FÖRSLAG TILL AVGÖRANDE AV GENERALADVOKAT

HENRIK SAUGMANDSGAARD ØE

föredraget den 30 mars 2017 ( 1 )

Mål C‑661/15

X BV

mot

Staatssecretaris van Financiën

(begäran om förhandsavgörande från Hoge Raad der Nederlanden (Nederländernas högsta domstol))

”Begäran om förhandsavgörande – Gemenskapens tullkodex – Import av fordon – Artikel 29 – Fastställande av tullvärde – Artikel 78 – Granskning av deklaration – Artikel 236.2 – Återbetalning av importtullar – Frist på tre år – Förordning (EEG) nr 2454/93 – Artikel 145.2 och 145.3 – Huruvida betalningar som en säljare gör till förmån för en köpare enligt en avtalsenlig garantiförpliktelse ska beaktas vid fastställandet av tullvärdet – Defekta varor – Frist på tolv månader – Giltighet”

I. Inledning

1. Vid Hoge Raad der Nederlanden (Nederländernas högsta domstol) pågår för närvarande ett mål mellan företaget X BV och Staatssecretaris van Financiën (statssekreterare med ministerlika befogenheter vid finansministeriet, Nederländerna) (nedan kallad Staatssecretaris) rörande Staatssecretaris avslag på företagets ansökningar om återbetalning av tull som det betalat vid import av fordon till unionens tullområde.

2. I detta sammanhang vill den hänskjutande domstolen för det första få klarhet i hur artiklarna 29 och 78 i rådets förordning (EEG) nr 2913/92 av den 12 oktober 1992 om inrättandet av en tullkodex för gemenskapen ( 2 ) (nedan kallad tullkodexen) och artikel 145.2 i kommissionens förordning (EEG) nr 2454/93 av den 2 juli 1993 om tillämpningsföreskrifter för förordning nr 2913/92 ( 3 ) (nedan kallad tillämpningsförordningen) ska tolkas. För det andra har den hänskjutande domstolen begärt att domstolen ska fastställa huruvida artikel 145.3 i tillämpningsförordningen är giltig.

II. Tillämpliga bestämmelser

3. I artikel 29 i tullkodexen föreskrivs följande: ”1. Tullvärdet på importerade varor skall vara transaktionsvärdet, det vill säga det pris som faktiskt betalats eller skall betalas för varorna när de säljs för export till gemenskapens tullområde, om nödvändigt justerat enligt artiklarna 32 och 33 … a) Det pris som faktiskt betalats eller skall betalas utgörs av hela den betalning som erlagts eller skall erläggas av köparen till säljaren eller till säljarens fördel för de importerade varorna, och priset inbegriper alla betalningar som köparen erlagt eller skall erlägga till säljaren som ett villkor för försäljningen av de importerade varorna eller till tredje man för att fullgöra en förpliktelse för säljaren gentemot denne tredje man. …”

4. Artikel 78 i tullkodexen har följande lydelse: ”1. Tullmyndigheterna får på eget initiativ eller på deklarantens begäran ändra deklarationen efter det att varorna har frigjorts. … 3. Om granskningen av deklarationen eller kontrollen i efterhand tyder på att de bestämmelser som gäller det berörda tullförfarandet har tillämpats på basis av felaktiga eller bristfälliga upplysningar, skall tullmyndigheterna i enlighet med fastställda bestämmelser vidta de åtgärder som krävs för att reglera situationen med hänsyn till de nya upplysningar som föreligger.”

5. Artikel 236 i tullkodexen har följande lydelse: ”1. Import- eller exporttullar skall återbetalas i den utsträckning som det fastställs att tullbeloppet då tullen betalades inte var det som lagligen skulle betalas … Import- eller exporttullar skall efterges i den utsträckning som det fastställs att tullbeloppet då tullen bokfördes inte var det som lagligen skulle betalas … 2. Import- eller exporttullar skall återbetalas eller efterges på ansökan som inges till vederbörande tullkontor inom en tid av tre år från den dag då gäldenären underrättades om tullbeloppet. …”

6. I artikel 145.2 och 145.3 i tillämpningsförordningen föreskrivs följande: ”2. Om säljaren, efter det att varor har övergått till fri omsättning, ändrar det pris som faktiskt betalats eller skall betalas för varorna till köparens förmån, får ändringen av priset tas i beaktande vid fastställandet av tullvärdet i enlighet med artikel 29 i kodexen, under förutsättning att det på ett för tullmyndigheterna tillfredsställande sätt kan visas a) att varorna var defekta vid den tidpunkt som avses i artikel 67 i kodexen, b) att säljaren har gjort ändringen i enlighet med garantiförpliktelserna i det försäljningsavtal som ingåtts före varornas övergång till fri omsättning, och c) att varornas defekta karaktär inte redan beaktats i försäljningsavtalet. 3. Priset som faktiskt betalats eller skall betalas och som har ändrats i enlighet med föregående stycke får beaktas om ändringen har skett inom en period på tolv månader från och med dagen för mottagandet av deklarationen för varornas övergång till fri omsättning.”

III. Målet vid den nationella domstolen, tolkningsfrågorna och förfarandet vid domstolen

7. X har köpt personbilar av tre olika typer – i begäran om förhandsavgörande samt nedan betecknade med bokstäverna A, C och D – av en tillverkare med hemvist i Japan och låtit bilarna övergå till fri omsättning inom unionens tullområde. För detta har X betalat de importtullar som fastställts av Inspecteur van de Belastingdienst (skatteinspektör, Nederländerna, nedan kallad Inspecteur). För att beräkna tullbeloppen fastställdes tullvärdet för dessa bilar i enlighet med artikel 29 i tullkodexen utifrån det försäljningspris som X hade betalat till säljaren/tillverkaren (nedan kallad säljaren). Därefter sålde X bilarna till återförsäljare som i sin tur sålde dem vidare till slutanvändare.

8. Säljaren begärde senare att X skulle uppmana alla ägare till bilar av typ A att kontakta en återförsäljare för ett kostnadsfritt byte av styrkopplingen. Återkallandet motiverades av att styrkopplingens bultar eventuellt inte var tillräckligt åtdragna. Under dessa omständigheter ansåg säljaren att det förelåg en risk för att styrkopplingen kunde lossna från rattstången, och därmed göra det omöjligt att styra fordonet.

