ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
Domstolens beslut den 14 februari 1996 (512032). - Europeiska kommissionen mot NTN Corporation och Koyo Seiko Co. Ltd. - Intervention. - Mål C-245/95 P.



Rättsfallssamling 1996 s. I-00559



Sammanfattning



Nyckelord

1 Förfarande - Intervention - Berörda personer - Tvist rörande giltigheten av en förordning om påförande av en antidumpningstull - Produktionsföretag som inte självständigt har väckt talan - Processuella rättigheter - Importföretag - Direkt och berättigat intresse av tvistens utgång

(EG-stadgan för domstolen, artikel 37)

2 Förfarande - Intervention - Berörda personer - Tvist rörande giltigheten av en förordning om påförande av en antidumpningstull - Ett företags ansökan, av vilken de omständigheter som visar företagets rätt att intervenera inte framgår tillräckligt säkert - Avvisning

(EG-stadgan för domstolen, artikel 37 andra stycket, domstolens rättegångsregler, artikel 93.1 andra stycket f)

Sammanfattning

3 Enligt artikel 37 i EG-stadgan för domstolen tillkommer rätten att intervenera i en tvist som har underställts domstolen var och en som har ett berättigat intresse av tvistens utgång. Genom yrkanden i interventionsansökan får endast en av parternas yrkanden biträdas.

Ett företag som har påförts en särskild antidumpningstull bör kunna intervenera i en tvist rörande giltigheten av en förordning om påförande av en särskild antidumpningstull, eftersom företaget individuellt och särskilt berörs av den tvistiga förordningen och i detta avseende har rätt att självständigt väcka talan enligt artikel 173 fjärde stycket i fördraget. Om detta företag emellertid inte har väckt talan om ogiltigförklaring, skall dess rätt att intervenera inskränkas till att stödja yrkanden från en av parterna.

Även de företag som importerar produkten och som i denna egenskap skall betala en särskild antidumpningstull har ett direkt och berättigat intresse av tvistens utgång.

4 Det framgår av artikel 93.1 andra stycket f i domstolens rättegångsregler att alla interventionsansökningar skall innehålla en redogörelse för de omständigheter som visar att intervenienten har rätt att intervenera.

Ett företag som inte har visat på vilket sätt det har skolat eller skall erlägga antidumpningstull har inte i den mening som avses i artikel 37 andra stycket i EG-stadgan för domstolen något direkt och berättigat intresse av utgången av en tvist rörande giltigheten av en förordning om påförande av en sådan tull.
Beslut meddelat av domstolens ordförande den 7 mars 1995. - Transacciones Marítimas SA (TRAMASA), Makuspesca SA och Recursos Marinos SA mot Europeiska kommissionen. - Överklagande - Förstainstansrättens ordförandes beslut i ett förfarande om interimistiska åtgärder. - Mål C-12/95 P.



Rättsfallssamling 1995 s. I-00467



Nyckelord

Interimistiska åtgärder - Överklagande - Uppskov med verkställigheten - Uppskov med verkställigheten av ett beslut att upphäva ett finansiellt stöd från gemenskapen - Villkor för beviljandet - Avvägning av samtliga intressen som berörs - Ställande av säkerhet - Säkerhet som täcker hela det beviljade stödet och som överstiger sökandens egna kapital - Beaktande av de finansiella bidrag som det sökande företaget skulle kunna få från sina aktieägare och från den företagsgrupp som det ingår i - Tillåtlighet - Principen om rätten till ett verksamt rättsligt skydd - Proportionalitetsprincipen - Överträdelse - Föreligger inte

