SV
Rät tsfallssamlingen
ECLI:EU:F:2011 :11 1PERSONALDOMSTOLENS DOM (tredje avdelningen)
den 15 februari 2011
Mål F-68/09
Florence Barbin
mot
Europaparlamentet
”Personalmål — Tjänstemän — Befordringsförfarandet 2006 — Åtgärder för att följa tribunalens 
dom — Jämförelse av kvalifikationer — Principen om likabehandling — Föräldraledighet på halvtid”
Saken: Talan väckt me d stöd av artikel 236 EG och artikel 152 E A genom vilken Florence Barbin 
yrkar o giltigförklaring av Europaparlamentets beslut att inte befordra h enne till lönegrad 
AD 12 v id befordringsförfarandet år 2006 .
Avgörande:Talan ogillas. Sökanden ska ersätta rättegångskostnaderna.
Samm anfattning
1. Tjänstemän — Befordran — Skyldigheten att mo tivera beslut att inte befordra tjänstemän som h ar 
nått upp till referensnivån — Föreligger inte
(Tjänsteföreskrifterna, artikel 45)
2. Tjänstemän — Befordran — Jämförelse a v kvalifikationer — Tilldelning av m eritpoäng och 
fastställelse av en referensnivå
(Tjänsteföreskrifterna, artikel 45)
3. Tjänstemän — Befordran — Jämförelse av kvalifikationer — Procedur
(Tjänsteföreskrifterna, artikel 45)
4. Tjänstemän — Likabehandling — Begrepp — Gränser
5. Tjänstemän — Befordran — Jämförelse av kvalifikationer — Beslut om b efordran
(Tjänsteföreskrifterna, artikel 45)
6. Tjänstemän — Talan — Grunder — Grund avseende a tt diskriminering föreligger — Skyldighet att 
beakta samtliga relevanta faktiska om ständigheter
1. Enligt punkt I.3.4 i d et beslut som parlamentets presidium fattade den 13 februari 2006 o m policy 
för befordran och karriär planering, vilken i h uvudsak återgavs i p unkt II.2 b andra s tycket i d et beslut 
som E uropaparlamentets generalsekreterare fattade den 10 maj 2006 o m tillämpningsföreskrifter för 
tilldelning av me ritpoäng och befordran, måste ad ministrationen m otivera b eslut om b efordran av 
tjänstemän som inte nått upp t ill referensnivån. Även om d et i d e ovannämnda b estämme lserna inte
2 ECLI:EU:F:2011 :11SAMM ANFATTNING–MÅLF-68/09
BARBIN M OT PARLAMENTET
 preciseras me d avseende på vem t illsättningsmyndigheten ska m otivera sina beslut, skulle det me dföra 
en onö dig arbetsbörda f ör administrationen om varje tjänsteman som inte befordrats när denne nått 
upp till referensnivån avsågs me d denna skyldighet. Detta skulle även stå i s trid me d rättspraxis, enligt 
vilken m otiveringen i e tt beslut om befordran ska h änföra sig till den individuella situationen för den 
tjänsteman som inte har befordrats. Det är där för inte riktigt när tjänstemannen gör gällande att en 
skyldighet för administrationen att m otivera befordran av de av hennes kollegor som inte nått upp till 
referensnivån gäller henne.
Den skyldighet som följer av dessa bestämme lser kan anses vara u ppfylld när ad ministrationen har sänt 
en m otivering för b efordran a v d e tjänstemän s om i nte n ått u pp t ill r eferensnivån t ill 
befordringskommittén, som är e tt partssammansatt organ i v ilket tjänstemännen är f öreträdda .
(se punkterna 59 o ch 61)
Hänvisning till
Förstainstansrätten: 4 juli 2007 , Lopparelli mot kommissionen, T-502/04, punkt 75
2. Enligt det beslut som parlamentets presidium fattade den 13 februari 2006 o m policy för befordran 
och karriär planering ska me ritpoäng inte tilldelas efter en jämförande bedömning av samtliga 
befordringsbara t jänstemän som ka n uppfylla fordringarna i ar tikel 45 i t jänsteföreskrifterna. Varje 
tjänsteman som ka n befordras kon kurrerar n ämligen endast me d övriga tjänstemän på samma 
avdelning eller enhet om ett begränsat antal me ritpoäng. Referensnivån fastställs eme llertid inte me d 
relativa värden, det vill säga me d beaktande av de genomsnittliga me ritpoängen för de berörda 
tjänstemännen, utan som ett absolut värde som m otsvarar t vå gånger den genomsnittliga tiden i e n 
lönegrad, det vill säga fyra år för lönegrad A D 11 . Den omständigheten att referensnivån uppnås kan 
därför inte likställas me d en dir ekt e ller indirekt jämförelse av de befordringsbara t jänstemännens 
meriter. Administrationen ka n där för inte befordra e n tjänsteman endast på grundval av att denne har 
nått upp till referensnivån, eftersom dennes me riter där vid inte vid något tillfälle skulle jämföras me d 
var och en av de övriga befordringsbara t jänstemännens me riter.