9. X ersatte återförsäljarna för deras kostnader för att byta styrkopplingen. Därefter ersatte säljaren X för dessa kostnader i enlighet med garantiförpliktelsen i det försäljningsavtal som ingåtts med X. Den sistnämnda ersättningen betalades inom tolv månader från och med dagen för mottagandet av deklarationen för dessa bilars övergång till fri omsättning.

10. På bilarna av typ C och D visade sig en gummilist och ett dörrgångjärn vara defekta. De berörda återförsäljarna reparerade dessa defekter inom ramen för sin garanti till slutanvändarna. X ersatte återförsäljarnas reparationskostnader. Säljaren ersatte på nytt X för dessa kostnader i enlighet med sin avtalsenliga garantiförpliktelse. Den sistnämnda ersättningen betalades ut mer än tolv månader efter mottagandet av deklarationen om de berörda bilarnas övergång till fri omsättning.

11. Med stöd av artikel 236 i tullkodexen ansökte X därför om delvis återbetalning av den tull som betalats, med motiveringen att tullvärdet för bilarna av typ A, C och D i efterhand hade blivit lägre än det tullvärde som ursprungligen hade fastställts, och att skillnaden motsvarade det ersättningsbelopp som säljaren hade betalat ut.

12. Inspecteur gjorde gällande att ansökan avsåg en situation där säljaren till fördel för X hade ändrat det faktiska pris som betalats för bilarna i den mening som avses i artikel 145.2 i tillämpningsförordningen. Inspecteur avslog dock ansökan om återbetalning för bilarna av typ A med motiveringen att dessa bilar inte var defekta i den mening som avses i ovannämnda bestämmelse, och avslog ansökningarna om återbetalning för bilarna av typ C och D med motiveringen att säljarens utbetalning inte hade skett inom den period på tolv månader som anges i artikel 145.3 i tillämpningsförordningen.

13. X överklagade Inspecteurs beslut till Rechtbank Noord-Holland (Domstolen i första instans i Noord-Holland, Nederländerna), som ogillade överklagandet. Företaget överklagade därefter denna dom till den hänskjutande domstolen.

14. Den hänskjutande domstolen vill i första hand – i den del ansökan om återbetalning rörde bilarna av typ A – få klarhet i tillämpningsområdet för artikel 145.2 i tillämpningsförordningen. Nämnda domstol har påpekat att ändringen av dessa bilars försäljningspris, som var en följd av att X hade ersatt reparationskostnaderna, skedde efter det att det konstaterats att bilarna hade tillverkats på ett sätt som inte gav tillräckliga garantier för att det inte skulle uppstå funktionsavbrott vid användningen av styrkopplingen. Som en ren säkerhetsåtgärd ville säljaren därför byta ut styrkopplingen.

15. Den hänskjutande domstolen vill i detta sammanhang få klarhet i huruvida denna bestämmelse endast omfattar de fall då det är utrett att den importerade varan vid tidpunkten för deklarationen om övergång till fri omsättning faktiskt var behäftad med ett funktionsfel, eller om bestämmelsen även omfattar de fall då det är utrett att det vid den tidpunkten förelåg en till tillverkningen knuten risk för att varan kunde bli defekt under användningstiden. Den hänskjutande domstolen har i detta sammanhang hänvisat till en kommentar från tullkodexkommittén ( 4 ), i vilken denna gör bedömningen att artikel 145.2 i tillämpningsförordningen endast omfattar varor som faktiskt var defekta när tulldeklarationen mottogs. Enligt denna kommitté är denna bestämmelse därför inte tillämplig om ett fordon återkallas till försäljningsstället för undersökning och eventuellt korrigerande åtgärder i förebyggande syfte.

16. För det fall denna bestämmelse inte är tillämplig i förevarande mål vill den hänskjutande domstolen få klarhet i huruvida, med hänsyn till domen Mitsui & Co. Deutschland ( 5 ), bestämmelserna i artikel 29.1 och 29.3 i tullkodexen redan i sig inte räcker för att konstatera en minskning av tullvärdet för bilar av typ A. Den omständigheten att det vid tidpunkten för importen förelåg en risk för att det skulle uppstå ett funktionsfel under garantitiden som kunde göra dessa bilar obrukbara minskar ju deras ekonomiska värde.

17. I den del ansökan om återbetalning avsåg bilarna av typ C och D ställer sig den hänskjutande domstolen för det andra tveksam till huruvida den frist på tolv månader som föreskrivs i artikel 145.3 i tillämpningsförordningen är förenlig med vissa bestämmelser i tullkodexen. Nämnda domstol har framför allt konstaterat att denna frist skiljer sig från den frist på tre år för att inge en ansökan om återbetalning av tull som fastställs i artikel 236.2 i tullkodexen. Den hänskjutande domstolen har bland annat understrukit att det i artikel 29 i tullkodexen, jämförd med artikel 78 i samma kodex, inte anges några tidsfrister för justeringar av tullvärdet.

18. Hoge Raad der Nederlanden (Nederländernas högsta domstol) har därför beslutat att vilandeförklara målet och begära ett förhandsavgörande från domstolen avseende följande frågor: ”1) a) Ska artikel 145.2 i tillämpningsförordningen, jämförd med artikel 29.1 och 29.3 i tullkodexen, tolkas så, att de bestämmelser som där anges även gäller för det fall det fastställs att det vid tidpunkten för mottagandet av deklarationen för en viss vara förelåg en till tillverkningen knuten risk att en komponent i varan kunde bli defekt under användningstiden, och säljaren därför i enlighet med en avtalsenlig garantiförpliktelse gentemot köparen har beviljat köparen en prisnedsättning i form av ersättning för köparens kostnader för att göra de justeringar av varan som krävs för att utesluta ovannämnda risk? b) För det fall bestämmelsen i artikel 145.2 i tillämpningsförordningen inte gäller i det i fråga 1 a nämnda fallet, är då bestämmelserna i artikel 29.1 och 29.3 i tullkodexen, jämförda med artikel 78 i tullkodexen, i sig tillräckliga för att efter ovannämnda prisnedsättning sänka det deklarerade tullvärdet? 2. Strider det villkor beträffande ändringen av tullvärdet som anges i artikel 145.3 i tillämpningsförordningen – nämligen att ändringen av det pris som faktiskt betalats eller ska betalas måste ha skett inom en period på tolv månader från och med dagen för mottagandet av deklarationen för varornas övergång till fri omsättning – mot artiklarna 78 och 236 i tullkodexen jämförda med artikel 29 i tullkodexen?”