(EG-fördraget, art. 185; förstainstansrättens rättegångsregler, art. 107.2)
18

I de närmare bestämmelserna om tillämpningen av artikel 397 i [2015 års skattelag] föreskrivs följande: ”… 81. 1. I situationer rörande direkt skattebefrielse för de varor som anges i artikel 397.1 i [2015 års skattelag] ska användaren beviljas befrielse från punktskatt endast under förutsättning att leveransen utförs direkt från ett skatteupplag, från användarens egna gemenskapsinterna köp eller från användarens egna importtransaktioner. 2. I situationer rörande indirekt skattebefrielse för de varor som anges i artikel 397.1 i [2015 års skattelag] ska användaren beviljas befrielse från punktskatt endast under förutsättning att leveransen utförs direkt från ett skatteupplag, från en registrerad mottagare eller från användarens egna importtransaktioner. En registrerad mottagare som levererar varor som ska användas för ett syfte som befrias från punktskatt ska redovisa det punktskattebelopp som betalats till statsbudgeten i fakturan. 3. När en användare genomför gemenskapsinterna köp av etylalkohol i syfte att använda den för ändamål som anges i artikel 397.1 b–i i [2015 års skattelag] ska denna användare också vara en registrerad mottagare. 4. När etylalkohol importeras från ett tredjeland i syfte att användas för ändamål som anges i artikel 397.1 b–i) i [2015 års skattelag] ska importören också vara användare av råmaterialet. 82. 1. Befrielse från punktskatt ska beviljas direkt: a) i de situationer som anges i artikel 397.1 d och f i [2015 års skattelag], b) i de situationer som anges i artikel 397.1 b i [2015 års skattelag] endast för framställning av alkoholbaserade desinfektionsmedel, c) i de situationer som anges i artikel 397.1 a, c och e i [2015 års skattelag]. 2. Endast godkända upplagshavare som verkar inom ett integrerat system åtnjuter direkt skattebefrielse som anges i punkterna b och c i stycke 1. Med 'integrerat system' avses användning av etylalkohol och andra alkoholprodukter i det skatteupplag i vilket dessa produkter tillverkades för framställning av färdiga produkter som ska konsumeras som sådana, utan att de är föremål för ytterligare ändringar. 3. I alla situationer som rör direkt skattebefrielse ska befrielsen beviljas på grundval av ett godkännande som slutanvändare.”
6

I artikel 20.5 i samma förordning föreskrivs följande: ”En sökande som befinner sig i en annan medlemsstat utan uppehållstillstånd eller som där har lämnat in en ansökan om internationellt skydd efter att ha återkallat sin första ansökan som lämnats in i en annan medlemsstat under förfarandet för fastställande av ansvarig medlemsstat, ska återtas av den medlemsstat där den ansökan om internationellt skydd först lämnades in, enligt villkoren i artiklarna 23, 24, 25 och 29, i syfte att avsluta förfarandet för fastställande av ansvarig medlemsstat.”
10

I artikel 6 i förordning nr 1210/2003 föreskrivs följande: ”1. Med avvikelse från artikel 4 får de behöriga myndigheter som anges på de webbplatser som förtecknas i bilaga V ge tillstånd till att frysta tillgångar eller ekonomiska resurser frigörs, om samtliga följande villkor uppfylls: a) Tillgångarna eller de ekonomiska resurserna är föremål för kvarstad i enlighet med ett rättsligt eller administrativt beslut eller en skiljedom som meddelats före den 22 maj 2003, eller föremål för en rättslig eller administrativ dom eller skiljedom som meddelats före den dagen. b) Tillgångarna eller de ekonomiska resurserna kommer enbart att användas för att driva in fordringar som har säkrats genom en sådan kvarstad eller har erkänts som giltiga i en sådan dom, inom de gränser som fastställs i tillämpliga lagar och förordningar och som styr rättigheterna för personer med sådana fordringar. c) Indrivningen av fordringen strider inte mot [rådets förordning (EEG) nr 3541/92 av den 7 december 1992 om förbud mot att tillmötesgå irakiska krav i samband med kontrakt och transaktioner som omfattas av FN:s säkerhetsråds resolution 661 (1990) och därmed förknippade resolutioner (EGT L 361, 1992, s. 1; svensk specialutgåva, område 11, volym 20, s. 51)]. d) Erkännandet av en kvarstad eller dom står inte i strid med grunderna för den berörda medlemsstatens rättsordning. 2. Under alla övriga omständigheter ska frysningen av tillgångar, ekonomiska resurser och intäkter av ekonomiska resurser som frysts i enlighet med artikel 4 upphävas endast så att dessa kan överföras till efterträdaren till den utvecklingsfond för Irak som inrättats av Iraks regering, i enlighet med de villkor som fastställs i FN:s säkerhetsråds resolutioner 1483 (2003) och 1956 (2010).”
81

