Bestämmelserna i Europaparlamentets och rådets direktiv 2002/46/EG av den 10 juni 2002 om tillnärmning av medlemsstaternas lagstiftning om kosttillskott och bestämmelserna i EUF-fördraget om fri rörlighet för varor ska tolkas på så sätt att de utgör hinder för sådana bestämmelser i en medlemsstat, såsom dem som är i fråga i det nationella målet, i vilka det inte föreskrivs något förfarande för utsläppande på marknaden i den medlemsstaten av kosttillskott som innehåller näringsämnen som överskrider de maximala dagliga doser som anges i nämnda bestämmelser och som lagligen tillverkas eller saluförs i en annan medlemsstat.

Förbudet mot åtgärder med motsvarande verkan som restriktioner, såsom det anges i artikel 34 FEUF, riktar sig mot alla handelsregler antagna av medlemsstaterna som direkt eller indirekt, faktiskt eller potentiellt kan hindra handeln inom unionen (se, bland annat, dom av den 11 juli 1974, Dassonville, 8/74, EU:C:1974:82, punkt 74, dom av den 5 mars 2009, kommissionen/Spanien, C 88/07, EU:C:2009:123, punkt 82, och dom av den 28 januari 2010, kommissionen/Frankrike, C 333/08, EU:C:2010:44, punkt 74). De bestämmelser som är i fråga i det nationella målet hindrar handeln inom unionen, eftersom ett kosttillskott vars näringsämnen överskrider de gränsvärden som fastställts i nämnda bestämmelser inte får saluföras i Frankrike, även om det lagligen tillverkats eller saluförts i en annan medlemsstat. Nämnda bestämmelser utgör således en åtgärd med motsvarande verkan som en kvantitativ importrestriktion, i den mening som avses i artikel 34 FEUF.

Enligt EU-domstolens praxis kan bestämmelser i en medlemsstat enligt vilka det är förbjudet att i den medlemsstaten saluföra livsmedel vars näringsämnen överskrider de maximala mängder som fastställts i de bestämmelserna – varvid nämnda livsmedel lagligen tillverkats och/eller saluförts i en annan medlemsstat – i egenskap av åtgärd med verkan motsvarande kvantitativa importrestriktioner i den mening som avses i artikel 34 FEUF, motiveras om de uppfyller kraven i artikel 36 FEUF, såsom denna tolkats av EU-domstolen (se, för ett liknande resonemang, dom av den 5 februari 2004, Greenham och Abel, C 95/01, EU:C:2004:71, punkt 34).

Dessa bestämmelser ska innehålla föreskrifter om ett förfarande som möjliggör för de ekonomiska aktörerna att erhålla tillstånd att saluföra kosttillskott som innehåller näringsämnen som överskrider de tillåtna doserna. Detta förfarande ska vara lättillgängligt och ska kunna avslutas inom rimlig tid, och om det leder fram till ett avslag ska talan kunna väckas mot avslagsbeslutet (se, för ett liknande resonemang, dom av den 5 februari 2004, kommissionen/Frankrike, C 24/00, EU:C:2004:70, punkt 26, dom av den 5 februari 2004, Greenham och Abel, C 95/01, EU:C:2004:71, punkt 35, och dom av den 28 januari 2010, kommissionen/Frankrike, C 333/08, EU:C:2010:44, punkt 81). Vidare får de behöriga nationella myndigheterna endast avslå en ansökan om tillstånd att saluföra nämnda kosttillskott om detta näringsämne medför en verklig risk för människors hälsa (se dom av den 5 februari 2004, kommissionen/Frankrike, C 24/00, EU:C:2004:70, punkt 27, dom av den 5 februari 2004, Greenham och Abel, C 95/01, EU:C:2004:71, punkt 36, och dom av den 28 januari 2010, kommissionen/Frankrike, C 333/08, EU:C:2010:44, punkt 82).

I den mån som det i de bestämmelser som är i fråga i det nationella målet föreskrivs ett förbud mot saluföring av kosttillskott vilka innehåller näringsämnen som överskrider de maximala mängder som anges i nämnda bestämmelser, utan att det föreskrivs något som helst förfarande för utsläppande på marknaden för den typen av kosttillskott, även om kosttillskotten i fråga lagligen tillverkats eller saluförts i en annan medlemsstat, är de aktuella bestämmelserna följaktligen inte förenliga med det villkor som anges i punkt 22 i förevarande dom och kan således inte anses vara motiverade med stöd av artikel 36 FEUF.

(se punkterna 18–23, 27 och 28 samt punkt 1 i domslutet )