ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
Förstainstansrättens beslut (tredje avdelningen) den 6 juli 1998. - Anthony Goldstein mot Europeiska kommissionen. - Passivitetstalan - Skyldighet att agera - Föreligger inte - Uppenbart att talan saknar rättslig grund. - Mål T-286/97.



Rättsfallssamling 1998 s. II-02629



Sammanfattning



Nyckelord

Passivitetstalan - Fysiska eller juridiska personer - Underlåtenhet mot vilken talan kan väckas - Underlåtenhet att svara den som har framfört ett klagomål om överträdelse av konkurrensreglerna - Föreligger inte vid för tidig anmodan

(EG-fördraget, artikel 175)

Sammanfattning

En passivitetstalan enligt artikel 175 i fördraget förutsätter att det finns en skyldighet för den berörda institutionen att vidta åtgärder, så att den påstådda underlåtenheten strider mot fördraget.

När kommissionen handlägger ett klagomål enligt artikel 3 i förordning nr 17, om överträdelse av artiklarna 85 och 86 i fördraget, är den skyldig att noga undersöka de faktiska och rättsliga omständigheter den fått kännedom om genom klagandeparten, i syfte att bedöma om den skall inleda ett förfarande för fastställelse av överträdelse eller om den skall avslå eller avskriva klagomålet. Följaktligen är det först när kommissionen har haft möjlighet att pröva alla faktiska och rättsliga omständigheter som den har fått kännedom om genom klagandeparten som det kan finnas en skyldighet för denna att ta ställning till klagomålet i fråga.

Även om det förutsätts att kommissionen vid tidpunkten för anmodan att vidta åtgärder var skyldig att ta ställning till ett klagomål enligt artikel 3 i förordning nr 17, försvinner denna eventuella skyldighet att vidta åtgärder i alla händelser när sökanden i samband med anmodan och senare framför nya omständigheter som kan påverka kommissionens bedömning av klagomålet, eftersom framförandet av dessa nya omständigheter medför att kommissionen inte rimligen är i stånd att avgöra klagomålet.
Beslut meddelat av förstainstansrättens ordförande den 6 december 1996. - Stadt Mainz (Tyskland) mot Europeiska kommissionen. - Interimistiska åtgärder - Uppskov med verkställigheten - Statsstöd - Brådska. - Mål T-155/96 R.



Rättsfallssamling 1996 s. II-01655



Sammanfattning



Nyckelord

Interimistiskt förfarande - Uppskov med verkställighet - Uppskov med verkställigheten av ett beslut att återkräva stöd - Villkor för beviljande - Allvarlig och irreparabel skada - Begrepp - Bevisbörda

(EG-fördraget, artikel 185; förstainstansrättens rättegångsregler, artikel 104.2)

Sammanfattning

Skyndsamheten att vidta interimistiska åtgärder skall bedömas utifrån huruvida verkställigheten av omtvistade rättsakter, före förstainstansrättens avgörande i huvudmålet, skulle kunna medföra allvarlig och oåterkallelig skada för den part som begär åtgärderna, vilken inte skulle kunna repareras om det omtvistade beslutet ogiltigförklarades eller som trots sin tillfälliga karaktär inte skulle stå i proportion till svarandens intresse av att få rättsakterna verkställda, även då dessa är föremål för överklagande. Det ankommer på svaranden att visa att villkoren är uppfyllda.

En begäran om interimistiska åtgärder skall avslås som syftar till uppskov med verkställigheten av ett beslut genom vilket kommissionen, som konstaterar att försäljning skett av en fastighet till ett pris under marknadsvärdet genom ett avtal mellan den kommun som är sökande och ett företag, vilket utgör ett stöd i strid med fördraget, återkräver stödet av den berörda medlemsstaten, då sökanden inte har anfört övertygande argument som gör det möjligt att anta att en omedelbar tillämpning av beslutet skulle kunna förorsaka sökanden en allvarlig och irreparabel skada. Detta skulle kunna följa för det första av att sökanden skulle kunna bli skyldig att inleda ett rättsligt förfarande mot motparten för att återkräva det påstådda statliga stödet och för det andra av en eventuell grundläggande ändring av avtalsvillkoren eller en ogiltigförklaring av avtalet.
Förstainstansrättens beslut (fjärde avdelningen) den 18 mars 1997. - Union Européenne de l'Artisanat et des Petites et Moyennes Entreprises (UEAPME) mot Europeiska unionens råd. - Intervention. - Mål T-135/96.