Även om förbudet gäller även så länge som den berörda medlemsstaten saknar kapacitet att genomföra avlägsnandet i strikt mening av den berörda tredjelandsmedborgaren på ett sådant sätt att det bland annat kan garanteras att tredjelandsmedborgaren inte kommer att löpa risk för ett avsevärt och irreversibelt förvärrande av sjukdomen eller smärtan under den tid avlägsnandet pågår, kan man därav inte dra slutsatsen att det räcker med att medlemsstaten säkerställer att nämnda tredjelandsmedborgare får lämplig vård under avlägsnandet för att den ska kunna fatta ett beslut om återvändande eller avlägsna vederbörande. Den berörda medlemsstaten måste nämligen försäkra sig om att den berörda personen, när hans eller hennes hälsotillstånd kräver det, inte bara erhåller vård under själva avlägsnandet, utan även i destinationslandet, när avlägsnandet är fullbordat (se, analogt, dom av den 16 februari 2017, C.K. m.fl., C‑578/16 PPU, EU:C:2017:127, punkterna 76–82).
22

Under dessa omständigheter beslutade Oberlandesgericht Düsseldorf (Regionala överdomstolen i Düsseldorf) att vilandeförklara målet och ställa följande tolkningsfrågor till EU-domstolen: ”1) Under vilka omständigheter föreligger andra medicinskt fastställda näringsbehov enligt artikel 2.2 g andra alternativet i förordning nr 609/2013? Närmare bestämt, förutsätter detta – förutom begränsad, försämrad eller störd förmåga att inta, smälta, ta upp, metabolisera eller utsöndra vanliga livsmedel, vilket anges i det första alternativet – att det föreligger ett ökat näringsbehov som ska täckas av livsmedlet, eller räcker det att patienten … generellt drar nytta av intaget av detta livsmedel, eftersom de ämnen som ingår i det motverkar åkomman eller lindrar symtomen? 2) Om svaret på den första frågan är i enlighet med det sistnämnda alternativet, förutsätter ’allmänt vedertagna vetenskapliga data’ i den mening som avses i artikel 2.2 i delegerad förordning [2016/128] under alla omständigheter en randomiserad, placebokontrollerad dubbelblindstudie som, även om den inte avser själva produkten i fråga, åtminstone kan tjäna som utgångspunkt när det gäller de angivna effekterna?”
61

På samma sätt har Europeiska domstolen för de mänskliga rättigheterna uttalat att konventionsstaterna, under vissa förutsättningar, bland annat kan straffbelägga en materiell eller objektiv omständighet i sig. Europadomstolen har emellertid på det straffrättsliga området ålagt konventionsstaterna att hålla sig inom en viss tröskelnivå. Denna tröskelnivå överträds när en presumtion innebär att en person fråntas all möjlighet att visa sin oskuld såvitt avser de omständigheter som läggs vederbörande till last, vilket därmed innebär att denna person fråntas sin rätt enligt artikel 6.2 i Europakonventionen (se, för ett liknande resonemang, Europadomstolen, 28 juni 2018, G.I.E.M s.r.l med flera mot Italien, CE:ECHR:2018:0628JUD000182806, § 243 och där angiven rättspraxis).
18

Det ska inledningsvis erinras om att principen om mervärdesskattens neutralitet, som är central i det gemensamma system för mervärdesskatt som har inrättats genom unionslagstiftningen, garanteras genom det system för avdragsrätt som syftar till att säkerställa att den mervärdesskatt som näringsidkaren ska betala eller har betalat inom ramen för all sin ekonomiska verksamhet inte till någon del belastar honom själv. Den säkerställer följaktligen en neutralitet beträffande skattebördan för all ekonomisk verksamhet, oavsett syfte och resultat, under förutsättning att verksamheten i princip är mervärdesskattepliktig i sig (se, för ett liknande resonemang, dom av den 1 juli 2021, Tribunal Económico Administrativo Regional de Galicia, C‑521/19, EU:C:2021:527, punkt 28 och där angiven rättspraxis). Det framgår visserligen inte uttryckligen av begäran om förhandsavgörande att Humda hade rätt att göra avdrag för den felaktigt fakturerade och betalade mervärdesskatten. Eftersom den hänskjutande domstolen i den första och den andra frågan emellertid hänvisar till principen om mervärdesskattens neutralitet, anser EU-domstolen, med förbehåll för den hänskjutande domstolens prövning, att Humda eller det bolag som Humda har efterträtt ska anses ha haft rätt att göra avdrag för denna mervärdesskatt.
24

