FÖRSTAINSTANSRÄTTENS DOM (fjärde avdelningen)

den 19 februari 1998

Mål T-142/96

Anne-Marie Toller

mot

Europeiska gemenskapernas kommission

”Tjänstemän — Yttrande från invaliditetskommittén — Bristande arbetsinsats — Beslut om avsked — Begäran om omprövning — Ny och väsentlig omständighet — Fristen utgången — Upptagande till sakprövning”

Fullständig text pä franska II-179

Saken:

Talan om ogiltigförklaring av kommissionens beslut om avslag på sökandens begäran om omprövning av beslutet av den 1 juli 1993, genom vilket sökanden avsatts från sin tjänst på grund av bristande arbetsinsats.

Utgång:

Avvisning.

Resumé av domen

Sökanden var fram till den 30 september 1993 tjänsteman i lönegrad C 5 vid generaldirektoratet för personal och administration (GD IX) vid kommissionen.

I ett disciplinförfarande som inletts mot sökanden den 4 september 1990 anmodades invaliditetskommittén, vilken bestod av doktor Sternon, utsedd av kommissionen, doktor Antoine, utsedd av sökanden, och doktor Marneffe, utsedd genom överenskommelse mellan de båda första läkarna, att avge yttrande om sökandens påstående om permanent total invaliditet och den medicinska orsaken till hennes frånvaroperioder under åren 1990 och 1991. Denna kommitté hörde sökanden vid ett möte den 6 januari 1992, och avgav enhälligt yttrande den 25 maj 1992. I yttrandet angavs följande: ”det har inte framkommit någon medicinsk orsak sommotiverar ett konstaterande av permanent total invaliditet”, ”ingen allvarlig invalidiserande sjukdom har kunnat konstateras”, ”således finns inget medicinskt stöd för den förlängda sjukfrånvaron (bland annat avseende åren 1990 och 1991)”.

Genom beslut av den 1 juli 1993 beslutade tillsättningsmyndigheten att avsätta sökanden från tjänsten utan minskning eller indragning av rätten till avgångspension, med verkan från den 1 oktober samma år (beslut av den 1 juli 1993).

Tillsättningsmyndigheten fattade beslutet om avsättning från tjänsten med beaktande av att disciplinåtgärder redan hade vidtagits två gånger mot sökanden, vid ena tillfället nedflyttning med två löneklasser och vid andra tillfället nedflyttning från lönegrad C 4 till lönegrad C 5, och av sökandens bristande arbetsinsats till följd av de omtvistade frånvaroperioderna under åren 1990 och 1991.

Genom beslut av den 23 september 1994 erkändes att sökanden har en permanent partiell invaliditet på 2 procent till följd av en olycka som inträffat den 19 april 1993. Genom beslut av den 24 november 1994 erkändes att sökanden har en permanent partiell invaliditet på 3 procent till följd av en olycka som inträffat den 19 mars 1990 Genom beslut av den 19 december 1994 erkändes att sökanden har en permanent partiell invaliditet på 1 procent till följd av en olycka som inträffat den 5 april 1991.

Den 15 september 1995 begärde sökanden att kommissionen skulle ompröva sitt beslut av den 1 juli 1993 om att avsätta henne från tjänsten. Sökandens begäran avslogs genom uttryckligt beslut av kommissionen den 16 november 1995. Den 13 februari 1996 anförde sökanden klagomål mot detta beslut, vilket ledde till ett tyst avslag.

Upptagande till sakprövning

Förstainstansrätten erinrade om att tidsfristerna för anföra klagomål och väcka talan i artiklarna 90 och 91 i Tjänsteföreskrifter för tjänstemännen i Europeiska gemenskaperna (tjänsteföreskrifterna) utgör tvingande rätt och att varken parterna eller domstolen kan råda över dem, eftersom de har upprättats för att säkerställa tydlighet och säkerhet i rättsliga situationer. Eventuella undantag från dessa tidsfrister skall ges en restriktiv tolkning (punkt 45).

