Generaladvokatens förslag till avgörande



Generaladvokatens förslag till avgörande

Förenade målen C-182/03 och C-217/03

Konungariket Belgien

mot

Europeiska gemenskapernas kommission

och

Forum 187 ASBL

mot

Europeiska gemenskapernas kommission

”

Statligt stöd

–

Skatterättsligt system för samordningscentra i Belgien

–

Talan som väckts av en sammanslutning

–

Upptagande till sakprövning

–

Kommissionens beslut att detta system inte utgör ett stöd

–

Ändrad bedömning av kommissionen

–

Förfarande

–

Förordning (EG) nr 659/1999

–

Tillämpligt förfarande på befintligt stöd

–

Artikel 87.1 EG

–

Övergångsåtgärder

–

Skydd för berättigade förväntningar

–

Allmänna likhetsprincipen

”

Mål C-399/03

Europeiska gemenskapernas kommission

mot

Europeiska unionens råd

”Konungariket Belgiens stöd till samordningscentra – Stöd avsett att möjliggöra en förlängning av det skatterättsliga systemet för samordningscentra som förklarats vara oförenligt med den gemensamma marknaden – Beslut av rådet att förklara ett sådant stöd förenligt med den gemensamma marknaden– Artikel 88.2 tredje stycket EG – Rättsstridighet”

I – Inledning

1. Domstolen har att pröva tre mål där talan om ogiltigförklaring har väckts avseende det skatterättsliga system för samordningscentra som Konungariket Belgien har antagit.

2. Ett samordningscenter är ett företag skapat av en multinationell företagsgrupp som har till syfte att tillhandahålla olika tjänster till företagen i gruppen, särskilt inom det finansiella området. Konungariket Belgien införde år 1982 ett särskilt skatterättsligt system till förmån för dessa centra som är underställda en individuell koncession som är giltig i tio år och som kan förlängas.

3. Europeiska gemenskapernas kommission, till vilken systemet anmälts, hade bedömt att det inte utgjorde ett statligt stöd. Till följd av ett arbete som utförts i Europeiska unionens råd år 1997 angående skatterättslig konkurrens mellan medlemsstaterna företog kommissionen dock en ny granskning av systemet.

4. I beslut av den 17 februari 2003 fann kommissionen att ett sådant system utgör statligt stöd som är oförenligt med den gemensamma marknaden.(2) Kommissionen förbjöd den belgiska regeringen att från och med den 17 februari 2003 utge förmåner enligt detta system till nya samordningscentra eller att förlänga gällande tioåriga koncessioner. Kommissionen föreskrev dock att systemets effekter fick bibehållas under löptiden för de individuella koncessionerna som var gällande vid detta datum, dock senast till den 31 december 2010.

5. Till följd av detta beslut begärde den belgiska regeringen att rådet skulle ge den tillstånd att fram till den 31 december 2005 bevilja en med ordningen för samordningscentren identisk skattebehandling för de samordningscentra vars koncessioner löpte ut mellan den 17 februari 2003 och den 31 december 2005. Genom beslut av den 16 juli 2003 beviljade rådet denna begäran.(3)

6. I de förenade målen C-182/03 och C-217/03 har talan om ogiltigförklaring av kommissionens beslut väckts av Konungariket Belgien respektive Forum 187 ASBL(4), som är en sammanslutning av samordningscentra i Belgien bildad enligt belgisk rätt.

7. I mål C-399/03 har kommissionen väckt talan om ogiltigförklaring av rådets beslut.

8. Jag kommer i mitt förslag till avgörande att behandla de olika talan som väckts tillsammans, eftersom de rör samma rättsliga och faktiska sammanhang.

9. Jag kommer i min bedömning att undersöka följande sex punkter: rådets behörighet att anta beslutet av den 16 juli 2003, huruvida Forum 187:s talan kan tas upp till sakprövning, kommissionens möjlighet att ändra sin tidigare bedömning av huruvida det föreligger ett stöd, huruvida karaktäriseringen av det skatterättsliga systemet för samordningscentren som statligt stöd är välgrundad, och slutligen huruvida kommissionen genom att förbjuda Konungariket Belgien att ens tillfälligt förlänga de koncessioner som förfaller från och med delgivningen av dess beslut av den 17 februari 2003 har åsidosatt samordningscentrens berättigade förväntningar eller den allmänna likhetsprincipen.

II – Tillämpliga gemenskapsrättsliga bestämmelser

10. Statligt stöd är enligt bestämmelserna i EG-fördraget med vissa undantag i princip förbjudet. I artikel 87.1 EG föreskrivs följande:

“Om inte annat föreskrivs i detta fördrag, är stöd som ges av en medlemsstat eller med hjälp av statliga medel, av vilket slag det än är, som snedvrider eller hotar att snedvrida konkurrensen genom att gynna vissa företag eller viss produktion, oförenligt med den gemensamma marknaden i den utsträckning det påverkar handeln mellan medlemsstaterna.”

11. I artikel 87.2 EG och 87.3 EG anges de former av statligt stöd som är förenliga med den gemensamma marknaden och de som kan förklaras förenliga med den gemensamma marknaden. I den senare kategorin faller bland annat stöd för att främja den ekonomiska utvecklingen i regioner där det råder allvarlig brist på sysselsättning och stöd för att underlätta utveckling av vissa näringsverksamheter när det inte påverkar handeln i negativ riktning i en omfattning som strider mot det gemensamma intresset.

12. I artikel 88 EG föreskrivs följande:

”1. Kommissionen skall i samarbete med medlemsstaterna fortlöpande granska alla stödprogram som förekommer i dessa stater. Den skall till medlemsstaterna lämna förslag till lämpliga åtgärder som krävs med hänsyn till den pågående utvecklingen eller den gemensamma marknadens funktion.

2. Om kommissionen, efter att ha gett berörda parter tillfälle att yttra sig, finner att stöd som lämnas av en stat eller med statliga medel inte är förenligt med den gemensamma marknaden enligt artikel 87, eller att sådant stöd missbrukas, skall den besluta om att staten i fråga skall upphäva eller ändra dessa stödåtgärder inom den tidsfrist som kommissionen fastställer.

Om staten i fråga inte rättar sig efter detta beslut inom föreskriven tid får kommissionen eller andra berörda stater, med avvikelse från artiklarna 226 och 227, hänskjuta ärendet direkt till domstolen.

På begäran av en medlemsstat kan rådet enhälligt besluta att stöd som denna stat lämnar eller avser att lämna skall anses vara förenligt med den gemensamma marknaden, med avvikelse från bestämmelserna i artikel 87 eller de förordningar som avses i artikel 89, om ett sådant beslut är motiverat på grund av exceptionella omständigheter. Om kommissionen beträffande ett sådant stöd redan har inlett det förfarande som avses i första stycket av denna punkt, skall kommissionen – i sådana fall där staten har lämnat in en begäran till rådet – skjuta upp förfarandet till dess rådet har tagit ställning till statens begäran.

Om rådet inte har tagit ställning till nämnda begäran inom tre månader efter det att den inlämnats, skall kommissionen fatta beslut i ärendet.

3. Kommissionen skall underrättas i så god tid att den kan yttra sig om alla planer på att vidta eller ändra stödåtgärder. Om den anser att någon sådan plan inte är förenlig med den gemensamma marknaden enligt artikel 87, skall den utan dröjsmål inleda det förfarande som anges i punkt 2. Medlemsstaten i fråga får inte genomföra åtgärden förrän detta förfarande lett till ett slutgiltigt beslut.”

13. Enligt artikel 89 EG får rådet anta förordningar för tillämpningen av artiklarna 87 EG och 88 EG. Rådet har med stöd av denna befogenhet antagit förordning (EG) nr 659/1999 om tillämpningsföreskrifter för artikel 88 EG.(5)

14. Begreppet befintligt stöd definieras i artikel 1 b i förordning nr 659/1999. I denna artikel föreskrivs att begreppet, i denna förordning, omfattar följande:

”i) … allt stöd som fanns innan fördraget trädde i kraft i respektive medlemsstat, det vill säga stödordningar och individuellt stöd som infördes före och som fortfarande är tillämpliga efter det att fördraget har trätt i kraft,

ii) godkänt stöd, det vill säga stödordningar och individuella stöd som har godkänts av kommissionen eller rådet,

iii) stöd som anses ha godkänts enligt artikel 4.6 i denna förordning[(6) ] eller före denna förordning men i enlighet med detta förfarande,

iv) stöd som enligt artikel 15 är att betrakta som befintligt stöd[(7) ],

v) stöd som är att betrakta som befintligt stöd, eftersom det kan fastställas att det inte utgjorde något stöd när det infördes men senare blev ett stöd på grund av utvecklingen av den gemensamma marknaden, utan att medlemsstaten företagit någon ändring. När vissa åtgärder blir stöd sedan en verksamhet har liberaliserats genom gemenskapslagstiftning, skall sådana åtgärder inte betraktas som befintligt stöd efter det datum som har fastställts för liberalisering.”

15. Förfarandet för granskning av befintligt stöd regleras i artiklarna 17–19 i förordning nr 659/1999. I artikel 17 föreskrivs att kommissionen i samarbete med medlemsstaterna skall granska befintliga stödordningar. Om kommissionen anser att en befintlig stödordning inte är eller inte längre är förenlig med den gemensamma marknaden, skall den underrätta den berörda medlemsstaten om sin preliminära uppfattning och ge den berörda medlemsstaten tillfälle att inkomma med sina synpunkter inom en månad. Denna tidsfrist kan förlängas.

16. Enligt artikel 18 i förordningen skall kommissionen, om den mot bakgrund av de upplysningar som medlemsstaten har gett in enligt artikel 17 finner att den befintliga stödordningen inte är eller inte längre är förenlig med den gemensamma marknaden, utfärda en rekommendation för den berörda medlemsstaten med förslag till lämpliga åtgärder. I rekommendationen kan särskilt föreslås att stödordningens innehåll ändras i substans, att krav som gäller förfaranden införs, eller att stödordningen avskaffas.

17. Enligt artikel 19 i förordningen skall kommissionen om den berörda medlemsstaten inte godtar de föreslagna åtgärderna och kommissionen, efter att ha beaktat den berörda medlemsstatens synpunkter fortfarande anser att dessa åtgärder är nödvändiga, inleda ett formellt granskningsförfarande i enlighet med artikel 88.2 EG.

