ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
10

När det gäller klassificeringen av garantin som ”statligt stöd”, i den mening som avses i artikel 107.1 FEUF, anges följande i skälen 57–60 i beslut 2011/346: ”(57) Precis som också fastställs i beslutet ... av den 13 mars 2009 innebar ... garantin att BPP fick bättre finansiella villkor för lånet än vad som normalt fanns tillgängliga på marknaden för företag i liknande omständigheter, i det osannolika fall sådana lån skulle ha varit tillgängliga över huvud taget, vilket de portugisiska myndigheterna medger. I detta avseende fastställs redan i beslutet [av den 13 mars 2009] att avgiften på 20 räntepunkter låg långt under den nivå som följer av tillämpningen av Europeiska centralbankens rekommendation av den 20 oktober 2008. Trots den höga nivån på säkerheten konstaterade kommissionen att ersättningen för ... garantin var betydligt lägre än vad som normalt skulle anses vara lämpligt för banker i ekonomiska svårigheter. Denna ersättning ansågs enbart vara lämplig för undsättningsfasen, på villkor att en omstruktureringsplan lämnades in före den 5 juni 2009. (58) Till skillnad från andra banker, som inte fick någon [garanti], fick BPP en ekonomisk fördel eftersom den avgift som togs ut för ... garantin uppenbart låg under marknadsnivån. (59) De portugisiska myndigheternas argument om att BPP inte bedrev någon verksamhet på marknaden efter den 1 december 2008 kan inte godtas. Eftersom BPP:s banktillstånd inte drogs tillbaka av Banco de Portugal förrän den 15 april 2010 kunde BPP ha gått in på marknaden på nytt med kort varsel. Av de återhämtningsplaner för BPP som lämnades in mellan december 2008 och april 2009 framgår att banken hade potential för att fortsätta att bedriva ekonomisk verksamhet tack vare undsättningsåtgärden. Med tanke på BPP:s verksamheter och ställning på nationella och internationella finansmarknader riskerade denna fördel att påverka konkurrensen och handeln mellan medlemsstaterna i den mening som avses i artikel 107.1 i EUF-fördraget. Det var först från och med den 15 april 2010, då banktillståndet upphävdes, som BPP förlorade sin förmåga att gå in på marknaden på nytt och att eventuellt snedvrida konkurrensen och påverka handeln mellan medlemsstaterna. (60) Därför konstaterar kommissionen att ... garantin gav BPP en ekonomisk fördel genom att statliga medel som kan tillskrivas Portugal användes. Denna fördel kan påverka konkurrensen och handeln mellan medlemsstaterna i den mening som avses i artikel 107.1 i EUF-fördraget. Åtgärden är därför statligt stöd.”
9

I artikel 140 i mervärdesskattedirektivet har följande lydelse: ”Medlemsstaterna skall undanta följande transaktioner från skatteplikt: a) Gemenskapsinterna förvärv av varor när leverans av sådana varor av en beskattningsbar person under alla förhållanden skulle vara undantagen från skatteplikt inom deras respektive territorium. b) Gemenskapsinterna förvärv av varor vilkas import under alla förhållanden skulle vara undantagen från skatteplikt i enlighet med artikel 143.1 a, b och c samt e-l. …”
4

I artikel 7.2 c i samma förordning föreskrivs följande: ”Utan hinder av bestämmelserna i artikel 6 skall följande fortfarande gälla: … c) vissa bestämmelser i de konventioner om social trygghet som medlemsstaterna ingått före denna förordnings tillämpningsdatum, förutsatt att de är mer gynnsamma för förmånstagarna eller om de tillkommit av särskilda historiska omständigheter och deras verkan är tidsbegränsad, under förutsättning att dessa bestämmelser finns på förteckningen i bilaga III.”
28

En rapport upprättades i vilken det fastställdes att Thermotec sp. z o.o. hade gjort sig skyldigt till lagöverträdelser. Dessutom väcktes genom beslut av den 17 februari 2012 åtal mot de tilltalade vid den hänskjutande domstolen under två åtalspunkter. Den första hänför sig till gärningar som begåtts under perioden från och med den 27 juni 2004 till och med den 31 mars 2007 i strid med artikel 69.1 första stycket och 69.2 andra stycket i lagen av den 4 augusti 1978 om ekonomisk omorientering. Den andra åtalspunkten hänför sig till gärningar under perioden från och med den 1 april 2007 till och med den 18 november 2008 och som strider mot artikel 141 i ramlagen. För dessa två lagöverträdelser kan straffrättsliga böter utdömas.
11

