Domstolens beslut (fjärde avdelningen) den 17 juli 1998. - Société Anonyme de Traverses en Béton Armé (Sateba) mot Europeiska kommissionen. - Överklagande - Offentlig upphandling av varor - Beslut att avskriva ett klagomål mot den upphandlande myndighetens beteende. - Mål C-422/97 P.



Rättsfallssamling 1998 s. I-04913



Sammanfattning



Nyckelord

1 Tillnärmning av lagstiftning - Upphandlingsförfarandet för enheter som har verksamhet inom vatten-, energi-, transport- och telekommunikationssektorerna - Direktiv 93/38 - Klagomål från en anbudsgivare, i vilket denne hävdar att den upphandlande enhetens beteende strider mot direktivet och är konkurrensbegränsande - Kommissionens prövning enligt fördragsbrottsförfarandet - Tillåten - Kommissionens behörighet att agera ex officio med stöd av konkurrensreglerna - Saknar relevans

(EG-fördraget, artikel 169; rådets förordning nr 17, artikel 3.1; rådets direktiv 93/38)

2 Överklagande - Grunder - Grund som åberopas först i överklagandet - Avvisning

(EG-stadgan för domstolen, artikel 51)

3 Tillnärmning av lagstiftning - Upphandlingsförfarandet för enheter som har verksamhet inom vatten-, energi-, transport- och telekommunikationssektorerna - Direktiv 93/38 - Handlingar som företas av upphandlande enheter - Handlingar som kan tillskrivas medlemsstaterna - Fråga huruvida fördragsbrottsförfarandet är tillämpligt

(EG-fördraget, artikel 169; rådets direktiv 93/38)

4 Talan om fördragsbrott - Förfarande - Oberoende i förhållande till det konkurrensrättsliga förfarandet

(EG-fördraget, artikel 169; rådets förordning nr 17)

5 Talan om fördragsbrott - Kommissionens rätt att inleda ett förfarande - Utrymme för skön - Klagande parters processuella ställning en annan än i konkurrensrättsliga förfaranden

(EG-fördraget, artikel 169; rådets förordning nr 17)

Sammanfattning

1 Om en anbudsgivare i en offentlig upphandling som omfattas av direktiv 93/38 anför klagomål avseende den upphandlande enhetens beteende räcker det inte att han enbart nämner konkurrensbegränsningar för att han skall anses ha åberopat överträdelse av konkurrensreglerna i artikel 86 i fördraget när sådana konkurrensbegränsningar nämns i samband med ett påstående om överträdelse av reglerna i nämnda direktiv. En sådan hänvisning kan lagligen tolkas som en komplettering av det senare klagomålet. Omständigheten att kommissionen enligt artikel 3.1 i förordning nr 17 har behörighet att på eget initiativ undersöka en eventuell överträdelse av fördragets konkurrensregler påverkar inte denna slutsats.

2 En grund kan inte upptas till sakprövning om den för första gången åberopas i ett överklagande till domstolen. Att tillåta en part att vid domstolen för första gången åberopa en ny grund som han inte har åberopat vid förstainstansrätten, skulle nämligen innebära att han vid domstolen, som har en begränsad behörighet i mål om överklagande, kunde anhängiggöra en mer omfattande tvist än den som förstainstansrätten har prövat. Domstolen är i ett mål om överklagande således endast behörig att pröva den lägre instansens rättsliga bedömning av de grunder som har behandlats vid den.

3 Det framgår av systemet för tillämpning av gemenskapsregler om offentlig upphandling, i förevarande fall reglerna i direktiv 93/38, att medlemsstaterna svarar för handlingar som företas av de upphandlande enheter som lyder under dem och att dessa stater följaktligen kan bli föremål för sanktioner inom ramen för ett fördragsbrottsförfarande enligt artikel 169 i fördraget.

4 Det konkurrensrättsliga förfarandet enligt förordning nr 17 är oberoende av det förfarande som grundas på artikel 169 i fördraget med syfte att fastställa och beivra att en medlemsstat har åsidosatt gemenskapsrätten, eftersom dessa två förfaranden söker uppnå olika syften och styrs av olika regler, varför förhållandet att ett förfarande enligt artikel 169 i fördraget har inletts inte innebär att ett beslut enligt förordning nr 17 automatiskt har antagits. Av detta följer att ett avskrivningsbeslut som kommissionen har fattat i ett fördragsbrottsförfarande uteslutande hänför sig till detta förfarande och att ett sådant beslut inte utgör något underförstått beslut att avslå ett klagomål som framställts i enlighet med förordning nr 17.

5 Parternas processuella ställning i förfaranden som inleds med klagomål till kommissionen är fullständigt olika beroende på om det är fråga om ett förfarande enligt artikel 169 i fördraget eller om ett konkurrensrättsligt förfarande enligt förordning nr 17. I det förstnämnda förfarandet är kommissionen inte skyldig att inleda ett sådant förfarande utan har ett utrymme för att göra en skönsmässig bedömning som innebär att enskilda saknar rätt att kräva att denna institution skall ta ställning på ett visst sätt. Följaktligen har personer som framför klagomål inom ramen för ett förfarande enligt artikel 169 i fördraget inte möjlighet att väcka talan vid domstol mot ett eventuellt beslut från kommissionen att avskriva deras klagomål och de har inte några processuella rättigheter som kan jämföras med dem som klagande kan ha i ett förfarande enligt förordning nr 17, som innebär att de kan kräva att kommissionen informerar dem eller att de hörs.