Ett utlämnande av handlingar som avser utredningsfasen under förhandlingarna mellan kommissionen och den berörda medlemsstaten skulle kunna inverka på den ändamålsenliga handläggningen av fördragsbrottsärendet, eftersom det kan äventyra syftet med detta, nämligen att förmå den berörda medlemsstaten att frivilligt anpassa sig till fördragets krav eller att i förekommande fall motivera sin ståndpunkt. Detta krav på konfidentiell behandling finns även efter det att talan har väckts vid domstolen av den anledningen att det inte kan uteslutas att förhandlingarna mellan kommissionen och den berörda medlemsstaten – vilka syftar till att denna frivilligt ska anpassa sig till fördragets krav – kan komma att fortsätta under domstolsförfarandet fram till dess att domstolen avkunnar dom. För att kunna tillgodose detta syfte, nämligen en uppgörelse i godo mellan kommissionen och den berörda medlemsstaten innan domstolen avkunnar sin dom, är det motiverat att vägra att ge tillgång till dessa handlingar.

Med anledning av de särskilda omständigheterna i målet kan kommissionen anse dels att samtliga undersökningar som den beställt under det förberedande skedet av fördragsbrottsförfarandet, och i vilka en fördjupad prövning görs av huruvida medlemsstaternas lagstiftning överensstämmer med unionsrätten, ingick i samma kategori handlingar och dels att denna kategori handlingar inte kunde lämnas ut med hänsyn till undantaget i artikel 4.2 tredje strecksatsen i samma förordning.

Det finns emellertid en möjlighet att en sådan prövning inte är nödvändig när det, på grund av särskilda omständigheter i det enskilda fallet, är uppenbart att tillgång till handlingarna inte ska ges eller tvärtom ska ges. Så kan bland annat vara fallet när det är uppenbart att vissa handlingar antingen i sin helhet omfattas av ett undantag från rätten till tillgång till handlingar eller, tvärtom, att de ska lämnas ut i sin helhet eller, slutligen, redan har varit föremål för en konkret och individuell prövning av kommissionen under liknande omständigheter. Det står dessutom institutionen i princip fritt att, även när den motiverar ett avslagsbeslut, grunda sig på allmänna presumtionsregler som är tillämpliga på vissa kategorier av handlingar, eftersom allmänna överväganden av liknande slag kan tillämpas på ansökningar om utlämnande av handlingar av samma art. Institutionen i fråga är emellertid skyldig att i varje enskilt fall kontrollera huruvida de allmänna överväganden som normalt sett är tillämpliga på handlingar av ett visst slag verkligen är tillämpliga på den handling som begärs utlämnad.

En unionsrättsakts lagenlighet kan påverkas av att rättsakten inte är förenlig med ett internationellt avtal. När det åberopas vid en unionsdomstol att en unionsrättsakt är oförenlig med en bestämmelse i ett internationellt avtal kan denna pröva frågan under två förutsättningar. För det första måste unionen vara bunden av bestämmelserna. För det andra kan unionsdomstolen göra en lagenlighetsprövning av unionsrättsakten mot bakgrund av ett internationellt avtal endast om avtalets beskaffenhet och systematik inte utgör hinder för detta och avtalets bestämmelser till sitt innehåll framstår som ovillkorliga och tillräckligt precisa.

Europeiska unionen är bunden av konventionen om tillgång till information, allmänhetens deltagande i beslutsprocesser och tillgång till rättslig prövning i miljöfrågor (Århuskonventionen). Med avseende på skälen till avslag på en ansökan om tillgång till miljöinformation framstår konventionen emellertid inte till sitt innehåll som ovillkorlig och tillräckligt precis.

Det är uppenbart att Århuskonventionen och i synnerhet artikel 4.4 c i denna utformades för att i första hand tillämpas på myndigheterna i de stater som är parter i konventionen och att begrepp används som är karakteristiska för dessa. Detta framgår även av hänvisningen till ramen för den nationella lagstiftningen i artikel 4.1. i denna. I konventionen beaktas däremot inte de särdrag som är utmärkande för regionala organisationer för ekonomisk integration. Dessa kan emellertid ansluta sig till konventionen. Det finns i synnerhet inte någon uppgift i artikel 4.4 c eller i någon annan bestämmelse i Århuskonventionen som gör det möjligt att tolka de begrepp som används i denna bestämmelse eller att avgöra huruvida en undersökning avseende ett fördragsbrottsförfarande kan omfattas av bestämmelsen. Eftersom det inte anges några preciseringar i detta avseende, kan Århuskonventionen inte anses hindra unionslagstiftaren att föreskriva undantag från principen om tillgång till institutionernas handlingar avseende miljöfrågor i ett fördragsbrottsförfarande. Detta förfarande ingår i unionsrättens konstitutionella mekanismer som föreskrivs i fördragen. Under dessa förhållanden kan artikel 4.2 tredje strecksatsen i förordning nr 1049/2001 om allmänhetens tillgång till Europaparlamentets, rådets och kommissionens handlingar inte anses vara oförenlig med artikel 4.4 i Århuskonventionen, eftersom denna bestämmelse inte innehåller något undantag från rätten till tillgång till handlingar avseende skyddet för syftet med andra utredningar än straffrättsliga eller disciplinära.

(se punkterna 92, 96, 97 och 99)