III – Det skatterättsliga systemet för samordningscentra

18. Det skatterättsliga systemet för samordningscentra som antagits av Konungariket Belgien infördes genom kunglig kungörelse av den 30 december 1982(8) . Det är klarlagt att systemet inte har genomgått någon avgörande förändring under perioden från det att kommissionen åren 1984, 1987 och 1990 meddelade den belgiska regeringen att den ansåg att systemet inte utgjorde statligt stöd fram till tidpunkten för beslutet av den 17 februari 2003(9) .

19. Ett samordningscenter kan upprättas i form av ett belgiskt företag med juridisk person eller i form av en filial bildad i Belgien av ett utländskt bolag. För att omfattas av det skatterättsliga systemet som infördes genom kunglig kungörelse nr 187 krävs att ett center beviljats en föregående och individuell koncession genom kunglig kungörelse. För att få en sådan koncession måste centret ingå i en multinationell företagsgrupp. Detta villkor förutsätter bland annat att de företag som ingår i gruppen är etablerade i minst fyra länder. Företagsgruppen måste även disponera över ett kapital och reserver på minst 1 miljard BEF. Den måste vidare ha en konsoliderad årsomsättning på minst 10 miljarder BEF. Banker och försäkringsbolag är uteslutna från att delta i systemet.

20. Centret i fråga skall ha som enda syfte att utveckla och centralisera en eller flera förberedande funktioner eller stödfunktioner till förmån för alla eller vissa av företagen i gruppen.(10)

21. Centret måste ha åtminstone motsvarande tio heltidsanställda i Belgien vid utgången av sina första två verksamhetsår.

22. Den koncession som centret beviljas är giltigt i tio år och kan förlängas för ytterligare en tioårsperiod.

23. Det skatterättsliga system som de godkända samordningscentren omfattas av inkluderar följande åtgärder:

– Centrens beskattningsbara inkomst bestäms schablonmässigt. Den motsvarar en procentuell andel av summan av utgifter och driftskostnader exklusive personalkostnader, finansiella avgifter och företagsskatt.

– Centren är befriade från fastighetsskatt för de fastigheter som de använder i sin yrkesmässiga verksamhet.

– Registreringsskatten på 0,5 procent behöver varken betalas på ett centers kapitaltillskott eller på ökning av det egna kapitalet.

– Centren är befriade från skatt på inkomst av kapital. På det sättet är med vissa undantag dels utdelningar, räntor och vinster som centren delar ut, dels avkastningen på centrens insatta medel, befriade från denna skatt.

– Centren betalar en årlig skatt som är fastställd till 400 000 BEF per heltidsanställd men som inte får överstiga 4 000 000 BEF per center.

IV – Bakgrund och förfarande

1. De faktiska omständigheterna före kommissionens beslut

24. Kommissionen undersökte det skatterättsliga systemet för samordningscentra första gången år 1984. I beslut av den 16 maj 1984 ansåg kommissionen att systemet inte utgjorde något stöd. Systemet skilde sig dock i sak från det system som anmälts till kommissionen. Kommissionen inledde således ett formellt granskningsförfarande i december 1985. På grundval av de ändringar som den belgiska regeringen gjorde i systemet ansåg kommissionen att detta inte längre innefattade något inslag av stöd och underrättade i skrivelse av den 9 mars 1987 regeringen att förfarandet hade avslutats.

25. Denna bedömning bekräftades av det svar som sir Leon Brittan, dåvarande kommissionsledamoten med ansvar för konkurrensfrågor, på kommissionens vägnar lämnade den 24 september 1990 på Europaparlamentets ledamot Gijs de Vries skriftliga fråga nr 1735/90.(11)

26. Efter ett betänkande avseende skattekonkurrensen mellan medlemsstaterna antog rådet för ekonomiska och finansiella frågor (Ekofin-rådet) en uppförandekod för företagsbeskattning.(12) Ekofin-rådet satte upp en ad hoc-grupp, den så kallade uppförandekodgruppen, med uppgift att identifiera nationella skatteåtgärder med skadliga följder för den gemensamma marknaden.

27. Kommissionen åtog sig till följd av medlemsstaternas åtgärder att ge ut riktlinjer för tillämpningen av artiklarna 87 EG och 88 EG beträffande åtgärder som rör direkt beskattning av företag och ”att noggrant övervaka att reglerna beträffande detta stöd genomförs rigoröst”. Kommissionen antog således den 11 november 1998 ett meddelande om tillämpningen av reglerna om statligt stöd på åtgärder som omfattar direkt beskattning av företag.(13) På grundval av detta meddelande inledde kommissionen en granskning eller en förnyad granskning av medlemsstaternas gällande skatterättsliga system.

28. I samband härmed begärde kommissionen i februari 1999 vissa upplysningar från de belgiska myndigheterna gällande det skatterättsliga systemet för samordningscentra som fanns omnämnt bland de 66 för den gemensamma marknadens funktion potentiellt skadliga nationella åtgärder som listats av uppförandekodgruppen. Myndigheterna svarade i mars 1999.

29. I juli 2000 informerade kommissionens tjänstemän myndigheterna om att systemet föreföll utgöra statligt stöd. För att inleda samarbetsförfarandet enligt artikel 17 i förordning nr 659/1999 gav kommissionens tjänstemän myndigheterna tillfälle att inkomma med sina synpunkter inom en månad.

30. Under sitt möte den 26–27 november 2000 erinrade Ekofin-rådet om att, när det gäller den direkta företagsbeskattningen, alla skadliga åtgärder skall ha avvecklats före den 1 januari 2003 i enlighet med dess resolution av den 1 december 1997. Rådet antog förslaget från ordförandeskapet som föreskrev att när det gäller företag som omfattas av ett skatterättsligt system med skadliga effekter den 31 december 2000 dessa effekter skall upphöra att gälla senast den 31 december 2005 oberoende av huruvida systemen har beviljats för en bestämd tidsperiod eller inte. Rådet förutsåg dock att det efter rapport från uppförandekodgruppen i enskilda fall och i syfte att beakta särskilda omständigheter kunde besluta om att skjuta upp verkningarna av vissa skadliga skatterättsliga system till efter den 31 december 2005.(14)

31. Efter skriftväxling med de belgiska myndigheterna föreslog kommissionen i skrivelse av den 11 juli 2001 med stöd av artikel 88.1 EG att myndigheterna i fråga skulle vidta ett flertal lämpliga åtgärder för att det skatterättsliga systemet för samordningscentra skulle bli förenligt med den gemensamma marknaden. Kommissionen angav även i skrivelsen till myndigheterna att de centra som godkänts innan sådana lämpliga åtgärder antas, skulle som en övergångsåtgärd kunna fortsätta att omfattas av det skatterättsliga systemet till och med den 31 december 2005.(15)

32. Eftersom de åtgärder som kommissionen hade föreslagit inte antogs av de belgiska myndigheterna inledde kommissionen det formella granskningsförfarandet genom ett beslut som delgavs genom en skrivelse av den 27 februari 2002 och offentliggjordes i Europeiska gemenskapernas officiella tidning den 20 juni 2002.(16) Kommissionen beredde bland annat Konungariket Belgien tillfälle att inkomma med uppgifter om antalet samordningscentra som godkänts fram till detta datum samt att för vart och ett av dessa ange datum för den senaste koncession eller förlängning som var gällande. Den beredde även medlemsstaten och berörda tredje parter möjlighet att inkomma med sina synpunkter och att tillhandahålla all relevant information för att avgöra huruvida de som omfattades av det avsedda systemet hade berättigade förväntningar som gjorde det nödvändigt att föreskriva övergångsåtgärder.(17)

33. I skrivelse av den 16 maj 2002 anmälde de belgiska myndigheterna ett nytt skatterättsligt system för samordningscentra till kommissionen. Kommissionen registrerade detta som ett nytt stöd med nummer N 351/2002.

34. Den 21 januari 2003 beviljade Ekofin-rådet förlängning av förmånerna av vissa skadliga skatterättsliga system till efter år 2005. Vad gäller det belgiska skatterättsliga systemet för samordningscentra föreskrev rådet att de centra som omfattades av systemet den 31 december 2000 skulle kunna fortsätta att omfattas av detta till och med den 31 december 2010.(18)

2. Kommissionens beslut

35. Den 17 februari 2003 antog kommissionen det ifrågasatta beslutet, vilket delgavs Konungariket Belgien samma dag.

36. I beslutet motiverade kommissionen inledningsvis varför den hade karaktäriserat det skatterättsliga systemet för samordningscentra som befintligt stöd samt angav den rättsliga grunden för det förfarande den hade följt. I samma beslut anges att artikel 1 b i förordning nr 659/1999 skulle kunna utgöra rättslig grund i det aktuella fallet och att, om det inte är möjligt, artiklarna 87 EG och 88 EG utgör den verkliga rättsliga grund på vilken kommissionens agerande stöder sig.

37. Det anges också i det ifrågasatta beslutet att, om detta skulle bedömas som ett upphävande eller en ändring av besluten från åren 1984 och 1987, beslutet uppfyller de villkor som gäller för kommissionens rätt att upphäva eller ändra varje gynnande rättsakt som är rättsstridig.

38. Därefter redogör kommissionen för skälen till varför den anser att de olika åtgärder som utgör det skatterättsliga systemet för samordningscentra uppfyller villkoren i artikel 87.1 EG, utan att systemet omfattas av något av de undantag som avses i artikel 87.2 och 87.3 EG.

39. Avslutningsvis undersökte kommissionen samordningscentrens berättigade förväntningar. Den medgav existensen av berättigade förväntningar och att detta motiverar att kommissionen tillåter att de centra som den 31 december 2000 hade en gällande koncession, får dra nytta av fördelarna med det skatterättsliga systemet i fråga fram till dess att den koncessionsperiod som gällde vid tiden för delgivningen av beslutet av den 17 februari 2003 löper ut, dock senast till den 31 december 2010. Kommissionen klargjorde att detta ställningstagande bygger på de skäl som anges nedan.

40. Kommissionen förklarade att en koncession utfärdad av de belgiska myndigheterna utgör ett förhandserkännande av att centret som beviljats koncession för tio år uppfyller villkoren för att kunna omfattas av undantagsordningen enligt kunglig kungörelse nr 187 utan att det varje år skall inge bevis härom. Kommissionen angav emellertid att denna koncession inte innebär att dessa myndigheter har åtagit sig att gentemot det godkända centret bibehålla fördelarna med systemet i tio år. Den erinrade även om att för det fall förfarandet för granskning av befintligt stöd tillämpas kan kommissionens beslut inte ha retroaktiv verkan. Vidare måste kommissionen garantera rättssäkerheten genom att fastställa en övergångsperiod för det omtvistade systemets upphävande om detta är nödvändigt.