Artikel L. 511-1 i lagen om utlänningars inresa och vistelse samt om rätt till asyl (code de l’entrée et du séjour des étrangers et du droit d’asile), i dess lydelse enligt lag nr 2011-672 av den 16 juni 2011 om invandring, integration och nationalitet (relative à l’immigration, à l’intégration et à la nationalité) (JORF av den 17 juni 2011, s. 10290) (nedan kallad Ceseda) har följande lydelse: ”I. En utlänning som inte är medborgare i en medlemsstat i Europeiska unionen … och inte är familjemedlem till en sådan medborgare enligt artikel L. 121-1, 4o och 5o kan av den administrativa myndigheten åläggas en skyldighet att lämna Frankrike i följande fall: … 3° Om uppehållstillstånd eller förlängt uppehållstillstånd har nekats eller om utlänningens uppehållstillstånd har återkallats. … 5° Om utlänningens provisoriska uppehållskort eller provisoriska uppehållstillstånd har återkallats eller om förlängning av dessa handlingars giltighetstid har nekats. Ett beslut att ålägga en utlänning en skyldighet att lämna Frankrike ska motiveras. Skälen behöver inte skilja sig från skälen till beslutet angående uppehållsrätten i de fall som avses ovan i 3° och 5°, utan att detta i förekommande fall påverkar de skäl som anges vid tillämpning av II och III. I beslutet att ålägga en utlänning en skyldighet att lämna Frankrike ska anges till vilket land utlänningen ska sändas vid eventuell tvångsverkställighet av beslutet. II. Utlänningen ska lämna landet inom trettio dagar från och med delgivningen av åläggandet därom och kan därvid ansöka om bistånd för att återvända till sitt ursprungsland. Myndigheterna kan i undantagsfall, med hänsyn till utlänningens personliga situation, bevilja en längre frist än trettio dagar för frivillig avresa. I följande fall får den administrativa myndigheten emellertid, genom motiverat beslut, ålägga utlänningen en skyldighet att lämna landet omedelbart: … 3° Om det finns risk för att utlänningen inte följer åläggandet. Sådan risk ska, utom under särskilda omständigheter, anses föreligga i följande fall: … d) Om utlänningen har förhindrat verkställighet av en tidigare avlägsnandeåtgärd. e) Om utlänningen har förfalskat eller försett ett uppehållstillstånd eller identitets- eller resehandlingar med ett annat namn än sitt eget. … Den administrativa myndigheten får tillämpa II andra stycket när skälet uppkommer inom den frist som beviljats med tillämpning av första stycket. …”
36

Vad slutligen beträffar det sammanhang som artikel 126 i förordning nr 73/2009 ingår i, slår domstolen fast att det klart framgår av bilaga I till förordningarna nr 1782/2003 och nr 73/2009 att det separata sockerstödet utgör ett för jordbrukarna i de nya medlemsstaterna avsett inkomststöd som beviljas som ett ”frikopplat stöd”. Med beaktande av det syfte som det erinras om ovan i punkt 30 ska sådana stöd uppfattas som stöd vars belopp är oberoende av jordbrukarens faktiska produktion. Detta är just fallet när det separata sockerstödet beräknas på grundval av produktionen under en viss period i det förflutna eller på grundval av den yta som har använts för odling av sockerbetor som används för sockertillverkning under en sådan period.
4