För det första vill den hänskjutande domstolen således få klarhet i huruvida de ingående tjänster som W har överfört till X och Y i form av aktieägarbidrag kan anses ha förvärvats av W för dess näringsverksamhet och huruvida kostnaderna som hänför sig till förvärvet ingår i W:s allmänna omkostnader, det vill säga de kostnadskomponenter som ingår i W:s skattepliktiga utgående transaktioner avseende bokföring och förvaltning som det tillhandahåller sina dotterbolag. Denna fråga följer av domen av den 8 november 2018, C&D Foods Acquisition (C‑502/17, EU:C:2018:888, punkt 37 och följande punkter), av vilken den hänskjutande domstolen har dragit slutsatsen att det, för att kunna göra avdrag för ingående mervärdesskatt som betalats av ett holdingbolag, krävs att den berörda transaktionen uteslutande har sin direkta orsak i holdingbolagets skattepliktiga ekonomiska verksamhet eller utgör en direkt, bestående och nödvändig förlängning av denna verksamhet. Eftersom det inte finns något direkt och omedelbart samband mellan kostnaderna för de ingående tjänsterna och holdingbolagets skattepliktiga ekonomiska verksamhet, kan dessa kostnader inte utgöra en del av W:s allmänna omkostnader och kan inte utgöra kostnadskomponenter för de varor som levererats eller för de tjänster som tillhandahållits av W. Den hänskjutande domstolen har även hänvisat till dom av den 14 september 2017, Iberdrola Inmobiliaria Real Estate Investments (C‑132/16, EU:C:2017:683), dom av den 3 juli 2019, The Chancellor, Masters and Scholars of the University of Cambridge (C‑316/18, EU:C:2019:559), och dom av den 1 oktober 2020, Vos Aannemingen (C‑405/19, EU:C:2020:785). Även om de mål som gav upphov till dessa domar inte rörde holdingbolag, bekräftar de att det krävs ett direkt samband mellan de ingående tjänsterna och det berörda bolagets skattepliktiga transaktioner för att den ingående mervärdesskatten ska kunna dras av. I förevarande fall anser den hänskjutande domstolen att de ingående tjänsterna eventuellt inte förvärvats för W:s näringsverksamhet och dess skattepliktiga transaktioner, utan för dotterbolagens transaktioner. Dessa tjänster har således ett direkt och omedelbart samband med de verksamheter som till stor del är undantagna från skatteplikt i dessa dotterbolag.
39