41. I detta avseende ansåg kommissionen att hänsyn måste tas till de betydande investeringar som gjorts av samordningscentren och de grupper dessa tillhör. Dessa investeringar har gjorts för att inrätta och utveckla centrens infrastruktur och för att omorganisera strukturer, nätverk, förfaranden och fördelningen av uppgifter inom gruppen. Kommissionen måste även ta hänsyn till långsiktiga åtaganden som ingåtts med personal, fastighetsbolag och finansinstitut. Kommissionen angav att även om en koncession inte garanterar det ifrågavarande skatterättsliga systemets fortbestånd eller dess förmånliga karaktär, så har centret inrättats, investeringar gjorts och förpliktelser ingåtts med skäligen berättigad förlitan på en viss kontinuitet för de ekonomiska villkoren, inbegripet det skatterättsliga systemet. Av detta drog kommissionen slutsatsen att den bör bevilja en övergångsperiod varigenom systemet kan avskaffas gradvis för dem som vid den aktuella tidpunkten omfattades av detta.

42. Kommissionen tillade emellertid följande i skäl 120:

”Eftersom en koncession inte medför några som helst rättigheter avseende ordningens fortbestånd eller dess förmånliga karaktär, inte ens medan koncessionen gäller, anser kommissionen att den inte i något fall kan ge rätt till en förlängning av ordningen efter det att koncessionen löpt ut. Med beaktande av att koncessioner uttryckligen är begränsade till en tioårsperiod är det inte ens möjligt att berättigade förväntningar funnits på en automatisk förlängning, vilket hade inneburit en teoretiskt sett evig koncession.”

43. Av föregående skäl drog kommissionen sina slutsatser formulerade enligt följande:

”121. Kommissionen konstaterar att den stödordning som är tillämplig på samordningscentren i Belgien är oförenlig med den gemensamma marknaden och att avtalets enskilda beståndsdelar antingen måste upphävas eller ändras så att deras oförenlighet upphör. Från och med delgivningen av detta beslut får den förmån som ordningen eller delar av denna medför inte längre beviljas nya center, och förmånen får inte heller upprätthållas genom att gällande koncessioner förlängs. Kommissionen noterar att de center som beviljades koncession 2001 sedan den 31 december 2002 inte längre omfattas av ordningen.

122. Vad beträffar de center som för närvarande omfattas av ordningen medger kommissionen att 1984 års beslut om godkännande av det kungliga beslutet nr 187 samt svaret från kommissionsledamoten med ansvar för konkurrensfrågor på en skriftlig fråga från parlamentet ... har skapat berättigade förväntningar på att denna ordning inte utgör någon överträdelse av fördragets bestämmelser om statligt stöd.

123. Med anledning av de betydande investeringar som genomförts på grundval av detta är det dessutom motiverat med tanke på respekten för stödmottagarnas berättigade förväntningar och rättssäkerhet att bevilja de redan godkända centren en rimlig tidsfrist för att gradvis avveckla ordningen. Kommissionen anser att denna rimliga tidsfrist löper ut den 31 december 2010. De center vilkas koncession löper ut före detta datum kan inte längre omfattas av denna ordning efter det att deras koncession har löpt ut. Då en koncession löpt ut, och i alla händelser efter den 31 december 2010, kommer det att vara olagligt att bevilja eller upprätthålla skatteförmånerna i fråga.”

44. Beslutet av den 17 februari 2003 hade ursprungligen följande lydelse:

”Artikel 1

Den skatteordning som för närvarande gäller i Belgien till förmån för samordningscenter vilka beviljats koncession på grundval av det kungliga beslutet nr 187 är en stödordning som är oförenlig med den gemensamma marknaden.

Artikel 2

Belgien skall upphäva den stödordning som nämns i artikel 1 eller ändra den så att den blir förenlig med den gemensamma marknaden.

Från och med dagen för delgivningen av detta beslut får den förmån som denna ordning eller delar av denna medför inte längre beviljas nya stödmottagare och inte heller upprätthållas genom att gällande koncessioner förlängs.

De center som beviljades koncession före den 31 december 2000 får upprätthålla ordningen till dess att koncessioner som gäller detta datum upphör att gälla, dock senast till och med den 31 december 2010. I enlighet med punkt 2 gäller att om koncessionen förlängs före detta datum, får den fördel som följer av den ordning som är föremål för detta beslut inte längre beviljas ens tillfälligt.

…”

45. Efter att ha konstaterat att formuleringen ”detta datum” i artikel 2 tredje stycket första meningen i beslutet kan missförstås, beslutade kommissionen att ersätta denna med ”vid tidpunkten för delgivningen av detta beslut”. Kommissionen gjorde således nämnda rättelse den 23 april 2003 som delgavs Konungariket Belgien den 25 april 2003.

46. Enligt rättelsen skall artikel 2 tredje stycket i beslutet av den 17 februari 2003 lyda som följer:

”De center som beviljades koncession före den 31 december 2000 får upprätthålla ordningen till dess att koncessioner som gäller vid tidpunkten för delgivningen av detta beslut [(19) ] upphör att gälla, dock senast till och med den 31 december 2010. I enlighet med punkt 2 gäller att om koncessionen förlängs före detta datum, får den fördel som följer av den ordning som är föremål för detta beslut inte längre beviljas ens tillfälligt.”

47. Med beaktande av denna rättelse skall räckvidden av de övergångsåtgärder som föreskrivs i beslutet av den 17 februari 2003 såsom samtliga parter kommit överens om under förfarandet förstås enligt nedanstående. De samordningscentra som hade en individuell koncession som var gällande vid tidpunkten för delgivningen av beslutet, det vill säga den 17 februari 2003, får fortsätta att omfattas av systemet under löptiden av koncessionen, dock senast till den 31 december 2010. Dock kan ingen koncession förlängas från och med den 17 februari 2003.

3. Förfarandena mot kommissionens beslut

48. Konungariket Belgien väckte genom ansökan av den 25 april 2003 talan om ogiltigförklaring av beslutet av den 17 februari 2003 i dess ursprungliga lydelse. Konungariket Belgien ansökte även om uppskov med verkställigheten av detta beslut.

49. Till följd av rättelsen som delgavs Konungariket Belgien den 25 april 2003 ingav det med stöd av artikel 42.2 i rättegångsreglerna ny ansökan den 9 maj 2003 i syfte att åberopa två nya grunder och att utsträcka sin talan om ogiltigförklaring till kommissionens beslut i dess ändrade lydelse.

50. Forum 187 väckte genom ansökan av den 28 april 2003 talan vid Europeiska gemenskapernas förstainstansrätt om ogiltigförklaring av kommissionens beslut i dess ursprungliga lydelse. Forum 187 ansökte även om uppskov med verkställigheten av detta beslut. Den 16 maj 2003 väckte denna genom en tilläggsansökan talan mot kommissionens beslut i dess ändrade lydelse.

51. Förstainstansrätten förklarade genom beslut av den 16 maj 2003 att den avstod från fortsatt handläggning av talan och uppskovsyrkandet till förmån för domstolen där dessa förfaranden registrerades under målnummer C-217/03 respektive C-217/03 R.

52. I en särskild inlaga av den 16 juni 2003 invände kommissionen att det förelåg rättegångshinder för prövning av Forum 187:s talan. Forum 187 inkom med yttrande över invändningen den 7 augusti 2003. Domstolen beslutade den 30 mars 2004 att pröva denna fråga i samband med prövningen i sak.

53. Domstolens ordförande fattade i beslut av den 26 juni 2003 avgörande i de ansökningar om uppskov av kommissionens beslut som gjorts av den belgiska regeringen och Forum 187. Ordföranden fattade följande beslut:

”1) Kommissionens beslut K(2003) 564 slutlig av den 17 februari 2003 om Belgiens stödprogram för samordningscentra i Belgien får tills vidare inte verkställas, i den del Konungariket Belgien däri förbjuds att förnya de godkännanden för samordningscentren som gäller vid tiden för delgivningen av nämnda beslut.

2) Effekterna av eventuella förnyanden som sker med stöd av detta beslut kan inte gälla längre än till dess att målet rörande huvudsaken avgjorts.

…”

54. Målen C-182/03 och C-217/03 förenades vad gäller det muntliga förfarandet och domen. Parterna utvecklade sin talan vid förhandlingen den 14 september 2005.

4. De faktiska omständigheterna efter kommissionens beslut

55. För det första granskade kommissionen det nya skatterättsliga systemet för samordningscentra som anmäldes av Konungariket Belgien i skrivelse av den 16 maj 2002.

56. Genom beslut av den 23 april 2003 godkände kommissionen det nya skatterättsliga systemet bland annat i de delar detta föreskrev tillämpning av principen om förhandsgodkännande för samordningscentra som gäller i tio år och fastställande av beskattningsunderlaget beräknat med utgångspunkt i de sammanlagda driftskostnaderna och tillämpning av en lämplig procentsats. Kommissionen inledde dock ett formellt granskningsförfarande beträffande de tre åtgärder av det nya systemet som befriar centren från kapitalinkomstskatt, skatt på kapitaltillskott samt beskattning av vissa så kallade extraordinära eller frivilliga förmåner som beviljats dessa.

57. Efter det att förfarandet inletts åtog sig Konungariket Belgien att slopa samordningscentrens undantag i fråga och att ersätta dessa med sådana befrielse- eller avdragsförmåner som gäller generellt för företag som är etablerade i Belgien. Vidare åtog sig Konungariket Belgien att beskatta samtliga av samordningscentrens extraordinära och frivilliga förmåner.

58. Med hänsyn till dessa åtaganden ansåg kommissionen i sitt beslut av den 8 september 2004 att de åtgärder som utgör det nya skatterättsliga systemet för samordningscentra inte utgör stöd enligt artikel 87.1 EG.(20)

59. Vid förhandlingen den 14 september 2005 anförde företrädaren för Konungariket Belgien att de belgiska myndigheterna inte hade erhållit tillräckligt precisa uppgifter från kommissionens tjänstemän för att kunna genomföra det nya systemet och att detta slutligen övergetts. Kommissionen informerades om detta i skrivelse av den 28 februari 2005. Han anförde vidare att Konungariket Belgien valt att införa generella åtgärder som hade antagits under sommaren 2005.

60. För det andra har Konungariket Belgien vidtagit åtgärder till förmån för de samordningscentra vars koncessioner löpte ut efter beslutet av den 17 februari 2003.

61. Konungariket Belgiens finansminister anmälde i skrivelse daterad den 20 mars 2003 till kommissionen, i enlighet med artikel 88.3 EG, sin avsikt att till och med den 31 december 2005 bevilja skatterättsliga förmåner som var identiska med förmånerna i det skatterättsliga systemet för samordningscentra för de centra vars koncessioner löpte ut mellan den 17 februari 2003 och den 31 december 2005.