Den 10 december 2002 anmälde CB i enlighet med rådets förordning nr 17 av den 6 februari 1962, första förordningen om tillämpning av artiklarna [81 EG] och [82 EG] (EGT 1962, 13, s. 204; svensk specialutgåva, område 8, volym 1, s. 8), flera nya regler till kommissionen som man avsåg att införa i CB-systemet och som bland annat omfattade tre prissättningsåtgärder (nedan kallade de aktuella åtgärderna): — En mekanism kallad ”Mécanisme de régulation de la fonction acquéreur” (mekanism för reglering av inlösenfunktionen) (nedan kallad MERFA) vilken enligt CB i huvudsak syftade till att dels motivera medlemmarna, vilka oftare är utgivare än inlösare, att utveckla sin inlösenverksamhet, dels ekonomiskt ta hänsyn till satsningarna från medlemmar vars inlösenverksamhet var betydande jämfört med deras utgivningsverksamhet. Den metod som angavs för att göra detta bestod i att jämföra medlemmarnas andel av den totala inlösenverksamheten inom CB-systemet (mätt med hjälp av Système d’identification au répertoire des entreprises (system för identifiering i företagsregistret) (SIREN) och användningen av uttagsautomater) med deras andel av den totala utgivningsverksamheten inom CB-systemet. Denna utgivningsverksamhet bestod i att en bank tilldelade en kund ett CB-betalkort eller CB-uttagskort. MERFA skulle tillämpas när förhållandet mellan de båda nyckeltalen var mindre än 0,5. De belopp som togs ut med stöd av MERFA skulle fördelas bland de medlemmar i CB som inte var betalningsskyldiga enligt MERFA, i proportion till deras inlösenverksamhet. Dessa medlemmar kunde använda de uppburna medlen efter eget skön. — En ändring av medlemsavgiften till CB, vilken förutom ett fast belopp på 50000 euro som togs ut vid anslutningen skulle utgöras av en avgift per CB‑kort som gavs ut och var aktivt under de tre åren närmast efter anslutningen och, i förekommande fall, en extra medlemssavgift för medlemmar vilkas antal CB‑kort på lager under eller i slutet av det sjätte året efter deras anslutning var tre gånger så stort som deras antal CB‑kort på lager i slutet av det tredje året efter deras anslutning. — Ett system som avsåg vilande medlemmar som återigen blivit aktiva och som bestod av en avgift per utgivet CB‑kort som skulle betalas av medlemmar som var inaktiva eller föga aktiva innan de nya prissättningsåtgärderna trädde i kraft och vilkas andel av verksamheten för utgivning av CB‑kort i hela CB‑systemet under åren 2003, 2004 och 2005 var mer än tre gånger större än deras andel av den totala verksamheten avseende CB‑kort i hela CB‑systemet under räkenskapsåret 2000, 2001 eller 2002.
8

Artikel 21 i förordning nr 574/72 har rubriken ”Vårdförmåner vid vistelse i en annan medlemsstat än den behöriga staten – Andra anställda än de som omfattas av tillämpningsförordningens artikel 20 eller egenföretagare”. Artikel 21.1 hade följande lydelse: ”För att få vårdförmåner enligt förordningens artikel 22.1 a i skall, utom i fall som avses i tillämpningsförordningens artikel 20, en anställd eller egenföretagare till institutionen på vistelseorten lämna in ett intyg som anger att han har rätt till vårdförmåner. Detta intyg, som skall utfärdas av den behöriga institutionen på den berörda personens begäran om möjligt innan han lämnat den medlemsstats territorium inom vilket han är bosatt, skall, när det behövs, särskilt ange den längsta period under vilken vårdförmåner får utges enligt den behöriga statens lagstiftning. Om personen i fråga inte lämnar in detta intyg skall institutionen på vistelseorten skaffa det från den behöriga institutionen.”
3

I 2 § i den tjeckiska lagen nr 586/1992 om inkomstskatt i ändrad lydelse föreskrivs följande: ”1. Fysiska personer ska erlägga inkomstskatt för fysiska personer (nedan kallade skattskyldiga). 2. Skattskyldiga som är bosatta eller stadigvarande vistas i Republiken Tjeckien ska erlägga skatt både på inkomst från Republiken Tjeckien och på inkomst från utlandet. 3. Skattskyldiga som inte anges i andra stycket eller skattskyldiga som omfattas av internationella avtal ska endast erlägga skatt på inkomst från Republiken Tjeckien (22 §). … 4. Med skattskyldiga som stadigvarande vistas i Republiken Tjeckien avses personer som tillbringar minst 183 dagar per kalenderår i landet, antingen i följd eller under flera perioder. Varje påbörjad vistelsedag inräknas i 183-dagarsperioden. Vid tillämpningen av denna lag avses med bostad i Republiken Tjeckien en plats där den skattskyldige har sin stadigvarande bostad under omständigheter som ger för handen att avsikten är att vara permanent bosatt på platsen.”
”(14)