Bilaga X till samma direktiv, med rubriken ”Kriterier för kvarhållande”, har följande lydelse: ”Innan beslut fattas om huruvida brister som upptäckts ombord under en inspektion utgör grund för kvarhållande av fartyget, måste inspektören följa riktlinjerna i punkterna 1 och 2. Punkt 3 innehåller exempel på brister som i och för sig själva utgör anledning till kvarhållande av fartyget (se artikel 19.3). … 1. Huvudsakliga kriterier När en inspektör enligt sin sakkunniga bedömning överväger om ett fartyg ska kvarhållas eller ej ska han använda sig av följande kriterier: … Fartyget ska kvarhållas om bristerna är av så allvarlig natur att inspektören måste göra en avsyning för att försäkra sig om att bristerna har rättats innan fartyget får gå till sjöss. Även om det inte är nödvändigt att kvarhålla fartyget i varje enskilt fall, ska inspektörens bedömning att en avsyning är nödvändig betraktas som ett mått på bristernas svårighetsgrad. Det betyder att myndigheten på ett eller annat sätt måste kontrollera att bristerna har rättats till före fartygets avgång, helst genom ett återbesök. 2. Tillämpning av huvudsakliga kriterier När beslut fattas om huruvida fartygets brister är så allvarliga att kvarhållande är nödvändigt ska inspektören försäkra sig om att … Under inspektionen måste inspektören även försäkra sig om att fartyget och/eller dess besättning 3. kan framföra fartyget utan risk under hela den förestående resan, … 8. kan lämna fartyget snabbt och säkert i en eventuell nödsituation och utföra räddningsuppdrag under hela den förestående resan, 9. kan hindra miljöföroreningar under hela den förestående resan, … 13. kan upprätthålla riskfri och god arbetsmiljö ombord under hela den förestående resan, … Om bedömningen enligt någon av dessa punkter med tanke på alla brister som uppdagats är negativ ska inspektören allvarligt överväga att kvarhålla fartyget. En kombination av flera brister av mindre allvarlig natur kan också utgöra grund för kvarhållande. 3. Som vägledning för inspektörer som ska använda dessa riktlinjer följer en uppräkning av brister, ordnade under respektive konventioner och/eller koder, som är av så allvarlig art att de utgör grund för kvarhållande. Förteckningen är inte uttömmande. … 3.2. Områden enligt [konventionen om säkerheten för människoliv till sjöss] … 5. Avsaknad av, otillräcklig kapacitet eller allvarligt slitage och åldring på personlig livräddningsutrustning, livräddningsfarkoster och deras sjösättningsanordningar. … 3.10. Områden enligt [sjöarbetskonventionen, 2006] … 8. Förhållandena ombord innebär otvetydig fara för sjömännens säkerhet, hälsa eller trygghet. 9. Den bristande efterlevnaden utgör en allvarlig eller upprepad överträdelse av kraven i [sjöarbetskonventionen, 2006], inklusive sjömännens rättigheter, med avseende på sjömäns boende- och arbetsförhållanden ombord på fartyget, enligt vad som föreskrivs i fartygets sjöarbetscertifikat och försäkran om överensstämmelse med sjöarbetskonventionen. …”
11

Decreto legislativo n. 112 – Revisione della disciplina in materia di impresa sociale (lagstiftningsdekret nr 112 om översyn av regelverket för sociala företag) av den 3 juli 2017 (GURI nr 167 av den 19 juli 2017) (nedan kallat lagstiftningsdekret nr 112/2017) föreskriver i artikel 3, med rubriken ”Avsaknad av vinstsyfte”, följande: ”1. Utan att det påverkar tillämpningen av bestämmelserna i punkt 3 och artikel 16 ska ett socialt företag avsätta eventuell vinst och driftsöverskott till sin stadgeenliga verksamhet eller till en ökning av dess tillgångar. 2. Vid tillämpningen av punkt 1 är utdelning, inklusive indirekt, av vinst och driftsöverskott, av medel och reserver, oavsett benämning, till grundare, medlemmar eller delägare, arbetstagare och samarbetspartners, styrelseledamöter och andra ledamöter i företagsorganen, inbegripet vid uppsägning eller annan individuell omständighet som medför att förhållandet upphör, förbjuden. När det gäller sociala företag som bildats i den form som avses i bok V i civillagen är det tillåtet att återbetala det kapital som faktiskt inbetalats av medlemmen och, i förekommande fall, omvärderats eller höjts inom de gränser som anges i punkt 3 a. Med avseende på och i den mening som avses i denna punkt ska under alla omständigheter indirekt utdelning av vinst omfatta: a) utbetalning till styrelseledamöter, revisorer och varje person som har en ställning i bolaget, av en individuell ersättning som inte står i proportion till den arbetsinsats som tillhandahållits, det ansvar han eller hon har samt särskilda befogenheter eller, under alla omständigheter, är högre än vad som föreskrivs för enheter som är verksamma inom identiska eller liknande sektorer och på identiska eller liknande villkor. … 2a I stycke 1 och 2 förstås utdelning av vinst till medlemmarna med koppling till de allmännyttiga uppgifter som avses i artikel 2 – när den sker enligt artikel 2545e i civillagen och med iakttagande av de i lagen eller stadgarna fastställda villkor och gränser, av sociala entreprenörer, som har bildats som kooperativ, förutsatt att stadgarna eller stiftelseurkunden anger kriterierna för utdelning av vinst till medlemmar i proportion till kvantiteten och kvaliteten av de ömsesidiga utbytena, och att den ömsesidiga driften går med vinst – inte som utdelning, inte ens indirekt, av vinst och överskott. …”
7