62. Konungariket Belgien begärde även i skrivelse samma dag att rådet skulle förklara att dessa åtgärder är förenliga med den gemensamma marknaden enligt artikel 88.2 tredje stycket EG.

63. I skrivelse av den 25 april 2003 svarade kommissionens ordförande Belgiens finansminister att beslutet av den 17 februari var verkställbart och att Belgien inte kunde skjuta upp dess tillämpning. Vidare kunde skrivelsen av den 20 mars 2003 inte anses utgöra en anmälan av ett nytt stöd enligt artikel 88.3 EG, eftersom beviljande och förlängning av förmånerna av det omtvistade skatterättsliga systemet uttryckligen behandlades i beslutet.

64. I skrivelse av den 26 maj 2003 anmälde Konungariket Belgien återigen till kommissionen sin avsikt såsom uttryckt i skrivelsen av den 20 mars 2003. Det inkom i skrivelse av samma dag med ytterligare en begäran om att rådet skulle förklara att de avsedda åtgärderna är förenliga med den gemensamma marknaden enligt artikel 88.2 tredje stycket EG.

65. Vid sitt sammanträde den 3 juni 2003 godkände Ekofin-rådet i princip denna begäran och ålade Ständiga representanternas kommitté att vidta alla nödvändiga åtgärder för att göra det möjligt för rådet att anta det avsedda beslutet så snart som möjligt, och under alla omständigheter före slutet av juni 2003.

66. Som svar på Konungariket Belgiens anmälan i skrivelsen av den 26 maj 2003 bekräftade kommissionen i skrivelse av den 17 juli 2003 sitt svar av den 25 april 2003, utan inverkan på det ovannämnda interimistiska beslutet av den 26 juni 2003.

5. Rådets beslut

67. I sitt beslut av den 16 juli 2003 erinrade rådet om det rättsliga och faktiska sammanhang i vilket Konungariket Belgien begärt att rådet beviljar de avsedda åtgärderna för samordningscentra vars koncessioner löper ut mellan den 17 februari 2003 och den 31 december 2005.

68. Rådet anmärkte följaktligen att kommissionen åren 1987 och 1990 ansett att det skatterättsliga system för samordningscentra som inrättats genom kunglig kungörelse nr 187 inte föranledde någon invändning. Rådet redogjorde för de omständigheter som föranlett kommissionen att företa en ny granskning av systemet och för innehållet i beslutet av den 17 februari 2003. Rådet erinrade även om att det under sitt möte den 26 och 27 november 2000 antagit slutsatser i enlighet med vilka de företag som omfattades av ett skatterättsligt system med skadliga effekter den 31 december 2000 fick fortsätta att omfattas av detta system till och med den 31 december 2005 och att rådet förbehöll sig möjligheten att bevilja en förlängning efter detta datum för att ta hänsyn till särskilda omständigheter.

69. Rådet angav vidare att de centra som omfattades av Konungariket Belgiens begäran är innehavare av en tillfällig koncession som med stöd av kunglig kungörelse nr 187 kunde förlängas. Utan de förutsedda åtgärderna riskerar centren att tvingas upphöra med sin verksamhet i Belgien. Detta skulle få mycket negativa ekonomiska och sociala följder för denna medlemsstat.

70. Rådet nämnde även att kommissionen i sitt beslut förutsett att effekterna av det skatterättsliga systemet för samordningscentra kan bibehållas till och med förfallodagar som inträder efter den 31 december 2005 och att kommissionen i andra beslut beviljat tidsfrister till och med den 31 december 2010 för liknande skatterättsliga system i andra medlemsstater. Därför borde en tillämpning av de särskilda åtgärder som Konungariket Belgien avser att genomföra inte ge upphov till någon oproportionerlig snedvridning av konkurrensen med hänsyn till de förväntade fördelarna.

71. Rådet drog därav slutsatsen att det verkligen förelåg exceptionella omständigheter som berättigade det till att bifalla Konungariket Belgiens begäran om att till och med den 31 december 2005 bevilja de avsedda skatteåtgärderna till samordningscentren som var godkända den 31 december 2000 och vars koncessioner löpte ut mellan den 17 februari 2003 och den 31 december 2005.

72. Med beaktande av dessa omständigheter beslutade rådet följande:

”Artikel 1

Det stöd som Belgien avser att till och med den 31 december 2005 bevilja de företag som den 31 december 2000 var godkända som samordningscentrum enligt kunglig förordning nr 187 av den 30 december 1982 och vars godkännande löper ut mellan den 17 februari 2003 och den 31 december 2005 och som innebär undantag från de allmänna skattereglerna enligt följande villkor skall anses vara förenligt med den gemensamma marknaden:

– Tillämpande av den normala skattesatsen för företag på en fiktiv skattebas som fastställs som en skiftande procentuell andel av vissa driftskostnader (’kostnadsplusmetoden’). En alternativ skattebas väljs dock då denna överstiger den skattebas som tillämpningen av kostnadsplusmetoden resulterar i. Denna alternativa skattebas omfattar de onormala och frivilliga förmåner som centrumen erhåller samt icke avdragsgilla utgifter.

– Tillämpande av en särskild årlig skatt på 10 000 euro per anställd, dock högst 100 000 euro.

– Befrielse från fastighetsskatt (’précompte immobilier’) för fast egendom som ägs av centrumen och som de använder för sin förvärvsverksamhet.

– Befrielse från [skatt på inkomst av kapital] (’précompte mobilier’) på betalningar av utdelningar, räntor och royalties som görs av samordningscentrumen, med undantag av räntor då betalningsmottagaren är en fysisk eller juridisk skattskyldig person.

– Befrielse från [skatt på inkomst av kapital] (’précompte mobilier’) på inkomster som centrumen uppbär till följd av placeringar.

– Befrielse från kapitalregistreringsskatten på 0.50 [procent] på tillskjutet kapital och höjningar av aktiekapitalet.

...”

6. Förfarandet mot rådets beslut

73. Kommissionen väckte genom ansökan av den 24 september 2003 talan hos domstolen om ogiltigförklaring av rådets beslut.

74. Rådet ingav sitt svaromål den 16 december 2003, kommissionen sin replik den 27 februari 2004 och rådet sin duplik den 18 maj 2004.

75. Efter det skriftliga förfarandet hade avslutats avkunnade domstolen dom av den 29 juni 2004 i mål C-110/02, kommissionen mot rådet.(21) I detta mål fann domstolen att rådet inte längre var behörigt att med stöd av artikel 88.2 tredje stycket EG bevilja att en utbetalning görs till förmånstagarna av ett olagligt stöd som tidigare har förklarats oförenligt med den gemensamma marknaden i ett beslut av kommissionen i syfte att kompensera stödmottagarna för de återbetalningar som de ålagts att göra enligt kommissionens beslut.(22)

76. Parterna uttalade sig vid förhandlingen den 1 4 september 2005 om vilka verkningar denna dom har i förevarande mål.

V – Prövning av talan

77. Jag skall börja med att pröva talan som kommissionen har väckt mot rådets beslut.

A – Talan mot rådets beslut (mål C-399/03)

1. Parternas yrkanden och grunder

78. Kommissionen har yrkat att rådets beslut skall ogiltigförklaras och att rådet skall förpliktas att ersätta rättegångskostnaderna.

79. Kommissionen har till stöd för sin talan anfört fyra grunder som avser rådets bristande behörighet, maktmissbruk och åsidosättande av handläggningsregler, åsidosättande av fördraget och allmänna gemenskapsrättsliga principer. Som andrahandsgrunder har kommissionen anfört uppenbart oriktig bedömning och maktmissbruk avseende förekomsten av exceptionella omständigheter.

80. Kommissionen har gjort gällande att det framgår av domen i det ovannämnda målet kommissionen mot rådet att den första grunden är välgrundad. Den har angett att rådets beslut har till syfte att behålla effekterna av det omtvistade skatterättsliga systemet som kommissionen har förklarat vara oförenligt med den gemensamma marknaden. Dessutom är det inte fråga om en ny stödordning eller enskilda åtgärder såsom rådet har anfört.

81. Kommissionen har vidare anfört att rådet av tidsmässiga skäl ( rationae temporis ) inte längre hade behörighet att anta beslutet av den 16 juli 2003, eftersom det enligt artikel 88.2 EG måste ta ställning inom tre månader. Tidpunkten då Konungariket Belgien inlämnade sin begäran om stödet i fråga till rådet skall enligt kommissionen fastställas till den 20 mars 2003.

82. Rådet har i första hand yrkat att talan skall ogillas och i andra hand att verkningarna av dess beslut skall kvarstå till den dag då domstolen meddelar dom. Det har även yrkat att kommissionen skall förpliktas att ersätta rättegångskostnaderna.

83. Rådet har hävdat att slutsatsen i det ovannämnda målet kommissionen mot rådet inte är tillämplig i förevarande mål. Rådet har nämligen i förevarande fall godkänt att ett nytt stöd inrättas som skiljer sig från det som åsyftas i kommissionens beslut.

84. Det har angett att den omständigheten att en stödordning har förklarats oförenlig inte hindrar att en berörd medlemsstat beviljar ett nytt stöd till företag som skulle kunna ha omfattats av den tidigare stödordningen. Detta framgår för övrigt uttryckligen av förordning nr 659/1999.

85. Rådet har gjort gällande att de stöd som beviljats i dess beslut, av nedanstående skäl, skiljer sig från det skatterättsliga system för samordningscentra som kommissionen har förklarat utgöra statligt stöd som är oförenligt med den gemensamma marknaden. För det första har stödet formellt sett inrättats genom andra rättsliga bestämmelser. För det andra, till skillnad från det skatterättsliga systemet, tilldelas stödet ett begränsat antal identifierbara företag, det vill säga det trettiotal samordningscentra vars koncessioner löpte ut mellan den 17 februari 2003 och den 31 december 2005. Slutligen har beslutets verkningar begränsats till den 31 december 2005.

86. Rådet har anfört att den omständigheten att kommissionen har förklarat det skatterättsliga systemet för samordningscentra oförenligt med den gemensamma marknaden inte hindrar Konungariket Belgien från att bevilja skattemässiga förmåner till vissa centra som är jämförbara med dem som avses i det tidigare systemet.

87. Rådet har därefter påpekat att dess beslut inte har till syfte att undanröja verkningarna av kommissionens beslut. Även om kommissionen har förklarat att det skatterättsliga systemet för samordningscentra framdeles utgör statligt stöd, har rådet och kommissionen rätt att bevilja stödåtgärder om de anser att det är berättigat av omständigheterna.

