Mål C-621/11 P

New Yorker SHK Jeans GmbH & Co. KG

mot

Byrån för harmonisering inom den inre marknaden (varumärken, mönster och modeller) (harmoniseringsbyrån)

”Överklagande — Ansökan om registrering som gemenskapsvarumärke av ordmärket FISHBONE — Invändningsförfarande — Det äldre nationella figurmärket FISHBONE BEACHWEAR — Verkligt bruk av varumärket — Beaktande av kompletterande bevisning som inte lagts fram inom den fastställda fristen — Förordning (EG) nr 207/2009 — Artiklarna 42.2, 42.3 och 76.2 — Förordning (EG) nr 2868/95 — Regel 22.2”

Sammanfattning – Domstolens dom (fjärde avdelningen) av den 18 juli 2013

Gemenskapsvarumärke – Invändningsförfarande – Omständigheter och bevis till stöd för invändningen har inte åberopats inom den fastställda fristen – Beaktande – Överklagandenämndens utrymme för skönsmässig bedömning

(Rådets förordning nr 207/2009, artiklarna 42.2 och 76.2; kommissionens förordning nr 2868/95, artikel 1, regel 22.2)

Det följer av lydelsen i artikel 76.2 i förordning nr 207/2009 om gemenskapsvarumärken att parterna – som regel och såvida inget annat föreskrivs – har möjlighet att åberopa omständigheter och inge bevisning även efter utgången av de tidsfrister som gäller enligt bestämmelserna i förordning nr 207/2009 och att Byrån för harmonisering inom den inre marknaden (varumärken, mönster och modeller) inte är förhindrad att beakta omständigheter och bevisning som således har åberopats respektive ingetts för sent. Genom att det i ovannämnda bestämmelse anges att harmoniseringsbyrån i ett sådant fall ”inte behöver” beakta sådana bevis tillerkänns harmoniseringsbyrån nämligen ett stort utrymme för att skönsmässigt besluta, med angivande av en motivering till sitt beslut, huruvida dessa bevis ska beaktas.

Såvitt mer specifikt avser ingivande av bevis för verklig användning av det äldre varumärket i invändningsförfaranden, föreskrivs det visserligen i artikel 42.2 i förordning nr 207/2009 att en innehavare av ett äldre gemenskapsvarumärke, vilken gjort en invändning, på begäran av varumärkessökanden ska lägga fram bevis för verklig användning av varumärket vid äventyr av avslag på invändningen, men förordningen innehåller inte någon bestämmelse som närmare anger den frist inom vilken sådana bevis ska läggas fram. I regel 22.2 i förordning nr 2868/95 om genomförande av förordning nr 40/94 om gemenskapsvarumärken föreskrivs i detta avseende däremot att harmoniseringsbyrån, om en sådan begäran framställs, ska uppmana innehavaren av det äldre varumärket att tillhandahålla bevis om användning eller visa att det finns verkliga skäl till icke-användning inom den tid som harmoniseringsbyrån fastställer.

När bevis som ansetts relevanta för att styrka användning av det berörda varumärket lagts fram inom den frist som harmoniseringsbyrån fastställt enligt regel 22.2 i förordning nr 2868/95, är det således möjligt att lägga fram ytterligare bevis för sådan användning även efter utgången av nämnda frist. I ett sådant fall är harmoniseringsbyrån inte på något sätt förhindrad att beakta sådan för sent inlämnad bevisning genom att utöva sin befogenhet att vidta en skönsmässig bedömning enligt artikel 76.2 i förordning nr 207/2009.

Vad gäller harmoniseringsbyråns befogenhet att skönsmässigt besluta huruvida för sent ingiven bevisning ska beaktas, ska det erinras om att domstolen redan har slagit fast att det kan vara befogat att harmoniseringsbyrån i ett invändningsförfarande beaktar för sent ingiven bevisning, framför allt när harmoniseringsbyrån anser att det material som har ingetts för sent vid ett första påseende förefaller kunna få en faktisk inverkan på utgången i invändningsförfarandet och att det inte föreligger några hinder för ett sådant beaktande med hänsyn till på vilket stadium i förfarandet som denna bevisning har ingetts och omständigheterna kring ingivandet.

