ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
SV Europeiska unionens officiella tidning C 151/20

Begäran om förhandsavgörande framställd av Tribunal do Trabalho do Porto (Portugal) den 8 mars 2012 — Sindicato dos Bancários do Norte m.fl. mot BPN — Banco Português de Negócios, S.A.

(Mål C-128/12)

2012/C 151/35

Rättegångsspråk: portugisiska

Hänskjutande domstol

Tribunal do Trabalho do Porto

Parter i målet vid den nationella domstolen

Kärande: Sindicato dos Bancários do Norte, Sindicato dos Bancários do Centro, Sindicato dos Bancários do Sul e Ilhas, Luís Miguel Rodrigues Teixeira de Melo

Svarande: BPN — Banco Português de Negócios, S.A.

Tolkningsfrågor

1. Ska principen om likabehandling, som ligger till grund för förbudet mot diskriminering, tolkas så att den är tillämplig på anställda inom den offentliga sektorn?

2. Strider ett beslut av staten att sänka lönerna genom (…) lagen om statsbudgeten för 2011, som endast tillämpas på arbetstagare som tjänstgör inom den statliga sektorn eller i statligt ägda företag, mot principen om förbud mot all diskriminering och utgör det således en diskriminering på grund av att anställningsförhållandet är av offentlig karaktär?

3. Ska rätten till värdiga arbetsförhållanden som föreskrivs i (…) artikel 31.1 i EU:s stadga om de grundläggande rättigheterna (1), tolkas så att den innebär ett förbud mot att sänka löner utan arbetstagarens medgivande om anställningsavtalet inte ändras?

4. Ska rätten till värdiga arbetsförhållanden som föreskrivs i den ovannämnda artikel 31.1 i EU:s stadga om de grundläggande rättigheterna, tolkas så att den innefattar rätten till en rättvis ersättning som ger arbetstagaren och hans eller hennes familj en godtagbar levnadsstandard?

5. Om en sänkning av lönerna inte utgör den enda möjliga, nödvändiga och grundläggande åtgärden för att sanera de offentliga finanserna i en allvarlig ekonomisk krissituation i landet, strider då denna sänkning mot den rätt som föreskrivs i artikel 31.1 i EU:s stadga om de grundläggande rättigheterna, genom att den äventyrar arbetstagarnas och deras familjers levnadsstandard samt de ekonomiska åtaganden de gjort före lönesänkningen?

6. Om arbetstagarna inte förutsåg eller kunde förutse den sänkning av lönerna som den portugisiska staten på detta sätt beslutat om, strider den då mot rätten till värdiga arbetsförhållanden?

(1) EUT C 364, 2000, s. 1.
1.