88. Slutligen, vad gäller tiden som förflöt mellan Konungariket Belgiens begäran och beslutet av den 16 juli 2003, har rådet gjort gällande att skrivelsen av den 20 mars 2003 som skickades av Belgiens ständige representant vid Europeiska unionen bara utgör en förberedande handling som avsåg att underlätta översättningarna så att diskussionen angående de avsedda åtgärderna kunde äga rum. Konungariket Belgiens begäran inlämnades således inte till rådet förrän den 26 maj 2003.

2. Bedömning

89. Mot bakgrund av den bedömning som domstolen i plenum gjorde i sin dom i det ovannämnda målet kommissionen mot rådet angående behörighetsfördelningen mellan rådet och kommissionen i fråga om statligt stöd, anser jag att grunden om rådets bristande behörighet att anta beslutet av den 16 juli 2003 är välgrundad.

90. Jag vill till stöd för min bedömning börja med att redogöra för bakgrunden till och domstolens motivering i detta mål.

91. Republiken Portugal inrättade åren 1994 och 1999 diverse stödordningar till förmån för vissa jordbruksföretag i form av krediter, anstånd med återbetalning för lån och subventionerade lån. Kommissionen förklarade dessa stödordningar helt eller delvis oförenliga med den gemensamma marknaden och förordnade om ett återkrav av det stöd som utbetalats till stödmottagarna jämte ränta på det belopp som skulle betalas.

92. Till följd av kommissionens beslut framställde Republiken Portugal en begäran till rådet med stöd av artikel 88.2 tredje stycket EG att det skulle godkänna ett beviljande av stöd till de portugisiska uppfödare som befunnits återbetalningsskyldiga av ovannämnda stöd med ett belopp motsvarande det som skulle återbetalas.

93. Rådet biföll denna begäran.(23) Det anförde att återbetalningen av stödet som beviljats av Republiken Portugal hotar den ekonomiska existensen för många förmånstagare och torde ha en mycket stor negativ social effekt i vissa regioner av denna medlemsstat.(24) Det drog slutsatsen att det således förelåg exceptionella omständigheter i den mening som avses i artikel 88.2 tredje stycket EG som gjorde det möjligt att bevilja den avsedda åtgärden.

94. Kommissionen väckte genom ansökan talan vid domstolen om ogiltigförklaring av detta beslut och anförde till stöd härför bland annat den grunden att rådet inte var behörigt att anta detta beslut.

95. I sin bedömning av denna grund förde domstolen ett resonemang i två steg. För det första klargjorde domstolen räckvidden av artikel 88.2 tredje stycket EG vari rådets behörighet i fråga om statligt stöd fastställs. Domstolen anmärkte att denna bestämmelse har karaktär av undantag, eftersom artiklarna 87 EG och 88 EG ger kommissionen en central roll när det gäller att avgöra en stödåtgärds eventuella oförenlighet med den gemensamma marknaden.

96. Vidare ansåg domstolen att det framgår av innehållet i artikel 88.2 tredje och fjärde styckena att om den berörda medlemsstaten inte har framställt någon begäran till rådet innan kommissionen har fastställt att det ifrågasatta stödet är oförenligt med den gemensamma marknaden har rådet inte längre rätt att utöva den särskilda befogenhet som det i tredje stycket har anförtrotts för att fastställa att ett sådant stöd är förenligt med den gemensamma marknaden.(25)

97. Domstolen tillade att denna tolkning, som gör det möjligt att undvika att samma statliga stöd blir föremål för motstridiga beslut som antas efter varandra av kommissionen och rådet, bidrar till rättssäkerheten.

98. Vidare ansåg domstolen att den därigenom fastställda begränsningen av rådets behörighet innebär att rådet inte heller är behörigt att anta ett beslut avseende ett stöd som har till syfte att till mottagarna av det olagliga stödet, som tidigare har förklarats oförenligt med den gemensamma marknaden genom ett beslut av kommissionen, betala ut ett belopp som skall kompensera för de återbetalningar som stödmottagarna har ålagts i enlighet med detta beslut.

99. Domstolen anförde att det följer av fast rättspraxis att ett upphävande av ett olagligt statligt stöd genom återkrav är en logisk följd av att det har slagits fast att stödet är olagligt. Skyldigheten för en medlemsstat som beviljat ett sådant olagligt stöd att upphäva detta syftar nämligen till att återställa den situation som förelåg innan stödet gavs. Detta syfte är uppnått när stödet i fråga, i förekommande fall jämte dröjsmålsränta, har återbetalats av mottagaren.

100. Därav drog domstolen slutsatsen att om man accepterar att en medlemsstat får bevilja stödmottagare, vilka har erhållit ett olagligt stöd som har förklarats oförenligt med den gemensamma marknaden i ett beslut av kommissionen, ett nytt stöd med motsvarande belopp som det olagliga stödet och vars syfte är att neutralisera följderna av de återbetalningar som stödmottagarna i enlighet med beslutet är skyldiga att göra, skulle detta uppenbarligen innebära att de beslut som har antagits av kommissionen med stöd av artiklarna 87 EG och 88 EG fråntas all ändamålsenlig verkan.

101. Rådet kan inte omintetgöra den ändamålsenliga verkan av ett kommissionsbeslut i vilket ett stöd har förklarats vara oförenligt med den gemensamma marknaden genom att själv förklara att stödet är förenligt med denna. På samma sätt kan, enligt domstolen, rådet inte heller omintetgöra ett sådant besluts ändamålsenliga verkan genom att med stöd av artikel 88.2 tredje stycket EG förklara ett stöd förenligt med den gemensamma marknaden som beviljas mottagarna av det olagliga stödet i syfte att kompensera dessa för de återbetalningar som de ålagts enligt beslutet.(26)

102. En tillämpning av dessa regler i förevarande mål leder till slutsatsen att rådet inte med giltig verkan kunde anta beslutet av den 16 juli 2003.

103. Konungariket Belgien lämnade nämligen inte in sin begäran enligt artikel 88.2 tredje stycket EG förrän efter beslutet av den 17 februari 2003. Rådet hade således, i enlighet med den ovannämnda domen i målet kommissionen mot rådet,(27) inte längre rätt att utöva den särskilda befogenhet som den har enligt denna bestämmelse i syfte att fastställa att den nationella stödordning, som kommissionen i detta beslut förklarat oförenlig med den gemensamma marknaden, förenlig med den gemensamma marknaden. Rådet hade inte heller enligt nämnda dom rätt att frånta kommissionens beslut all ändamålsenlig verkan.

104. Till skillnad från vad rådet har gjort gällande anser jag således att rådet genom att anta beslutet av den 16 juli 2003 har åsidosatt dessa två regler.

105. Det framgår såväl av en jämförelse mellan de åtgärder som beskrivs i artikel 1 i rådets beslut som av Konungariket Belgiens skrivelser av den 28 mars och den 26 maj 2003 att åtgärderna har samma innehåll som dem som föreskrivs i det skatterättsliga systemet för samordningscentra och som omfattas av kommissionens beslut. Genom de åtgärder som rådet har beviljat används nämligen samma beräkningsmetod för att fastställa den beskattningsbara vinsten och samma indrivningsbara skatt beroende på antalet anställda som i det skatterättsliga systemet för samordningscentra. De omfattar vidare samma befrielse från skatt på inkomst av kapital, fastighetsskatt och skatt på kapitaltillskott.

106. Åtgärderna som avses i rådets beslut har beviljats till förmån för samordningscentra som den 31 december 2003 omfattades av det skatterättsliga system som förklarats oförenligt med den gemensamma marknaden och vars koncessioner löpte ut mellan den 17 februari 2003 och den 31 december 2005. Åtgärderna har således beviljats till förmån för företag som omfattades av den stödordning som förklarats oförenlig genom kommissionens beslut och som i och med tillämpningen av detta beslut inte kunde få denna stödordning förlängd.

107. Det framgår slutligen tydligt av motiveringen till rådets beslut att beslutet har till syfte att undanröja verkningarna av kommissionens beslut för de samordningscentra vars koncessioner löpte ut mellan den 17 februari 2003 och den 31 december 2005.(28)

108. Rådet har beviljat Konungariket Belgien att för de samordningscentra vars koncessioner löpte ut mellan den 17 februari 2003 och den 31 december 2005 tillämpa en skattemässig behandling som är identisk med den som föreskrivs i det system som förklarats oförenligt genom kommissionens beslut av den 17 februari 2003 i syfte att gottgöra att ordningen inte kunde förlängas till centrens förmån. På så sätt har rådet fattat beslut angående förenligheten av en stödordning som kommissionen redan uttalat sig om med avsikt att omintetgöra beslutets ändamålsenliga verkan för centrens del.

109. Inget av de argument som rådet har åberopat kan enligt min mening vederlägga denna bedömning. Att de åtgärder som rådet beviljat formellt sett skulle härröra från ny lagstiftning antagen av Konungariket Belgien och inte från en begäran om förlängning av verkningarna av det skatterättsliga system som infördes genom kunglig kungörelse nr 187 rättfärdigar inte att dessa åtgärder skall anses olika. Om det räckte för den berörda medlemsstaten att i identiskt skick återta bestämmelserna från en stödordning som förklarats oförenlig med den gemensamma marknaden i en ny text och att underställa rådet denna skulle, såsom domstolen slog fast i domen i det ovannämnda målet kommissionen mot rådet, behörighetsfördelningen mellan rådet och kommissionen uppenbarligen enkelt kunna kringgås och den ändamålsenliga verkan av ett beslut om oförenlighet till stor del äventyras.

110. Med hänsyn till domen i det ovannämnda målet kommissionen mot rådet skall, för att avgöra huruvida rådet har agerat inom ramen för sin behörighet enligt artikel 88.2 tredje stycket EG, verkningarna av de avsedda åtgärderna som kommissionen och sedan rådet fattat beslut om beaktas.

111. Likaså visar inte argumenten att rådets beslut endast avser ett begränsat antal identifierbara företag och har begränsade verkningar i tiden att rådet hade rätt att bevilja de ifrågavarande åtgärderna med stöd av artikel 88.2 tredje stycket EG.

