BALM inte visade huruvida de avtalade förpliktelserna fortskred på ett korrekt sätt eller, på tyska, om de genomfördes korrekt (”ob die Verträge ordnungsgemäß durchgefürt wurden”). Under den andra rubriken har kommissionen huvudsakligen, med endast mindre avvikelser i ordalydelsen, upprepat sina anmärkningar från skrivelserna av den 2 maj och 26 november 1996.
Förslag till avgörande av generaladvokat La Pergola föredraget den 5 maj 1998. - Europeiska kommissionen mot Storhertigdömet Luxemburg. - Medlemsstats fördragsbrott - Underlåtenhet att införliva direktiv 94/15/EG och direktiv 94/51/EG. - Mål C-339/97.



Rättsfallssamling 1998 s. I-04903



Generaladvokatens förslag till avgörande

1 Kommissionen har genom ansökan som inkom den 30 september 1997 begärt att domstolen skall fastställa att Storhertigdömet Luxemburg har underlåtit att uppfylla sina skyldigheter genom att inte inom den föreskrivna fristen anta nödvändiga åtgärder för att följa kommissionens direktiv 94/15/EG av den 15 april 1994, om anpassning till den tekniska utvecklingen för första gången av rådets direktiv 90/220/EEG om avsiktlig utsättning av genetiskt modifierade organismer i miljön(1), och kommissionens direktiv 94/51/EG av den 7 november 1994, om anpassning till den tekniska utvecklingen av rådets direktiv 90/219/EEG om innesluten användning av genetiskt modifierade mikroorganismer(2).

2 Den svarande medlemsstaten har medgett att den ännu inte har införlivat de ovannämnda direktiven med nationell rätt. Den har emellertid anmärkt att lagstiftningsprocessen för antagande av dessa normativa rättsakter pågår. Såsom kommissionen med rätta har påpekat är den dag som skall beaktas för att bedöma om det föreligger något fördragsbrott den dag som fastställts i det motiverade yttrandet.(3) Det har emellertid inte bestridits att svaranden den dagen inte hade antagit bestämmelser avsedda att bringa den nationella regleringen i överensstämmelse med de ovannämnda direktiven. Det förefaller dessutom som om dessa bestämmelser inte heller har antagits under det förevarande förfarandet. Storhertigdömet Luxemburg har således inte anpassat sig efter direktiven i fråga inom den föreskrivna fristen.

3 Jag föreslår således att domstolen skall bifalla talan och förplikta svaranden att ersätta rättegångskostnaderna.

(1) - EGT L 103, s. 20.

(2) - EGT L 297, s. 29; svensk specialutgåva, område 15, volym 13, s. 248.

(3) - Se dom av den 12 december 1996 i mål C-302/95, kommissionen mot Italien (REG 1996, s. I-6765).
12.

Fördelen med placeringen av detta kommatecken i den franska versionen är att den enligt min uppfattning mycket tydligt skiljer den person som nämns sist från de två andra personerna och således utpekar honom som den enda som det omtvistade uttrycket kan syfta på. Den engelska versionen av denna bestämmelse, också den ”med kommatecken”, förefaller böra läsas på samma sätt: ”the name or business name and address of the manufacturer or packager, or of a seller established within the Community”.