19. X, den nederländska regeringen och kommissionen har inkommit med skriftliga yttranden och deltog i förhandlingen den 30 november 2016.

IV. Bedömning

A. Inledande anmärkningar

20. De frågor som den hänskjutande domstolen har ställt rör fastställandet av tullvärdet för de importerade fordonen, utifrån vilket de importtullar beräknas som ska påföras dessa fordon vid övergången till fri omsättning inom unionens tullområde. ( 6 )

21. Enligt artikel 29.1 i tullkodexen ska tullvärdet på importerade varor i princip vara transaktionsvärdet. ( 7 ) Beräkningsgrunden för detta pris ska vara det pris som faktiskt betalats eller ska betalas för denna vara, såsom detta pris definieras i artikel 29.3 i samma kodex, när denna säljs för export till unionens tullområde.

22. Som framhållits i rättspraxis ( 8 ) är transaktionsvärdet emellertid endast ett substitut för varans faktiska ekonomiska värde vid importtillfället, eftersom referensdatumet i detta fall är den dag då tullmyndigheterna tog emot deklarationen. ( 9 ) Artikel 29 i tullkodexen syftar nämligen till att upprätta ett rättvist, enhetligt och neutralt system som utesluter användning av godtyckliga eller fiktiva tullvärden. Härav följer att tullvärdet ska återspegla alla delar av en vara som har ett ekonomiskt värde. ( 10 ) Det pris som faktiskt betalats eller ska betalas för varorna enligt tulldeklarationen är en uppgift som eventuellt måste justeras när detta är nödvändigt för att undvika att fastställa ett godtyckligt eller fiktivt tullvärde. ( 11 )

23. Det är mot denna bakgrund som artikel 145.2 i tillämpningsförordningen, som är föremål för den första tolkningsfrågan, ger tullmyndigheterna möjlighet att ta hänsyn till en nedsättning av detta pris när varans kommersiella värde, efter att ha övergått till fri omsättning, visar sig vara lägre än nämnda pris. ( 12 ) En sådan nedsättning sker endast under förutsättning att minskningen av varans kommersiella värde sker till följd av en defekt som existerade redan innan varan övergick till fri omsättning, men som inte togs i beaktande i försäljningsavtalet och som ledde till att säljaren senare ersatte köparen i enlighet med en avtalsenlig garantiförpliktelse. Vid fastställandet av tullvärdet minskas därför det pris som faktiskt betalats eller ska betalas med dessa ersättningsbelopp, vilket anses spegla minskningen av varornas kommersiella värde.

24. Av punkt 28 i domen Mitsui & Co. Deutschland ( 13 ) framgår att artikel 145.2 i tillämpningsförordningen bland annat är tillämplig om, såsom i förevarande mål, säljaren, med stöd av ett garantiavtal, ersätter köparen för de reparationskostnader som denne fakturerats av sina egna köpare. I punkt 27 i samma dom konstaterade domstolen att denna bestämmelse innehåller ”en lösning som redan var föreskriven i artikel 29 i själva tullkodexen”. ( 14 )

25. I artikel 145.3 i tillämpningsförordningen, som är föremål för den andra frågan, anges ytterligare ett villkor för att tillämpa artikel 145.2 i samma förordning, nämligen att ändringen ska ha skett inom en period på tolv månader från och med dagen för mottagandet av tulldeklarationen.

B. Begreppet defekt vara i den mening som avses i artikel 145.2 i tillämpningsförordningen (den första frågan)

26. Genom den första delen av den första frågan vill Hoge Raad der Nederlanden (Nederländernas högsta domstol) få klarhet i vad som menas med begreppet defekt vara i den mening som avses i artikel 145.2 i tillämpningsförordningen, jämförd med artikel 29.1 och 29.3 i tullkodexen. Den hänskjutande domstolen vill i huvudsak få klarhet i huruvida det begreppet omfattar en vara för vilken det föreligger en till tillverkningen knuten risk att varan kan bli defekt under användningstiden.

27. Det är ostridigt att artikel 145.2 i tillämpningsförordningen endast är tillämplig om varan var defekt vid mottagandet av tulldeklarationen. Är begreppet defekt emellertid begränsat till fel som visar sig som ett faktiskt funktionsfel vid den tidpunkten, såsom den nederländska regeringen har gjort gällande? Eller omfattar begreppet en situation där det föreligger en till tillverkningen knuten risk (i motsättning till den risk som föreligger vid normalt slitage) att varan blir defekt under användningstiden, även om denna risk (ännu) inte har inträffat, såsom kommissionen har gjort gällande?

28. Det ska inledningsvis preciseras att det av begäran om förhandsavgörande följer att styrkopplingen på bilar av typ A, på grund av ett tillverkningsfel, riskerade att sluta fungera. ( 15 ) Det är därför ostridigt att risken inte berodde på normalt slitage utan på dessa bilars tillverkningsprocess.

