Domstolens dom (sjätte avdelningen) den 7 november 1996. - Europeiska kommissionen mot Storhertigdömet Luxemburg. - Fördragsbrott - Underlåtenhet att införliva direktiv 91/263/EEG - Telekommunikation - Teleterminalutrustning - Ömsesidigt erkännande av utrustningens överensstämmelse. - Mål C-221/94.



Rättsfallssamling 1996 s. I-05669



Sammanfattning

Parter

Domskäl

Beslut om rättegångskostnader

Domslut



Nyckelord

1 Tillnärmning av lagstiftning - Teleterminalutrustning - Direktiv 91/263 - Medlemsstaternas genomförande - Nationella bestämmelser som enbart återger texten i direktiv 86/361 om inledningsskedet av det ömsesidiga erkännandet av typgodkännande för teleterminalutrustning - Otillräckligt

(Rådets direktiv 86/361 och 91/263)

2 Institutionernas rättsakter - Direktiv - Medlemsstaternas genomförande - Otillräckligt att praxis överensstämmer med skyddskraven i ett direktiv - Förslag till nationell förordning otillräckligt

(EG-fördraget, artikel 189, tredje stycket)

Sammanfattning

3 Det är inte tillräckligt för att införliva direktiv 91/263 om tillnärmning av medlemsstaternas lagstiftning om teleterminalutrustning och ömsesidigt erkännande av utrustningens överensstämmelse med hjälp av nationella bestämmelser som enbart återger texten i direktiv 86/361 om inledningsskedet av det ömsesidiga erkännandet av typgodkännande för teleterminalutrustning. Det existerar nämligen uppenbara skillnader mellan direktiv 86/361 och direktiv 91/263 som innebär att en medlemsstat inte kan göra gällande att den genomfört det sistnämnda enbart på grund av den omständigheten att den har genomfört det förstnämnda. Bland annat utgör direktiv 91/263, i förhållande till direktiv 86/361, en senare etapp som innebär ett fullt ömsesidigt erkännande av typgodkännande för terminalutrustning, det har en mera långtgående målsättning och ett mera omfattande tillämpningsområde än direktiv 86/361, det innehåller tre krav som terminalutrustningen måste uppfylla och som inte finns med på den lista över väsentliga krav som finns i direktiv 86/361, och genom direktiv 91/263 har det införts ett system för EG-märkning av den terminalutrustning som uppfyller kraven i direktivet, vilket inte föreskrivs i direktiv 86/361.

4 Den omständigheten att en praxis överensstämmer med skyddskraven i ett direktiv utgör inte skäl för att underlåta att införliva detta direktiv i den nationella rättsordningen med hjälp av bestämmelser genom vilka det skapas en situation som är tillräckligt precis, klar och förståelig för att enskilda skall kunna känna till sina rättigheter och skyldigheter. Vidare är inte förekomsten av ett förslag till nationell förordning tillräckligt för att införliva ett direktiv.

Parter

I mål C-221/94,

Europeiska gemenskapernas kommission, företrädd av Anders C. Jessen, rättstjänsten, och Jean-Francis Pasquier, nationell tjänsteman i tjänst vid denna avdelning, båda i egenskap av ombud, med delgivningsadress hos Carlos Gómez de la Cruz, rättstjänsten, Centre Wagner, Kirchberg,

sökande,

mot

Storhertigdömet Luxemburg, företrätt av Nicolas Schmit, directeur des relations écomomiques internationales et de la coopération au ministère des Affaires étrangères, i egenskap av ombud, med delgivningsadress vid detta ministerium,

svarande,

angående en talan om fastställelse av att Storhertigdömet Luxemburg, genom att inte inom den föreskrivna fristen i första hand ha antagit de lagar och andra författningar som är nödvändiga för att följa rådets direktiv 91/263/EEG av den 29 april 1991 om tillnärmning av medlemsstaternas lagstiftning om teleterminalutrustning och ömsesidigt erkännande av utrustningens överensstämmelse (EGT nr L 128, s. 1), och i andra hand genast underrätta kommissionen om dessa åtgärder, har underlåtit att uppfylla sina skyldigheter enligt direktivet, i synnerhet dess artikel 17,

meddelar

DOMSTOLEN

(sjätte avdelningen)

sammansatt av avdelningsordföranden G.F. Mancini (referent) samt domarna J.L. Murray, C.N. Kakouris, P.J.G. Kapteyn och H. Ragnemalm,