112. Som framgår av motiveringen av domen i det ovannämnda målet kommissionen mot rådet har behörighetsfördelningen mellan rådet och kommissionen vad gäller statligt stöd nämligen till syfte att bidra till rättssäkerheten genom att undvika att ett och samma stöd blir föremål för motstridiga beslut som antas efter varandra av dessa institutioner.(29) När kommissionen har förklarat att ett stöd är oförenligt med den gemensamma marknaden är det med stöd av de rättsmedel som finns tillgängliga vid gemenskapsdomstolen och de nationella domstolarna som en medlemsstat och stödmottagarna har att direkt eller indirekt ifrågasätta detta beslut. Rättssäkerheten kräver likaså att ett kommissionsbeslut som vunnit laga kraft inte kan ogiltigförklaras genom ett beslut av rådet. Det handlar slutligen om att undvika en eventuell konflikt mellan ett beslut av rådet och en dom av gemenskapsdomstolen avseende kommissionens tidigare beslut.

113. Med beaktande av dessa ändamål är det avgörande kriteriet att utröna huruvida rådets beslut står i strid med kommissionens beslut eller omintetgör verkningarna av detta. Det är således av mindre betydelse att rådets beslut omfattar ett mer begränsat antal företag än kommissionens beslut eller att åtgärderna som beviljas har en kortare varaktighet än det skatterättsliga systemet som förklarats oförenligt av kommissionen. Det är i förevarande fall tillräckligt att konstatera att det i artikel 2 i kommissionens beslut föreskrivs att från och med dagen för delgivningen av beslutet får den förmån som stödordningen medför inte längre upprätthållas genom att gällande koncessioner förlängs (andra stycket) och om koncessionerna löper ut före den 31 december 2010 får den fördel som följer av denna ordning inte längre beviljas ens tillfälligt (tredje stycket).

114. Av detta följer att rådet inte längre var behörigt att ge Konungariket Belgien tillstånd att bevilja dessa centra samma skattebehandling som de fick enligt den ordning som förklarats oförenlig av kommissionen. Enligt min mening skall talan vinna bifall på kommissionens första grund angående rådets bristande behörighet att anta beslutet av den 16 juli 2003 varför beslutet således skall ogiltigförklaras.

115. Med beaktande av det ovan anförda föreslår jag således att domstolen skall ogiltigförklara rådets beslut utan att övriga grunder som kommissionen har anfört till stöd för sin talan behöver prövas. Rådet som är tappande part i förevarande fall skall förpliktas att ersätta rättegångskostnaderna.

116. Rådet har för det fall dess beslut av den 16 juli 2003 ogiltigförklaras, yrkat att beslutets verkningar skall kvarstå till den dag då domstolen meddelar dom.

117. Av ned anstående skäl anser jag att detta yrkande inte kan bifallas. Behörighetsfördelningen som föreskrivs i artikel 88 EG i fråga om statligt stöd har, som jag har anfört ovan, till syfte att undvika eventuella konflikter. Detta avser inte bara konflikter mellan kommissionen och rådet vad gäller en och samma nationella åtgärd utan även mellan rådet och gemenskapsdomstolen när denna dömer i ett mål om ogiltigförklaring av ett kommissionsbeslut.

118. I förevarande fall har talan om ogiltigförklaring väckts i två mål mot beslutet av den 17 februari 2003, av Konungariket Belgien respektive Forum 187. Medlemsstaten har yrkat ogiltigförklaring av beslutet i den del det förbjuder den att förlänga de koncessioner som löper ut från och med den 17 februari 2003. Det är även känt att Konungariket Belgien och Forum 187 genom det interimistiska beslutet av den 26 juni 2003 beviljats uppskov med verkställigheten av kommissionens beslut i den del det förbjuder att koncessionerna förlängs från och med datumet för beslutet. Av detta beslut följer att Konungariket Belgien kan förlänga koncessionerna för de centra vars koncessioner löper ut efter den 17 februari 2003. Såsom framgått har det interimistiska beslutet således verkningar som är jämförbara med rådets beslut, eftersom de skatterättsliga åtgärderna som avses med sistnämnda beslut är identiska med dem som ingår i det skatterättsliga systemet för samordningscentra.

119. Med beaktande av dessa omständigheter är rådets yrkande att verkningarna av dess beslut skall kvarstå till den dag då domstolen meddelar dom utan intresse om domstolen bifaller Konungariket Belgiens och Forum 187:s respektive talan.

120. Om domstolen i stället ogillar parternas talan och därmed tillintetgör verkningarna av det interimistiska beslutet skulle det vara motstridigt och stå i strid med behörighetsfördelningen enligt artikel 88 EG att fastställa att verkningarna av rådets beslut skall kvarstå till den dag då domstolen meddelar dom. Eftersom domen faktiskt inte kan meddelas före den 31 december 2005 medför nämligen en sådan lösning att en ogiltigförklaring av rådets beslut förlorar all ändamålsenlig verkan.

B – Talan mot kommissionens beslut (de förenade målen C-182/03 och C‑217/03)

3. Parternas yrkanden

a) Målet Belgien mot kommissionen (C-182/03)

121. Konungariket Belgien har yrkat att domstolen skall ogiltigförklara kommissionens beslut i den del det inte tillåter det att ens tillfälligt förlänga ställningen som ”samordningscentra” för de centra som omfattades av systemet den 31 december 2000.

122. Föremålet för Belgiens talan är en ogiltigförklaring av artikel 2 andra och tredje styckena i kommissionens beslut i den del det däri föreskrivs att ”[f]rån och med dagen för delgivningen av detta beslut får den förmån som denna ordning eller delar av denna medför inte längre beviljas ... genom att gällande koncessioner förlängs” och att ”[i] enlighet med punkt 2 gäller att om koncessionen förlängs före [den 31 december 2010], får den fördel som följer av den ordning som är föremål för detta beslut inte längre beviljas ens tillfälligt”.(30)

123. Medlemsstaten har även yrkat att kommissionen skall förpliktas att ersätta rättegångskostnaderna inbegripet kostnaderna för det interimistiska förfarandet.

124. Genom handling av den 9 maj 2003 som Konungariket Belgien lämnade in efter rättelsen av den 23 april 2003 åberopade detta två nya grunder avseende rättelsen. Den första grunden avsåg åsidosättande av rättssäkerhetsprincipen på grund av de tolkningsproblem som den nya lydelsen efter rättelsen av artikel 2 tredje stycket i kommissionens beslut enligt denna medlemsstat fortfarande innebar. Med beaktande av de förklaringar som kommissionen gav i sin svarsinlaga avseende betydelsen av denna artikel och räckvidden av de övergångsåtgärder som föreskrivs återkallade dock Konungariket Belgien i sin replik uttryckligen sin talan med avseende på denna nya grund.(31) Det saknas således anledning att pröva denna grund.

125. Genom den andra nya grunden har omständigheterna under vilka rättelsen antagits ifrågasatts. Konungariket Belgien har under denna grund angett att det hyser allvarliga tvivel om att förfarandet för antagandet av denna rättelseakt var korrekt. Det har även anfört att det förbehåller sig rätten att ifrågasätta rättelsens giltighet. Konungariket Belgien har gjort gällande att det åligger kommissionen att ange enligt vilket beslutsförfarande rättsakten antagits och att bevisa att rättelsen beroende på omständigheterna har fogats antingen till protokollet eller till daganteckningen i enlighet med artikel 18 i kommissionens interna arbetsordning.(32) Medlemsstaten har i andra hand anfört att det i enlighet med artikel 45 i domstolens rättegångsregler åligger domstolen att besluta om vilka bevismedel som godtas, med förbehåll för att sökandens rättigheter iakttas.

126. Kommissionen har i sitt svaromål anfört att rättelsen av den 23 april 2003 var försedd med samma officiella stämplar och underskrifter som beslutet av den 17 februari 2003 i dess ursprungliga lydelse. Den har vidare hävdat att rättsakten i fråga antogs under det muntliga förfarandet vid dess sammanträde den 23 april 2003, helt i överrensstämmelse med dess handläggningsregler.

127. Jag noterar att Konungariket Belgien i sin tilläggsansökan inte har yrkat att rättelsen skall ogiltigförklaras utan endast förbehåller sig rätten att vid ett senare tillfälle bestrida dess giltighet. Det har således inte inkommit till domstolen med en riktig ansökan i den mening som avses i artikel 38 i rättegångsreglerna.

128. Det påpekas att Konungariket Belgien inte heller har angett några uppgifter som tyder på att rättelsen har antagits i strid med kommissionens interna arbetsordning och att väsentliga formföreskrifter följaktligen har åsidosatts. Den enda omständighet som Konungariket Belgien har åberopat till stöd härför är att det är fråga om en rättelseakt. Det framgår emellertid av kommissionens förklaringar att denna rättsakt har antagits enligt samma förfarande som beslutet av den 17 februari 2003 i dess ursprungliga lydelse.(33) Denna slutsats bekräftas av att kommissionens skrivelse av den 23 april 2003 och beslutet av den 17 februari 2003 i dess ändrade lydelse är försedda med samma officiella stämplar och underskrifter som beslutet i dess ursprungliga lydelse. Det förefaller slutligen som att denna medlemsstat inte längre vare sig i sin replik eller under den muntliga förhandlingen har bestridit giltigheten av förfarandet för antagandet av rättelseakten.

129. Jag anser således att den andra nya grunden som Konungariket Belgien har åberopat i sin tilläggsansökan inte kan tas upp till prövning, eftersom den inte åberopats till stöd för något yrkande. I andra hand anser jag att denna grund skall underkännas.

130. Med beaktande av dessa omständigheter har domstolen således att pröva Konungariket Belgiens yrkande om delvis ogiltigförklaring av kommissionens beslut i den del det förbjuds att ens tillfälligt förlänga koncessioner för de samordningscentra som omfattades av stödordningen den 31 december 2000 och vars koncessioner löper ut före den 31 december 2010.

131. Kommissionen har yrkat att yrkandet skall ogillas och att Konungariket Belgien skall förpliktas att ersätta rättegångskostnaderna inbegripet kostnaderna för det interimistiska förfarandet.

b) Målet Forum 187 mot kommissionen (C-217/03)

132. Forum 187 har genom ansökan som inkom till förstainstansrättens kansli den 30 april 2003 yrkat att beslutet av den 17 februari 2003 helt eller delvis skall ogiltigförklaras.

133. Forum 187 har i första hand yrkat att beslutet skall ogiltigförklaras i dess helhet, det vill säga i den del det i artikel 1 av beslutet föreskrivs att det skatterättsliga systemet för samordningscentra utgör statligt stöd som är oförenligt med den gemensamma marknaden. I andra hand har Forum 187 yrkat att beslutet delvis skall ogiltigförklaras i den mån det inte har föreskrivits adekvata övergångsåtgärder.

