Nyckelord

Sammanfattning



Nyckelord

1. Fiske - bevarande av havets resurser - övergångstid som fastställs i artikel 102 i anslutningsakten - utgång - gemenskapens exklusiva behörighet - inte utövad - verkningar - återförande av behörigheten till medlemsstaterna - otillåtlighet

(artikel 102 i anslutningsakten)

2. Fiske - bevarande av havets resurser - EEG:s behörighet - inte utövad - verkningar - bevarandeåtgärder som förelåg vid utgången av den övergångstid som fastställs i artikel 102 i anslutningsakten - bibehållande - ändring av medlemsstaterna - villkor - tillgängliga rättsliga aspekter - gemenskapens strukturella principer

3. Medlemsstater - förpliktelser - kommissionens initiativ - medlemsstaternas skyldigheter - skyldighet att handla och avhålla sig från att handla

(artikel 5 i EEG-fördraget)

4. Fiske - fiskebankar som lyder under medlemsstaternas jurisdiktion - lika tillträde för fiskare inom gemenskapen - genomförande - rådets exklusiva behörighet - ensidigt agerande från medlemsstaternas sida - otillåtlighet

(artiklarna 7 och 43.2 tredje stycket i EEG-fördraget, artikel 102 i anslutningsakten)

5. Fiske - bevarande av havets resurser - bevarandeåtgärder som förelåg vid utgången av den övergångstid som fastställs i artikel 102 i anslutningsakten - ändring av medlemsstaterna - skyldighet att samråda med kommissionen och rätta sig efter dess ståndpunkt

(artikel 102 i anslutningsakten, rådets beslut av den 25 juni 1979)

Sammanfattning

1. Från och med utgången av den övergångstid som föreskrivs i artikel 102 i anslutningsakten, nämligen den 1 januari 1979, tillkommer behörigheten att inom ramen för den gemensamma fiskeripolitiken vidta åtgärder för bevarande av havets resurser uteslutande och slutgiltigt gemenskapen. Medlemsstaterna har därför inte längre rätt att utöva någon egen behörighet i fråga om bevarandeåtgärder i de farvatten som lyder under deras jurisdiktion. Införandet av sådana åtgärder, med de begränsningar de innebär för fiskeverksamheten, omfattas från och med denna tidpunkt av gemenskapsrätten.

Eftersom överföringen till gemenskapen av behörigheten på området är fullständig och slutgiltig, kan det faktum att rådet inte inom föreskriven tid antagit de bevarandeåtgärder som avses i artikel 102 i anslutningsakten under inga omständigheter ge medlemsstaterna tillbaka deras behörighet och frihet att handla ensidigt på detta område.

2. I avsaknad av bestämmelser antagna av rådet i de former och enligt de förfaranden som föreskrivs i EEG-fördraget skall de bevarandeåtgärder som förelåg vid slutet av den period som fastställs i artikel 102 i anslutningsakten bibehållas som de var vid utgången av övergångstiden enligt den bestämmelsen. Denna uppfattning kan dock inte utsträckas till att fullständigt omöjliggöra för medlemsstaterna att, till följd av utvecklingen av biologiska och tekniska faktorer av betydelse för detta område, eventuellt ändra befintliga bevarandeåtgärder. Sådana ändringar med begränsad räckvidd får inte leda till en ny bevarandepolitik från en medlemsstats sida, eftersom behörigheten att införa en sådan politik framdeles tillkommer gemenskapsinstitutionerna. Med hänsyn till den situation som uppstått genom rådets passivitet måste de förutsättningar under vilka dessa åtgärder får vidtas definieras med ledning av alla tillgängliga rättsliga aspekter, och dessutom med beaktande av de strukturella principer som ligger till grund för gemenskapen. Dessa principer kräver att gemenskapen under alla förhållanden är i stånd att uppfylla sina förpliktelser för att tillgodose fördragets krav på balanserad utveckling.

3. Enligt artikel 5 i EEG-fördraget åläggs medlemsstaterna särskilda skyldigheter att handla och avstå från att handla i en situation där kommissionen för att uppfylla angelägna behov av att bevara fiskeresurserna har lagt fram förslag för rådet som, även om de inte antagits av detta, bildar utgångspunkten för en samlad gemenskapsåtgärd.

4. Enligt artikel 7 i EEG-fördraget skall gemenskapens fiskare, med förbehåll för vederbörligen fastställda undantag, ha lika tillträde till de fiskebankar som lyder under medlemsstaternas jurisdiktion. Rådet har ensamt befogenhet att bestämma villkoren för detta tillträde i enlighet med de förfaranden som fastställs i artiklarna 43.2 tredje stycket i EEG-fördraget och 102 i anslutningsakten. Detta rättsläge kan inte ändras genom åtgärder som ensidigt vidtas av medlemsstaterna.

5. I en situation som kännetecknas av rådets passivitet och av att de bevarandeåtgärder i princip fortfarande bestod som var i kraft vid utgången av den övergångstid som fastställs i artikel 102 i anslutningsakten, var medlems-

staterna genom beslutet av den 25 juni 1979 och de parallella besluten, liksom av de krav som är förbundna med gemenskapens åliggande att skydda det gemensamma intresset och de egna befogenheternas okränkbarhet, skyldiga att inte endast ingående samråda med kommissionen och lojalt söka dess godkännande, utan också att inte införa nationella bevarandeåtgärder i strid med eventuella invändningar, förbehåll eller villkor från kommissionens sida.

6. För att följa rådets beslut och det förfarande som fastställs i Haagresolutionen måste det samråd som regeringen i en medlemsstat skall företa innan bevarandeåtgärder antas ge kommissionen möjlighet att bedöma alla följder av de föreslagna bestämmelserna och utöva sin övervakningsfunktion enligt artikel 155 i EEG-fördraget på ett effektivt sätt.