29. Som kommissionen har påpekat definieras begreppet defekta varor inte i tillämpningsförordningen. I denna förordning hänvisas inte heller till medlemsstaternas nationella rättsordningar för fastställandet av bestämmelsens innebörd och tillämpningsområde. För att säkerställa att likabehandlingsprincipen iakttas och att unionsrätten ges en enhetlig tillämpning måste detta begrepp därför ges en självständig och enhetlig tolkning inom hela unionen. ( 16 ) Betydelsen av detta begrepp ska fastställas i överensstämmelse med dess normala betydelse i vanligt språkbruk, med beaktande av det sammanhang i vilket det används och de mål som eftersträvas med de föreskrifter som bestämmelsen ingår i. ( 17 )

30. Enligt kommissionen betecknar begreppet defekta varor i vanligt språkbruk varje vara som inte har de egenskaper som skäligen kan förväntas med hänsyn till dess natur och alla relevanta omständigheter. Beteckningen ”defekt” avser således ett föremål som ”saknar nödvändiga egenskaper”. ( 18 )

31. Denna definition, som bygger på vedertaget språkbruk, motsvarar den definition som anges i artikel 6.1 i rådets direktiv 85/374/EEG av den 25 juli 1985 om tillnärmning av medlemsstaternas lagar och andra författningar om skadeståndsansvar för produkter med säkerhetsbrister. ( 19 ) Enligt den artikeln är en [defekt vara] en produkt ”som inte ger den säkerhet som en person har rätt att vänta sig med hänsyn till alla omständigheter”, däribland ”presentationen av produkten”, ”den användning av produkten som skäligen kunnat förväntas” och ”tidpunkten då produkten satts i omlopp”.

32. Med beaktande av de berörda varornas karaktär (körklara personbilar) och komponenter (styrkoppling) är det, mot bakgrund av de stora risker för förarens, passagerarnas och tredje mans fysiska integritet och liv som är knutna till användningen av varorna, i förevarande mål både berättigat och rimligt att kräva en hög grad av säkerhet. Det säkerhetskravet är definitivt inte uppfyllt om det finns en till tillverkningen knuten risk för att styrkopplingen upphör att fungera. Att denna risk föreligger innebär att dessa varor inte har de egenskaper som en användare har rätt att förvänta sig.

33. Med andra ord innebär risken för funktionsfel i ett sådant scenario en defekt i sig. ( 20 ) Eftersom denna defekt beror på varornas tillverkningsprocess ska dessa varor anses ha varit defekta i den mening som avses i artikel 145.2 redan från det att de tillverkades och därför i ännu högre grad när de importerades.

34. Denna tolkning stöds av de syften som eftersträvas med denna bestämmelse. Jag erinrar i detta avseende om att denna bestämmelse preciserar räckvidden för artikel 29 i tullkodexen, ( 21 ) vars mål det är att säkerställa att en varas tullvärde motsvarar varans faktiska ekonomiska värde. ( 22 ) Att det föreligger en till tillverkningen knuten risk för att en vara kan bli defekt under användningstiden minskar emellertid i sig, och oberoende av om denna risk faktiskt inträffar, denna varas värde. Det råder således inte något tvivel om att det blir svårt att hitta en köpare till en bil som inte uppfyller de säkerhetskrav som köparen har rätt att förvänta sig, åtminstone till samma pris som en bil som uppfyller dessa krav.

35. Kommentaren från tullkommittén, till vilken den hänskjutande domstolen och den nederländska regeringen har hänvisat, kan inte leda till att en sådan tolkning ifrågasätts. ( 23 ) Det räcker att konstatera att kommentarerna från denna kommitté, även om de kan bidra till tolkningen av unionsrätten på tullområdet, ( 24 ) inte är juridiskt bindande. Syftet med dessa kommentarer är endast att göra det lättare för medlemsstaterna att definiera ett gemensamt tillvägagångssätt i likartade ärenden, för att på så sätt säkerställa en korrekt och enhetlig tillämpning av bestämmelserna om fastställande av tullvärde. ( 25 )

36. Mot bakgrund av ovanstående anser jag att artikel 145.2 i tillämpningsförordningen är tillämplig om, såsom i det nationella målet, säljaren av ett fordon i enlighet med en garantiförpliktelse som anges i försäljningsavtalet beviljar köparen en prisnedsättning i form av ersättning för köparens kostnader för att undanröja en till tillverkningen knuten risk för att fordonet kan bli defekt under användningstiden, på ett sätt som gör att fordonet inte ger den säkerhet som skäligen kan förväntas.

37. Följaktligen är det inte nödvändigt att besvara den första frågans andra del, som har ställts till domstolen i andra hand och genom vilken den hänskjutande domstolen vill få klarhet i huruvida, för det fall denna bestämmelse inte gäller i ett sådant fall, artikel 29 i tullkodexen, jämförd med artikel 78 i samma kodex, i sig är tillräcklig för att efter prisnedsättningen sänka det deklarerade tullvärdet. För fullständighetens skull bör det dock tilläggas att jag mot bakgrund av punkt 27 i domen Mitsui & Co. Deutschland ( 26 ) anser att den första frågans andra del bör besvaras jakande.

C. Huruvida tolvmånadersfristen i artikel 145.3 i tillämpningsförordningen är giltig (den andra frågan)

38. Den andra tolkningsfrågan rör huruvida artikel 145.3 i tillämpningsförordningen – i vilken det föreskrivs att en ändring av en vara ska ha skett inom en period på tolv månader från och med dagen för mottagandet av deklarationen för att en justering av tullvärdet i en sådan situation som det hänvisas till i artikel 145.2 ska anses motiverad – är förenlig med artikel 29, artikel 78 och artikel 236.2 i tullkodexen. Denna fråga kan få praktisk betydelse för alla fall där ett försäljningsavtal rörande varor avsedda för export till unionens tullområde föreskriver en längre garantitid än tolv månader. ( 27 )

39. Jag understryker till att börja med att tillämpningsförordningens rättsliga grund utgörs av en äldre version av artikel 249 i tullkodexen, ( 28 ) som gav kommissionen behörighet att anta nödvändiga tillämpningsföreskrifter för tullkodexen. ( 29 ) Det följer även av domstolens rättspraxis att kommissionen har befogenhet att vidta alla nödvändiga eller lämpliga tillämpningsåtgärder för genomförande av tullkodexen, såvida åtgärderna inte strider mot denna kodex. ( 30 )

40. Enligt rättspraxis ska begreppet genomföra dessutom ges en vid tolkning. ( 31 ) Domstolen har för övrigt flera gånger slagit fast att kommissionen förfogar över ett utrymme för skönsmässig bedömning vid genomförandet av bestämmelserna i tullkodexen. ( 32 )

41. Mot bakgrund av dessa principer ska det för det första prövas huruvida den frist som föreskrivs i artikel 145.3 i tillämpningsförordningen är nödvändig eller lämplig för att genomföra tullkodexen, och för det andra huruvida denna frist är förenlig med bestämmelserna i denna kodex. Av de skäl som jag redogör för nedan anser jag inte att dessa villkor är uppfyllda.