Rättsfallssamling 1997 s. II-00373



Sammanfattning



Nyckelord

Förfarande - Intervention - Berörda personer - Tvist om giltigheten av ett direktiv om socialpolitik - Talan väckt av en arbetsgivarorganisation på europeisk nivå som inte har kunnat delta i förhandlingarna som föregick antagandet av direktivet - Begäran om intervention av nationella organisationer, som är medlemmar i sökandeorganisationen, som gör gällande att de har ett eget intresse av tvisten som avser deras roll vid antagandet av nationella åtgärder om genomförande av direktivet - Upptagande till sakprövning

(Domstolens EG-stadga, artikel 37 andra stycket; rådets direktiv 96/34)

Sammanfattning

Enligt artikel 37 andra stycket i domstolens stadga krävs för rätt att intervenera endast att intervenienten har ett berättigat intresse av utgången av den tvist som underställts förstainstansrätten.

I förevarande mål har en organisation på europeisk nivå - som företräder hantverkares samt små och medelstora företags intressen men som inte har kunnat delta i förhandlingarna som föregick antagandet av direktiv 96/34/EG om ramavtalet om föräldraledighet - väckt talan om ogiltigförklaring av nämnda direktiv. I målet har de nationella sammanslutningar, som är medlemmar i sökanden och som företräder samma intressen som denna på nationell nivå, som kan visa att de har ett eget intresse som skiljer sig från sökandens, ett berättigat intresse av utgången av den tvist som underställts förstainstansrätten, eftersom dessa sammanslutningarnas förhandlingsrätt, till följd av direktivet, begränsades vid antagandet av nationella åtgärder om genomförande av direktivet.
Förstainstansrättens beslut (andra avdelningen) den 18 september 1996. - J. Langdon Ltd mot Europeiska kommissionen. - Talan om ogiltigförklaring - Omtvistat beslut återkallat under förfarandet - Anledning saknas att döma i målet. - Mål T-22/96.



Rättsfallssamling 1996 s. II-01009



Sammanfattning



Nyckelord

1 Talan om ogiltigförklaring - Talan mot ett beslut - Återkallelse av det ifrågasatta beslutet under förfarandet på grund av rättsstridighet - Talan som mist sitt föremål - Anledning saknas att döma i målet, eftersom sökanden saknar berättigat intresse av en ogiltigförklaring

(EG-fördraget, artikel 173)

2 Förfarande - Beslut som under förfarandet ersätter det ifrågasatta beslutet som under tiden har återkallats - Upptagande till prövning av nya yrkanden - Gränser - Nya yrkanden som avser ett beslut som ännu inte har fattats - Avvisning

3 Talan om ogiltigförklaring - Dom om ogiltigförklaring - Fastställelse av följderna såvitt avser nationella myndigheters skyldigheter - Gemenskapsdomstolarna saknar behörighet

(EG-fördraget, artiklarna 173 och 174)

Sammanfattning

4 När en gemenskapsinstitution under förfarandet återkallar det beslut som är föremål för en talan om ogiltigförklaring, innan beslutet verkställs, med motiveringen att det förfarande som har följts för att fatta beslutet är rättsstridigt med hänsyn till en dom av förstainstansrätten i ett annat mål, medför denna återkallelse - som får motsvarande verkan som en dom om ogiltigförklaring - att talan mister sitt föremål och att det är motiverat att besluta att det saknas anledning att döma i målet, om inte sökanden kan visa att han har ett berättigat intresse av att erhålla en dom om ogiltigförklaring.

5 Även om det inte är uteslutet att nya yrkanden i undantagsfall kan tas upp till prövning inom ramen för en talan om ogiltigförklaring när yrkandena avser ogiltigförklaring av ett andra beslut som under förfarandets gång har ersatt det ursprungliga beslutet, kan denna möjlighet inte ge domstolarna rätt att kontrollera lagenligheten av ett hypotetiskt andra beslut som ännu inte har fattats. Nya yrkanden som avser ett beslut som ännu inte har fattats skall således avvisas, eftersom de innebär en ändring av föremålet för talan.

