ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
Förstainstansrättens beslut (första avdelningen i utökad sammansättning) av den 16 juni 1998. - Comunidad Autónoma de Cantabria mot Europeiska unionens råd. - Statligt stöd - Varvsindustri - Förordning genom vilken det införs ett undantagssystem - Skeppsvarv som är under omstrukturering - Talan som har väckts av en regional enhet - Upptagande till sakprövning. - Mål T-238/97.



Rättsfallssamling 1998 s. II-02271



Sammanfattning



Nyckelord

Talan om ogiltigförklaring - Fysiska och juridiska personer - Rättsakter som berör dem direkt och personligen - Rådets förordning om stöd till vissa skeppsvarv som är under omstrukturering - Talan som väckts av en regional myndighet i en medlemsstat på grund av att ett skeppsvarv som särskilt anges i förordningen är beläget på dess territorium - Avvisning

(EG-fördraget, artikel 173 andra och fjärde stycket; rådets förordning nr 1013/97)

Sammanfattning

I förordning nr 1013/97 har rådet gett kommissionen befogenhet att fatta beslut, som är riktade till regeringarna i vissa medlemsstater, varigenom utbetalning av nya stöd till förmån för vissa skeppsvarv som är belägna på deras respektive territorium tillåts under vissa villkor. Även om ett skeppsvarv särskilt anges i förordning nr 1013/97, är en regional myndighet på det territorium där skeppsvarvet är beläget inte behörig att väcka talan mot nämnda förordning.

En sådan myndighet kan inte åberopa andra stycket i artikel 173 i fördraget. Det framgår tydligt av fördragets allmänna uppbyggnad att begreppet medlemsstat - i den mening som avses i bestämmelserna om domstolsprövning - enbart avser regeringarna i de medlemsstater som ingår i Europeiska gemenskaperna. Begreppet kan därför inte även anses omfatta regeringar för regioner eller autonoma gemenskaper, oavsett omfattningen av den behörighet som de har tilldelats.

Om en sådan myndighet har den rättsliga ställning som krävs för att kunna väcka talan i enlighet med artikel 173 fjärde stycket i fördraget, kan det allmänna intresse som myndigheten, såsom tredje man, kan ha av en utgång som är gynnsam för den ekonomiska utvecklingen för ett visst företag, och som följaktligen är gynnsam för sysselsättningsnivån i den geografiska region där detta utövar sin verksamhet, inte i sig räcka för att myndigheten skall anses vara personligen berörd av bestämmelserna i förordningen i fråga i den mening som avses i artikel 173 fjärde stycket i fördraget.

En sådan myndighet är inte heller direkt berörd av den omtvistade förordningen, eftersom antagandet av denna inte ensamt kan medföra de konsekvenser för sysselsättningsnivån i regionen eller de sociala och ekonomiska följder som myndigheten har hävdat. För att sådana konsekvenser skall uppstå krävs det för det första att ett beslut antas varigenom kommissionen godkänner utbetalningen av stöd, på villkor att det skeppsvarv som är beläget i regionen i fråga inte vidtar ombyggnad av fartyg. Därefter krävs att detta skeppsvarv vidtar åtgärder som är självständiga i förhållande till detta beslut, nämligen uppsägningar.
Förstainstansrättens beslut (första avdelningen) den 9 september 1998. - Azienda Agricola Tre e Mezzo mot Europeiska kommissionen. - Jordbruk - Talan om ogiltigförklaring av en förordning med allmän räckvidd - Avvisning. - Mål T-269/97.



Rättsfallssamling 1998 s. II-03105



Sammanfattning



Nyckelord

Talan om ogiltigförklaring - Fysiska och juridiska personer - Rättsakter som berör dem direkt och personligen - Förordning som utesluter användning av produkter för bekämpning av skadedjur i ekologiskt jordbruk - Talan av producenter som vanligtvis använder en av de uteslutna produkterna - Avvisning

(EG-fördraget, artikel 173; kommissionens förordning nr 1488/97)

