Domstolens dom (femte avdelningen) den 11 november 1999. - Europeiska kommissionen mot Italienska republiken. - Fördragsbrott - Direktiv 95/21/EG. - Mål C-315/98.



Rättsfallssamling 1999 s. I-08001



Sammanfattning

Parter

Domskäl

Beslut om rättegångskostnader

Domslut



Nyckelord

1 Institutionernas rättsakter - Direktiv - Genomförande av medlemsstaterna - Otillräckligt med enbart administrativ praxis

(EG-fördraget, artikel 189 tredje stycket (nu artikel 249 tredje stycket EG))

2 Talan om fördragsbrott - Domstolens prövning av riktigheten - Situation som skall beaktas - Situationen vid utgången av den frist som angivits i det motiverade yttrandet

(EG-fördraget, artikel 169 (nu artikel 226 EG))

Sammanfattning

1 Enbart administrativ praxis, som till sin art är sådan att den fritt kan ändras av myndigheten och som inte offentliggörs i tillräcklig utsträckning, kan inte anses som ett giltigt fullgörande av den skyldighet som enligt artikel 189 i fördraget (nu artikel 249 EG) åligger de medlemsstater till vilka ett direktiv riktas.

2 Inom ramen för en talan enligt artikel 169 i fördraget (nu artikel 226 EG) skall förekomsten av ett fördragsbrott bedömas mot bakgrund av den situation som rådde i medlemsstaten vid utgången av den frist som har angivits i det motiverade yttrandet, och domstolen skall inte beakta senare förändringar.

Parter

I mål C-315/98,

Europeiska gemenskapernas kommission, företrädd av B. Mongin och L. Pignataro, rättstjänsten, båda i egenskap av ombud, delgivningsadress: rättstjänsten, C. Gómez de la Cruz, Centre Wagner, Kirchberg, Luxemburg,

sökande,

mot

Republiken Italien, företrädd av professor U. Leanza, chef för utrikesministeriets avdelning för diplomatiska tvister, i egenskap av ombud, biträdd av D. Del Gaizo, avvocato dello Stato, delgivningsadress: Italiens ambassad, 5, rue Marie-Adélaïde, Luxemburg,

svarande,

angående en talan om fastställelse av att Republiken Italien har underlåtit att uppfylla sina skyldigheter enligt EG-fördraget och rådets direktiv 95/21/EG av den 19 juni 1995 om tillämpning av internationella normer för säkerhet på fartyg, förhindrande av förorening samt boende- och arbetsförhållanden ombord på fartyg som anlöper gemenskapens hamnar och framförs i medlemsstaternas territorialvatten (hamnstatskontroll) (EGT L 157, s. 1), genom att inte anta de lagar och andra författningar som är nödvändiga för att följa detta direktiv,

meddelar

DOMSTOLEN

(femte avdelningen)

sammansatt av avdelningsordföranden D.A.O. Edward samt domarna J.C. Moitinho de Almeida, L. Sevón (referent), C. Gulmann och J.-P. Puissochet,

generaladvokat: F.G. Jacobs,

justitiesekreterare: R. Grass,

med hänsyn till referentens rapport,

och efter att den 23 september 1999 ha hört generaladvokatens förslag till avgörande,

följande

Dom

Domskäl

1 Europeiska gemenskapernas kommission har genom ansökan, som inkom till domstolens kansli den 12 augusti 1998, med stöd av artikel 169 i EG-fördraget (nu artikel 226 EG) väckt talan om fastställelse av att Republiken Italien har underlåtit att uppfylla sina skyldigheter enligt EG-fördraget och rådets direktiv 95/21/EG av den 19 juni 1995 om tillämpning av internationella normer för säkerhet på fartyg, förhindrande av förorening samt boende- och arbetsförhållanden ombord på fartyg som anlöper gemenskapens hamnar och framförs i medlemsstaternas territorialvatten (hamnstatskontroll) (EGT L 157, s. 1; nedan kallat direktivet), genom att inte anta de lagar och andra författningar som är nödvändiga för att följa detta direktiv.

2 Enligt artikel 20.1 i direktivet skulle medlemsstaterna anta de lagar och andra författningar som var nödvändiga för att genomföra detta direktiv senast den 30 juni 1996 och genast underrätta kommissionen om detta.