Är nationella bestämmelser, såsom det flamländska dekretet av den 17 juli 2000 om organisationen av elmarknaden (som genomförts genom flamländska regeringens förordning av den 5 mars 2004, ändrad genom flamländska regeringens förordning av den 25 februari 2005 om främjande av el producerad från förnybara energikällor och flamländska regeringens förordning av den 8 juli 2005 om ändring av flamländska regeringens förordning av den 5 mars 2004 om främjande av el producerad från förnybara energikällor och av flamländska regeringens förordning av den 29 mars 2002 om skyldighet att tillhandahålla allmänna tjänster för främjande av rationell energiförbrukning), inom ramen för vilka — elhandlare som levererar el till slutförbrukare som är anslutna till distributionssystemet eller överföringssystemet åläggs en skyldighet att varje år ge in ett visst antal gröna certifikat till tillsynsmyndigheten (artikel 23 i det ovannämnda dekretet), — den flamländska tillsynsmyndigheten för el- och gasmarknaden ålägger elhandlare som levererar el till slutförbrukare som är anslutna till distributionssystemet eller överföringssystemet en administrativ sanktionsavgift om elhandlaren inte har gett in tillräckligt många certifikat för att fullgöra kvotplikten för gröna certifikat (artikel 37, 2 § i det ovannämnda dekretet), — det uttryckligen har fastställts att ursprungsgarantier från andra länder under vissa villkor kan godtas vid fullgörandet av kvotplikten (artikel 15quater, 2 § i flamländska regeringens förordning av den 5 mars 2004, i den lydelse som är tillämplig i det aktuella målet), — tillsynsmyndigheten inte kan eller inte vill de beakta ursprungsgarantier från Norge och Danmark då några tillämpningsföreskrifter inte utfärdats av den flamländska regeringen — vilken har erkänt att utfärdandet av dessa certifikat sker på ett likadant eller likvärdigt sätt (artikel 25 i det ovannämnda dekretet och artikel 15quater, 2 § i förordningen av den 5 mars 2004) — och underlåter att i det konkreta fallet undersöka om likhet eller likvärdighet föreligger, — det under hela den period då dekretet av den 17 juli 2000 var i kraft i själva verket endast var certifikat för grön el som producerats inom regionen Flandern som beaktades vid bedömningen av om kvotplikten hade fullgjorts, och att elhandlare som levererar el till slutförbrukare som är anslutna till distributionssystemet eller överföringssystemet helt saknade möjlighet att visa att de ursprungsgarantier från andra av Europeiska unionens medlemsstater som getts in uppfyllde kravet på att det ska föreligga likadana eller likvärdiga garantier vad gäller beviljandet av sådana certifikat, förenliga med artikel 34 i fördraget om Europeiska unionens funktionssätt och artikel 11 i EES-avtalet och/eller artikel 36 i ovannämnda fördrag och artikel 13 i EES-avtalet?
1.

Strider den rumänska skattemyndighetens avslag på en begäran om återbetalning av punktskatt mot unionsrätten (såväl artiklarna 7 och 22 i direktiv 92/12/EEG (1) som skälen i direktivet) om: a) den näringsidkare som begär återbetalning av punktskatten har styrkt att alla de tekniska villkor för att bevilja begäran om återbetalning som föreskrivs enligt den rumänska lagstiftningen är uppfyllda och i synnerhet de som gäller: (i) bevis på att punktskatten har betalats i Rumänien; (ii) bevis på att de i en annan medlemsstat punktskattepliktiga varorna har avsänts b) vissa dokument som enligt kraven i den rumänska skattelagstiftningen (artikel 192 septies i skattelagen, punkt 18 quinquies i tillämpningsföreskrifterna i regeringsbeslut nr 44/2004 samt i bilaga 11 i avdelning VII i skattelagen) ska åtfölja begäran om återbetalning kan lämnas in först när de i en annan medlemsstat punktskattepliktiga varorna har levererats c) c) det enligt den rumänska skattelagstiftningen (artikel 18 quinquies punkt 4 i tillämpningsföreskrifterna med hänvisning till artikel 135 i skatteprocesslagen) föreskrivs en allmän period på fem år för begäran om återbetalning/ersättning?
2.

Åsidosätts principerna om skatteneutralitet, proportionalitet och berättigade förväntningar genom den praxis som utvecklats av förvaltningsmyndigheter och domstolar, varigenom den ena parten (mottagaren av fakturan) i omprövningsbeslut nekas rätt att dra av ingående mervärdesskatt medan den av den andra parten (den som utfärdar fakturan) angivna mervärdesskatten inte korrigeras i ett omprövningsbeslut, i följande situationer: — den som utfärdar fakturan inkommer inte med några handlingar under skatterevisionen, — den som utfärdar fakturan inkommer med handlingar under revisionen, medan dess leverantörer eller tillhandahållare inte förebringar någon bevisning eller förebringar bevisning som inte räcker för att visa att leverans eller tillhandahållande faktiskt skett, — någon kontroll av de aktuella leveranserna eller tillhandahållande i kedjan har inte gjorts under revisionen?
1.