1. Huruvida artikel 145.3 i tillämpningsförordningen är nödvändig eller lämplig

42. Enligt kommissionen är den frist som föreskrivs i artikel 145.3 i tillämpningsförordningen lämplig, eller rent av nödvändig, för att genomföra artikel 29 i tullkodexen, eftersom den gör det möjligt att minimera risken för fel eller bedrägerier vid tillämpningen av artikel 145.2 i tillämpningsförordningen. Den sistnämnda bestämmelsen skulle nämligen leda till att det i strid med artikel 29 i tullkodexen fastställs godtyckliga eller fiktiva tullvärden. Kommissionen har i detta avseende framhållit hur svårt det är att i praktiken avgöra huruvida en vara var defekt redan vid tidpunkten för importen eller om den blev defekt vid en senare tidpunkt på grund av normalt slitage. Eftersom den svårigheten, och följaktligen risken för fel och bedrägerier, ökar med tiden bör hänsyn till prisändringar som företagits efter övergången till fri omsättning enligt artikel 145.2 i tillämpningsförordningen begränsas till en rimlig period. ( 33 )

43. Den nederländska regeringen och kommissionen har dessutom gjort gällande att en sådan tidsfrist är nödvändig av rättssäkerhetsskäl och för att säkerställa en enhetlig tillämpning av denna bestämmelse. De har i övrigt framhållit sambandet mellan den frist på tolv månader som föreskrivs i artikel 145.3 i tillämpningsförordningen och den jämförbara frist som fastställs i artikel 238.4 i tullkodexen.

44. Jag ställer mig tveksam till att artikel 145.3 i tillämpningsförordningen är nödvändig eller lämplig för att nå dessa mål, och följaktligen för att genomföra artikel 29 i tullkodexen.

45. Vad gäller målet att undvika att fastställa godtyckliga eller fiktiva tullvärden som leder till fel eller bedrägerier vid tillämpningen av artikel 145.2 i tillämpningsförordningen, med hänsyn till svårigheten att avgöra vid vilken tidpunkt defekten uppstod, konstaterar jag för det första att det i de materiella villkor som räknas upp i denna artikel anges att det på ett för tullmyndigheterna tillfredsställande sätt ska visas att defekten förelåg vid tidpunkten för importen av de berörda varorna. ( 34 ) Bevisbördan för detta åvilar importören. ( 35 ) Under dessa omständigheter är det inte längre vare sig nödvändigt eller lämpligt att låta justeringen av tullvärdet omfattas av det ytterligare villkoret att ändringen av priset ska ske inom en period på tolv månader från och med dagen för mottagandet av deklarationen.

46. I förevarande mål preciseras det i begäran om förhandsavgörande att den defekt som bilarna av typ A är behäftade med är knuten till själva tillverkningsprocessen och därför redan förelåg vid tidpunkten för importen. Som X har gjort gällande under förhandlingen är detta krav därför olämpligt i en sådan situation.

47. Den nederländska regeringen har dessutom gjort gällande att den frist som föreskrivs i artikel 145.3 i tillämpningsförordningen grundas på att tullmyndigheterna, om en defekt som omfattas av garantiförpliktelsen uppstår inom tolv månader räknat från och med dagen för mottagandet av deklarationen, i princip kan utgå från att denna defekt redan förelåg vid den tidpunkten. Detta argument utgör i huvudsak ett påstående om att denna frist motsvarar den period under vilken det kan förmodas att defekten förelåg vid den tidpunkten.

48. Denna frist följer emellertid inte alls av ett sådant antagande. I så fall hade det varit möjligt att justera tullvärdet för alla prisändringar som gjorts enligt en avtalsenlig garantiförpliktelse innan samma tidsfrist löpte ut, utan att behöva fastställa att defekten förelåg redan vid tidpunkten för importen. Artikel 145.3 i tillämpningsförordningen utesluter tvärtom en sådan justering för varje ändring av priset som sker efter det att den frist som fastställs i den artikeln har löpt ut – även om gäldenären i övrigt visar att defekten förelåg redan vid den tidpunkten.

49. Vad gäller nödvändigheten av att garantera rättssäkerheten och en enhetlig tillämpning av artikel 145.2 i tillämpningsförordningen anser jag för det andra, i likhet med X, att den frist som föreskrivs i artikel 236.2 i tullkodexen redan ger ett tillräckligt skydd för dessa intressen.

50. Denna bestämmelse kräver i princip att varje begäran om återbetalning eller eftergift av importtullar, oavsett orsak, ska inges inom en frist på tre år räknat från och med den dag då gäldenären underrättades om tullbeloppet. När gäldenären har rätt till återbetalning till följd av en justering av en varas tullvärde i enlighet med artikel 145.2 i tillämpningsförordningen kan denna återbetalning således endast ske om det har ingetts en sådan ansökan inom den frist på tre år som föreskrivs i artikel 236.2 i tullkodexen.

51. Jag ser ingen anledning till varför denna frist – i just detta specifika fall och till skillnad från andra fall där gäldenären har rätt till återbetalning av tull – inte skulle garantera en lämplig grad av rättssäkerhet och enhetlighet till förmån för tullmyndigheten och unionsbudgeten. ( 36 )

52. För det tredje kan det argument som grundas på anpassningen av fristen i artikel 145.3 i tillämpningsförordningen till den lika långa fristen i artikel 238.4 i tullkodexen inte godtas.