6 Inom ramen för en talan om ogiltigförklaring är gemenskapsdomstolarna, för det fall de anser att talan skall bifallas och därför ogiltigförklarar den ifrågasatta rättsakten, inte behöriga att uttala sig om nationella myndigheters eventuella skyldigheter till följd av denna ogiltigförklaring.
Förstainstansrättens beslut (första avdelningen) den 26 november 1996. - Hedwig Kuchlenz-Winter mot Europeiska kommissionen. - Passivitetstalan - Tidigare tjänstemän - Social trygghet - Upptagande till sakprövning. - Mål T-226/95.



Rättsfallssamling 1996 s. II-01619



Sammanfattning



Nyckelord

Passivitetstalan - Passivitet föreligger inte längre vid talans väckande - Avvisning

(EG-fördraget, artikel 175)

Sammanfattning

Villkoren för en passivitetstalans upptagande till sakprövning, såsom de har bestämts i artikel 175 i fördraget, har inte uppfyllts om svarandeinstitutionen har tagit ställning till följd av en anmodan att vidta åtgärder som har gjorts efter det att den tidsfrist om två månader som föreskrivs i fördraget har gått ut, men innan talan väcktes.

Omständigheten att institutionens ställningstagande inte tillfredsställde sökanden saknar betydelse i detta avseende, eftersom artikel 175 i fördraget avser passivitet genom underlåtenhet att fatta beslut eller ta ställning och inte omfattar den omständigheten att institutionen har antagit en annan rättsakt än den som de berörda hade önskat eller ansett nödvändig.
Förstainstansrättens beslut (tredje avdelningen) den 16 mars 1998. - Anthony Goldstein mot Europeiska kommissionen. - Talan om ogiltigförklaring - Interimistiska åtgärder har begärts av kommissionen - Kommissionens behörighet - Bekräftande rättsakt - Inget berättigat intresse av att få saken prövad - Avvisning. - Mål T-235/95.



Rättsfallssamling 1998 s. II-00523



Sammanfattning



Nyckelord

1 Talan om ogiltigförklaring - Talan mot ett beslut som bekräftar ett beslut som inte har ifrågasatts inom föreskriven tid - Avvisning - Begreppet bekräftande rättsakt - Identiskt beslut som har fattats efter en omprövning av förhållandena - Omfattas inte

(EG-fördraget, artikel 173)

2 Talan om ogiltigförklaring - Rättsakter mot vilka talan kan väckas - Begrepp - Rättsakter som medför rättsverkningar - Administrativt förfarande för tillämpning av konkurrensreglerna - Beslut att avslå en ansökan om interimistiska åtgärder

(EG-fördraget, artiklarna 85, 86 och 173 fjärde stycket; förordning nr 17, artikel 3.1)

Sammanfattning

3 Talan om ogiltigförklaring kan inte föras mot ett beslut som enbart utgör en bekräftelse av ett tidigare beslut, som inte har ifrågasatts inom föreskriven tid. Ett beslut är enbart en bekräftelse av ett tidigare beslut om det inte innehåller några nya omständigheter i förhållande till en äldre rättsakt och inte har föregåtts av en omprövning av situationen för den som den tidigare rättsakten var riktad till.

4 Det är endast rättsakter som medför bindande rättsverkningar som kan påverka sökandens intressen genom att väsentligen förändra hans rättsliga ställning som kan bli föremål för en talan om ogiltigförklaring.

För att ett beslut om avslag på en ansökan om interimistiska åtgärder enligt artikel 3.1 i förordning nr 17 skall kunna utgöra en rättsakt mot vilken talan kan väckas, måste kommissionen vara behörig att förordna om de ansökta åtgärderna.