3 Eftersom kommissionen inte hade fått något meddelande om åtgärder för införlivande av direktivet med den italienska rättsordningen och eftersom den inte kände till någon annan omständighet som gjorde det möjligt för den att sluta sig till att Republiken Italien hade uppfyllt sina skyldigheter, sände den genom skrivelse av den 16 januari 1997 en formell underrättelse till den italienska regeringen och uppmanade den att inkomma med ett yttrande inom två månader.

4 Genom skrivelse av den 30 april 1997 underrättade den italienska regeringen kommissionen om att direktivet hade införts i bilaga D till förslaget till gemenskapslag 1995/1996.

5 Eftersom några åtgärder inte hade vidtagits för att införliva direktivet, riktade kommissionen den 24 november 1997 ett motiverat yttrande till Republiken Italien och uppmanade denna stat att inom två månader från delgivningen av det motiverade yttrandet vidta de nödvändiga åtgärderna.

6 Den 13 februari 1998 översände den italienska regeringen ett förslag till förordning om införlivande av direktivet till kommissionen. Den 26 maj 1998 översände den gemenskapslag 1995/1996 nr 128 av den 24 april 1998. Bilaga D i denna lag innehåller, förutom direktivet, direktiv som skall genomföras genom förordningar.

7 Eftersom kommissionen konstaterade att direktivet likväl inte hade genomförts genom tillämpningen av lag nr 128, väckte den förevarande talan.

8 Republiken Italien har gjort gällande att bestämmelserna i direktivet redan har genomförts genom ett flertal cirkulär som antagits efter ett första cirkulär, vilket antogs av Handelssjöfartsministeriet ("Ministero della Marina mercantile") den 22 juni 1982, serie III, nr 60, i syfte att genomföra bestämmelserna i Parisavtalet (Paris Memorandum of Understanding on Port State Control) från år 1982 och Internationella sjöfartsorganisationens resolutioner om hamnstatskontroll, vilka i huvudsak har införts i direktivet.

9 Republiken Italien har även påpekat att förfarandet för att anta förslaget till förordning befinner sig i ett långt framskridet skede.

10 Vad beträffar de olika cirkulär som Republiken Italien har antagit, är det tillräckligt att erinra om att enligt domstolens fasta rättspraxis kan inte enbart administrativ praxis, som till sin art är sådan att den fritt kan ändras av myndigheten och som inte offentliggörs i tillräcklig utsträckning, anses som ett giltigt fullgörande av de skyldigheter som följer av EG-fördraget (se bland annat dom av den 16 december 1997 i mål C-316/96, kommissionen mot Italien, REG 1997, s. I-7231, punkt 16).

11 Vad gäller antagandet av förslaget till förordning, erinrar domstolen om att, inom ramen för en talan i enlighet med artikel 169 i fördraget, skall förekomsten av ett fördragsbrott bedömas mot bakgrund av den situation som rådde i medlemsstaten vid utgången av den frist som har angivits i det motiverade yttrandet, och domstolen skall inte beakta senare förändringar (se domen i det ovannämnda målet kommissionen mot Italien, punkt 14).

12 Det finns således anledning fastställa att Republiken Italien har underlåtit att uppfylla sina skyldigheter enligt direktivet genom att inte inom den föreskrivna fristen anta de lagar och andra författningar som är nödvändiga för att följa direktivet.

Beslut om rättegångskostnader

Rättegångskostnader

13 Enligt artikel 69.2 i rättegångsreglerna skall tappande part förpliktas att ersätta rättegångskostnaderna, om detta har yrkats. Kommissionen har yrkat att svaranden skall förpliktas att ersätta rättegångskostnaderna. Eftersom Republiken Italien har tappat målet, skall kommissionens yrkande bifallas.

Domslut

På dessa grunder beslutar

DOMSTOLEN

(femte avdelningen)

följande dom:

14 Republiken Italien har underlåtit att uppfylla sina skyldigheter enligt rådets direktiv 95/21/EG av den 19 juni 1995 om tillämpning av internationella normer för säkerhet på fartyg, förhindrande av förorening samt boende- och arbetsförhållanden ombord på fartyg som anlöper gemenskapens hamnar och framförs i medlemsstaternas territorialvatten (hamnstatskontroll) genom att inte inom den föreskrivna fristen anta de lagar och andra författningar som är nödvändiga för att följa direktivet.

15 Republiken Italien skall ersätta rättegångskostnaderna.