134. I sin ursprungliga ansökan kritiserade Forum 187 kommissionen för att den inte hade antagit sådana övergångsåtgärder vare sig för de samordningscenter vars koncessioner förlängts mellan den 31 december 2000 och den 17 februari 2003 eller för de samordningscenter vars koncessioner löpte ut år 2003, efter den 17 februari, och år 2004. Till följd av rättelsen av artikel 2 i beslutet av den 17 februari 2003 återkallade Forum 187 emellertid sin talan avseende de centra vars koncessioner hade förlängts mellan den 31 december 2000 och den 17 februari 2003.(34)

135. Avslutningsvis har Forum 187 yrkat att kommissionen skall förpliktas att ersätta rättegångskostnaderna i målen C-217/03 och T-276/02(35) .

136. Till följd av rättelsen av beslutet av den 17 februari 2003 ingav Forum 187 en tilläggsansökan till domstolen daterad den 16 maj 2003 där denne angav att den på grund av kommissionens felskrivning i artikel 2 i nämnda beslut, anfört argument som inte längre är relevanta. Forum 187 har yrkat att denna institution skall förpliktas att ersätta kostnader som hänför sig till detta oavsett utgången av talan om ogiltigförklaring.

137. Kommissionen har yrkat att domstolen i första hand skall avvisa Forum 187:s talan på grund av att det är uppenbart att den inte kan tas upp till sakprövning alternativt ogilla talan. Den har även yrkat att Forum 187 skall förpliktas att ersätta rättegångskostnaderna.

138. Jag skall inledningsvis undersöka kommissionens invändning om att Forum 187:s talan inte kan tas upp till sakprövning.

4. Huruvida Forum 187:s talan kan tas upp till sakprövning

a) Parternas argument

139. Kommissionen har hävdat att Forum 187 inte är behörig att väcka talan mot beslutet av den 17 februari 2003 som inte är riktat mot sammanslutningen, eftersom sammanslutningen inte direkt och personligen berörs av beslutet.

140. Kommissionen har erinrat om att en sammanslutning som Forum 187, som har bildats för att främja gemensamma intressen hos en kategori rättssubjekt, inte kan anses personligen berörd av en rättsakt som påverkar denna grupps allmänna intressen. Forum 187:s talan kan endast tas upp till sakprövning om sammanslutningen visar att dess egna specifika intressen påverkas av beslutet av den 17 februari 2003 eller att den agerar i stället för vissa av sina medlemmar som själva skulle ha haft talerätt.

141. I det första avseendet har kommissionen gjort gällande att Forum 187 inte kan hävda att den berörs direkt och personligen av beslutet av den 17 februari 2003 med anledning av den roll som denna har haft för de belgiska myndigheterna och av dess delaktighet i det administrativa förfarandet som ledde till det nämnda beslutet.

142. Kommissionen har anmärkt att det framgår av domen i målet T-86/96, Arbeitsgemeinschaft Deutscher Luftfahrt-Unternehmen och Hapag-Lloyd mot kommissionen,(36) att den omständigheten att Forum 187 ingett yttranden i sina medlemmars ställe under detta förfarande inte i sig är tillräckligt för att ge den talerätt. Kommissionen har gjort gällande att den aldrig har ansett att Forum 187 haft egenskap av förhandlare i sina medlemmars ställe och att sammanslutningen inte heller har haft en officiell eller kvasiofficiell ställning gentemot de belgiska myndigheterna. Forum 187:s ställning skiljer sig således från vad som var fallet för sammanslutningen i domen i målet AIUFFASS och AKT mot kommissionen som hade en mycket speciell ställning inom textilindustrisektorn.(37) Forum 187:s roll kan inte heller jämföras med den som innehades av Landbouwschap vars talan togs upp till sakprövning i domen i de förenade målen Van der Kooy m.fl. mot kommissionen och som hade förhandlat med den nederländska regeringen om förmånliga gasavgifter som förklarats utgöra ett statligt stöd oförenligt med fördraget.(38)

143. Kommissionen har vidare anfört att Forum 187 inte kan hävda att beslutet av den 17 februari 2003 äventyrar dess existens, eftersom beslutet inte på något sätt kräver att verksamheten för samordningscentra upphör i Belgien.

144. I det andra avseendet har kommissionen anfört att dess beslut avser en stödordning som är tillgänglig för en grupp företag och inte en rad enskilda åtgärder varigenom stöd beviljas ett eller flera namngivna företag. Det avser således en åtgärd med allmän räckvidd som är tillämplig på objektivt fastställda situationer och med rättsverkningar för en abstrakt angiven personkrets. Enligt kommissionen är beslutet inte heller tillämpligt på en avgränsad personkrets vars antal och identitet är kända eller kontrollerbara, utan beslutet avser alla företag, existerande, tidigare existerande och framtida, som skulle ha kunnat omfattas av det skatterättsliga systemet för samordningscentra.

145. Kommissionen har klargjort att Forum 187 inte har hänvisat till några särdrag som ger stöd för att vissa av dess medlemmar berörs ”på grund av vissa egenskaper som är utmärkande för dem eller på grund av en faktisk situation som särskiljer dem i förhållande till alla andra personer och därigenom försätter dem i en ställning som motsvarar den som gäller för en person som ett beslut är riktat till” i enlighet med den vedertagna lydelsen sedan domen i mål 25/62, Plaumann mot kommissionen.(39) Varje företag som för närvarande förvaltar ett samordningscentra eller som planerar att sätta upp ett sådant center i framtiden berörs endast av kommissionens beslut i sin objektiva egenskap av förmånstagare eller potentiell förmånstagare av det omtvistade skatterättsliga systemet. Det är således inte direkt eller personligen berört av beslutet av den 17 februari 2003.

146. Dessutom har ingen av Forum 187:s medlemmar uppmärksammats särskilt vare sig av de belgiska myndigheterna när systemet infördes eller av kommissionen under dess granskningsförfarande av detta. Kommissionen har anfört att Forum 187:s medlemmars situation skiljer sig från den för mottagarna av ett individuellt stöd som beviljats inom ramen för en sektoriell ordning och som skall betalas tillbaka, såsom var fallet i domarna i målen CETM mot kommissionen,(40) Italien och Sardegna Lines mot kommissionen,(41) och Italien mot kommissionen(42) . I förevarande mål har ingen av Forum 187:s medlemmar någon gällande och etablerad rätt som har påverkats av beslutet av den 17 februari 2003. Kommissionen har i detta avseende anmärkt att övergångsåtgärderna möjliggjort för samtliga samordningscentra att fortsätta att åtnjuta förmånerna av gällande koncessioner tills de löper ut med undantag för dem som sträcker sig längre än till den 31 december 2010.

147. Vad närmare bestämt gäller de samordningscentra vars koncessioner löpte ut kort efter beslutet av den 17 februari 2003, befinner sig dessa inte i en annorlunda situation än Forum 187:s övriga medlemmar som särskiljer sig på ett sådant sätt att de kan jämställas med den person mot vilken beslutet är riktat. I ett skatterättsligt system som ger en förmån som är begränsad i tiden är det ofrånkomligt att koncessioner inte löper ut samtidigt. Datumet för utgången utgör ett objektivt kriterium som visar att centren berörs av en allmän åtgärd och att de kan beröras på olika sätt. Kommissionen har dessutom påpekat att centren inte hade någon rätt att få sina koncessioner förlängda. Huruvida de har berättigade förväntningar på att deras koncessioner skulle förlängas är en fråga i sak.

148. Slutligen har Forum 187:s medlemmar inte berövats varje möjlighet att föra talan vid domstol, eftersom de skulle kunna väcka talan vid belgisk domstol mot samtliga åtgärder som antagits av de nationella myndigheterna och som påverkar deras skatterättsliga situation. Inom ramen för detta förfarande skulle de även kunna bestrida giltigheten av beslutet av den 17 februari 2003.

149. Forum 187 har bestridit kommissionens invändning att talan inte kan tas upp till sakprövning. Sammanslutningen har hävdat att dess talan kan tas upp till sakprövning av två skäl. För det första berörs vissa av dess medlemmar direkt och personligen av kommissionens beslut. Detta gäller dels de trettio centra som fick sina koncessioner förlängda under åren 2001 och 2002 och vars åtnjutande av förmånerna under det omtvistade skatterättsliga systemet begränsats till den 31 december 2010. Dels berörs de åtta centra som väntade på en förlängning av sina koncessioner vid tidpunkten för antagandet av kommissionens beslut och som enligt detta bes lut inte längre kan omfattas av systemet.(43)

150. För det andra har Forum 187 hävdat att den berörs av kommissionens beslut, eftersom den utgör det av de belgiska myndigheterna erkända representationsorganet för samordningscentren gentemot vilka sammanslutningen har haft en kvasiofficiell ställning. Detta framgår av de handlingar som bifogats sammanslutningens svar på kommissionens invändning om rättegångshinder. Forum 187 har anfört att den har haft ett nära samarbete med dessa myndigheter i samband med att kommissionen och uppförandekodgruppen undersökte det skatterättsliga systemet för samordningscentra och att den belgiska regeringen regelmässigt bett sammanslutningen att informera sina medlemmar om utvecklingen av situationen. Forum 187 berörs således personligen av kommissionens beslut enligt de principer som utvecklats av domstolen i den ovannämnda domen i målet Van der Kooy m.fl. mot kommissionen.

151. Forum 187 har tillagt att kommissionens beslut berör den personligen, eftersom det äventyrar dess existens. I brist på ett alternativt skatterättsligt system tvingas många samordningscentra att ifrågasätta sin verksamhet i Belgien.

