Domstolens dom den 16 december 1992. - Europeiska gemenskapernas kommission mot Konungariket Belgien. - Fördragsbrott - Tillgång till kabel-TV-nät - Villkor. - Mål C-211/91.



Rättsfallssamling 1992 s. I-06757

Svensk specialutgåva s. I-00235

Finsk specialutgåva s. I-00247



Sammanfattning

Parter

Domskäl

Beslut om rättegångskostnader

Domslut



Nyckelord

1. Frihet att tillhandahålla tjänster - inskränkningar - förbud mot återutsändning av radio- eller TV-program som sänds från en annan medlemsstat och på ett annat språk än den statens - otillåtet - berättigande - föreligger inte

(artiklarna 56 och 59 i EEG-fördraget)

2. Frihet att tillhandahålla tjänster - inskränkningar riktade mot personer som tillhandahåller tjänster och som endast försöker slippa iaktta yrkesregler - tillåtet - hela sektorer undantas från utövandet av friheten att tillhandahålla tjänster - otillåtet

(artikel 59 i EEG-fördraget)

Sammanfattning

1. Genom att förbjuda kabel-TV-bolag att via sina nät sända program från radio- eller TV-stationer i andra medlemsstater om programmen inte sänds på språket eller ett av språken i den medlemsstat där stationen är etablerad, underlåter en medlemsstat att uppfylla sina skyldigheter enligt artikel 59 i fördraget.

En sådan inskränkning, som är diskriminerande genom att den inte utan åtskillnad är tillämplig på tjänster oavsett deras ursprung, omfattas inte av något av de undantag från friheten att tillhandahålla tjänster som gemenskapsrätten medger, dvs. de som föreskrivs i artikel 56 i fördraget.

2. Även om det är riktigt att man inte kan förvägra en medlemsstat rätten att anta bestämmelser som skall förhindra att den frihet som garanteras genom artikel 59 i fördraget utnyttjas av en person som tillhandahåller tjänster, vars verksamhet helt eller huvudsakligen är riktad mot dess territorium, i syfte att slippa iaktta de yrkesregler som skulle vara tilllämpliga på honom om han var etablerad inom den statens territorium, så följer inte härav att det är tillåtet för en medlemsstat att generellt förbjuda att vissa tjänster tillhandahålls av operatörer som är etablerade i andra medlemsstater.

Parter

Mål C-211/91

Europeiska gemenskapernas kommission, företrädd av Pieter Van Nuffel, rättstjänsten, i egenskap av ombud, med delgivningsadress i Luxemburg hos Roberto Hayder, rättstjänsten, Centre Wagner, Kirchberg,

sökande,

mot

Belgien, företrätt av administrative chefen Jan Devadder, vid utrikes-, utrikeshandels- och utvecklingsbiståndsministeriet, i egenskap av ombud, med delgivningsadress i Luxemburg hos Belgiens ambassad, 4, rue des Girondins,

svarande.

Talan avser fastställelse av att Belgien har underlåtit att uppfylla sina skyldigheter enligt artiklarna 52, 59, 60 och 221 i EEG-fördraget genom att - i den lagstiftning som är tillämplig i Flandern - i strid mot gemenskapsrätten ha bibehållit krav avseende sändning av TV-program via kabel-TV-nät och villkor som gäller för icke offentliga TV-stationer.

DOMSTOLEN

sammansatt av ordföranden O. Due, avdelningsordförandena G. C. Rodríguez Iglesias och J. L. Murray samt domarna G. F. Mancini, R. Joliet, F. A. Schockweiler, J. C. Moitinho de Almeida, F. Grévisse och D. A. O. Edward,

generaladvokat: G. Tesauro,

justitiesekreterare: H. von Holstein, biträdande justitiesekreterare,

som beaktat förhandlingsrapporten,

som hört parternas muntliga yttranden, avgivna vid sammanträde den 10 november 1992, under vilket Belgien företräddes av advokaten J. Stuyck, Bryssel, och

som hört generaladvokatens förslag till avgörande, framlagt vid sammanträde den 24 november 1992,

meddelar följande

Domskäl

dom

1 Genom ansökan som inkom till domstolens kansli den 8 augusti 1991 har Europeiska gemenskapernas kommission, i enlighet med artikel 169 i EEG-fördraget, väckt talan om fastställelse av att Belgien, vad beträffar den lagstiftning som är tillämplig i Flandern, har underlåtit att uppfylla sina skyldigheter enligt artiklarna 52, 59, 60 och 221 i EEG-fördraget genom att