Hänvisning till förstainstansrätten den 15 december 1995, T-131/95, Prougoulis mot kommissionen, REGP 1995, s. II-907, punkt 36; förstainstansrätten den 23 april 1996, T-113/95, Mancini mot kommissionen, REGP 1996, s. H-543, punkt 20; domstolen den 23 januari 1997, C-246/95, Coen, REG 1997, s. I-403, punkt 21; förstainstansrätten den 11 juli 1997, T-16/97, Chauvin mot kommissionen, REGP 1997, s. II-681, punkt 32

Förstainstansrätten förklarade att det var ostridigt i målet att sökanden inte inom den tidsfrist på tre månader som föreskrivs i artikel 90.2 i tjänsteföreskrifterna hade anfört klagomål mot beslutet av den 1 juli 1993. Detta beslut vann följaktligen rättskraft när tidsfristen för att anföra klagomål gick ut, det vill säga den 2 oktober 1993, med hänsyn till att sökanden i sin begäran av den 15 september 1995 hade medgivit att beslutet av den 1 juli 1993 hade delgivits henne den 2 juli 1993 (punkt 46).

Det framgick av sökandens inlagor och av hennes uppgifter vid förhandlingen att hennes verkliga syfte med sin talan var att få till stånd en omprövning av beslutet av den 1 juli 1993 (punkt 47).

Även om varje tjänsteman enligt artikel 90.1 i tjänsteföreskrifterna kan begära att tillsättningsmyndigheten fattar beslut i en fråga som rör honom, innebär denna möjlighet inte att tjänstemannen kan komma undan tidsfristerna för att anföra klagomål och väcka talan i artiklarna 90 och 91 genom att i en begäran indirekt ifrågasätta ett tidigare beslut som inte har ifrågasatts inom tidsfristen. Endast förekomsten av nya och väsentliga omständigheter kan berättiga en ansökan om omprövning av ett sådant beslut (punkt 48).

Hänvisning till domstolen den 15 maj 1985, 127/84, Esly mot kommissionen, REG 1985, s. 1437, punkt 10; Chauvin mot kommissionen, nämnd ovan, punkt 37

Invaliditetskommittén hade till uppgift att uttala sig i frågan om sökandens påstående om permanent total invaliditet och därvid uttala sig i frågan huruvida sökandens omtvistade frånvaroperioder åren 1990 och 1991 eventuellt var medicinskt motiverade. Beslutet av den 1 juli 1993 grundades på detta yttrande från invaliditetskommittén av den 25 maj 1992. Av detta följer att sökandens kritik mot invaliditetskommitténs yttrande och — i den mån denna kritik rör den medicinska bedömningen av hennes hälsotillstånd — mot beslutet av den 1 juli 1993, som hon hade framfört med stöd av uppgifter som hon betecknat som nya och väsentliga, endast var av relevans i den mån kritiken rörde åren 1990 och 1991 (punkt 49).

De rent medicinska bedömningar som invaliditetskommittén har uttryckt skall anses som slutgiltiga när de har tillkommit på korrekt sätt och den rättsliga prövningen får endast avse huruvida denna kommitté har utsetts och arbetat på ett korrekt sätt och huruvida den har avgivit sina yttranden på ett korrekt sätt. I förevarande fall hade sökanden emellertid inte vid något tillfälle ifrågasatt att invaliditetskommittén hade avgivit sitt yttrande av den 25 maj 1992 på ett korrekt sätt (punkt 50).