Ska artikel 4a.1 i rådets förordning (EG) nr 320/2006 (1), i dess lydelse enligt rådets förordning (EG) nr 1261/2007, tolkas så att med åtagandet att upphöra med leveranser av en viss mängd kvotsockerbetor till det företag med vilket odlaren ingått ett leveransavtal under det föregående regleringsåret avses en ensidig förklaring från odlaren om att vederbörande inte kommer att leverera sockerbetor under regleringsåret 2008/2009, eller avses med detta åtagande den skriftliga uppsägningen av odlarens avtalsförhållande med sockerföretaget avseende leveranser av sockerbetor under nämnda regleringsår?
SV Europeiska unionens officiella tidning C 282/14

Begäran om förhandsavgörande framställd av First-tier Tribunal (Tax Chamber) (Förenade kungariket) den 25 juli 2011 — Field Fisher Waterhouse LLP mot Commissioners for Her Majesty's Revenue and Customs

(Mål C-392/11)

2011/C 282/27

Rättegångsspråk: engelska

Hänskjutande domstol

First-tier Tribunal (Tax Chamber) (Förenade kungariket)

Parter i målet vid den nationella domstolen

Klagande: Field Fisher Waterhouse LLP

Motpart: Commissioners for Her Majesty's Revenue and Customs

Tolkningsfrågor

1. Den huvudsakliga frågan i förevarande mål är följande: Ska de tjänster som tillhandahålls av hyresvärdar enligt ett hyresavtal som ingåtts med hyresgästerna (nedan kallade tjänsterna) anses utgöra en del av ett enda från skatteplikt undantaget tillhandahållande i form av uthyrning av fast egendom, antingen på grund av att tjänsterna, tillsammans med uthyrningen, objektivt sett utgör ett enda odelbart ekonomiskt tillhandahållande eller på grund av att tjänsterna är ”underordnade” uthyrningen, vilken utgör det huvudsakliga tillhandahållandet (nedan kallat det huvudsakliga tillhandahållandet)? Vid prövningen av denna fråga och mot bakgrund av EU-domstolens avgörande i mål C-527/07, Tellmer, i vilken utsträckning är det relevant att tjänsterna skulle kunna tillhandahållas (men inte tillhandahålls i praktiken) av andra personer än hyresvärdarna, även om hyresgästerna enligt villkoren i de aktuella hyresavtalen inte hade något annat val än att få tjänsterna utförda av hyresvärdarna?

2. Är det, vid fastställandet av huruvida det föreligger ett enda tillhandahållande, relevant att en underlåtenhet att betala serviceavgiften från hyresgästens sida skulle ge hyresvärden rätt att inte bara vägra tillhandahålla tjänsterna utan även säga upp hyresgästens hyresavtal?

3. Om fråga 1 ska besvaras så, att möjligheten för tredje man att direkt tillhandahålla hyresgästen tjänsterna är relevant, utgör då detta enbart en bidragande faktor vid fastställandet av huruvida tjänsterna antingen utgör ett enda odelbart ekonomiskt tillhandahållande, och att det därför vore konstlat att skilja dem åt, eller ett tillhandahållande som är underordnat det huvudsakliga tillhandahållandet, eller utgör denna möjlighet en avgörande faktor? Om det enbart utgör en bidragande faktor eller om det inte alls är relevant, vilka andra faktorer är relevanta vid fastställandet av huruvida tjänsterna utgör ett underordnat tillhandahållande? I synnerhet, i vilken utsträckning är det relevant att tjänsterna utförs i eller med avseende på de uthyrda lokalerna, vilka utgör föremålet för uthyrningen, eller i andra delar av byggnaden?

4. Om möjligheten för tredje man att tillhandahålla tjänsterna är relevant, är den relevanta frågan relevanta närmare bestämt huruvida tjänsterna rättsligt sett skulle kunna tillhandahållas av tredje man, även om det i praktiken vore svårt att anordna detta eller komma överens med hyresvärden om detta, eller är det den praktiska möjligheten eller gängse praxis vid tillhandahållandet av sådana tjänster som är den relevanta faktorn?
SV Europeiska unionens officiella tidning C 269/35

Begäran om förhandsavgörande framställd av Tribunal administratif de Montreuil (Frankrike) den 4 juli 2011 — International Values Series of the DFA Investment Trust Co. mot Ministre du budget, des comptes publics, de la fonction publique et de la réforme de l'État

(Mål C-344/11)

2011/C 269/70

Rättegångsspråk: franska

Hänskjutande domstol

Tribunal administratif de Montreuil

Parter i målet vid den nationella domstolen

Klagande: International Values Series of the DFA Investment Trust Co.