Den berörda produkten är glasfibervävnader med öppna maskor, med en cellstorlek på mer än 1,8 mm i både längd och bredd och med en vikt på mer än 35 g/m2 med ursprung i [Folkrepubliken] Kina … som för närvarande klassificeras enligt KN-nummer ex 7019 40 00, ex 7019 51 00, ex 7019 59 00, ex 7019 90 91 och ex 7019 90 99.
15

Vid förhandlingen den 28 oktober 2010 gjorde Ziegler France en invändning om litispendens med stöd av artikel 27 i förordning nr 44/2001 och anförde att bolaget redan tidigare, genom ansökan av den 16 september 2008, hade väckt talan i Förenade kungariket, vid High Court of Justice (England & Wales), Queen’s Bench Division (London Mercantile Court). Som framgår av de handlingar som getts in till domstolen har Ziegler France till domstolen i Förenade kungariket gett in en registrerad ”claim form” mot Cartier och Saflog samt Wright Kerr Tyson Ltd, ett bolag bildat enligt engelsk rätt, för ansvarsprövning och värdering av den eventuella skada som Cartier lidit till följd av stölden.
145

§ i lagstiftningsdekret nr 1047 av den 20 oktober 2005 om tillämpning av Europeiska gemenskapernas förordning om tullmyndigheternas ingripande mot varor som misstänks göra intrång i vissa immateriella rättigheter och om vilka åtgärder som skall vidtas mot varor som gör intrång i vissa immateriella rättigheter (lovbekendtgørelse om anvendelse af Det Europæiska Fællesskabs forordning om toldmyndighedernes indgriben over for varer, der mistænkes for at krænke visse intellektuelle ejendomsrettigheder, og om de foranstaltninger, som skal træffes over for varer, der krænker sådanne rettigheder) stadgar följande: ”[1]. Varumottagaren kan i ett ärende som inleds enligt artikel 9 i [tull]förordningen begära att rätten prövar huruvida villkoren för att skjuta upp frigörandet av varorna enlig nämnda artikel 9 är uppfyllda. Rätten kan besluta att varor ska frigöras. 2. Varumottagaren kan inte överklaga tull- och skattemyndighetens beslut om att skjuta upp frigörandet av varorna till överordnad förvaltningsmyndighet.”
Räckvidden av denna accessoriska rätt att digitalisera måste dessutom preciseras genom en tolkning av artikel 5.2 c i direktiv 2001/29 jämförd med artikel 5.5 i direktivet. Enligt sistnämnda bestämmelse kan denna begränsning endast tillämpas i vissa särskilda fall som inte strider mot det normala utnyttjandet av verket eller annat alster och inte oskäligt inkräktar på rättsinnehavarnas legitima intressen, men den har inte till syfte att utöka räckvidden av undantagen och inskränkningarna i artikel 5.2 i direktivet.

En sådan rätt tillerkänns dessutom inrättningarna i artikel 5.2 c i direktiv 2001/29 när det gäller särskilda fall av mångfaldigande.

Artikel 5.3 n i direktiv 2001/29 om harmonisering av vissa aspekter av upphovsrätt och närstående rättigheter i informationssamhället, jämförd med artikel 5.2 c i direktivet, ska tolkas så, att den inte utgör hinder för att en medlemsstat ger bibliotek, som är tillgängliga för allmänheten och som avses i dessa bestämmelser, rätt att digitalisera de verk som ingår i deras samlingar, om detta mångfaldigande är nödvändigt för att tillgängliggöra verken för användare genom därför avsedda terminaler i bibliotekens lokaler.

Artikel 5.3 n i direktiv 2001/29 om harmonisering av vissa aspekter av upphovsrätt och närstående rättigheter i informationssamhället ska tolkas så, att den inte omfattar åtgärder såsom utskrift av verk på papper eller lagring av verk på USB-minnen, vilka vidtas av användarna på därför avsedda terminaler i bibliotek som är tillgängliga för allmänheten och som avses i denna bestämmelse. Sådana åtgärder kan däremot i förekommande fall tillåtas enligt den nationella lagstiftning som införlivar de undantag och inskränkningar som föreskrivs i artikel 5.2 a eller b i direktiv 2001/29, för det fall de villkor som uppställs i dessa bestämmelser är uppfyllda i varje enskilt fall.