Artikel 75 i samma förordning, med rubriken ”Utbetalning till stödmottagare”, har följande lydelse: ”1. Utbetalningarna enligt de stödordningar och stödåtgärder som avses i artikel 67.2 ska göras under perioden från och med den 1 december till och med den 30 juni påföljande kalenderår. Utbetalningarna ska göras i högst två delbetalningar under denna period. Trots vad som sägs i första och andra styckena i denna punkt, får medlemsstaterna a) före den 1 december men inte före den 16 oktober, betala ut förskott på upp till 50 % när det gäller direktstöd, b) före den 1 december betala ut förskott på upp till 75 % när det gäller stöd som har beviljats inom landsbygdsutveckling enligt artikel 67.2. När det gäller stöd som har beviljats inom ramen för landsbygdsutveckling enligt artikel 67.2, ska första och andra styckena i denna punkt tillämpas när det gäller stödansökningar eller stödanspråk som lämnas in från och med ansökningsåret 2019. 2. Inga utbetalningar enligt punkt 1 ska göras förrän medlemsstaterna har avslutat kontrollerna av om stödvillkoren uppfylls i enlighet med artikel 74. Genom undantag från första stycket får förskott för stöd som beviljas inom ramen för landsbygdsutveckling enligt artikel 67.2 betalas ut efter det att de administrativa kontrollerna enligt artikel 59.1 har slutförts. 3. I en nödsituation ska kommissionen anta genomförandeakter som är både nödvändiga och berättigade för att lösa specifika problem med tillämpningen av denna artikel. Sådana genomförandeakter kan avvika från punkterna 1 och 2, men endast i den utsträckning och under den period som det är absolut nödvändigt. Dessa genomförandeakter ska antas i enlighet med det granskningsförfarande som avses i artikel 116.3.”
58

I förevarande fall framgår det av beslutet om hänskjutande att Ryanair under de berörda perioderna hade en lokal på flygplatsen Orio al Serio som var avsedd för besättningen, vilken användes för att sköta och organisera personalens rotation. Denna lokal var utrustad med datorer, telefoner, telefaxapparater och hyllor för förvaring av personal- och flygdokument. Lokalen användes av Ryanairs samtliga anställda för de moment som föregick och följde efter varje flygning (check in och check out för in- och utbadgning, operativ briefing och slutrapport) samt för att kommunicera med personalen vid Ryanairs säte i Dublin (Irland). Personal som tillfälligt inte var lämpad att flyga tjänstgjorde i nämnda lokal. Arbetsledaren för närvarande personal och personal som fanns tillgänglig på flygplatsen, som samordnade besättningarna, kontrollerade från sin plats i lokalen den personal som arbetade på flygplatsen och kallade om nödvändigt in reservpersonal som befann sig hemma. Slutligen fick Ryanairs personal inte vara bosatt mer än en timmes resväg från lokalen.
9

NGD mbH är ett bolag med begränsat ansvar som bildats enligt tysk rätt genom en notariell handling av den 29 augusti 2005. Bolagets delägare, nämligen A, ett offentligrättsligt organ, och C e.V., en registrerad förening, innehar andelar på 51 respektive 49 procent i bolaget. Under år 2005 var bolagets företagsledare, E, samtidigt chef för A och verkställande direktör för C e.V.
41

För att fastställa att ett beteende utgör missbruk behöver en konkurrensmyndighet inte nödvändigtvis visa att beteendet faktiskt har medfört konkurrensbegränsande verkningar. Artikel 102 FEUF syftar nämligen till att beivra ett eller flera företags missbruk av en dominerande ställning på den inre marknaden eller inom en väsentlig del av denna, oberoende av om ett sådant missbruk har visat sig vara framgångsrikt eller inte (dom av den 12 maj 2022, Servizio Elettrico Nazionale m.fl., C‑377/20, EU:C:2022:379, punkt 53 och där angiven rättspraxis). En konkurrensmyndighet kan således konstatera en överträdelse av artikel 102 FEUF genom att visa att det aktuella beteendet, under den tid då det genomfördes, under omständigheterna i det aktuella fallet hade förmågan att begränsa pris- och prestationskonkurrensen (competition on the merits) trots att det inte hade någon verkan.