Sammanfattning

En talan om ogiltigförklaring av förordning nr 1488/97 om ändring av förordning nr 2092/91, genom att ett visst antal produkter utesluts från förteckningen över produkter som kan användas vid bekämpning av skadedjur och sjukdomar vid ekologisk produktion av jordbruksprodukter, väckt av producenter som vanligtvis använder en av de uteslutna produkterna, skall avvisas, eftersom denna förordning i allmänna och abstrakta ordalag riktar sig till obestämda personkategorier och är tillämplig på situationer som bestäms objektivt och syftar på sökandena endast på grund av att de är producenter av ekologiska jordbruksprodukter i objektiv mening, på samma sätt som alla andra ekonomiska aktörer som faktiskt eller potentiellt befinner sig i samma situation. I det förevarande fallet har det inte heller framkommit några omständigheter som visar att sökandena är personligen berörda av förordningen.
Förstainstansrättens beslut (fjärde avdelningen) den 10 december 1997. - Camar Srl mot Europeiska kommissionen et Europeiska unionens råd. - Gemensam organisation av marknaden - Bananer - Begäran om interimistiska åtgärder - Begäran om beviljande av importlicenser. - Mål T-260/97 R.



Rättsfallssamling 1997 s. II-02357



Sammanfattning



Nyckelord

Interimistiskt förfarande - Uppskov med verkställigheten - Interimistiska åtgärder - Villkor för beviljande - Allvarlig och irreparabel skada - Begrepp - Rent ekonomisk skada

(Förstainstansrättens rättegångsregler, artikel 104.2)

Sammanfattning

Det krav på skyndsamhet som uppställs i artikel 104.2 i rättegångsreglerna för beviljande av uppskov med verkställigheten eller av andra interimistiska åtgärder skall bedömas genom att det undersöks om sökanden innan förstainstansrätten avgör målet i sak riskerar att åsamkas allvarliga och irreparabla skador som inte kan kompenseras när målet avgörs slutligt. I princip kan inte en rent ekonomisk skada betraktas som irreparabel, eller ens som svår att ersätta, eftersom den kan bli föremål för en ekonomisk kompensation i efterhand. En skada kan emellertid betraktas som irreparabel då bolagets ställning på marknaden äventyras på så sätt att en eventuell förlorad marknadsandel inte kan kompenseras ens om bolaget beviljas ekonomisk kompensation.
Förstainstansrättens beslut (första avdelningen i utökad sammansättning) av den 29 september 1997. - Région wallonne mot Europeiska kommissionen. - Statligt stöd - Stöd till järn- och stålindustrin - Talan om ogiltigförklaring - Artikel 33 i EKSG-fördraget - Avvisning. - Mål T-70/97.



Rättsfallssamling 1997 s. II-01513



Sammanfattning



Nyckelord

Talan om ogiltigförklaring - Talan mot ett beslut som har fattats inom ramen för EKSG-fördraget - Talan väckt av en regional myndighet i en federal stat - Avvisning

(EKSG-fördraget, artikel 33; EG-fördraget, artikel 173)

Sammanfattning

Talan om ogiltigförklaring av ett beslut som har fattats inom ramen för EKSG-fördraget kan inte väckas av en regional myndighet i en federal stat, eftersom en sådan talerätt inte omnämns i artikel 33 i EKSG-fördraget, som innehåller en uttömmande uppräkning av de rättssubjekt som har rätt att väcka talan om ogiltigförklaring, och artikel 173 i EG-fördraget inte är tillämplig på en sådan talan.
Förstainstansrättens beslut (tredje avdelningen) den 18 juli 1997. - Oleifici Italiani SpA mot Europeiska kommissionen. - Anbudsförfarande för gratis leverans av olivolja till folken i Georgien och Armenien - Påstådd skada som orsakats leverantören på grund av försenad avhämtning från den av kommissionen utsedda transportörens sida - Talan om utomobligatoriskt skadestånd - Kommissionens avtalsenliga skyldighet på vilken talan grundas - Ingen skiljedomsklausul i den mening som avses i artikel 181 i EG-fördraget - Förstainstansrättens uppenbart bristande behörighet. - Mål T-44/96.