(se punkterna 21–25, 30 och 33)

Mål C-621/11 P

New Yorker SHK Jeans GmbH & Co. KG

mot

Byrån för harmonisering inom den inre marknaden (varumärken, mönster och modeller) (harmoniseringsbyrån)

”Överklagande — Ansökan om registrering som gemenskapsvarumärke av ordmärket FISHBONE — Invändningsförfarande — Det äldre nationella figurmärket FISHBONE BEACHWEAR — Verkligt bruk av varumärket — Beaktande av kompletterande bevisning som inte lagts fram inom den fastställda fristen — Förordning (EG) nr 207/2009 — Artiklarna 42.2, 42.3 och 76.2 — Förordning (EG) nr 2868/95 — Regel 22.2”

Sammanfattning – Domstolens dom (fjärde avdelningen) av den 18 juli 2013

Gemenskapsvarumärke — Invändningsförfarande — Omständigheter och bevis till stöd för invändningen har inte åberopats inom den fastställda fristen — Beaktande — Överklagandenämndens utrymme för skönsmässig bedömning

(Rådets förordning nr 207/2009, artiklarna 42.2 och 76.2; kommissionens förordning nr 2868/95, artikel 1, regel 22.2)

Det följer av lydelsen i artikel 76.2 i förordning nr 207/2009 om gemenskapsvarumärken att parterna – som regel och såvida inget annat föreskrivs – har möjlighet att åberopa omständigheter och inge bevisning även efter utgången av de tidsfrister som gäller enligt bestämmelserna i förordning nr 207/2009 och att Byrån för harmonisering inom den inre marknaden (varumärken, mönster och modeller) inte är förhindrad att beakta omständigheter och bevisning som således har åberopats respektive ingetts för sent. Genom att det i ovannämnda bestämmelse anges att harmoniseringsbyrån i ett sådant fall ”inte behöver” beakta sådana bevis tillerkänns harmoniseringsbyrån nämligen ett stort utrymme för att skönsmässigt besluta, med angivande av en motivering till sitt beslut, huruvida dessa bevis ska beaktas.

Såvitt mer specifikt avser ingivande av bevis för verklig användning av det äldre varumärket i invändningsförfaranden, föreskrivs det visserligen i artikel 42.2 i förordning nr 207/2009 att en innehavare av ett äldre gemenskapsvarumärke, vilken gjort en invändning, på begäran av varumärkessökanden ska lägga fram bevis för verklig användning av varumärket vid äventyr av avslag på invändningen, men förordningen innehåller inte någon bestämmelse som närmare anger den frist inom vilken sådana bevis ska läggas fram. I regel 22.2 i förordning nr 2868/95 om genomförande av förordning nr 40/94 om gemenskapsvarumärken föreskrivs i detta avseende däremot att harmoniseringsbyrån, om en sådan begäran framställs, ska uppmana innehavaren av det äldre varumärket att tillhandahålla bevis om användning eller visa att det finns verkliga skäl till icke-användning inom den tid som harmoniseringsbyrån fastställer.

När bevis som ansetts relevanta för att styrka användning av det berörda varumärket lagts fram inom den frist som harmoniseringsbyrån fastställt enligt regel 22.2 i förordning nr 2868/95, är det således möjligt att lägga fram ytterligare bevis för sådan användning även efter utgången av nämnda frist. I ett sådant fall är harmoniseringsbyrån inte på något sätt förhindrad att beakta sådan för sent inlämnad bevisning genom att utöva sin befogenhet att vidta en skönsmässig bedömning enligt artikel 76.2 i förordning nr 207/2009.

Vad gäller harmoniseringsbyråns befogenhet att skönsmässigt besluta huruvida för sent ingiven bevisning ska beaktas, ska det erinras om att domstolen redan har slagit fast att det kan vara befogat att harmoniseringsbyrån i ett invändningsförfarande beaktar för sent ingiven bevisning, framför allt när harmoniseringsbyrån anser att det material som har ingetts för sent vid ett första påseende förefaller kunna få en faktisk inverkan på utgången i invändningsförfarandet och att det inte föreligger några hinder för ett sådant beaktande med hänsyn till på vilket stadium i förfarandet som denna bevisning har ingetts och omständigheterna kring ingivandet.

(se punkterna 21–25, 30 och 33)