Förstainstansrättens beslut (tredje avdelningen) den 15 juni 2000. - Aduanas Pujol Rubio SA m.fl. mot Europeiska unionens råd och Europeiska kommissionen. - Utomobligatoriskt skadeståndsansvar - Europeiska enhetsakten - Tullombud - Uppenbart att talan helt saknar rättslig grund. - Mål T-614/97.



Rättsfallssamling 2000 s. II-02387



Sammanfattning



Nyckelord

1 Utomobligatoriskt skadeståndsansvar - Föremål för talan - Rättsakter från gemenskapsinstitutionerna eller från gemenskapens anställda - Begrepp - Rättsakter i den primära EG-rätten - Omfattas inte - Skada som har sin grund i Enhetsakten

(EG-fördraget, artikel 7a (nu artikel 14 EG i ändrad lydelse) och artikel 215 andra stycket (nu artikel 288 andra stycket EG))

2 Utomobligatoriskt skadeståndsansvar - Villkor - Normativ rättsakt som innebär val av ekonomisk politik - Tillräckligt klar överträdelse av en överordnad rättsregel till skydd för enskilda

(EG-fördraget, artikel 215 andra stycket (nu artikel 288 andra stycket EG))

3 Gemenskapsrätt - Principer - Skydd för berättigade förväntningar - Villkor

4 Utomobligatoriskt skadeståndsansvar - Gemenskapsinstitutionernas åsidosättande av en rättslig skyldighet att agera - Försvinnande av den yrkesgrupp som utgörs av tullombud till följd av Enhetsakten - Skyldighet för institutionerna att agera - Föreligger inte - Skyldighet för gemenskapen att utge ersättning till yrkesutövarna - Föreligger inte

(EG-fördraget, artikel 215 andra stycket (nu artikel 288 andra stycket EG))

Sammanfattning

1 Vad avser gemenskapens utomobligatoriska skadeståndsansvar kan varken rådet eller kommissionen tillskrivas skulden för den skada som åsamkats tullombuden på grund av att tull- och skattegränserna mellan medlemsstaterna undanröjdes. Den direkta och avgörande orsaken till nämnda skada var nämligen varken att sekundärrättsakter antogs eller att lämpliga ersättnings- och följdåtgärder inte antogs. Anledningen var i stället artikel 13 i Enhetsakten, som införde artikel 8a i EEG-fördraget, sedan artikel 7a i fördraget (nu artikel 14 EG i ändrad lydelse), som bland annat föreskriver att "[d]en inre marknaden skall omfatta ett område utan inre gränser". Enhetsakten antogs emellertid av medlemsstaterna. Således är det inte möjligt att tillskriva ovannämnda institutioner denna rättsakt, och följaktligen kan inte gemenskapen ådra sig utomobligatoriskt skadeståndsansvar.

(se punkt 19)

2 Gemenskapens utomobligatoriska skadeståndsansvar för skador som uppkommit antingen genom institutionernas normativa rättsakter eller institutionernas underlåtenhet att anta sådana rättsakter förutsätter att det fastställs att en överordnad rättsregel till skydd för enskilda har överträtts. Om institutionen vid antagandet av den normativa rättsakten eller då den underlåtit att anta en sådan har haft ett stort utrymme för skönsmässig bedömning kan gemenskapen dessutom endast ådra sig skadeståndsansvar om överträdelsen är klar, det vill säga om den är uppenbar och allvarlig.

(se punkt 24)

3 Rätten att åberopa principen om skydd för berättigade förväntningar tillkommer varje enskild person som befinner sig i en situation av vilken det framgår att gemenskapens administration har väckt grundade förväntningar. Däremot kan ingen göra gällande att principen om skydd för berättigade förväntningar har åsidosatts, om administrationen inte har lämnat honom exakta garantier.

(se punkt 32)

4 Gemenskapsinstitutionernas försummelser kan endast ge upphov till skadeståndsansvar för gemenskapen i den mån institutionerna har överträtt en rättslig skyldighet att agera som följer av en gemenskapsbestämmelse.

Eftersom avvecklingen av tullombudens verksamhet varken kan tillskrivas rådet eller kommissionen, är de inte skyldiga att ersätta den skada som kan ha uppkommit på detta sätt. Det finns inte heller någon anledning att undersöka huruvida det möjligen finns en allmän rättsprincip enligt vilken gemenskapen skulle vara skyldig att utge ersättning till en person vars äganderätt har varit föremål för expropriation eller för en åtgärd som begränsar friheten att utnyttja denna äganderätt, eftersom gemenskapen inte kan bli skyldig att ersätta skador som orsakats av rättsakter som den inte kan tillskrivas. Härav följer att gemenskapen inte är ersättningsskyldig gentemot dessa yrkesutövare.

(se punkterna 21, 22 och 35-37)