Rättsfallssamling 1997 s. II-01331



Sammanfattning



Nyckelord

Förfarande - Talan om skadestånd och ogiltigförklaring av beslut att inte utge ersättning - Kommissionens underlåtenhet att uppfylla sina skyldigheter gentemot leverantörer i samband med livsmedelsbistånd - Avtalsenlig grund - Skiljedomsklausul - Föreligger inte - Gemenskapsdomstolarna saknar behörighet

(EG-fördraget, artiklarna 173, 178, 181 och 183)

Sammanfattning

Inom ramen för en tvist mellan kommissionen och leverantören i samband med livsmedelsbistånd till tredje land baseras ett skadeståndsyrkande som har riktats mot institutionen till följd av dess underlåtenhet att uppfylla sin skyldighet att se till att den transportör som institutionen utsett avhämtade varorna inom den frist som har föreskrivits i gemenskapsbestämmelserna och överenskommits mellan leverantören och kommissionen på en avtalsenlig grund. Livsmedelsbiståndet verkställs nämligen genom avtal mellan kommissionen och leverantörerna, så att gemenskapens eventuella skadeståndsansvar på grund av organisationen av aktionerna för gratis leverans även är kontraktsmässigt.

Av detta följer att eftersom det inte finns någon skiljedomsklausul i den mening som avses i artikel 181 i fördraget, är förstainstansrätten, när den har anmodats att pröva en talan om utomobligatoriskt skadeståndsansvar på grundval av artikel 178 i fördraget, uppenbart obehörig att i verkligheten avgöra en skadeståndstalan som grundas på ett avtal. I annat fall skulle förstainstansrätten utvidga sin domsrätt utöver de tvister som den enligt begränsningen i artikel 183 i fördraget får pröva, eftersom det enligt denna bestämmelse tvärtom är de nationella domstolarna som har privaträttslig behörighet att avgöra tvister i vilka gemenskapen är part.

Eftersom talan också avser ogiltigförklaring av kommissionens beslut att inte ersätta leverantören för den skada som kommissionen vållat genom sin underlåtenhet att uppfylla den skyldighet som även utgör grunden för skadeståndsyrkandet, är det också uppenbart att den inte kan tas upp till prövning. Kommissionens medkontrahent kan inte ensidigt avvika från fördelningen av domsrätten mellan förstainstansrätten och nationella domstolar genom att åberopa den omständigheten att kommissionen har avslagit dess begäran om ersättning och sedan beteckna detta avslag som ett beslut i den mening som avses i artikel 173 i fördraget.
Förstainstansrättens beslut (andra avdelningen) den 15 maj 1997. - Georges Berthu mot Europeiska kommissionen. - Ekonomisk och monetär politik - Kommissionens förslag - Talan om ogiltigförklaring - Beteckningen "ecu" i artikel 109g i EG-fördraget ersätts med beteckningen "euro" - Uppenbart att talan inte kan prövas i sak. - Mål T-175/96.



Rättsfallssamling 1997 s. II-00811



Sammanfattning



Nyckelord

Talan om ogiltigförklaring - Rättsakt mot vilken talan kan väckas - Begrepp - Rättsakter som har tvingande rättsverkningar - Förslag till förordning - Förberedande rättsakter

(EG-fördraget, artiklarna 173 fjärde stycket och 235)

Sammanfattning

Talan om ogiltigförklaring kan väckas mot en rättsakt eller ett beslut som medför bindande rättsverkningar som kan påverka sökandens intressen genom att på ett märkbart sätt förändra dennes rättsliga ställning. När det rör sig om rättsakter eller beslut som utarbetas stegvis, uppfylls detta villkor i princip endast av de åtgärder vid förfarandets slut genom vilka en institutions inställning slutgiltigt fastställs.

Härav följer att talan om ogiltigförklaring inte kan väckas mot mellanliggande åtgärder vilka syftar till att förbereda det slutliga beslutet som till exempel ett förslag till förordning som kommissionen har underställt rådet inom ramen för det förfarande som avses i artikel 235 i fördraget.
Beslut meddelat av förstainstansrättens ordförande den 12 juli 1996. - Sogecable SA mot Europeiska kommissionen. - Konkurrens - Interimistiskt förfarande - Uppskov med verkställigheten - Tillfälliga åtgärder. - Mål T-52/96 R.