Därvid är kommissionen uppenbarligen inte behörig att, vid utövandet av den behörighet som den har enligt artikel 3.1 i förordning nr 17, rikta förelägganden till nationella domstolar, att vidta åtgärder som berör dem på ett abstrakt sätt, vilket den inte ens är i sin egenskap av "beskyddare av fördragen", eller i ännu mindre grad att bedöma giltigheten av deras avgöranden. Då beslutet att avslå en ansökan om sådana åtgärder inte påverkar sökandens rättsliga ställning, kan fastställelsen eller ogiltigförklaringen av detta beslut inte på något sätt påverka hans intressen.
Förstainstansrättens beslut (fjärde avdelningen) den 15 juli 1998. - Opel Austria GmbH mot Europeiska unionens råd. - Fastställande av rättegångskostnader. - Mål T-115/94 (92).



Rättsfallssamling 1998 s. II-02739



Sammanfattning



Nyckelord

1 Förfarande - Rättegångskostnader - Fastställande - Omständigheter som skall beaktas

(Förstainstansrättens rättegångsregler, artikel 91)

2 Förfarande - Rättegångskostnader - Fastställande - Ersättningsgilla kostnader - Begrepp - Omständigheter som skall beaktas

(Förstainstansrättens rättegångsregler, artikel 91)

Sammanfattning

1 Gemenskapsdomstolarna har inte behörighet att besluta om storleken på de arvoden som parterna skall utge till de egna ombuden, utan skall avgöra storleken på det arvodesbelopp som skall ersättas av den part som förpliktats att ersätta rättegångskostnaderna. Gemenskapsdomstolarna har således varken att beakta en nationell taxa där advokatarvodena fastställs eller en eventuell överenskommelse som har ingåtts i detta avseende.

Då gemenskapsrätten saknar bestämmelser av taxekaraktär ankommer det på gemenskapsdomstolarna att fritt bedöma de faktiska omständigheterna i målet med beaktande av tvisteföremålet och tvistens art, dess betydelse ur gemenskapsrättslig synvinkel samt svårigheterna i målet, omfattningen av det arbete som domstolsförfarandet har medfört för ombudet och de ekonomiska intressen som parterna har haft av tvisten.

2 Att ett mål är av betydelse ur gemenskapsrättslig synvinkel, på grund av att det innehåller nya och viktiga rättsfrågor och komplexa frågor vad avser bedömningen av sakomständigheterna, kan motivera dels höga arvoden, dels att en av parterna företräds av flera advokater. Eftersom förstainstansrätten, när den fastställer de ersättningsgilla kostnaderna, beaktar samtliga omständigheter som har förevarit i målet fram till den dag den avgör målet, finns det ingen anledning att fatta beslut om kostnader i förfarandet för att fastställa rättegångskostnader.
Beslut meddelat av förstainstansrättens ordförande den 10 mars 1995. - Atlantic Container Line AB m. fl. mot Europeiska kommissionen. - Konkurrens - Sjötransport - Interimistiskt förfarande - Uppskov med verkställigheten - Intervention - Förtrolighet. - Mål T-395/94 R.



Rättsfallssamling 1995 s. II-00595



Sammanfattning



Nyckelord

Interimistiska åtgärder - Uppskov med verkställighet - Uppskov med verkställighet av ett beslut gällande konkurrens - Villkor för beviljande - Prima facie-prövning - Allvarlig och irreparabel skada - Skadlig inverkan på marknadens stabilitet - Avvägning av samtliga ifrågavarande intressen

(EG-fördraget, artikel 185, förstainstansrättens rättegångsregler, artikel 104.2)

Sammanfattning

Bedömningen av om en ansökan om interimistiska åtgärder är brådskande skall göras med beaktande av om ett interimistiskt beslut är nödvändigt för att undvika att en allvarlig och irreparabel skada förorsakas den part som ansöker om de interimistiska åtgärderna. Det åligger den part som ansöker om uppskov med verkställigheten av ett beslut att framlägga bevisning om att denna inte kan invänta utgången av målet utan att orsakas en skada som medför allvarliga och irreparabla konsekvenser.

När samtliga marknadsvillkor ändras genom ett beslut av kommissionen gällande konkurrens, vilket är tillämpligt inom en relativt kort period, föreligger det en risk för att beslutets adressater orsakas allvarlig och irreparabel skada i den mån det medför att området inom vilket de bedriver sin verksamhet drabbas av betydande förändringar. Detta kan, i avsaknad av uppskov med verkställigheten, leda till en utveckling på marknaden som skulle vara mycket svår att senare vända för det fall att talan i målet skulle bifallas. Omvänt kommer inte uppskov med verkställigheten att vara till hinder för att beslutet senare får full effekt om talan i målet skulle ogillas.

