Det är för övrigt, med hänsyn till det grundläggande begreppet ekonomisk enhet, inte nödvändigt att kommissionen väljer att inleda ett förfarande vare sig mot det bolag som var tillverkningsbolag vid tidpunkten för de faktiska omständigheterna eller mot detta bolags ekonomiska efterträdare på området i fråga. Genom att gemenskapens konkurrensrätt avser verksamheten i företag, avser de ekonomiska enheter som utgörs av ett komplex av materiella och mänskliga faktorer som kan medverka till en överträdelse i den mening som avses i artikel 81.1 EG och artikel 65.1 KS. Ett företag kan således omfatta flera rättssubjekt. Ett bolag kan således förklaras solidariskt ansvarigt tillsammans med ett annat bolag för betalningen av de böter som det sistnämnda bolaget ålagts, för att det uppsåtligen eller av oaktsamhet har gjort sig skyldigt till en överträdelse, under förutsättning att kommissionen i samma rättsakt visar att även det bolag som ska svara solidariskt för böterna hade kunnat anses skyldigt till överträdelsen. Det solidariska ansvaret utgör således en normal följd av att ansvar för ett bolags agerande tillskrivs ett annat bolag, särskilt då de två bolagen utgör ett och samma företag.

Det följer av dessa bestämmelser, såsom kommissionen med rätta har påpekat, att preskriptionstiden avbryts inte enbart med avseende på företag som har varit föremål för en undersökningsåtgärd eller ett ingripande, utan även med avseende på de företag som har deltagit i överträdelsen men vilka kommissionen fortfarande inte känner till och som således inte varit föremål för någon undersökningsåtgärd eller någon åtgärd under förfarandet.

Med ”företag som har deltagit i överträdelsen” menas i själva verket, i den mening som avses i de nämnda bestämmelserna, varje företag som har identifierats som sådant i ett beslut genom vilket kommissionen har ålagt påföljder för en överträdelse. Den omständigheten att ett företag inte har identifierats som ett företag ”som har deltagit i överträdelsen” i det ursprungliga meddelandet om invändningar eller, mer allmänt, under det administrativa förfarande under vilket den åtgärd som innebar ett avbrott i preskriptionstiden vidtogs är inte relevant om detta företag senare identifieras som sådant.

Även om det, med avseende på avbrott i preskriptionstiden i fråga om förfaranden, uttryckligen föreskrivs i förordning nr 1/2003, om tillämpning av konkurrensreglerna i artiklarna 81 EG och 82 EG, och i beslut nr 715/78, om preskriptionstider i fråga om förfaranden och verkställande av påföljder enligt Fördraget om upprättandet av Europeiska kol- och stålgemenskapen, att väckande av en talan vid gemenskapsdomstolen, med avseende på ett tillfälligt upphörande av preskriptionstiden under förfarandet, har en verkan erga omnes, framgår det inte av den nämnda lagstiftningen huruvida väckande av en talan vid gemenskapsdomstolen har en relativ verkan, som innebär att ett tillfälligt upphörande av preskriptionstiden under hela förfarandet gäller enbart med avseende på sökandeföretaget, eller om det har en verkan erga omnes, som innebär att ett tillfälligt upphörande av preskriptionstiden under förfarandet gäller med avseende på samtliga företag som har deltagit i överträdelsen, oberoende av om de har väckt talan eller inte.

Ett tillfälligt upphörande av preskriptionstiden, liksom ett avbrott i denna som utgör ett undantag från principen om femårig preskriptionstid, ska tolkas restriktivt. Denna princip strider mot en tolkning av avsaknaden av reglering som innebär att den skulle ha en verkan erga omnes. Detta gäller desto mer då ett tillfälligt upphörande av preskriptionstiden – till skillnad från ett avbrott i preskriptionstiden som avser att möjliggöra för kommissionen att ingripa mot och effektivt ålägga påföljder för överträdelser av konkurrensreglerna – per definition avser det fall då kommissionen redan har antagit ett beslut. Det är vanligtvis i detta skede inte längre nödvändigt att tillmäta den omständigheten att ett av de företag som är föremål för påföljder väcker talan vid gemenskapsdomstolen en verkan erga omnes. Verkan inter partes av domstolsförfaranden och de följder som domstolen tillmätt i detta avseende, utgör tvärtom i detta fall i princip hinder för att en talan som har väckts av ett företag till vilket det angripna beslutet riktar sig har någon som helst inverkan på situationen för övriga företag till vilka beslutet riktar sig.

Även om det är riktigt att konkurrensreglerna i fördraget riktade sig till företag, är det inte desto mindre så att det är nödvändigt, för tillämpningen och verkställigheten av beslut som kommissionen har fattat på konkurrensområdet, att som mottagare av rättsakten identifiera en enhet som är ett rättssubjekt. Det måste även klart anges i meddelandet om invändningar vilket rättssubjekt som kan komma att åläggas böter, och att detta meddelande ska rikta sig till detta rättssubjekt. Detta rättssubjekt är den enda som kan väcka talan mot det beslut som antogs vid utgången av det administrativa förfarandet och således den enda med avseende på vilken ett tillfälligt upphörande av preskriptionstiden gäller. Ett tillfälligt upphörande av preskriptionstiden till följd av att ett företag väckt talan vid domstolen är tillämpligt på den juridiska enhet som är part i förfarandet, men inte på andra juridiska enheter som tillhör samma ekonomiska enhet.

(se punkterna 151 och 153–158)