(se punkt 83)
Hänvisning till
Personaldomstolen: 8 oktober 2008 , Barbin mot parlamentet, F-44/07, punkt 44
3. Enligt artikel 45 i t jänsteföreskrifterna kan tillsättningsmyndigheten inte begränsa sig till att bedöma 
varje tjänstemans individuella situation, utan måste jämföra samtliga tjänstemäns me riter för att besluta 
om befordran. Tjänstgöringstiden ka n härvid beaktas endast i a ndra h and. Ett beslut om att befordra 
en tjänsteman me d den enda m otiveringen att denne inte har handlat klandervärt eller har ar betat en 
viss tjänstgöringstid i s amma lönegrad, me n utan beaktande av övriga tjänstemäns situation s kulle 
innebära å sidosättande av principen om jämförelse av me riterna för samtliga tjänstemän som ka n 
befordras enligt den ovannämnda ar tikeln. I d et beslut som p arlamentets presidium fattade den 
13 februari 2006 o m p olicy för befordran och karriär planering, föreskrivs att referensnivån ska 
fastställas i f örhållande till genomsnittliga tiden i e n lönegrad, uttryckt i år . Härav ka n inte den 
slutsatsen dra s att det föreligger en princip som innebär att en tjänsteman ska b efordras när d enne 
inte har handlat klandervärt, eller att det föreligger en princip om regelbunden karriär utveckling som 
skulle me dföra a tt ad ministrationen är t vungen att automatiskt b efordra e n tjänsteman endast på 
grund av att denne har ar betat en viss tjänstgöringstid i s amma lönegrad.
ECLI:EU:F:2011 :11 3SAMM ANFATTNING–MÅLF-68/09
BARBIN M OT PARLAMENTET
(se punkterna 90 o ch 91)
Hänvisning till
Tribunalen: det ovannämnda m ålet Lopparelli mot kommissionen, punkt 75
Personaldomstolen: 10 september 2009 , Behmer mot parlamentet, F-124/07, punkt 106
4. För att iaktta icke-diskrimineringsprincipen och principen om likabehandling, ska ad ministrationen 
säkerställa att lika situationer inte behandlas olika o ch att olika situationer inte behandlas lika, såvida 
det inte finns sakliga skäl för en sådan behandling. När en tjänsteman utnyttjar en rä ttighet enligt 
tjänsteföreskrifterna, kan ad ministrationen inte utan att sätta i fråga huruvida d enna rättighet verkligen 
föreligger, finna att denne tjänstemans situation s kiljer sig från situationen för en tjänsteman som inte 
har u tnyttjat samma rättighet. Administrationen ka n där vid inte behandla denne på ett annat sätt, 
såvida d et för det första inte finns sakliga skäl för en sådan b ehandling, bland annat att 
administrationen drar s lutsatser av att den berörde tjänstemannan inte har utfört något arbete under 
den aktuella tiden, och behandlingen för det andra s tår i s trikt proportion till motiveringen.
(se punkt 100)
Hänvisning till
Domstolen: 16 oktober 1980 , Hochstrass m ot domstolen, 147 /79, punkt 7
förstainstansrätten: 25 oktober 2005 , De Bustamante Tello mot råd et, T-368/03, punkt 69
5. Även om ett beslut om befordran formellt har fattats me d beaktande av det antal me ritpoäng som 
den ifrågavarande tjänstemannan har tilldelats, kan det inte bortses ifrån att beslutet kan ha fattats av 
mindre hedervärda s käl, till exempe l att tjänstemannens föräldraledighet har b eaktats. Detta gäller 
emellertid u nder förutsättning a tt d et föreligger u ppgifter som g er anledning a tt b etvivla 
tillförlitligheten i d en ovannämnda m otiveringen.
(se punkterna 102 o ch 103)
6. Vid b edömningen a v e n g rund a vseende di skriminering s ka s amtliga relevanta faktiska 
omständigheter beaktas, inklusive d e bedömningar som ligger till grund för tidigare beslut som vunnit 
laga kra ft. D etta innebär a tt e tt lagakraftvunnet beslut, u tan att d et sker en o mprövning av 
lagenligheten i d etta, ka n utgöra e n av de uppgifter som s ka b eaktas för att slå fast huruvida 
administrationens agerande och bland annat om d etta varit diskriminerande. Detta gäller så mycket 
mer som d et är m öjligt att di skriminering uppdagas först sedan tidsfristen för överklagande av ett 
beslut i vilket diskrimineringen framgår har löpt ut.
(se punkt 109)