En avvägning av ifrågavarande intressen kräver följaktligen, då det villkor som avser att åtgärden skall framstå som nödvändig är uppfyllt, att rätten skall bevilja uppskov med verkställigheten av ett beslut som fattats av kommissionen, vars omedelbara tillämpning under tiden före det att målet avgörs, medför en risk inte bara för att de sökande orsakas en allvarlig och irreparabel skada - till och med att de försvinner från marknaden - utan även för att marknadens stabilitet äventyras.
Beslut meddelat av förstainstansrättens ordförande den 13 januari 1995. - Patrick Nash m. fl. mot Europeiska unionens råd och Europeiska kommissionen. - Delvis avskrivning. - Mål T-525/93.



Rättsfallssamling 1995 s. II-00071



Sammanfattning



Nyckelord

Förfarande - Rättegångskostnader - Talan om ersättning för skada som orsakats i samband med tillämpning av mjölkkvotsystemet - Återkallelse efter det att svaranden inför förstainstansrätten i samband med en annan talan förklarat hur den skulle handla om förordning nr 2187/93 om ett erbjudande om ersättning till vissa producenter av mjölk som tillfälligt har förhindrats att bedriva verksamhet skulle upphävas - Villkoren för att motparten skall förpliktas att ersätta rättegångskostnaderna är inte uppfyllda - Ersättning

(Förstainstansrättens rättegångsregler, art. 87.5; rådets förordning nr 2187/93)

Sammanfattning

Institutionernas ställningstagande, som antecknats i protokollet vid ett förhör inför förstainstansrätten, angående vilka följder de trodde det skulle få om gemenskapernas domstolar ogiltigförklarade förordning nr 2187/93 om ett erbjudande om ersättning till vissa producenter av mjölk som tillfälligt har förhindrats att bedriva verksamhet, nämligen att alla berörda - även de som inte var parter i den talan som ledde till ogiltigförklaringen - skulle kunna göra anspråk på en ersättning som beräknats utan tillämpning av de begränsningar som föreskrivs i artiklarna 8 och 14 i den nämnda förordningen, kan ha varit orsaken till att vissa av sökandena som har väckt talan för att erhålla ersättning för de skador som de drabbats av i samband med tillämpningen av mjölkkvotsystemet har beslutat att återkalla sin talan. Genom detta uttalande upplystes sökandena om rådets ståndpunkt beträffande följderna av ett godkännande av det erbjudande om ersättning som ingår i den omtvistade förordningen om denna skulle ogiltigförklaras.

Detta uttalande är emellertid inte av sådan art att det kan anses motivera att svarandeinstitutionen enligt artikel 87.5 i förstainstansrättens rättegångsregler förpliktas att ersätta sökandenas rättegångskostnader. Under dessa omständigheter skall vardera parten bära sin kostnad.
Förstainstansrättens beslut (andra avdelningen i utökad sammansättning) av den 28 november 1996. - Associazione Italiana Tecnico Economica del Cemento mot Europeiska kommissionen. - Mål T-447/93 DEPE.



Rättsfallssamling 1996 s. II-01631



Sammanfattning



Nyckelord

1 Förfarande - Rättegångskostnader - Fastställande - Omständigheter som skall beaktas

(Förstainstansrättens rättegångsregler, artiklarna 91 b och 92.1)

2 Förfarande - Rättegångskostnader - Fastställande - Ersättningsgilla kostnader - Begrepp - Anlitande av flera advokater

(Förstainstansrättens rättegångsregler, artiklarna 91 b och 92.1)

Sammanfattning

3 Gemenskapsdomstolarna är inte behöriga att fastställa de arvoden som parterna skall utge till sina egna advokater, utan de är endast behöriga att avgöra upp till vilket belopp som denna ersättning kan återfås från den part som ålagts att ersätta rättegångskostnaderna. Av detta följer att förstainstansrätten inte är tvungen att beakta vare sig en nationell taxa där advokatarvoden fastställs eller ett eventuellt avtal som ingåtts i detta avseende mellan den berörda parten och dess ombud eller rådgivare.