53. Skälet till detta är att den sistnämnda bestämmelsen rör en annan situation än den som avses i artikel 145.3 i tillämpningsförordningen. Artikel 238.4 i tullkodexen rör en situation där köparen vägrar ta emot en vara eller kräver nedsättning av priset, inte på grund av en dold brist utan på grund av en defekt som konstaterades vid tidpunkten för importen. Till skillnad från en sådan köpare är den köpare som avses i artikel 145.3 i tillämpningsförordningen emellertid ovetande om att det föreligger en defekt vid tidpunkten för importen. Till skillnad från den köpare som avses i artikel 238.4 är denna köpare därför inte alltid i stånd att begära återbetalning eller eftergift av importtullar inom en frist på tolv månader räknat från och med dagen för mottagandet av tulldeklarationen eller underrättelsen om tullbeloppet. ( 37 )

54. Jag anser därför att fristen i artikel 145.3 i tillämpningsförordningen varken är nödvändig eller lämplig för att genomföra tullkodexen. Även om detta konstaterande i sig är tillräckligt för att bestämmelsen ska vara ogiltig kommer jag för fullständighetens skull att nedan redogöra för varför denna bestämmelse dessutom strider mot artikel 29 i tullkodexen, jämförd med artikel 78 och artikel 236.2 i samma kodex.

2. Huruvida artikel 145.3 i tillämpningsförordningen är förenlig med bestämmelserna i tullkodexen

55. Den hänskjutande domstolen hyser tvivel beträffande huruvida fristen i artikel 145.3 i tillämpningsförordningen är förenlig med artikel 29 i tullkodexen, jämförd med artikel 78 i samma kodex, eftersom det i de två sistnämnda bestämmelserna inte föreskrivs någon tidsfrist för justeringar av tullvärdet. Den hänskjutande domstolen hyser även tvivel om huruvida denna frist är förenlig med artikel 236.2 i tullkodexen, i vilken det fastställs en särskild frist för ingivandet av ansökningar om återbetalning av tull.

56. Domen Mitsui & Co. Deutschland ( 38 ) ger enligt min mening redan viss vägledning om hur denna fråga bör besvaras.

57. Den domen rörde en situation där tulldeklarationen mottogs före ikraftträdandet av den förordning som, i artikel 145 i tillämpningsförordningen, införde en möjlighet för tullmyndigheterna att justera tullvärdet för en defekt vara på grund av en ändring av priset efter det att varan övergått till fri omsättning. ( 39 )

58. Domstolen slog fast att även om bestämmelserna i artikel 145.2 och 145.3 i tillämpningsförordningen inte är tillämpliga på en sådan situation ( 40 ) kan tullmyndigheterna företa en sådan justering genom att grunda sig direkt på artikel 29 i tullkodexen, under förutsättning att de tre villkor som anges i artikel 145.2 i tillämpningsförordningen är uppfyllda. Enligt domstolen innehåller denna bestämmelse ”en lösning som redan var föreskriven i artikel 29 i själva tullkodexen”. ( 41 )

59. Domstolen slog däremot inte fast att denna justeringsmöjlighet även begränsades av ett sådant tidsmässigt villkor som det som föreskrivs i artikel 145.3 i tillämpningsförordningen. ( 42 ) Till skillnad från de villkor som räknas upp i artikel 145.2 följer detta villkor enligt min mening inte direkt av artikel 29 i tullkodexen.

60. Utan den frist som fastställs i artikel 145.3 i tillämpningsförordningen får tullmyndigheterna i en medlemsstat således, med stöd av artikel 29 i tullkodexen, själva justera tullvärdet på en vara om de villkor som räknas upp i artikel 145.2 i samma förordning är uppfyllda, även om det har gått mer än tolv månader sedan mottagandet av tulldeklarationen. Efter att en sådan frist har löpt ut är en sådan justering utesluten enligt artikel 145.3 i tillämpningsförordningen. Detta leder också, i strid med artikel 29 i tullkodexen, till fastställandet av ett tullvärde som inte motsvarar det efter importen ändrade transaktionsvärdet.

61. Det kan tilläggas att nedsättningen av tullvärdet i enlighet med de villkor som föreskrivs i artikel 145.2 i tillämpningsförordningen kan ske vid granskningen av tulldeklarationen enligt artikel 78.1 i tullkodexen. ( 43 ) Om den importtull som betalats överstiger den tull som lagligen skulle ha betalats, ska tullmyndigheterna i enlighet med artikel 145.3 i tillämpningsförordningen återbetala den överskjutande tullen till gäldenären. Återbetalningen ska ske med tillämpning av artikel 236 i tullkodexen om de villkor som stadgas i den bestämmelsen är uppfyllda. Ett av dessa villkor är iakttagandet av den frist på tre år som gäller för att inkomma med ansökan om återbetalning, räknat från underrättelsen till gäldenären om tullbeloppet. ( 44 )

62. På grundval av artikel 29 i tullkodexen, jämförd med artikel 78 och artikel 236.2 i samma kodex, kan gäldenären följaktligen beviljas återbetalning av importtullar i förhållande till den justering av tullvärdet som har företagits enligt de villkor som räknas upp i artikel 145.2 i tillämpningsförordningen fram till utgången av en frist på tre år räknat från underrättelsen om dessa tullbelopp. ( 45 ) Artikel 145.3 i tillämpningsförordningen begränsar i praktiken denna möjlighet till en period om tolv månader räknat från och med dagen för mottagandet av tulldeklarationen. Denna bestämmelse ändrar därför, till nackdel för gäldenären, det regelverk som denne omfattas av enligt tullkodexen.

63. Härav följer att artikel 145.3 i tillämpningsförordningen strider mot artikel 29 i tullkodexen, jämförd med artikel 78 och artikel 236.2 i samma kodex.

64. Mot bakgrund av ovanstående överväganden hade kommissionen, trots sitt utrymme för skönsmässig bedömning vid genomförandet av tullkodexen, ( 46 ) inte behörighet att anta artikel 145.3 i tillämpningsförordningen. Denna bestämmelse bör därför ogiltigförklaras.

V. Förslag till avgörande

65. Mot bakgrund av vad ovan anförts föreslår jag att de frågor som har ställts av Hoge Raad der Nederlanden (Nederländernas högsta domstol) ska besvaras på följande sätt: 1) Artikel 145.2 i kommissionens förordning (EEG) nr 2454/93 av den 2 juli 1993 om tillämpningsföreskrifter för rådets förordning (EEG) nr 2913/92 om inrättandet av en tullkodex för gemenskapen, jämförd med artikel 29 i rådets förordning (EEG) nr 2913/92 av den 12 oktober 1992om inrättandet av en tullkodex för gemenskapen, ska tolkas så, att den bland annat gäller om säljaren av ett fordon beviljar köparen, i enlighet med en garantiförpliktelse i försäljningsavtalet, en nedsättning av priset i form av ersättning för köparens kostnader för att undanröja en till tillverkningen knuten risk för att fordonet får ett funktionsfel under användningstiden, vilken gör att fordonet inte erbjuder den grad av säkerhet som skäligen kan förväntas. 2) Artikel 145.3 i förordning nr 2454/93 är ogiltig.