Rättsfallssamling 1996 s. II-00797



Sammanfattning



Nyckelord

Interimistiska åtgärder - Uppskov med verkställigheten - Ansökan avsedd att hindra det administrativa förfarandet för kontroll av en koncentrationsåtgärd - Ansökan som förstainstansrätten inte kan pröva i interimistiska förfaranden, annat än om det föreligger exceptionella omständigheter

(EG-fördraget, artiklarna 185 och 186; rådets förordning nr 4064/89)

Sammanfattning

Gemenskapsdomstolarnas behörighet består i att utöva domstolskontroll över de rättsakter som kommissionen utfärdar i sin egenskap av förvaltningsmyndighet, men den utsträcker sig inte till bedömning av frågor som institutionen ännu inte har avgjort. En sådan behörighet skulle nämligen föregripa diskussionen i sak och leda till en sammanblandning av de olika leden i administrativa och rättsliga förfaranden som vore oförenlig med systemet för kompetensfördelning mellan kommissionen och gemenskapens domstolar liksom med kraven på god rättsskipning och ett korrekt genomförande av det administrativa förfarandet.

Förstainstansrätten kan således i princip inte bifalla en begäran om interimistiska åtgärder som syftar till att hindra kommissionen från att utöva sina befogenheter avseende undersökningar och påföljder omedelbart efter det att ett administrativt förfarande för att undersöka en koncentrationsåtgärd har inletts i enlighet med förordning nr 4064/89, och till och med innan kommissionen har utfärdat några provisoriska eller slutliga rättsakter vars verkställighet företaget vill undvika. Om en domstol i ett interimistiskt förfarande vidtog sådana åtgärder, skulle den nämligen inte hålla sig inom ramen för kontrollen av den berörda institutionens verksamhet, utan snarare sätta sig i dennas ställe i utövningen av befogenheter av rent administrativ karaktär. Av detta följer att ett företag inte med stöd av artiklarna 185 och 186 i fördraget kan begära att en institution skall åläggas att skjuta upp verkställigheten av beslutet att inleda ett administrativt förfarande och interimistiskt förbjudas att utöva sina befogenheter inom ramen för ett sådant förfarande.

En sådan rätt kan endast tillerkännas sökanden i de fall då begäran innehåller uppgifter som gör att förstainstansrätten kan konstatera att det förekommer exceptionella omständigheter som motiverar att de begärda åtgärderna vidtas.
Förstainstansrättens beslut (fjärde avdelningen i utökad sammansättning) av den 24 januari 1997. - Association européenne des fabricants d'engrais mot Europeiska unionens råd. - Antidumpningstullar - Begäran om att språkreglerna skall frångås. - Mål T-121/95.



Rättsfallssamling 1997 s. II-00087



Sammanfattning



Nyckelord

Förfarande - Språkregler - Undantag - Villkor

(Förstainstansrättens rättegångsregler, artikel 35.2)

Sammanfattning

Med stöd av artikel 35.2 b i förstainstansrättens rättegångsregler kan förstainstansrätten på begäran av en part tillåta att ett annat språk än rättegångsspråket används för hela rättegången eller en del av denna. Då det handlar om att ett undantag från regeln att endast rättegångsspråket skall användas, måste en sådan ansökan åtföljas av tillräckligt utförliga och specifika skäl, framför allt när den framställs av sökanden.

Detta krav på motivering är inte uppfyllt när sökanden har begärt att få utveckla sin talan vid sammanträdet på ett annat språk än rättegångsspråket och endast har motiverat detta med att rättegångsspråket inte är advokaternas modersmål, utan att visa att detta var en omständighet som inte kunde förutses när ansökan ingavs och följaktligen när man valde rättegångsspråk.
Förstainstansrättens beslut (andra avdelningen) den 15 september 1998. - Industria del Frio Auxiliar Conservera SA mot Europeiska kommissionen. - Orsaker som rör djurs eller människors hälsa - Skyddsåtgärder - Beslut 95/119/EG - Principen om rättskydd - Principen om skydd för berättigade förväntningar - Proportionalitetsprincipen - Principen om likabehandling - Motivering - Maktmissbruk. - Mål T-136/95.