Eftersom det inte finns några gemenskapsrättsliga bestämmelser angående taxor, skall förstainstansrätten fritt bedöma uppgifterna i fråga med beaktande av tvistens föremål och art, dess betydelse ur gemenskapsrättslig synvinkel, samt sakens svårighet och omfattningen av det arbete som det rättsliga förfarandet kan ha orsakat inblandade ombud eller rådgivare och de ekonomiska intressen som tvisten har för parterna.

4 När ett mål är av ovanlig art kan ersättning till fler än en advokat anses omfattas av begreppet "nödvändiga kostnader" i den mening som avses i artikel 91 b i förstainstansrättens rättegångsregler.
81

Vidare föreskrivs i artikel 144 i förordning nr 1303/2013, i vilken de kriterier som ska tillämpas vid finansiella korrigeringar anges, att kommissionen ska göra finansiella korrigeringar, genom att helt eller delvis ställa in unionens bidrag till ett operativt program, bland annat om den efter nödvändig utredning drar slutsatsen att det operativa programmets förvaltnings- och kontrollsystemets sätt att fungera uppvisar allvarliga brister, vilket har inneburit en risk för det stöd från unionen som redan har betalats ut till det programmet. Enligt det förfarande som föreskrivs i artikel 145 i förordning nr 1303/2013 ska kommissionen, innan den fattar beslut om en finansiell korrigering, inleda förfarandet genom att underrätta medlemsstaten om sina preliminära slutsatser från granskningen och begära att medlemsstaten lämnar synpunkter inom två månader. I denna artikel beskrivs förfarandet för dialog mellan kommissionen och den berörda medlemsstaten och det föreskrivs bland annat i punkt 4 i artikeln att om medlemsstaten inte godtar kommissionens preliminära slutsatser ska den inbjudas till överläggningar hos kommissionen, för att säkerställa att alla relevanta uppgifter och synpunkter är tillgängliga och beaktas när kommissionen ska dra sina slutsatser om att göra en finansiell korrigering. I artikel 145.6 i samma förordning föreskrivs dessutom att kommissionen, för att göra en finansiell korrigering, genom genomförandeakter ska fatta beslut inom sex månader efter överläggningarna eller efter att ha mottagit kompletterande uppgifter, om medlemsstaten går med på att lämna in sådana kompletterande uppgifter efter överläggningarna, och att kommissionen ska beakta alla uppgifter och synpunkter som framkommit under förfarandet. I artikel 145.7 i förordning nr 1303/2013 föreskrivs bland annat att om kommissionen, vid utförandet av sina uppgifter enligt artikel 75 i samma förordning upptäcker oriktigheter som visar på allvarliga brister i förvaltnings- och kontrollsystemens förmåga att fungera effektivt ska den finansiella korrigeringen leda till att stödet från de europeiska struktur- och investeringsfonderna till det operativa programmet minskas.
38

Genom handling som inkom till tribunalens kansli den 7 juni 2021 ansökte Grail, Inc. om att få intervenera i målet till stöd för sökandebolagets yrkanden. Genom beslut av den 2 juli 2021 biföll ordföranden på tribunalens tredje avdelning i utökad sammansättning denna interventionsansökan. Genom en åtgärd för processledning samma dag tilläts Grail, Inc. med tillämpning av artikel 154.3 i rättegångsreglerna, jämförd med artikel 145.1 och artikel 89.3 b i dessa regler att lämna in en interventionsinlaga.
31

Av rättspraxis framgår även att ju kortare kännetecknet är, desto lättare är det för allmänheten att uppfatta var och en av dess olika beståndsdelar. I fråga om kortare ord är det således vanligt att även små skillnader kan ge upphov till ett annat helhetsintryck (se, för ett liknande resonemang, dom av den 6 juli 2004, Groupo El Prado Cervera/harmoniseringskontoret – Héritiers Debuschewitz (CHUFAFIT), T‑117/02, EU:T:2004:208, punkt 48, och dom av den 28 september 2016, The Art Company B & S/EUIPO – G-Star Raw (THE ART OF RAW), T‑593/15, ej publicerad, EU:T:2016:572, punkt 28 och där angiven rättspraxis).