( 1 ) Originalspråk: franska.

( 2 ) EGT L 302, 1992, s. 1; svensk specialutgåva, område 2, volym 16, s. 4. Denna förordning upphävdes genom Europaparlamentets och rådets förordning (EU) nr 952/2013 av den 9 oktober 2013 om fastställande av en tullkodex för unionen (EUT L 269, 2013, s. 1, nedan kallad den nya tullkodexen) med verkan från och med den 1 juni 2016. De faktiska omständigheterna i det nationella målet regleras dock fortfarande av förordning nr 2913/92.

( 3 ) EGT L 253, 1993, s. 1; svensk specialutgåva, område 2, volym 10, s. 1.

( 4 ) Commentary no 2 of the customs code committee (customs valuation section) on the application of Article 145, paragraph 2, of the customs code implementing provisions (Compendium of customs valuation texts (TAXUD/800/2002-NL), uppdaterad version från september 2008, s. 18).

( 5 ) Dom av den 19 mars 2009, Mitsui & Co. Deutschland (C‑256/07, EU:C:2009:167). Den hänskjutande domstolen hänvisar sannolikt till punkt 27 i denna dom.

( 6 ) Se artikel 79 andra stycket i tullkodexen.

( 7 ) I artiklarna 30 och 31 i tullkodexen anges vilka andra kriterier som är tillämpliga när en varas tullvärde inte kan fastställas utifrån dess transaktionsvärde.

( 8 ) Se fotnoterna 10 och 11 i detta förslag till avgörande.

( 9 ) Artikel 67 i tullkodexen.

( 10 ) Dom av den 16 november 2006, Compaq Computer International Corporation (C‑306/04, EU:C:2006:716, punkt 30), och dom av den 19 mars 2009, Mitsui & Co. Deutschland (C‑256/07, EU:C:2009:167, punkt 20).

( 11 ) Dom av den 12 juni 1986, Repenning (183/85, EU:C:1986:247, punkt 16), dom av den 19 mars 2009, Mitsui & Co. Deutschland (C‑256/07, EU:C:2009:167, punkt 24), och dom av den 12 december 2013, Christodoulou m.fl. (C‑116/12, EU:C:2013:825, punkt 39). I artikel 29.1 i tullkodexen anges att det pris som faktiskt betalats eller ska betalas för en vara i förekommande fall ska justeras enligt artiklarna 32 och 33 i tullkodexen, som innehåller en uppräkning av de olika faktorer som ska läggas till eller dras av från detta pris.

( 12 ) Se dom av den 19 mars 2009, Mitsui & Co. Deutschland (C‑256/07, EU:C:2009:167, punkt 26).

( 13 ) Dom av den 19 mars 2009, Mitsui & Co. Deutschland (C‑256/07, EU:C:2009:167).

( 14 ) Denna rättspraxis gör det möjligt att direkt förkasta de argument som X har anfört, enligt vilka artikel 145.2 i tillämpningsförordningen strider mot artikel 29 i tullkodexen.

( 15 ) Se punkt 14 i detta förslag till avgörande.

( 16 ) Se, för ett liknande resonemang, dom av den 28 juli 2016, JZ (C‑294/16 PPU, EU:C:2016:610, punkt 35).

( 17 ) Se, särskilt, dom av den 25 januari 2017, Vilkas (C‑640/15, EU:C:2017:39, punkt 30 och där angiven rättspraxis).

( 18 ) Se definitionen av det franska uttrycket ”défectueux” i ordboken Larousse (www.larousse.fr).

( 19 ) EGT L 210, 1985, s. 29.

( 20 ) Begreppet defekt (”gebrek” på nederländska) i den mening som avses i artikel 145.2 i tillämpningsförordningen har således större räckvidd än begreppet funktionsfel eller funktionsavbrott (”defect” på nederländska). Medan det förstnämnda begreppet omfattar varje brist i fråga om de egenskaper som den berörda varan skäligen kan förväntas ha betecknar det sistnämnda begreppet endast en varas faktiska funktionsfel.

( 21 ) Se dom av den 19 mars 2009, Mitsui & Co. Deutschland (C‑256/07, EU:C:2009:167, punkt 27).

( 22 ) Se punkt 22 i detta förslag till avgörande.

( 23 ) Se punkt 15 i detta förslag till avgörande.

( 24 ) Se, för ett liknande resonemang, förslag till avgörande av generaladvokaten Mazák i målet Mitsui & Co. Deutschland (C‑256/07, EU:C:2008:580, punkt 38).

( 25 ) För en bedömning av konsekvenserna av att beslut om fastställande av tullvärde har en icke-bindande natur, se revisionsrättens särskilda rapport nr 23/2000 om värdering av importerade varor för tulländamål (fastställande av tullvärde) samt kommissionens svar (EGT C 84, 2001, s. 8).

( 26 ) Dom av den 19 mars 2009, Mitsui & Co. Deutschland (C‑256/07, EU:C:2009:167). Se punkt 24 i detta förslag till avgörande.

( 27 ) Den hänskjutande domstolen framhåller i detta avseende att det inte är ovanligt att säljaren vid en nybilsförsäljning omfattas av garantiförpliktelser för en (betydligt) längre period än tolv månader.

( 28 ) Genom artikel 1.19 i Europaparlamentets och rådets förordning (EG) nr 2700/2000 av den 16 november 2000 om ändring av förordning nr 2913/92 (EUT L 311, 2000, s. 17), ersattes artikel 249 i tullkodexen med en i allt väsentligt likvärdig bestämmelse, som efter denna ändring återfinns i artikel 247 i tullkodexen. I artikel 76 i den nya tullkodexen ges kommissionen sedan dess behörighet att genom genomförandeakter specificera förfaranderegler för att fastställa tullvärdet.