Rättsfallssamling 1998 s. II-03301



Sammanfattning



Nyckelord

Jordbruk - Tillnärmning av lagstiftning i fråga om förhållanden som rör djurs eller människors hälsa - Veterinärkontroller av produkter från tredje land - Totalförbud för import av partier av fiskeprodukter med ursprung i Japan - Åsidosättande av principerna om rättssäkerhet, skydd för berättigade förväntningar, proportionalitet eller likabehandling - Otillräcklig motivering - Maktmissbruk - Föreligger inte

(Kommissionens beslut 95/119)

Sammanfattning

Kommissionens beslut 95/119 om vissa skyddsåtgärder rörande fiskeprodukter med ursprung i Japan, varigenom det införs ett totalförbud mot import av partier av fiskeprodukter med ursprung i Japan, efter det att en expertgrupp från kommissionen konstaterat allvarliga brister när det gäller hygien och kontroll av produktions- och lagringsförhållanden för dessa produkter, åsidosätter varken principerna om rättssäkerhet, skydd för berättigade förväntningar, proportionalitet eller likabehandling eller är behäftat med en otillräcklig motivering eller utgör maktmissbruk.

Vad särskilt beträffar principen om rättssäkerhet har beslutet inte någon retroaktiv verkan, eftersom det inte berör import till gemenskapen före sitt ikraftträdande. Att beslutet i detta avseende även är tillämpligt på varor på väg till gemenskapen vid tidpunkten för dess offentliggörande, och på vilka det således har materiella verkningar, fråntar det inte dess karaktär av ett beslut som är tillämpligt med omedelbar verkan (ex nunc), det vill säga tillämpligt på alla varor som importeras från och med dagen för offentliggörande.

Vad gäller proportionalitetsprincipen var kommissionen inte skyldig att föreskriva ett särskilt system för näringsidkare med varor på väg till gemenskapen, eftersom det för det första redan föreskrivs mindre effektiva och mindre pålitliga veterinärkontroller vid import när hygien- och sanitetsvillkoren ursprungligen är uppfyllda och för det andra vikten av det eftersträvade målet, nämligen skyddet av folkhälsan, kan göra det befogat att vidta åtgärder som har negativa konsekvenser för vissa näringsidkare. Eftersom den vidtagna åtgärden inte var mer handelsbegränsande än vad som krävdes för att uppnå skälig sanitär eller fytosanitär skyddsnivå och eftersom kommissionen baserade sig på trovärdiga slutsatser dragna av experter, åsidosätter beslutet för övrigt inte de tillämpliga bestämmelserna i GATT.
71

Protokollet från ”mötet för en begränsad krets” av den 21 mars 1989, vilket sammanställts av Eurofer, innehåller följande upplysningar under rubriken ”Results of the surveillance system”: ”M. von Hülsen gave information on the introduction of a statistical information system concerning monthly bookings and deliveries inside Eurofer. The result of the first inquiry for the months of January and February was given, showing an overall good situation ...” (Se ansökan i målet British Steel, bilaga 3, handling 24.) (”von Hülsen (generaldirektör för Eurofer) gav upplysningar om införandet av ett system för statistiska upplysningar om månatlig orderingång och månatliga leveranser inom Eurofer. Resultaten från den första undersökningen för månaderna januari och februari meddelades och de visade på en allmänt god situation ...”)
Förstainstansrättens beslut (fjärde avdelningen) den 23 januari 1995. - Bundesverband der Bilanzbuchhalter e.V. mot Europeiska kommissionen. - Upptagande till prövning. - Mål T-84/94.



Rättsfallssamling 1995 s. II-00101



Sammanfattning



Nyckelord

1 Talan om ogiltigförklaring - Rättsakter som kan överklagas - Vägran av kommissionen att inleda ett förfarande avseende fördragsbrott - Omfattas inte

(EG-fördraget, art. 169, 170 och 173 fjärde stycket)

2 Talan om ogiltigförklaring - Rättsakter som kan överklagas - Vägran av kommissionen att till medlemsstat rikta direktiv eller beslut rörande offentliga företags iakttagande av konkurrensregler - Omfattas inte

(EG-fördraget, art. 90 och 173)

Sammanfattning

3 Talan om ogiltigförklaring som fysisk eller juridisk person väckt mot ett beslut av kommissionen att inte inleda ett förfarande mot medlemsstat avseende fördragsbrott kan inte tas upp till prövning.