Motpart: Ministre du budget, des comptes publics, de la fonction publique et de la réforme de l'État

Tolkningsfrågor

1. Ska situationen för andelsinnehavarna beaktas vid sidan av situationen för fondföretag?
Den tredje grunden avser att tribunalen bortsåg från att Tomkins var del av ett företag som hade erkänt överträdelser. Tribunalen gjorde sig skyldig till felaktig rättstillämpning eftersom den begränsade ansvaret för en enhet (moderbolaget Tomkins) inom ”Tomkinsföretaget” av det skälet att perioden för en annan enhet i företaget, dotterbolaget Pegler, hade satts ned. Begränsningen av Peglers ansvar för överträdelsen grundade sig emellertid på företagets status som vilande bolag och inte på att koncernen i fråga inte hade deltagit i överträdelsen. Kommissionens åsikt är att den omständigheten att just detta dotterbolag (Pegler) i koncernen eventuellt inte var rätt mottagare inom koncernen under en viss period endast berör detta dotterbolag och inte befriar hela Tomkinsföretaget från ansvar. Detta särskilt med hänsyn till att tribunalen inte fann anledning att göra någon annan bedömning än att det företag som leddes av Tomkins deltog i överträdelsen under en stor del av den relevanta perioden (något som inte heller Tomkins hade bestritt).
SV Europeiska unionens officiella tidning C 179/7

Begäran om förhandsavgörande framställd av Court of Appeal (England & Wales) (Civil Division) den 16 mars 2011 — Neurim Pharmaceuticals (1991) Ltd mot Comptroller-General of Patents

(Mål C-130/11)

2011/C 179/11

Rättegångsspråk: engelska

Hänskjutande domstol

Court of Appeal (England & Wales) (Civil Division)

Parter i målet vid den nationella domstolen

Klagande: Neurim Pharmaceuticals (1991) Ltd

Motpart: Comptroller-General of Patents

Tolkningsfrågor

1. Ska artikel 3 d i förordning EEG nr 1768/92 (1) (nu förordning (EG) nr 469/2009 (2)) (tilläggsskyddsförordningen), tolkas så, att när ett försäljningstillstånd (A) har beviljats för ett läkemedel som innefattar en aktiv ingrediens, utgör denna bestämmelse hinder för beviljande av tilläggsskydd på grundval av ett senare försäljningstillstånd (B) för ett annat läkemedel som innefattar samma aktiva ingrediens när grundpatentets skydd inte omfattar saluförande av den produkt som är föremål för det tidigare försäljningstillståndet i den mening som avses i artikel 4?

2. Om det inte föreligger hinder för beviljande av tilläggsskydd innebär denna omständighet att det ”godkännande (som) först gavs att saluföra produkten i gemenskapen” enligt artikel 13.1 i tilläggsskyddsförordningen måste vara ett tillstånd att saluföra ett läkemedel inom gränserna för det skydd som följer av grundpatentet i den mening som avses i artikel 4?

3. Blir svaret på ovanstående frågor annorlunda om det tidigare försäljningstillståndet har beviljats för veterinärmedicinska produkter med en särskild användning och det senare försäljningstillståndet har beviljats för humanläkemedel med en annan användning?

4. Blir svaret på ovanstående frågor annorlunda om det för det senare försäljningstillståndet krävdes en fullständig ansökan om försäljningstillstånd enligt artikel 8.3 i direktiv 2001/83/EG (3) (tidigare en fullständig ansökan enligt artikel 4 i direktiv 65/65/EEG (4))?

5. Blir svaret på ovanstående frågor annorlunda om den produkt som avses i godkännandet (A) för att saluföra motsvarande läkemedel skyddas av ett annat patent som tillhör en annan registrerad patentinnehavare än den som ansöker om tilläggsskydd?