( 29 ) Se dom av den 11 november 1999, Söhl & Söhlke (C‑48/98, EU:C:1999:548, punkt 35), och dom av den 13 december 2007, Asda Stores (C‑372/06, EU:C:2007:787, punkt 33).

( 30 ) Dom av den 11 november 1999, Söhl & Söhlke (C‑48/98, EU:C:1999:548, punkt 36), dom av den 8 mars 2007, Thomson och Vestel France (C‑447/05 och C‑448/05, EU:C:2007:151, punkt 24), och dom av den 13 december 2007, Asda Stores (C‑372/06, EU:C:2007:787, punkt 34).

( 31 ) Se, bland annat, dom av den 30 oktober 1975, Rey Soda m.fl. (23/75, EU:C:1975:142, punkt 10), och dom av den 30 juni 2005, Alessandrini m.fl./kommissionen (C‑295/03 P, EU:C:2005:413, punkt 74).

( 32 ) Dom av den 23 mars 1983, Cousin m.fl. (162/82, EU:C:1983:93, punkt 17), dom av den 8 mars 2007, Thomson och Vestel France (C‑447/05 och C‑448/05, EU:C:2007:151, punkterna 25 och 36), och dom av den 13 december 2007, Asda Stores (C‑372/06, EU:C:2007:787, punkt 35).

( 33 ) Se skälen 5 och 6 i kommissionens förordning (EG) nr 444/2002 av den 11 mars 2002 om ändring av förordning (EEG) nr 2454/93 om tillämpningsföreskrifter för rådets förordning (EEG) nr 2913/92 om inrättandet av en tullkodex för gemenskapen samt förordningarna (EG) nr 2787/2000 och (EG) nr 993/2001 (EGT L 68, 2002, s. 11).

( 34 ) Artikel 145.2 a i tillämpningsförordningen.

( 35 ) Se, för ett liknande resonemang, commentary no 2 of the customs code committee (customs valuation section) on the application of Article 145, paragraph 2, of the customs code implementing provisions [Compendium of customs valuation texts (TAXUD/800/2002-NL), uppdaterad version från september 2008, s. 13].

( 36 ) Det framgår av domen av den 10 december 2015, Veloserviss (C‑427/14, EU:C:2015:803, punkterna 25, 32 och 33) att även om artikel 78 i tullkodexen inte innehåller någon preskriptionsfrist för omprövning och kontroll i efterhand av tulldeklarationer och för att vidta de åtgärder som krävs för att reglera situationen, har medlemsstaterna med beaktande av den allmänna rättssäkerhetsprincipen rätt att föreskriva en rimlig preskriptionsfrist för detta förfarande. Detta är således fallet om en sådan frist, oavsett om den följer av nationell rätt eller unionsrätten, samtidigt skyddar både den enskilde och den berörda myndigheten. Nämnda rättspraxis rör enligt min mening endast de frister som begränsar möjligheten för omprövning eller kontroll i efterhand. Den kan inte utvidgas till att omfatta den frist som fastställs i artikel 145.3 i tillämpningsförordningen, som begränsar just möjligheten att justera det tullvärde som fastställs i artikel 145.2 i samma förordning. Framför allt kan denna frist inte skydda enskilda, eftersom denna möjlighet verkar till deras fördel.

( 37 ) De frister som fastställs i dessa bestämmelser skiljer sig dessutom åt i fråga om både föremål och utgångspunkt. Den frist som fastställs i artikel 238.4 i tullkodexen rör ingivandet av ansökningar om återbetalning av importtullar och löper från tidpunkten för underrättelsen om tullbeloppet – i likhet med den frist som fastställs i artikel 236.2, som den utgör ett undantag till. Den frist som fastställs i artikel 145.3 i tillämpningsförordningen rör tidpunkten för när själva rätten till återbetalning uppkom – det vill säga när det föreligger skäl att justera tullvärdet och efterföljande återbetalning av importtullar. Denna frist börjar löpa från och med mottagandet av tulldeklarationen.

( 38 ) Dom av den 19 mars 2009 (C‑256/07, EU:C:2009:167).

( 39 ) Det rör sig om förordning nr 444/2002.

( 40 ) Dom av den 19 mars 2009, Mitsui & Co. Deutschland (C‑256/07, EU:C:2009:167, punkt 37). Trots att domstolen hade ombetts att besvara frågan huruvida bestämmelserna i artikel 145.2 och 145.3 i tillämpningsförordningen är giltiga avstod den med beaktande av ovannämnda konstaterande från att besvara denna fråga, vilket framgår av punkt 39 i domen.

( 41 ) Dom av den 19 mars 2009, Mitsui & Co. Deutschland (C‑256/07, EU:C:2009:167, punkt 27).

( 42 ) Dom av den 19 mars 2009, Mitsui & Co. Deutschland (C‑256/07, EU:C:2009:167, punkt 36). Domstolen slog där fast att artikel 145.3 i tillämpningsförordningen, i dess lydelse enligt förordning nr 444/2002, inte var tillämplig på situationer som hade uppkommit innan den sistnämnda förordningen trädde i kraft med motiveringen att tillämpningen av förordningen skulle skada de berörda näringsidkarnas berättigade förväntningar. Detta var skälet till att de behöriga tullmyndigheterna, innan tillämpningsförordningen trädde i kraft, använde den allmänna fristen på tre år enligt artikel 236.2 i tullkodexen vid ändringar av varors transaktionsvärde till följd av deras defekta karaktär.

( 43 ) Som framgår av domen av den 20 oktober 2005, Overland Footwear (C‑468/03, EU:C:2005:624, punkt 64) gör artikel 78.1 i tullkodexen det möjligt att ta hänsyn till alla ”ändringar av de uppgifter som beaktats för att fastställa tullvärdet och följaktligen importtullen”.

( 44 ) Se dom av den 20 oktober 2005, Overland Footwear (C‑468/03, EU:C:2005:624, punkterna 52–54).

( 45 ) Se dom av den 19 mars 2009, Mitsui & Co. Deutschland (C 256/07, EU:C:2009:167, punkt 36) och fotnot 41 i detta förslag till avgörande.

( 46 ) Se punkt 40 i detta förslag till avgörande.