9.

Jag vill påpeka att resultatet jag kommit fram till borde gälla även om man händelsevis kom att dela kommissionens uppfattning och anse att beslutet i fråga utgör ett internationellt avtal. När kommissionen åberopar Wienkonventionen, kan det konstateras att den utför en logisk slutledning i två steg: kommissionen påpekar att i artikel 24 i konventionen föreskrivs att i brist på en uttrycklig bestämmelse av motsatt innebörd ”un traité entre en vigeur dès que le consentement à être lié par le traité a été établi pour tous les États ayant participé à la négociation” [ett avtal träder i kraft från det att samtliga stater som har deltagit i förhandlingarna har uttryckt att de samtycker till att vara bundna av avtalet]. Beslutet fattas sedan med samtliga parters samtycke, eftersom det föreskrivs att rådet skall fatta beslut enhälligt, och av samma anledning träder det i kraft från det datum då det antogs. Genom att resonera på det sättet blandar kommissionen emellertid ihop antagandet av rättsakten med dess ikraftträdande. Det är en sak att anta beslutet enhälligt, en annan att ge uttryck för viljan att innehållet i beslutet — vilket i föreliggande fall innebär dess materiella innehåll — genast skall vara bindande för parterna. I artikel 12 i Wienkonventionen har nämligen fastslagits att undertecknandet av en traktat — vilket enligt kommissionen i föreliggande fall borde motsvaras av att rättsakten helt enkelt antas — högtidligt uttrycker samtycke till att vara bunden endast i följande tre fall: ”a) lorsque le traité prévoit que la signature aura cet effet, [då det föreskrivs i avtalet att undertecknandet skall ha denna verkan] b) lorsqu'il est par ailleurs établi que les États ayant participé à la négociation étaient convenus que la signature aurait cet effet, ou [då det på annat sätt har fastställts att de stater som har deltagit i förhandlingarna hade kommit överens om att det skulle ha denna verkan, eller] c) lorsque l'intention de l'État de donner cet effet à la signature ressort des pleins pouvoirs de son représentant ou a été exprimée au cours de la négociation”, [då statens avsikt att ge undertecknandet denna verkan framgår av dess representants fullständiga befogenheter eller har uttryckts under förhandlingarna] Inget av de tre fallen föreligger i vårt fall. För det första föreskrivs varken i beslut nr 3/80 eller i associeringsavtalet att den omständigheten att inget sägs om datumet för rättsaktens ikraftträdande innebär att parterna samtycker till att vara bundna med direkt verkan. ( 17 ) Det andra fallet föreligger inte eftersom parternas avsikt att anse att rättsakten är i kraft från sitt antagande inte framkommer någonstans. Att dra en sådan slutsats, med beaktande av innehållet i beslutet, dess betydande finansiella följder liksom av nödvändigheten att förbereda lämpliga genomförandebestämmelser, är inte trovärdigt. Slutligen kan heller inte kraven i artikel 12. c sägas vara uppfyllda. Om man förutsätter att parternas representanter är befullmäktigade enligt Wienkonventionen, skulle likväl krävas att de uttryckt viljan att binda den avtalsslutande stat de företräder med omedelbar verkan. ( 18 ) Att bevilja fullmakten innebär i praktiken ingenting annat än att representanten utses att vara behörig att uttrycka statens samtycke utan annan form av ratificering, godtagande eller godkännande av fördraget. Det räcker emellertid inte att representanten har behörighet att uttrycka den egna statens samtycke att vara bunden, illico et immediate [här och nu], av avtalet. Det krävs dessutom att han ämnat utnyttja den behörigheten. Det är en tolkningsfråga om det rent konkret föreligger en sådan avsikt eller inte. Det förefaller mig som om svaret i föreliggande fall måste vara nekande. Med beaktande, även här, av innehållet i beslutet, dess avfattning och de konsekvenser som skulle ha följt av en omedelbar tillämpning, kan det alls inte förutsättas att parterna samtyckt till att vara bundna av det från dagen för dess antagande.