Dessa former av mångfaldigande kan – till skillnad från vissa handlingar avseende digitalisering av ett verk – inte heller tillåtas enligt en accessorisk rätt som följer av artikel 5.2 c jämförd med artikel 5.3 n i direktiv 2001/29. Dessa former av mångfaldigande är nämligen inte nödvändiga för att det ska vara möjligt att göra verket tillgängligt för användarna, genom därför avsedda terminaler, med iakttagande av de villkor som uppställs i dessa bestämmelser.

(se punkterna 54 och 57 samt punkt 3 i domslutet)
13

Mot denna bakgrund beslutade Tribunale amministrativo regionale per la Sicilia att vilandeförklara målet och ställa följande frågor till domstolen: ”1) Utgör principerna om etableringsfrihet, icke-diskriminering och konkurrensskydd i artikel 49 FEUF och följande artiklar hinder för nationella bestämmelser enligt vilka en farmaceut, som är behörig och medlem i farmaceutsamfundet men inte innehar ett apotek som omfattas av ’pianta organica’, inte heller har rätt att bedriva detaljhandel, via det parafarmaceutiska försäljningsställe som vederbörande innehar, med den typ av receptbelagda läkemedel som kräver ett så kallat ’vitt recept’, det vill säga läkemedel vilka inte bekostas av den nationella hälso- och sjukvårdsmyndigheten utan fullt ut bekostas av den enskilda köparen, till följd av att det genom nämnda bestämmelser på detta område även har införts ett förbud mot försäljning av vissa kategorier av farmaceutiska produkter och en begränsning av antalet försäljningsställen som får etableras i Italien? 2) Ska artikel 15 i stadgan tolkas så, att den princip som föreskrivs däri är tillämplig utan begränsning även på farmaceutkåren, utan att yrkets allmännyttiga aspekt motiverar att olika bestämmelser tillämpas på farmaceuter som innehar apotek och farmaceuter som innehar parafarmaceutiska försäljningsställen vad gäller försäljning av de läkemedel som avses i den första frågan? 3) Ska artiklarna 102 FEUF och 106.1 FEUF tolkas så, att förbudet mot missbruk av dominerande ställning är tillämpligt utan begränsning på farmaceutkåren, i den mån en farmaceut som innehar ett traditionellt apotek, och vars läkemedelsförsäljning stöds av ett avtal med den nationella hälso- och sjukvårdsmyndigheten, gynnas av förbudet för innehavare av parafarmaceutiska försäljningsställen att sälja läkemedel i kategori C, utan att detta motiveras av farmaceutyrkets uppenbara särdrag till följd av allmänintresset av att skydda medborgarnas hälsa?”
13

Artikel 12.1 och 12.2 i direktivet föreskriver följande: ”1. Tillämpas inte förfarandet i artikel 11, skall innehav av skjutvapen under en resa genom två eller fler medlemsstater vara tillåtet endast om den berörda personen har fått tillstånd av var och en av dessa medlemsstater. Medlemsstaterna får ge sådana tillstånd för en eller flera resor och för en maximitid om ett år, med möjlighet till förlängning. Sådana tillstånd ska föras in i det europeiska skjutvapenpass som den resande måste visa upp på begäran av medlemsstaternas myndigheter. 2. Utan hinder av punkt 1 får jägare i fråga om vapen i kategori C och D, samt tävlingsskyttar i fråga om vapen i kategori B, C och D, utan föregående tillstånd inneha ett eller flera skjutvapen under en resa genom två eller flera medlemsstater i syfte att utöva sin verksamhet, förutsatt att de har ett europeiskt skjutvapenpass, där skjutvapnet eller skjutvapnen är införda, och förutsatt att de kan styrka skälet för resan, särskilt genom uppvisande av en inbjudan eller något annat bevis på sin jaktverksamhet eller tävlingsskytteverksamhet i den medlemsstat som är destinationsland. Medlemsstaterna får inte kräva att en avgift betalas för att Europeiska skjutvapenpasset ska kunna godtas. Detta undantag skall dock inte gälla för resor till en medlemsstat som förbjuder förvärv och innehav av skjutvapnet i fråga eller som kräver ett tillstånd enligt artikel 8.3; detta förhållande skall i så fall uttryckligen anmärkas i Europeiska skjutvapenpasset. I samband med den i artikel 17 omnämnda rapporten skall kommissionen i samråd med medlemsstaterna överväga effekterna av tillämpningen av andra stycket, särskilt beträffande dess inverkan på allmän ordning och säkerhet.”
”1)