(1) Rådets förordning (EEG) nr 1768/92 av den 18 juni 1992 om införande av tilläggsskydd för läkemedel (EGT L 182, 2.7.1992, s. 1; svensk specialutgåva, område 13, volym 23, s. 78).

(2) Europaparlamentets och rådets förordning (EG) nr 469/2009 av den 6 maj 2009 om tilläggsskydd för läkemedel (EUT L 152, s. 1).

(3) Europaparlamentets och rådets direktiv 2001/83/EG av den 6 november 2001 om upprättande av gemenskapsregler för humanläkemedel (EGT L 311, s. 67).

(4) Rådets direktiv 65/65/EEG av den 30 januari 1965 om tillnärmning av bestämmelser som fastställs genom lagar eller andra författningar och som gäller farmaceutiska specialiteter (EGT 22, s. 369; svensk specialutgåva, område 13, volym 1 s. 67).
1.

Ska artikel 288 i Fördraget om Europeiska unionens funktionssätt jämförd med artikel 58 i anslutningsakten, med hänsyn till domstolens praxis (dom av den 11 december 2007 i mål C-161/06, Skoma-Lux, REG 2007, s. I-10841, av den 4 juni 2009 i mål C-560/07, Balbiino, REG 2009, s. I-4447, och av den 29 oktober 2009 i mål C 140/08, Rakvere Lihakombinaat, REG 2009, s. I 10533), tolkas så, att det kan krävas av en enskild att denne uppfyller en skyldighet som följer av kommissionens förordning (EG) nr 1972/2003 av den 10 november 2003 (1) a) trots att denna förordning per den 1 maj 2004 inte hade offentliggjorts på estniska i Europeiska unionens officiella tidning, b) och lagstiftaren i denna medlemsstat i en inhemsk rättsakt inte har återgett definitionen av jordbruksprodukter i denna förordning, utan nöjt sig med att hänvisa till artikel 4.5 i nämnda förordning, som inte offentliggjorts i vederbörlig ordning, c) när den enskilde emellertid uppfyllt en skyldighet som följer av denna förordning (han har deklarerat sitt lager i enlighet med det nummer som gäller för varan) och inte motsatt sig denna skyldighet, d) och den behöriga myndigheten i denna medlemsstat har påfört honom en avgift när förordning nr 1972/2003 redan hade offentliggjorts på estniska i Europeiska unionens officiella tidning?
SV Europeiska unionens officiella tidning C 152/17

Begäran om förhandsavgörande framställd av Upper Tribunal (Förenade kungariket) den 25 mars 2011 — Secretary of State for Work and Pensions mot Lucja Czop

(Mål C-147/11)

2011/C 152/31

Rättegångsspråk: engelska

Hänskjutande domstol

Upper Tribunal

Parter i målet vid den nationella domstolen

Klagande: Secretary of State for Work and Pensions

Motpart: Lucja Czop

Tolkningsfrågor

Med avseende på ett fall där en person

a) är polsk medborgare,

b) kom till Förenade kungariket innan hennes land anslöt sig till EU,

c) etablerade sig som egenföretagare i den mening som avses i artikel 49 FEUF (f.d. artikel 43 EG),

d) stannade kvar här och fortsatte att verka som egenföretagare efter anslutningen,

e) inte längre är verksam som egenföretagare och

f) har den faktiska vårdnaden om ett barn som kom till Förenade kungariket och påbörjade utbildning vid allmän skola efter anslutningen och efter det att hon hade upphört att verka som egenföretagare

önskas svar på följande:

Har nämnda person uppehållsrätt i Förenade kungariket på grundval av (enskilt eller kumulativt)

a) att förordning nr 1612/68 (1) är tillämplig, i förening med det resonemang som EU-domstolen utvecklade i dom av den 17 september 2002 i mål C-413/99, Baumbast och R (REG 2002, s. I-7091), av den 23 februari 2010 i mål C-310/08, Ibrahim (REG 2010, s. I-0000) och av den 23 februari 2010 i mål C-480/08, Teixeira (REG 2010, s. I-0000),

b) att det finns en allmän princip i EU-rätten som likställer arbetstagare och egenföretagare, eller

c) att det skulle hindra eller avhålla sökanden från att utöva etableringsfriheten om vederbörande nekades uppehållsrätt?