- förbjuda sändning, via ett sändningsnät, av TV-program från radiosändare i andra medlemsstater, om programmen inte sänds på språket eller ett av språken i den medlemsstat där sändaren är etablerad,

- kräva att icke offentliga radiosändare i andra medlemsstater före sändning av TV-program via ett sändningsnät erhåller tillstånd, till vilket villkor kan kopplas,

- 51 % av kapitalet i det icke offentliga TV-bolaget, som vänder sig till hela den flamländska gemenskapen, förbehålls utgivare av nederländskspråkiga dags- och veckotidningar med säte i den nederländsktalande regionen eller i den tvåspråkiga Bryssel-regionen,

- på ett diskriminerande sätt definiera egna kulturella produktioner, vilka utgör en obligatorisk del av de icke offentliga TV-bolagens programutbud.

2 Den belgiska regeringen har inte bestridit de tre sista påståendena.

3 För en utförligare redogörelse för omständigheterna i tvisten vid den nationella domstolen, de regler som är i fråga, rättegångens förlopp och de till domstolen ingivna yttrandena hänvisas till förhandlingsrapporten. Handlingarna i målet i dessa delar återges i det följande endast i den mån domstolens argumentation kräver det.

Angående det första påståendet: villkoret avseende språket i programmen

4 Det första påståendet rör förbudet för kabel-TV-bolag att via sina nät sända program från radio- eller TV-stationer i andra medlemsstater om programmen inte sänds på språket eller ett av språken i den medlemsstat där stationen är etablerad. Detta förbud fastställs i artiklarna 3 och 4 i den flamländska gemenskapens förordning av den 28 januari 1987 om sändning av radio- och TV-program via radio- och kabel-TV-nät och om godkännande av icke offentliga TV-bolag (Moniteur Belge av den 19.3.1987, s. 4196).

5 Det finns anledning att fastslå att den ifrågavarande lagstiftningen utgör ett hinder för friheten att tillhandahålla tjänster i det att den hindrar radio- och TV-stationer som är etablerade i andra medlemsstater att via den flamländska gemenskapens kabelnät låta återutsända program som sänds på ett annat språk än det landets språk där de är etablerade.

6 Detta hinder är diskriminerande inte bara på grund av att, vilket den belgiska regeringen har medgivit, det inte gäller för stationer som är etablerade i Belgien, men framför allt på grund av att det hindrar stationer som är etablerade i en annan medlemsstat än Nederländerna från att erbjuda program på nederländska till allmänheten i den flamländska gemenskapen, medan den möjligheten naturligtvis finns för de inhemska stationerna.

7 Den belgiska regeringen har dock åberopat kulturpolitiska mål för att berättiga den ifrågavarande regleringen, nämligen bibehållandet av mångfalden inom pressen, vilken direkt gynnas av reklamintäkterna från nationella TV-stationer, bevarandet och utvecklingen av det konstnärliga arvet samt de nationella stationernas överlevnad.

8 Dessa argument kan inte godtas.

9 Av det första och det tredje av de kulturpolitiska mål som den belgiska regeringen har åberopat framgår att syftet med den påtalade åtgärden i själva verket är att begränsa den faktiska konkurrensen för de inhemska stationerna i syfte att skydda deras reklamintäkter. Vad beträffar målet att bevara och utveckla det konstnärliga arvet räcker det att, i likhet med kommissionen, konstatera att den påtalade åtgärden i praktiken minskar efterfrågan på TV-produktioner på nederländska.