generaladvokat: C.O. Lenz,

justitiesekreterare: avdelningsdirektören H.A. Rühl,

med hänsyn till förhandlingsrapporten,

efter att muntliga yttranden har avgivits vid sammanträdet den 13 juni 1996 av: Storhertigdömet Luxemburg, genom advokaten Patrick Kinsch, Luxemburg, och kommissionen, genom Jean-Francis Pasquier,

och efter att den 12 september 1996 ha hört generaladvokatens förslag till avgörande,

följande

Dom

Domskäl

1 Europeiska gemenskapernas kommission har genom ansökan som inkom till domstolens kansli den 28 juli 1994 med stöd av artikel 169 i EG-fördraget väckt talan om fastställelse av att Storhertigdömet Luxemburg, genom att inte inom den föreskrivna fristen i första hand ha antagit de lagar och andra författningar som är nödvändiga för att följa rådets direktiv 91/263/EEG av den 29 april 1991 om tillnärmning av medlemsstaternas lagstiftning om teleterminalutrustning och ömsesidigt erkännande av utrustningens överensstämmelse (EGT nr L 128, s. 1), och i andra hand genast ha underrättat kommissionen om dessa åtgärder, har underlåtit att uppfylla sina skyldigheter enligt direktivet, i synnerhet dess artikel 17.

2 Som framgår av titeln är avsikten med direktiv 91/263 att genomföra tillnärmning av medlemsstaternas lagstiftning om teleterminalutrustning och ömsesidigt erkännande av utrustningens överensstämmelse. Enligt artikel 17 i direktivet skall medlemsstaterna senast den 6 november 1992 vidta de åtgärder som är nödvändiga för att följa detta direktiv och genast underrätta kommissionen om detta.

3 Då kommissionen inte erhöll någon underrättelse om de åtgärder som vidtagits, tillsände kommissionen den 21 december 1992 Storhertigdömet Luxemburg en formell underrättelse och begärde att det skulle inkomma med sina synpunkter i enlighet med artikel 169 i fördraget.

4 Då denna skrivelse inte besvarades avgav kommissionen den 7 februari 1994 ett motiverat yttrande i vilket den luxemburgska regeringen uppmanades att inom en frist av två månader från delgivningen vidta de åtgärder som var nödvändiga för att följa direktiv 91/263. Då detta motiverade yttrande inte besvarades, väckte kommissionen denna talan.

5 Inför domstolen har den luxemburgska regeringen inledningsvis gjort gällande att direktiv 91/263 redan var tillämpligt, eftersom det ämnesområde som avses i direktiv 91/263 redan omfattas av Storhertigdömets förordning av den 15 december 1988 om införlivande av rådets direktiv 86/361/EEG av den 24 juli 1986 om inledningsskedet av det ömsesidiga erkännandet av typgodkännande för teleterminalutrustning (EGT nr L 217, s. 21).

6 Den luxemburgska regeringen stöder sig vidare på en lag av den 10 augusti 1992 om inrättande av ett post- och telekommunikationsbolag genom vilket den tidigare myndigheten för post- och telekommunikation omvandlats till ett finansiellt och administrativt oberoende offentligt bolag som är en självständig juridisk person. Den har gjort gällande att det genom denna lag inrättas en nationell beslutsfattande myndighet som är fristående i förhållande till aktören och att Storhertigdömets politik alltid varit liberal i detta hänseende. Den har slutligen gjort gällande att det redan finns ett lagförslag som syftar till att införliva direktiv 91/263 samt rådets direktiv 93/97/EEG av den 29 oktober 1993 om tillägg till direktiv 91/263/EEG vad gäller jordstationsutrustning för satellitkommunikation (EGT nr L 290, s. 1).

7 Mot bakgrund av detta anser den luxemburgska regeringen att det resultat som eftersträvas genom direktiv 91/263 för närvarande har uppnåtts och att principerna i detta, det vill säga den fria rörligheten för terminalutrustning och ömsesidigt erkännande av utrustningens överensstämmelse, följs av Storhertigdömet.