(1) EGT L 257, s. 2
SV Europeiska unionens officiella tidning C 89/6

Begäran om förhandsavgörande framställd av High Court of Justice (Chancery Division) (United Kingdom) den 14 december 2010 — Littlewoods Retail Ltd m.fl. mot Her Majesty's Commissioners of Revenue and Customs

(Mål C-591/10)

2011/C 89/12

Rättegångsspråk: engelska

Hänskjutande domstol

High Court of Justice (Chancery Division)

Parter i målet vid den nationella domstolen

Sökande: Littlewoods Retail Ltd m.fl.

Svarande: Her Majesty's Commissioners of Revenue and Customs

Tolkningsfrågor

1. När en skattskyldig har överdebiterats mervärdesskatt, vilken har uppburits av medlemsstaten i strid med villkoren i EU-bestämmelser avseende mervärdesskatt, är då det rättsmedel som föreskrivits av den medlemsstaten förenligt med EU-rätten när detta rättsmedel endast innebär a) återbetalning av det överdebiterade belopp som erlagts och b) ränta på det beloppet i enlighet med nationell lagstiftning, såsom section 78 i 1994 års mervärdesskattelag (Value Added Tax Act 1994, nedan kallad mervärdesskattelagen)?

2. Om så inte är fallet, följer det då av EU-rätten att det rättsmedel som föreskrivs av medlemsstaten ska innefatta a) återbetalning av det överdebiterade belopp som erlagts och b) betalning av sammansatt ränta såsom medel för uppskattning av värdet för medlemsstaten av tillgången till det överdebiterade beloppet och/eller av den uteblivna tillgången till detta belopp för den skattskyldige?

3. Om svaren på frågorna 1 och 2 båda är nekande, vilka krav ställs då enligt EU-rätten avseende det rättsmedel som medlemsstaterna har att föreskriva, förutom återbetalning av överdebiterat belopp, när det gäller värdet av tillgången till detta belopp och/eller ränta?

4. Om svaret på fråga 1 är nekande, medför då den EU-rättsliga effektivitetsprincipen att en medlemsstat är skyldig att åsidosätta begränsningar i nationell lagstiftning (såsom sections 78 och 80 i mervärdesskattelagen) för varje nationellt anspråk eller rättsmedel som annars skulle kunna göras gällande av den skattskyldige för att tillvarata den EU-rättsliga rättighet som fastslagits av domstolen i dess svar på de första tre frågorna, eller är det tillräckligt att den nationella domstolen åsidosätter sådana begränsningar enbart med avseende på ett av dessa nationella anspråk eller rättsmedel?

Vilka andra principer ska vägleda den nationella domstolen för att ge ändamålsenlig verkan åt denna EU-rättighet så att den EU-rättsliga effektivitetsprincipen upprätthålls?
—

fastställa att artikel 12.4 a i Convention defining the Statute of the European Schools (1) (konventionen med stadga för Europaskolorna) ska tolkas och tillämpas på så sätt att lärare som utstationerats från en medlemsstat har tillgång till samma karriär- och löneutveckling under sin utstationering som lärare som är anställda i den medlemsstaten, och förklara att det är oförenligt med artiklarna 12.4 a och 25.1 i konventionen att neka lärare som är utstationerade från Förenade kungariket rätt till förbättrade löneskalor (bland annat benämnda ”threshold pay” (den övre löneskalan), ”excellent teacher system” (befordringssystemet för framstående lärare) och ”advanced skills teachers” (lärare med särskilda färdigheter)) och andra utbetalningar (till exempel ”teaching and learning responsibility payments” (lönepåslag för lärare med utökat ansvar för undervisning och inlärning)) samt förbättrad löneutveckling enligt befintliga skalor för lärare som är anställda vid statsunderstödda skolor i England och Wales, under periden för deras stationering, och