10 Dessutom omfattas inte de hänsyn som den belgiska regeringen har åberopat av något av de undantag från friheten att tillhandahålla tjänster som är tillåtna enligt artikel 56, nämligen sådana som grundas på hänsyn till allmän ordning, säkerhet eller hälsa.

11 Såsom framgår av domstolens fasta rättspraxis (se särskilt domen av den 25 juli 1991 i mål C-288/89 Collectieve Antennevorziening Gouda, punkt 11, Rec. s. I-4007) kan endast dessa undantag medföra att nationella regleringar som inte utan åtskillnad är tillämpliga på tjänster oavsett deras ursprung anses berättigade.

12 Det argument som den belgiska regeringen anser kan härledas ur domen av den 3 december 1974 i mål 33/74 Van Binsbergen (Rec. s. 1299), enligt vilken en person som tillhandahåller tjänster inte kan undslippa de regler som är tillämpliga på dem som tillhandahåller tjänster och som är etablerade i den medlemsstat mot vilken den personens verksamhet är riktad, kan inte godtas. Visserligen är det riktigt att, enligt punkt 13 i den domen, den medlemsstat i vilken tjänsten tillhandahålls har rätt att anta bestämmelser som skall förhindra att den genom artikel 59 garanterade friheten utnyttjas av en person som tillhandahåller tjänster och vars verksamhet helt eller huvudsakligen är riktad mot den ifrågavarande statens territorium, i syfte att undslippa de yrkesregler som skulle vara tillämpliga på honom om han var etablerad inom den statens territorium. Av detta följer dock inte att det är tillåtet för en medlemsstat att utfärda ett generellt förbud mot att vissa tjänster tillhandahålls av operatörer som är etablerade i andra medlemsstater, eftersom detta skulle medföra att friheten att tillhandahålla tjänster avskaffades.

13 Härav följer att det första påståendet som kommissionen framfört i sin talan skall bifallas.

Angående övriga tre påståenden

14 Såsom den belgiska regeringen själv har medgivit var den lagstiftning som tillämpades i Flandern, vid utgången av den frist som fastställts i det motiverade yttrandet, inte förenlig med artiklarna 59 och 60 i EEG-fördraget vad beträffar det andra påståendet, med artiklarna 52 och 221 vad beträffar det tredje påståendet och med artikel 59 vad beträffar det fjärde påståendet.

15 Följaktligen skall även dessa tre av kommissionens påståenden bifallas. Det skall således fastslås att Belgien har underlåtit att uppfylla sina skyldigheter på det sätt som framgår av kommissionens talan.

Beslut om rättegångskostnader

Rättegångskostnader

16 I enlighet med artikel 69.2 i rättegångsreglerna skall tappande part förpliktas att ersätta rättegångskostnaderna. Svaranden har tappat målet och skall därför ersätta rättegångskostnaderna.

Domslut

På dessa grunder beslutar

DOMSTOLEN

följande dom:

1) Belgien har, vad beträffar den lagstiftning som är tillämplig i Flandern, underlåtit att uppfylla sina skyldigheter enligt artiklarna 52, 59, 60 och 221 i EEG-fördraget genom att

- förbjuda sändning, via ett sändningsnät, av TV-program från radiosändare i andra medlemsstater, om programmen inte sänds på språket eller ett av språken i den medlemsstat där sändaren är etablerad,

- kräva att icke offentliga radiosändare i andra medlemsstater före sändning av TV-program via ett sändningsnät erhåller tillstånd, till vilket villkor kan kopplas,

- 51 % av kapitalet i det icke offentliga TV-bolaget, som vänder sig till hela den flamländska gemenskapen, förbehålls utgivare av nederländskspråkiga dags- och veckotidningar med säte i den nederländsktalande regionen eller i den tvåspråkiga Bryssel-regionen,

- på ett diskriminerande sätt definiera egna kulturella produktioner, vilka utgör en obligatorisk del av de icke offentliga TV-bolagens programutbud.

2) Belgien skall ersätta rättegångskostnaderna.