Om storhertigdömets förordning av den 15 december 1988

8 Mot bakgrund av att direktiv 86/361 har införlivats genom att texten i sin helhet medtagits som bilaga till Storhertigdömets förordning av den 15 december 1988, är det inledningsvis lämpligt att jämföra direktivets målsättning och bestämmelser med direktiv 91/263 för att undersöka om Storhertigdömet Luxemburg när det införlivade direktiv 86/361 vidtog de åtgärder som är nödvändiga för att genomföra direktiv 91/263.

9 Det framgår av det femte övervägandet i direktiv 86/361 att "[d]et ömsesidiga erkännandet av typgodkännande för teleterminalutrustning är ett viktigt steg i riktning mot skapandet av en öppen och enhetlig marknad för sådan utrustning". Det framgår av det sjätte övervägandet i samma direktiv att detta mål endast kan uppnås i etapper, eftersom tekniska och administrativa hinder föreligger i medlemsstaterna.

10 I det sjunde övervägandet i direktiv 86/361 anges att det ömsesidiga erkännandet av överensstämmelseprovningar i fråga om serietillverkad terminalutrustning utgör ett första steg mot ett ömsesidigt erkännande av typgodkännande för sådan utrustning. Mot denna bakgrund föreskrivs i artikel 1 i detta direktiv att "[m]edlemsstaterna skall i enlighet med de detaljerade regler, som ges i detta direktiv, genomföra det ömsesidiga erkännandet av resultaten av överensstämmelseprovningar med gemensamma överensstämmelsespecifikationer för serietillverkad teleterminalutrustning".

11 Enligt artikel 7.1 och 7.2 i direktiv 86/361 skall medlemsstaterna informera kommissionen om de organ som inom deras område är behöriga att utfärda typgodkännande för teleterminalutrustning och om de provningslaboratorier som har blivit godkända att verifiera att terminalutrustning stämmer överens med de gemensamma överensstämmelsespecifikationer som anges i artikel 2.13 i detta direktiv. Dessa laboratorier är även behöriga att i förekommande fall utfärda de intyg om överensstämmelse som föreskrivs i artikel 7.3, som åtföljs av de data som erhållits.

12 Trots att målsättningen med direktiv 86/361 är ömsesidigt erkännande och harmonisering av överensstämmelsestandarder, måste utrustningen, som generaladvokaten påpekade i punkt 12 i sitt förslag till avgörande, fortfarande typgodkännas i varje medlemsstat, eftersom den andra medlemsstaten endast erkänner provningsresultatet.

13 Slutligen skall kommissionen enligt artikel 9 i direktiv 86/361 granska de detaljerade reglerna för det andra steget i upprättandet av en marknad utan inre gränser för terminalutrustning, speciellt de som gäller genomförandet av ett ömsesidigt erkännande av typgodkännandet, samt för detta ändamål överlämna förslag till rådet.

14 Beträffande direktiv 91/263 framgår det av dess första övervägande att i artikel 9 i direktiv 86/361 förutses en senare etapp med fullt ömsesidigt erkännande av typgodkännande för terminalutrustning. Detta konstaterande utgör ett uppenbart indicium på de skillnader som finns mellan de två direktiven.

15 Det skall för övrigt påpekas att målsättningen med direktiv 91/263 är mer långtgående än den i direktiv 86/361, det vill säga fullt ömsesidigt erkännande av typgodkännande för teleterminalutrustning för att varje terminalutrustning i fråga skall få ett enda typgodkännande som är giltigt i hela gemenskapen. Vidare är tillämpningsområdet för direktiv 91/263 mer omfattande än det för direktiv 86/361, eftersom det omfattar såväl terminalutrustning avsedd att anslutas till det allmänt tillgängliga telenätet (artikel 1) som utrustning som kan anslutas till det allmänt tillgängliga telenätet, men som inte är avsedd för detta (artikel 2).

16 Enligt artikel 3 i direktiv 91/263 skall medlemsstaterna vidta alla lämpliga åtgärder för att säkerställa att terminalutrustningen kan släppas ut på marknaden och tas i bruk, endast om den uppfyller de krav som fastställs i detta direktiv, när den är korrekt installerad och underhållen samt används för det avsedda ändamålet. Av detta framgår att direktivet inte bara avser erkännande av andra medlemsstaters provningsresultat utan även typgodkännanden.

