18

Slutligen underkände förstainstansrätten, i punkterna 260–279 i den överklagade domen, den femte grunden avseende åsidosättande av artikel 8.6 och 8.7 i grundförordningen vid undersökningen av effekterna av en patentinnehavares konkurrensbegränsande beteende, genom att fastställa följande: ”260 Enligt fast rättspraxis är gemenskapsinstitutionerna skyldiga att, vid fastställelsen av skada, undersöka om den skada som de avser att anse som visad verkligen beror på den import som varit föremål för dumpning eller subventioner och bortse från varje skada som beror på andra faktorer, och särskilt sådan skada som beror på ett konkurrensbegränsande beteende som gemenskapsproducenterna själva är inblandade i ([domstolens dom av den 11 juni 1992 i mål C-358/89, Extramet Industrie mot rådet, REG 1992, s. 3813], punkt 16, och [förstainstansrättens dom av den 19 september 2001 i mål T-58/99, Mukand m.fl. mot rådet, REG 2001, s. II-2521], punkterna 39 [och] 40). 261 Det framgår i förevarande fall av handlingarna i målet att den gemenskapsindustri som lämnade in klagomål i ett yttrande av den 7 januari 2003 gjorde gällande att ett bolag som är innehavare av patent avseende cdr-skivor missbrukade sin dominerande ställning genom att ta ut oskäliga royalties och att en europeisk tillverkare dragit sig tillbaka från marknaden efter en tvist med detta bolag. Industrin påpekade detta för att bemöta sökandens påstående, att graden av stöd för klagomålet, enligt artikel 10.8 i grundförordningen, hade sjunkit under den gräns som krävs för att fortsätta förfarandet. Sökanden påpekade samma sak under undersökningen och gjorde gällande att effekterna av det påstått konkurrensbegränsande beteendet, vilket bestod i fastställandet av oskäliga royalties, var en faktor som skulle undersökas i samband med fastställandet av skadan. 262 Sökanden har inom ramen för denna grund gjort gällande att rådet underlät att undersöka denna faktor, och nöjde sig med att, i skäl 135 i den [omtvistade] förordningen, konstatera att det aktuella påståendet inte hade bekräftats genom något formellt beslut efter undersökning av konkurrensmyndigheterna. 263 Det skall i detta avseende påpekas att det inte framgår av skäl 135 i den [omtvistade] förordningen att gemenskapsinstitutionerna faktiskt undersökt frågan huruvida den skada som ansågs vara visad berodde på det påstått konkurrensbegränsande beteendet. 264 Även om innehållet i detta skäl således inte räcker för att frånkänna effekterna av den faktor som har åberopats av sökanden betydelse, kan det påpekas att frågan huruvida rådet har underlåtit att beakta nämnda effekter ändå skall prövas i förhållande till hela det resonemang som det redogörs för i den [omtvistade] förordningen (se, för ett liknande resonemang, [förstainstansrättens dom av den 14 juli 1995 i mål T-166/94, Koyo Seiko mot rådet, REG 1995, s. II-2129], punkt 79). 265 Rådet har emellertid gjort gällande att det beaktat denna faktor i skäl 134 i den [omtvistade] förordningen. Det framgår av detta skäl att rådet på ett allmänt sätt har undersökt effekterna av betalningen av royalties på grund av patenten, och därvid konstaterat att denna faktor inte var av sådan art att den bröt orsakssambandet i förevarande fall. Rådet har gjort gällande att det, med detta konstaterande, även bemött påståendet, enligt vilket dessa royalties var oskäliga och innebar ett konkurrensbegränsande beteende. 266 Även om skälen 134 och 135 finns under skilda underrubriker, nämligen ”Royaltyer” och ”Andra faktorer”, så framgår det av parternas argument att båda skälen ändå rör samma förhållande i målet, nämligen betalningen av royalties. Dessutom följer dessa två skäl på varandra så att den [omtvistade] förordningens struktur leder till att de läses i ett sammanhang. 267 Vid prövningen av huruvida rådet har bortsett från den eventuella skada som orsakats av det konkurrensbegränsande beteende som åberopats av sökanden, skall hänsyn således tas till de konstateranden som gjorts i skäl 134. 268 Sökanden har för det första bestritt att nämnda konstateranden är relevanta och har gjort gällande att institutionerna borde ha utvärderat effekterna av de royalties som betalades på ett noggrant sätt och dragit slutsatsen att gemenskapsindustrin skulle ha lidit skada, även om inga oskäliga royalties hade betalats. 