22.

Den hänskjutande domstolen ansåg att det var oklart om den tyska lagstiftningen var förenlig med artiklarna 6 och 17 i direktiv 2000/78. Den beslutade därför att vilandeförklara målet och ställa följande tio tolkningsfrågor till domstolen: ”1) Har den nationella lagstiftaren alltid ett stort utrymme för eget skön när denna vill använda sig av sitt handlingsutrymme enligt artikel 6.1 i direktiv 2000/78, eller begränsas detta handlingsutrymme till vad som är nödvändigt, när det är fråga om att fastställa en högsta åldersgräns för anställning, med hänsyn till syftet att brandmännen ska arbeta en viss tid innan de går i pension i enlighet med artikel 6.1. andra stycket c i direktiv 2000/78? 2) Innebär kravet på en rimligt lång anställningsperiod i artikel 6.1 andra stycket c i direktiv 2000/78 en konkretisering av lämpligheten av de i artikel 6.1 första stycket i direktiv 2000/78 nämnda sätten för att verkställa syftet, och därmed en inskränkning av tillämpningsområdet för denna allmänt utformade bestämmelse? 3) a) Utgör det ett berättigat mål, i den mening som avses i artikel 6.1 första stycket i direktiv 2000/78, att en arbetsgivare inför en högsta åldersgräns för anställning av brandmän för att säkerställa att dessa tjänstgör under så lång tid som möjligt? b) Har ett sådant mål genomförts på ett olämpligt sätt om det leder till att brandmän arbetar längre än de 5 år som krävs för att de ska ha rätt till lagstadgad minimipension vid förtidspensionering? c) Har ett sådant mål genomförts på ett olämpligt sätt först om det leder till att brandmän arbetar längre än vad som krävs för att rent matematiskt tjäna in den lagstadgade minimipensionen vid förtidspensionering, för närvarande 19,51 år? 4) a) Utgör det ett berättigat mål, i den mening som avses i artikel 6.1 första stycket i direktiv 2000/78, att så långt möjligt begränsa antalet brandmän som anställs genom krav på en så låg högsta åldersgräns för anställning som möjligt, för att hålla ner kostnaderna för individuella förmåner, exempelvis vid olycksfall och sjukdom (även för familjemedlemmar)? b) Vilken betydelse har den omständigheten att kostnaderna totalt sett skulle kunna öka vid anställning av äldre brandmän genom att kostnaderna för individuella förmåner, exempelvis vid olycksfall och sjukdom (även för familjemedlemmar) med stigande ålder är högre än för yngre brandmän? c) Måste det föreligga säkra prognoser eller säker statistik på detta område eller räcker allmänna sannolikhetsantaganden? 5) a) Utgör det ett berättigat mål, i den mening som avses i artikel 6.1 första stycket i direktiv 2000/78, att en arbetsgivare vill använda sig av en högsta åldersgräns för anställning för att säkerställa en ”jämn åldersfördelning i den aktuella tjänstekarriären”? b) Vilka krav måste eventuella överväganden om utformningen av en sådan åldersfördelning uppfylla för att anses befogade (rimlighet och nödvändighet)? 6) Utgör det ett berättigat övervägande, i den mening som avses i artikel 6.1 första stycket i direktiv 2000/78, att en arbetsgivare hänvisar till att det generellt är möjligt att uppfylla de formella antagningsvillkoren till en utbildning för tjänst med medelhög tjänstegrad vid brandkåren, genom en motsvarande skolutbildning och en yrkesutbildning innan den högsta åldersgränsen för anställning har uppnåtts? 7) Enligt vilka kriterier ska det bedömas om kravet på en minsta anställningsperiod innan personen i fråga ska pensioneras är rimligt eller nödvändigt? a) Är kravet på en minsta anställningsperiod befogat enbart som motprestation för den utbildning som arbetsgivaren bekostar (kvalifikation för tjänst som brandman i räddningstjänstens brandstyrka) för att säkerställa en rimlig efterföljande anställningsperiod hos denna arbetsgivare, så att brandmännen på detta sätt gradvis arbetar av utbildningskostnaderna? b) Hur lång får den anställningsperiod som följer på utbildningsperioden högst vara? Får den överstiga fem år och i så fall under vilka förutsättningar? c) Kan det, oberoende av svaret på fråga 7 a, anses rimligt eller nödvändigt med en minsta anställningsperiod på grund av att den förväntade aktiva anställningsperioden för brandmän, vilkas pension finansieras uteslutande av arbetsgivaren, från det att anställningen börjar till den presumerade pensioneringen måste räcka för att tjäna in den lagstadgade minimipensionen genom en anställningsperiod på för närvarande 19,51 år? d) Är det omvänt befogat att neka anställning enligt artikel 6.1 i direktiv 2000/78 först om personen skulle anställas vid en ålder som leder till att minimipension skulle utbetalas vid den presumerade pensioneringen även om den vid tidpunkten för pensioneringen ännu inte tjänats in? 8) a) Ska den lagstadgade pensionsåldern med efterföljande uppbärande av pension, eller den statistiska genomsnittspensionsåldern för en särskild tjänstemanna- eller yrkesgrupp, ligga till grund för bedömningen av pensionsålder enligt artikel 6.1 andra stycket c i direktiv 2000/78? b) I vilken omfattning måste det tas hänsyn till att den normala pensionsåldern för enskilda brandmän i förekommande fall kan förskjutas med upp till två år? Leder denna omständighet till en höjning av den högsta åldersgränsen för anställning i motsvarande omfattning? 9) Får introduktionsutbildning under anställning tillgodoräknas vid beräkningen av den minsta anställningsperioden enligt artikel 6.1 i direktiv 2000/78? Är det härvidlag av betydelse om utbildningstiden tillgodoräknas till fullo som pensionsberättigande anställningsperiod eller ska den dras av från den minsta anställningsperiod som en arbetsgivare får kräva enligt artikel 6.1 andra stycket c i direktiv 2000/78? 10) Är bestämmelserna i 15 § punkt 1 sista meningen och punkt 3 [AGG] förenliga med artikel 17 i direktiv 2000/78?”