SV Europeiska unionens officiella tidning C 143/32

Talan väckt den 7 april 2006 – Fiskeri og Havbruksnæringens Landsforening m.fl. mot rådet

(mål T-115/06)

(2006/C 143/65)

Rättegångsspråk: engelska

Parter

Sökande: Fiskeri og Havbruksnæringens Landsforening (Oslo, Norge), Norske Sjømatbedrifters Landsforening (Trondheim, Norge), Salmar Farming AS (Frøya, Norge), Hydroteck AS (Kristiansund, Norge), Hallvard Lerøy AS (Bergen, Norge), Lerøy Midnor AS (Hestvika, Norge) (ombud: advokaterna B. Servais och T.S. Paulsen)

Svarande: Europeiska unionens råd

Sökandena yrkar att förstainstansrätten skall

— ogiltigförklara rådets förordning (EG) nr 85/2006 om införande av slutgiltiga antidumpningstullar på import av lax med ursprung i Norge

— förplikta rådet att ersätta rättegångskostnaderna.

Grunder och huvudargument

Sökandena, som är norska producenter, odlare och exportörer av lax eller representerar sådana företag, yrkar att rådets förordning (EG) nr 85/2006 av den 17 januari 2006 om införande av en slutgiltig antidumpningstull och om slutgiltigt uttag av den preliminära tull som införts på import av odlad lax med ursprung i Konungariket Norge (1) (nedan kallad den ifrågasatta förordningen) ogiltigförklaras, eftersom de anser att förordningen innebär ett åsidosättande av ett flertal av artiklarna i rådets förordning (EG) nr 384/96 av den 22 december 1995 om skydd mot dumpad import från länder som inte är medlemmar i Europeiska gemenskapen (2) (nedan kallad grundförordningen).

Kommissionen hade under förfarandet som ledde fram till den ifrågasatta förordningen gått med på att ändra typen av åtgärd från tullar till minimiimportpriser. Detta bekräftades genom den ifrågasatta förordningen.

Till stöd för sin talan hävdar sökandena att stickprovet från de norska producenterna/exportörerna, som är begränsade till exporterande producenter och inte omfattar icke-exporterande odlare eller icke-producerande exportörer, inte var representativt för strukturen i den norska laxindustrin och inte heller var förenligt med de föregående besluten om stickprov från den norska laxmarknaden.

Dessutom påstår sökandena att svaranden underlät att tillämpa den lägre tull som föreskrivs i artikel 9.4 i grundförordningen. Enligt sökandena var den vägda genomsnittliga dumpningsmarginalen mindre än den vägda genomsittliga skademarginalen, och minimiimportpriset och den fasta tullen skulle därför ha fastställts på grundval av den vägda genomsnittliga dumpningsmarginalen och inte på grundval av den vägda genomsittliga skademarginalen. Avseende beräkningen av det icke-dumpade minimiimportpriset påstår sökanden vidare att användningen av en treårig genomsnittlig växelkurs för omräkningen från NOK till euro i stället för den genomsnittliga växelkursen under den undersöka perioden på ett konstgjort sätt ökade det icke-dumpade minimiimportpriset.

Därutöver hävdar sökandena att minimiimportpriset på laxfiléer inte var grundat på representativa uppgifter och att det fastställdes i strid mot artiklarna 3.5 och 20 i grundförordningen och innebar ett åsidosättande av principerna om god förvaltningssed, berättigade förväntningar och rätten till försvar.

Slutligen hävdar sökandena att skadebedömningen och skälen härtill är bristfälliga. För det första grundade svaranden skadeanalysen på att den sammanlagda importen utgjorde ”dumpad import”, trots att det var klarlagt ett företag inte hade ägnat sig åt dumpning. För det andra orsakades det påtagliga prisfallet i fråga om genomsnittliga säljpriser i gemenskapsindustrin av omräkningen från GBP till euro och att alla stickprov tagits från gemenskapsproducenter som var baserade i Förenade kungadömet. Prisfallet orsakades inte av importen. För det tredje underlät svaranden att vederbörligen undersöka vilken inverkan de ökande produktionskostnaderna i gemenskapen kan ha haft på situationen för gemenskapsindustrin.

(1) EUT L 15, s. 1

(2) EGT L 56, 1996, s. 1