Hänvisning till domstolen den 29 november 1984, 265/83, Suss mot kommissionen, REG 1984, s. 4029, punkt 9-15, förstainstansrätten den 12 juli 1990, T-154/89, Vidrányi mot kommissionen, REG 1990, s. II-445, punkt 48; förstainstansrätten den 14 januari 1993, T-88/91, F. mot kommissionen, REG 1993, s. III-13, punkt 39; förstainstansrättenden 30 maj 1995. T-556/93. Saby mot kommissionen, REGP 1995, s. II-375, punkt 35

Vid en analys av samtliga uppgifter som hade åberopats av sökanden sedan hon framställde sin begäran den 15 september 1995 framgick enligt förstainstansrätten att nämnda uppgifter inte innebar att det förelåg en ny och väsentlig omständighet som kunde motivera en omprövning av beslutet av den 1 juli 1993. Sökandens frist för att ifrågasätta detta beslut hade således gått ut (punkt 52-67).

I förbigående tillades att eftersom sökandens syfte var att få till stånd en omprövning av beslutet av den 1 juli 1993 med beaktande av påstådda nya och väsentliga omständigheter, utgjorde den rättsakt i vilken sökanden den 15 september 1995 begärde att kommissionen skulle ompröva sitt beslut av den 1 juli 1993 i själva verket ett klagomål i den mening som avses i artikel 90.2 i tjänsteföreskrifterna, oavsett hur parterna hade betecknat denna rättsakt (punkt 68).

Även om det i rättspraxis ämiu inte hade tagits ställning till frågan just om inom vilken tidsfrist en begäran om omprövning av ett beslut som har vunnit rättskraft skall anföras, innehöll rättspraxis flera fingervisningar av vilka man kunde dra slutsatsen att tidsfristen i fråga är densamma som tidsfristen för att anföra klagomål enligt artikel 90.2 i tjänsteföreskrifterna (punkt 69).

Även om en tjänsteman med åberopande av nya och väsentliga omständigheter kan få till stånd en ny tidsfrist enligt artiklarna 90 och 91 i tjänsteföreskrifterna för att ifrågasätta ett beslut som har vunnit rättskraft, får denna nya tidsfrist inte vara längre än den normala. En sådan lösning innebär att ingen objektivt omotiverad åtskillnad görs mellan sökande som har anfört klagomål mot ett beslut som ännu inte har vunnit rättskraft, med iakttagande av den tidsfrist som föreskrivs i artikel 90.2 i tjänsteföreskrifterna, och de sökande som anför klagomål mot ett beslut som vunnit rättskraft, i form av en begäran om omprövning på grund av nya omständigheter (punkt 73).

Hänvisning till förstainstansrättenden 11 mars 1993, T-87/91, Boessen mot ESK, REG 1993, s. II-235, punkt 28; Progoulis mot kommissionen, nämnd ovan, punkterna39 och 50; Chauvin mot kommissionen, nämnd ovan, punkterna 44 och 53

Av rättssäkerhetsskäl måste utgångspunkten för beräkningen av tidsfristen vara den dag då den nya och väsentliga omständighet som åberopas av den berörde för att motivera en omprövning av det beslut som går honom emot inträffade eller den dag som han verkligen fick kännedom om denna omständighet (punkt 74).

Hänvisning till Boessen mot ESK, nämnd ovan, punkt 28

En begäran om omprövning av ett beslut skall betecknas som ett klagomål, varför en sådan begäran skall framställas inom en tidsfrist av tre månader från den dag den nya och väsentliga omständighet som tjänstemannen vill åberopa inträffade eller från den dag han fick kännedom om nämnda omständighet, eftersom den tidsfrist som i artikel 90.2 i tjänsteföreskrifterna föreskrivs för att anföra klagomål mot ett beslut som går någon emot är tre månader (punkt 75).

I förevarande fall fann förstainstansrätten att även om man tog den för sökanden mest förmånliga hypotesen som utgångspunkt, var den sista uppgift på vilken sökanden kunde grunda sin begäran om omprövning av den 15 september 1995 det läkarutlåtande som upprättats av doktor Marichal den 17 maj 1995. I vilket fall som helst hade det således gått mer än tre månader från det att sökanden fick kännedom om de nya och väsentliga omständigheter som sökanden påstod vara för handen till hennes omtvistade klagomål (punkt 76).

Domslut:

Talan avvisas.