269 Det skall i detta avseende påpekas att gemenskapsinstitutionerna, för att kunna bortse från effekterna av en yttre faktor, är skyldiga att undersöka om nämnda effekter har varit av sådan art att de kunnat bryta orsakssambandet mellan den aktuella importen och den skada som vållats gemenskapsindustrin … Denna undersökning innefattar emellertid inte nödvändigtvis att de exakta effekterna av den aktuella faktorn fastställs. Det räcker att gemenskapsinstitutionerna konstaterar att den skada som, trots en sådan yttre faktor, har orsakats av den aktuella importen har varit väsentlig. 270 I förevarande fall har rådet påpekat att importen från Indien vållade gemenskapsindustrin väsentlig skada, bland annat på grund av ett underskridande av priserna i gemenskapen. Rådet har förklarat att, även om betalningen av royalties påverkade gemenskapsindustrins vinster negativt, så var denna faktor – vilken påverkade alla marknadsaktörerna – aktuell redan år 1999, innan importen blev betydande. Den negativa utvecklingen av situationen för tillverkarna i gemenskapen från och med år 1999 kunde således inte tillskrivas denna faktor. Mot bakgrund av dessa omständigheter var det inte orimligt att rådet ansåg att betalningen av royalties inte hade kunnat inverka på den skada som orsakades av den subventionerade importen. 271 Rådet har fog för att anse att frågan huruvida de royalties som betalades var oskäliga på grund av en patentinnehavares konkurrensbegränsande beteende, i vilket fall som helst, inte kan påverka rådets slutsats i punkten ovan. 272 Det skall även påpekas att det här påstådda konkurrensbegränsande förfarandet, till skillnad från de situationer det var fråga om i de mål som gav upphov till domarna i de ovannämnda målen Extramet [Industrie mot rådet] och Mukand m.fl. mot rådet, inte kan tillskrivas tillverkarna i gemenskapen. Gemenskapsinstitutionerna var således, för att bedöma effekterna av denna faktor i förevarande fall, inte skyldiga att undersöka om gemenskapsindustrin inte själv hade bidragit till den skada som vållats. 273 Sökanden har, för det andra, med hänvisning till domen i det ovannämnda målet Mukand m.fl. mot rådet, gjort gällande att skadan, som fastställdes i förhållande till prisunderskridandet, inte värderades korrekt, eftersom priserna i gemenskapen var konstlat höga på grund av att de royalties som betalades var oskäliga. 274 Förstainstansrätten erinrar om att omständigheterna i det mål som gav upphov till domen i det ovannämnda målet Mukand m.fl. mot rådet rörde ett beteende som påverkade priserna i gemenskapen, men inte importpriserna. I förevarande fall har rådet emellertid konstaterat att … aktuella royalties skulle betalas av alla tillverkare, inklusive sökanden. Sökanden har inte bestritt detta sakförhållande. 275 Rådet har således, i skäl 134 i den [omtvistade] förordningen, kunnat anse att den aktuella yttre faktorn inte kunde förklara skillnaden mellan priserna i gemenskapen och de indiska priserna och att den därför inte påverkade de faktorer som beaktats för att beräkna nivån på prisunderskridandet. Även om det antas att de royalties som betalades var oskäliga på grund av ett konkurrensbegränsande beteende, kan denna faktor inte påverka denna bedömning. 276 Mot bakgrund av dessa omständigheter finner förstainstansrätten att sökanden inte har styrkt att rådet, vid bedömningen av skadan, underlät att undersöka effekterna av ett påstått konkurrensbegränsande beteende och frånkänna dem betydelse. 277 Under dessa förhållanden är det inte nödvändigt att pröva huruvida den sakomständighet som åberopats av sökanden i repliken kan tas upp till prövning, nämligen kommissionens pressmeddelande av den 3 augusti 2003 om en undersökning avseende tillämpningen av artiklarna 81 EG och 82 EG på ett standardavtal angående patent för vissa cd-typer. Det framgår nämligen av sökandens argument att denna omständighet har åberopats till stöd för sökandens påstående att gemenskapsinstitutionerna kände till den aktuella faktorn. Sökanden har däremot inte förklarat på vilket sätt nämnda meddelande kan utgöra stöd för argumentet att denna faktor var av sådan art att den kunde bryta orsakssambandet i förevarande fall. 278 Talan kan följaktligen inte vinna bifall på den femte grunden. 279 Av det som har anförts ovan följer att talan skall ogillas i sin helhet. Det saknas således anledning att pröva rådets andrahandsyrkande.”