Artikel 19.1 i direktiv 2010/13/EU om samordning av vissa bestämmelser som fastställs i medlemsstaternas lagar och andra författningar om tillhandahållande av audiovisuella medietjänster (direktiv om audiovisuella medietjänster) ska tolkas så, att den inte utgör hinder mot nationell lagstiftning som – i syfte att åtskilja det program som avslutas från det påföljande reklamavbrottet – tillåter att sluttexterna för ett tv-program visas i den ena kolumnen på en delad bildskärm och att en programtablå över kommande tv-program visas i den andra kolumnen, utan att det krävs att den delade bildskärmen kombineras med, eller följs av, en ljud- eller bildsignal, under förutsättning att ett sådant medel för åtskillnad i sig uppfyller de krav som uppställs i artikel 19.1 första meningen.

För att ta tillvara tv-tittarnas konsumentintressen krävs det att denna skyldighet iakttas. Den syftar till att ge tv-tittarna möjlighet att tydligt förstå att ett program omfattas av ett sponsoravtal, och till att motverka att den högsta tillåtna sändningstiden för reklaminslag per klocktimme som uppställs i artikel 23.1 i direktivet om audiovisuella medietjänster kringgås.

En jämförelse av bestämmelserna i artikel 1.1 h och 1.1 k med de i artikel 10.1 i direktivet ger vid handen att då sponsorns medverkan endast består av bidrag till finansieringen av en medietjänst eller ett program måste symboler, hänvisningar eller andra kännetecken angående sponsringen vara strikt kopplade till den tjänst eller det program som sponsorn finansierar eller medfinansierar. Således ska dessa symboler, hänvisningar eller andra kännetecken som avser sponsringen visas antingen i början, i slutet eller under programmet, och således inte vid andra tillfällen än då det sponsrade programmet visas.

Artikel 23.2 i direktiv 2010/13 om samordning av vissa bestämmelser som fastställs i medlemsstaternas lagar och andra författningar om tillhandahållande av audiovisuella medietjänster (direktiv om audiovisuella medietjänster) ska tolkas så, att sponsorsymboler som visas under andra program än det sponsrade programmet, såsom de sponsorsymboler som är aktuella i det nationella målet, ska inkluderas i den högsta tillåtna sändningstiden för reklam per klocktimme som anges i artikel 23.1 i nämnda direktiv.

Artikel 23.1 i direktiv 2010/13 om samordning av vissa bestämmelser som fastställs i medlemsstaternas lagar och andra författningar om tillhandahållande av audiovisuella medietjänster (direktiv om audiovisuella medietjänster), ska inte enbart tolkas så, att, i de fall då en medlemsstat inte använt sig av möjligheten att uppställa en strängare regel än den som anges i denna artikel, utgör den bestämmelsen inte hinder mot att så kallade svarta sekunder som införs mellan olika inslag inom ett tv-reklamavbrott eller mellan detta avbrott och det påföljande tv-programmet inkluderas i den högsta tillåtna sändningstiden för tv-reklam om 20 procent per klocktimme som anges i denna artikel, utan den bestämmelsen kräver även att sådana sekunder ska inkluderas i den högsta tillåtna sändningstiden för tv-reklam.

Artikel 23.1 i direktivet fastställer nämligen ett tak för tv-reklaminslagens och teleshoppinginslagens sändningstid per klocktimme, i syfte att tillförsäkra ett korrekt genomförande av den grundläggande målsättningen med direktivet, nämligen att skydda konsumenter i egenskap av tv-tittare mot alltför mycket reklam. Följaktligen tillåter inte denna bestämmelse att medlemsstaterna, till förmån för reklaminslag, sänker den lägsta sändningstid som måste avsättas till att sända tv-program eller annat redaktionellt innehåll till under 80 procent av en given klocktimme.

Då en medlemsstat inte har fastställt ett tak för tv-reklaminslagens och teleshoppinginslagens sändningstid till en strängare nivå än den som anges i artikel 23.1 i direktivet om audiovisuella medietjänster, skulle unionslagstiftarens vilja åsidosättas om så kallade svarta sekunder inte betraktades som sändningstid för tv-reklam vid tillämpningen av denna bestämmelse. Det skulle nämligen leda till att den tid per klocktimme som avsattes till att sända tv-program och annat redaktionellt innehåll sänktes, under den gräns som är underförstått garanterad genom nämnda bestämmelse, med den tid som motsvaras av dessa svarta sekunder.

(se punkterna 59–62 samt punkt 3 i domslutet)