En forandring av gällande metoder för tjänstemännens befordran syftar antagligen till att avhjälpa vissa olägenheter som följer av tillämpningen av de tidigare bestämmelserna. Det är således en del av en sådan reformprocess, vars nödvändighet i stor utsträckning bedöms av administrationen, att bedömningen av tjänstemännens meriter sker på nya grunder från och med en viss tidpunkt. Det kan inte krävas att administrationen i det nya systemet på ett fullständigt och identiskt sätt beaktar den betygssättning som gjorts av tjänstemännen under det tidigare systemet, eftersom detta i stort sett oundvikligen skulle leda till att befordringsreformen skulle berövas all praktisk betydelse då anställda inte har någon rätt att kräva att det nuvarande systemet förblir oförändrat. En begränsning av möjligheten att beakta tidigare gjorda betygssättningar som medför att den teoretiska beräkning som följer av överföringen av dessa betyg till sådana befordringspoäng som införts genom det nya systemet inte gör det möjligt för berörda tjänstemän att befordras högre än till nästa lönegrad, kan inte anses gå utöver tillsättningsmyndighetens befogenheter att utarbeta tillfälliga förändringar av bestämmelserna om tjänstemäns befordran. Begränsningen innebär endast att ett tak fastställs för beaktande av tidigare meriter.

Även om ändringen av ett regelverk att ägnad att införa nya situationer vid en viss tidpunkt, genom att fastställa hur tidigare uppkomna situationer skall beaktas, är det i varje fall nödvändigt att fullt ut återupprätta likabehandling från och med den dag då det nya systemet träder i kraft. En önskan att balansera tidigare poäng kan inte, vid en bedömning med stöd av de nya bestämmelserna, motivera att lika situationer som uppstått sedan bestämmelserna trätt ikraft behandlas olika.

En bestämmelse som ingår i ett regelverk om genomförande av ett nytt befordringssystem för parlamentets tjänstemän och i vilken föreskrivs att befordringspoängen för en befordrad tjänsteman nollställs under en övergångsperiod, oavsett tidpunkten för tjänstemannens befordran, utgör ett åsidosättande av principen om likabehandling av tjänstemän som inte motiveras av kraven på övergången från ett befordringssystem till ett annat. En sådan bestämmelse strider även mot principen om möjlighet till befordran vilken liksom likabehandlingsprincipen kommer till uttryck i det förfarande om jämförelse av kvalifikationerna för de tjänstemän som kan komma i fråga för befordran som föreskrivs i artikel 45.1 första stycket i tjänsteföreskrifterna.

Även om det alltid är tillåtet att tillsättningsmyndigheten i fråga om två tjänstemän som innehar samma antal befordringspoäng hellre befordrar den ene än den andre mot bakgrund av framför allt det ickesifferbaserade omdömet om tjänstemännens meriter, kan detta val inte beröva den tjänsteman vars befordran skjutits upp all form av befordringspoäng för ett år då den tjänsteman som just befordrats kan erhålla sådana poäng inför en senare befordran. Detta blir emellertid följden av den regel om undantag från principen att en tjänsteman behåller de poäng han erhållit utöver tröskelvärdet för befordran när det i denna regel föreskrivs att befordringspoängen nollställs för en tjänsteman som befordrats under övergångsperioden.

(se punkterna 59, 63, 64 och 67)

Hänvisning till: Domstolens dom den 13 december 1984 i de förenade målen 20/83 och 21/83, Vlachos mot domstolen, REG 1984, s. 4149, punkt 19; förstainstansrättensdom den 29 februari 1996 i mal T-280/94, Lopes mot domstolen, REG 1996, s. I-A-77 och II-239, punkt 138