Kommissionen är för det första inte skyldig att inleda ett förfarande enligt artikel 169 i fördraget, utan den besitter i detta hänseende ett handlingsutrymme som utesluter en rätt för enskilda att kräva att den skall ta ställning i någon viss bestämd riktning.

Det förhåller sig för det andra så att den fysiska eller juridiska person som begär att kommissionen skall inleda ett förfarande enligt artikel 169 egentligen hemställer om antagandet av en rättsakt som inte skulle komma att beröra honom direkt och personligen, på sätt avses i artikel 173 fjärde stycket, och som han således under alla omständigheter skulle sakna möjlighet att angripa genom talan om ogiltigförklaring.

I den mån talan syftar till att få fastställt att en medlemsstat har kränkt vissa gemenskapsrättsliga bestämmelser, bör det tilläggas att rätten enligt artiklarna 169 och 170 i fördraget att väcka talan i gemenskapernas domstolar om medlemsstats åsidosättande av sina skyldigheter inte utsträcker sig till fysiska eller juridiska personer, utan är förbehållen kommissionen och övriga medlemsstater.

4 Talan om ogiltigförklaring som fysisk eller juridisk person väcker mot beslut av kommissionen att inte rikta beslut eller direktiv till medlemsstat med stöd av artikel 90.3 kan inte tas upp till prövning.

Som således framgår av sistnämnda lagrum och av uppbyggnaden av artikel 90 som helhet betraktad, förutsätter kommissionens befogenhet att utöva tillsyn över medlemsstater som gör sig skyldiga till kränkning av fördragsbestämmelser, i synnerhet de bestämmelser som reglerar konkurrensen, med nödvändighet ett stort handlingsutrymme för denna institution som inte åtföljs av någon motsvarande skyldighet för den att ingripa.
Förstainstansrättens beslut (första avdelningen i utökad sammansättning) av den 16 augusti 1995. - Kaysersberg SA mot Europeiska kommissionen. - Språkregler. - Mål T-290/94.



Rättsfallssamling 1995 s. II-02247



Sammanfattning



Nyckelord

Förfarande - Språkregler - Undantag - Villkor

(Förstainstansrättens rättegångsregler, artikel 35)

Sammanfattning

Enligt artikel 35.2 b i rättegångsreglerna kan förstainstansrätten på den ena partens begäran, sedan den andra parten hörts, tillåta att ett annat språk än rättegångsspråket används helt eller delvis.

Det saknas anledning att ge ett sådant tillstånd för det skriftliga förfarandet, när intervenienten som begär tillståndet har möjlighet att på egen hand skaffa översättningar av inlagor och andra rättegångshandlingar på sitt eget arbetsspråk, vilket innebär att intervenientens rättigheter inte kränks.

Vad däremot gäller det muntliga förfarandet finns anledning att ge tillstånd med hänsyn till att det gör det möjligt för den förutnämnda parten att även fortsättningsvis företrädas av det ombud parten önskar, samtidigt som det inte kränker huvudparternas processuella rättigheter, framför allt vad gäller förfarandets varaktighet.
Förstainstansrättens beslut (fjärde avdelningen i utökad sammansättning) av den 23 februari 1995. - Hanseatische Industrie-Beteiligungen GmbH mot Europeiska kommissionen. - Förklaring om att avstå från fortsatt handläggning. - Mål T-488/93.



Rättsfallssamling 1995 s. II-00469



Nyckelord

Förfarande - Kompetensfördelning mellan domstolen och förstainstansrätten - Talan väckt av en fysisk eller juridisk person på grundval av artikel 173 fjärde stycket avseende verkställandet av regler angående stöd som beviljats av staterna, anhängig inför förstainstansrätten - Talan om ogiltigförklaring av samma rättsakt men väckt av en medlemsstat, anhängig inför domstolen - Fråga om huruvida det ligger i en god rättskipnings intresse att domstolen beaktar de argument som en fysisk eller juridisk person framför - Förklaring av förstainstansrätten att den avstår från fortsatt handläggning

[Stadgan (EG) för domstolen, art. 47 tredje stycket]