Är arbetsordningen för en övervakningskommitté som två medlemsstater har inrättat gemensamt – i detta fall den programguide som antagits av [Seirekomitee] – förenlig med artikel 63.2 i [förordning nr 1083/2006] och artikel 47 i [stadgan] om den föreskriver att kommitténs beslut inte kan överklagas till någon domstol (punkt 6.6 fjärde stycket i programguiden: ’The decisions of the Monitoring Committee are not appealable at any place of jurisdiction’)?
2

Begäran har framställts i ett mål mellan Jessy Saint Prix och Secretary of State for Work and Pensions (nedan kallad Secretary of State) beträffande Secretary of States beslut att inte bevilja Jessy Saint Prix försörjningsstöd.
11

Då Z.J.R. Lock inte utförde något arbete under sin årliga semesterperiod, var han inte i stånd att slutföra några nya försäljningar eller ägna sig åt att följa upp potentiella försäljningar under denna period. Följaktligen kunde han inte tjäna in någon provision under denna period. Denna omständighet påverkade Z.J.R. Locks lön negativt under de månader som följde den årliga semestern. Han bestämde sig därför för att väcka talan vid den hänskjutande domstolen med anledning av utebliven utbetalning av den lön som ska utgå under den årliga betalda semestern (”holiday pay”) för perioden från den 19 december 2011 till den 3 januari 2012.
14

Enligt 1999 års förordning om mamma- och föräldraledighet etcetera (The Maternity and Parental Leave etc. Regulations 1999), har en arbetstagare rätt till ordinarie mammaledighet och förlängd mammaledighet om vissa villkor är uppfyllda samt skydd för sitt anställningsavtal under mammaledigheten. Enligt bestämmelserna har arbetstagaren vidare rätt att återgå till arbetet efter mammaledigheten och skyddas mot oskälig uppsägning.
2.

Arbetstagare med avtal om tidsbegränsad eller periodvis anställning, arbetstagare som ställs till företagets förfogande av ett externt företag och som är närvarande i lokalerna hos det företag som nyttjar deras arbetskraft och arbetar där under minst ett år samt tillfälligt anställda räknas in i företagets arbetsstyrka i proportion till deras närvaro under de föregående tolv månaderna. Tillsvidareanställda samt anställda som ställts till företagets förfogande av ett externt företag, inbegripet tillfälligt anställda, ska dock inte räknas med i antalet anställda när de ersätter en anställd som är frånvarande eller vars anställning har avbrutits, detta till följd bland annat av ledighet vid barns födsel eller adoption eller annan föräldraledighet.
10

Flora May Reyes mormor har tagit hand om henne under hela hennes uppväxt. Innan Flora May Reyes kom till Sverige bodde hon fyra år i Manila (Filippinerna) tillsammans med sin äldre syster (numera avliden). Hon har studerat två år på high school och fyra år på college då hon var mellan 17 och 23 år. Hon är utbildad till ”nursing assistant”/vårdbiträde och har även praktiserat inom området inom ramen för sin utbildning. Efter att Flora May Reyes tog sin examen har hon hjälpt sin syster att ta hand om hennes barn. Modern har hela tiden haft en tät kontakt med sin familj i Filippinerna, månatligen skickat pengar till dem för deras försörjning och studier samt besökt dem varje år. Flora May Reyes har aldrig haft ett arbete och inte heller ansökt om några bidrag från de sociala myndigheterna i Filippinerna.
2

Begäran har framställts i ett mål mellan Test Claimants in the Franked Investment Income Group Litigation (nedan kallade Test Claimants), å ena sidan, och Commissioners of Inland Revenue (nedan kallad Commissioners) och Commissioners for Her Majesty’s Revenue and Customs, å andra sidan. Målet rör de rättsmedel i samband med återbetalning av felaktigt betalda belopp som står skattskyldiga personer till buds när det gäller skatter som förklarats oförenliga med etableringsfriheten och den fria rörligheten för kapital.