17 Vidare skall terminalutrustningen uppfylla de tre krav som framgår av artikel 4 första stycket c, d och f, det vill säga krav på elektromagnetisk kompatibilitet, effektivt utnyttjande av radiofrekvensspektrumet och samverkan mellan terminalutrustning och allmänt tillgänglig nätutrustning i syfte att upprätta, ändra, debitera, inneha och anordna reella eller virtuella anslutningar. Dessa krav finns inte med på den lista över väsentliga krav som finns i artikel 2.17 i direktiv 86/361.

18 När terminalutrustning överensstämmer med bestämmelserna i direktiv 91/263 får medlemsstaterna inte hindra att utrustningen släpps ut på marknaden och blir föremål för fri rörlighet och användning inom deras territorium (artikel 5). Det kan även konstateras att medlemsstaterna skall förutsätta att de väsentliga kraven i artikel 4 första stycket a och b är uppfyllda för terminalutrustning som överensstämmer med de nationella standarder som tillämpar de relevanta harmoniserade standarderna, vilka har offentliggjorts genom hänvisningar i Europeiska gemenskapernas officiella tidning. Vidare skall kommissionen enligt artikel 6.2 i direktiv 91/263 vidta vissa åtgärder avseende de väsentliga krav som anges i direktivet.

19 Genom direktiv 91/263 infördes även ett system med EG-märkning för den terminalutrustning som uppfyller kraven i direktivet, vilket inte föreskrivs i direktiv 86/361.

20 Mot bakgrund av dessa överväganden är det uppenbart att nationella bestämmelser som enbart återger texten i direktiv 86/361 inte är tillräckliga för att införliva direktiv 91/263.

Om lagen av den 10 augusti 1992

21 Såsom generaladvokaten har påpekat i punkt 25 i sitt förslag till avgörande är kravet på att privata företag som erbjuder varor och/eller tjänster inom telekommunikationssektorn skall vara oberoende av det organ som skall bevilja typgodkännande redan infört, genom artikel 6 i kommissionens direktiv av den 16 maj 1988 om konkurrens på marknaderna för teleterminalutrustning (EGT nr L 131, s. 73). Mot bakgrund av de ovan nämnda övervägandena är det klarlagt att målsättningen med direktiv 91/263 är mera långtgående än de gällande nationella bestämmelserna i fråga. Således kan detta argument inte godtas.

Om den liberala politik som förts av Storhertigdömet Luxemburg och om förslaget till storhertigdömets förordning

22 Beträffande de argument som den luxemburgska regeringen åberopat avseende sin liberala politik i fråga om teleterminalutrustning, räcker det med att på denna punkt erinra om att enligt domstolens fasta rättspraxis utgör inte den omständigheten att en praxis överensstämmer med skyddskraven i ett direktiv skäl för att underlåta att införliva detta direktiv i den nationella rättsordningen, med hjälp av bestämmelser genom vilka det skapas en situation som är tillräckligt precis, klar och förståelig för att enskilda skall kunna känna till sina rättigheter och skyldigheter (se i detta hänseende bland annat dom av den 30 maj 1991, kommissionen mot Tyskland, C-361/88, Rec. s. I-2567, punkt 24). Det skall även erinras om att förekomsten av en förslag till förordning inte är tillräckligt för att införliva direktiv 91/263.

23 Under dessa omständigheter skall det fastställas att Storhertigdömet Luxemburg, genom att inte inom föreskriven frist ha antagit de lagar och andra författningar som är nödvändiga för att följa direktiv 91/263, har underlåtit att uppfylla sina skyldigheter enligt direktivet, i synnerhet dess artikel 17.

Beslut om rättegångskostnader

Rättegångskostnader

24 Enligt artikel 69.2 i rättegångsreglerna skall tappande part förpliktas att ersätta rättegångskostnaderna. Eftersom svaranden har tappat målet, skall denne ersätta rättegångskostnaderna.

Domslut

På dessa grunder beslutar

DOMSTOLEN

(sjätte avdelningen)

följande dom:

25 Storhertigdömet Luxemburg har, genom att inte inom föreskriven frist ha antagit de lagar och andra författningar som är nödvändiga för att följa rådets direktiv 91/263/EEG av den 29 april 1991 om tillnärmning av medlemsstaternas lagstiftning om teleterminalutrustning och ömsesidigt erkännande av utrustningens överensstämmelse, underlåtit att uppfylla sina skyldigheter enligt direktivet, i synnerhet dess artikel 17.

26 Storhertigdömet Luxemburg skall ersätta rättegångskostnaderna.