152. Forum 187 har slutligen betonat att den spelat en viktig roll under det administrativa förfarandet vid kommissionen och att den meddelade Forum 187 sitt beslut direkt.

b) Bedömning

153. Såsom har anförts under debatten och som framgår av rättspraxis kan en sammanslutning som Forum 187 som skall tillvarata företags gemensamma intressen endast väcka talan om ogiltigförklaring av ett slutligt beslut av kommissionen beträffande statligt stöd i två fall. För det första kan en sådan sammanslutnings talan tas upp till prövning om de företag som den representerar eller vissa av dessa företag själva har talerätt.(44) Sammanslutningen agerar då i sina medlemmars ställe. För det andra kan en sammanslutnings talan tas upp till prövning om den kan göra gällande ett eget intresse av att väcka talan. Enligt rättspraxis kan detta bland annat vara fallet när sammanslutningens ställning som förhandlare har påverkats av den rättsakt som begärs ogiltigförklarad.(45)

154. Rätten för en sammanslutning som tillvaratar kollektiva intressen att väcka talan inför gemenskapsdomstolen följer av artikel 230 fjärde stycket EG. Enligt denna bestämmelse uppställs för varje fysisk eller juridisk person som vill väcka talan mot ett beslut riktat mot en annan person villkoren att detta beslut direkt och personligen berör honom. Om rättsakten i fråga inte uppfyller dessa båda villkor skall talan som väcks mot denna av en fysisk eller juridisk person avvisas. Med andra ord är båda villkoren av tvingande karaktär och talan måste avvisas av gemenskapsdomstolen på eget initiativ.(46)

155. En sammanslutning som tillvaratar kollektiva intressen har rätt att väcka talan om ogiltigförklaring av ett beslut som inte är riktat till denna endast om beslutet berör sammanslutningen eller dess medlemmar direkt och personligen. Av detta följer, i enlighet med fast rättspraxis, att en sammanslutning inte kan väcka talan mot en sådan rättsakt med anledning av att den tillvaratar allmänna och kollektiva intressen för de företag som den representerar.(47) Det handlar således om att undvika att enskilda genom upprättandet av en sådan sammanslutning kan kringgå villkoren i artikel 230 fjärde stycket EG.(48)

156. Det är mot bakgrund av dessa överväganden som det skall bedömas huruvida Forum 187:s talan om ogiltigförklaring mot kommissionens beslut kan tas upp till sakprövning. För detta ändamål skall jag inledningsvis undersöka om talan kan tas upp på den grunden att beslutet påverkar sammanslutningens egna intressen.

i) Huruvida Forum 187:s talan kan tas upp till sakprövning på den grunden att sammanslutningen själv direkt och personligen berörs

157. Forum 187 har hävdat att den personligen berörs av kommissionens beslut dels för att dess ställning som förhandlare har påverkats av beslutet, dels för att beslutet äventyrar sammanslutningens existens. Enligt min åsikt kan Forum 187:s argument inte godtas på någon av dessa punkter.

158. För det första vad gäller påverkan av dess ställning som förhandlare skall det erinras om att detta kriterium fastslogs av domstolen i domen i de ovannämnda förenade målen Van der Kooy m.fl. mot kommissionen som avsåg mycket speciella faktiska omständigheter.

159. I domen i detta mål fann domstolen att Landbouwschaps, det nederländska offentligrättsliga organet för tillvaratagande av intressena för aktörer inom jordbrukssektorn, ställning som förhandlare hade påverkats av kommissionens beslut varigenom de förmånliga gasavgifterna för växthusodlare förklarades utgöra ett statligt stöd som var oförenligt med den gemensamma marknaden. Detta organ hade inte bara aktivt medverkat under kommissionens formella granskningsförfarande utan hade även förhandlat om avgifterna med leverantören och hade för övrigt undertecknat ett avtal om fastställande av dessa avgifter. Dessutom hade detta organ till följd av kommissionens beslut tvingats inleda nya förhandlingar och ingå ett nytt avtal. Landbouwschap var således på sätt och vis medförfattare till den nationella ordningen i fråga.

160. Domstolen har även i domen i det ovannämnda målet CIRFS m.fl. mot kommissionen beviljat en sammanslutning talerätt när dess ställning som förhandlare påverkats under andra faktiska omständigheter. I det målet hade CIRFS, en sammanslutning som omfattade de största internationella tillverkarna av syntetfiber, väckt talan hos domstolen mot ett beslut enligt vilket kommissionen ansåg att ett stöd som en medlemsstat beviljat inte behövde anmälas i förväg, eftersom det inte omfattades av tillämpningsområdet för den ”stödordning” som godtagits av medlemsstaterna avseende beviljande av stöd till gemenskapens syntetfiberindustri och som återgavs i ett meddelande av denna institution.

161. Domstolen ansåg att CIRFS ställning som förhandlare hade påverkats, eftersom denna sammanslutning hade, i de största internationella syntetfibertillverkarnas intresse, genomfört en rad åtgärder beträffande restruktureringspolitiken inom denna verksamhetssektor. CIRFS hade bland annat varit kommissionens samtalspartner vid inrättandet av stödordningen i fråga om villkoren för beviljande av statligt stöd inom denna sektor, liksom vid förlängningen och anpassningen av denna. CIRFS hade således aktivt deltagit i förhandlingarna med kommissionen vid upprättandet av stödordningen som omfattade beviljande av stöd till den berörda sektorn.

162. Domstolen bekräftade nyligen i sin dom i målet kommissionen mot Aktionsgemeinschaft Recht und Eigentum,(49) att den omständigheten att en sammanslutning deltagit i det formella granskningsförfarandet för att tillvarata kollektiva intressen för de aktörer som sammanslutningen representerar är inte i sig tillräckligt bevis för att sammanslutningens egna intressen påverkas av beslutet i fråga.(50) En sådan sammanslutning kan endast anses ha påverkats i sin egenskap av förhandlingspart om den antingen aktivt deltagit i antagandet av den nationella åtgärden i fråga, såsom var fallet i målet Van der Kooy m.fl. mot kommissionen, eller i antagandet av den rättsliga ordning som åtgärden omfattas av, såsom CIRFS gjorde angående stödordningen för beviljande av stöd inom verksamhetssektorn i fråga.

163. De uppgifter som Forum 187 har lagt fram visar inte att den har deltagit på denna nivå. Visserligen visar uppgifterna att sammanslutningen har haft en varaktig relation med de belgiska myndigheterna för en korrekt tillämpning av det skatterättsliga systemet i fråga. Det framgår dock inte att den deltagit i utformningen av innehållet i de olika åtgärderna som ingår i det omtvistade systemet som enligt kommissionen utgör statligt stöd. Forum 187 har varken förhandlat fram eller undertecknat någon överenskommelse om införande av det skatterättsliga systemet för samordningscentra införts. Den är inte skyldig att inleda nya förhandlingar eller att ingå ett nytt avtal beträffande systemets bestämmelser för att verkställa det omtvistade beslutet.(51) Jag tror därför inte att Forum 187 kan anses ha påverkats av beslutet av den 17 februari 2003 i sin ställning som förhandlare.

164. Vidare kan argumentet att kommissionens beslut äventyrar Forum 187:s existens, om detta är välgrundat, ge sammanslutningen talerätt, eftersom dess egna intressen i så fall berörs. Detta argument förefaller i förevarande fall emellertid inte kunna godtas av nedan anförda skäl.

165. Forum 187 har hävdat att i brist på ett alternativt skatterättsligt system tvingas samordningscentren genom kommissionens beslut att upphöra med sin verksamhet i Belgien. Som kommissionen dock har anfört, varken förbjuds dessa centra att utöva sin verksamhet i Belgien eller föreskrivs några begränsningar i deras verksamhetsutövning genom beslutet av den 17 februari 2003. Beslutet avser endast det skatterättsliga system som centren omfattas av och det hindrar inte Konungariket Belgien att införa ett alternativt system. Forum 187 har vidare genom sin andra grund som avser åsidosättande av artikel 87.1 EG, hävdat att de olika skatterättsliga åtgärder som ingår i systemet i fråga och som kommissionen förklarat utgör statligt stöd inte ger centren några ekonomiska fördelar. Under sådana omständigheter förefaller det således svårt att acceptera att avvecklingen av det skatterättsliga systemet skulle få till följd att alla eller ett stort antal av samordningscentren upphör med sin verksamhet i denna medlemsstat.

166. Jag anser således att Forum 187 inte är personligen berörd av beslutet av den 17 februari 2003 på så sätt att dess egna intressen påverkas av beslutet.

167. Det skall därmed prövas huruvida Forum 187:s talan om ogiltigförklaring kan tas upp till sakprövning på den grunden att vissa av dess medlemmar själva hade kunnat väcka sådan talan inför gemenskapsdomstolen.

ii) Huruvida Forum 187:s talan kan tas upp till sakprövning på den grunden att den agerar i vissa av sina medlemmars ställe

168. Forum 187 har hävdat att dess talan kan tas upp till sakprövning, eftersom den företräder två grupper av samordningscentra vilka är direkt och personligen berörda av kommissionens beslut. Å ena sidan berörs de trettio centra som fick sina koncessioner förlängda under åren 2001 och 2002 och för vilka tillämpningen av det omtvistade skatterättsliga systemet tidsmässigt begränsats till den 31 december 2010. Å andra sidan berörs de åtta centra som väntade på förnyelse av sina koncessioner och som till följd av beslutet inte kan erhålla sådan förnyelse.

169. Såsom domstolen uttryckligen har bekräftat i sin dom i målet Codorniu mot rådet,(52) utesluter inte den omständigheten att en gemenskapsrättsakt har allmän giltighet att den kan beröra vissa ekonomiska aktörer direkt och personligen och således utgöra ett beslut med avseende på dessa. Den omständigheten att kommissionens beslut i förevarande fall framstår som en åtgärd med allmän giltighet för de ekonomiska aktörerna genom att det däri fastställs att det skatterättsliga systemet för samordningscentra är oförenligt med gemenskapsrätten, det vill säga för en allmänt och abstrakt angiven grupp ekonomiska aktörer, hindrar inte att vissa av dessa centra kan beröras direkt och personligen av beslutet med hänsyn till egenskaper som är specifika för just dem.

170. Vad gäller det första villkoret i artikel 230 fjärde stycket EG enligt vilket de två grupperna av samordningscentra som företräds av Forum 187 måste vara direkt och personligen berörda av beslutet av den 17 februari 2003, har kommissionen inte bestridit att detta skulle vara uppfyllt. Jag anser också att detta villkor är uppfyllt. Det framgår nämligen av rättspraxis att en fysisk eller juridisk person direkt berörs av en ifrågasatt rättsakt när denna inte ger dess mottagare något utrymme för skönsmässig bedömning vad gäller genomförandet, eftersom rättsakten, enligt vedertagen lydelse, ”har en rent automatisk karaktär och endast följer av gemenskapslagstiftningen utan att några mellanliggande regler skall tillämpas”.(53)

171. Så är fallet i förevarande mål. Utöver att det skatterättsliga systemet för samordningscentra förklarats oförenligt med den gemensamma marknaden förbjuds nämligen Konungariket Belgien enligt kommissionens beslut att förlänga tillämpningen av detta till förmån för de centra vars koncessioner löper ut från och med den 17 februari 2003. Det föreskrivs också att verkningarna av koncessioner som förlängts före detta datum inte kan fortskrida efter den 31 december 2010. De belgiska myndigheterna har således inte något utrymme för skönsmässig bedömning vad gäller genomförandet av dessa bestämmelser.

172. Diskussionen i förevarande mål gäller däremot frågan om huruvida de två grupperna av centra som åsyftas av Forum 187 personligen berörs av kommissionens beslut. Det gäller således att, i enlighet med de kriterier som anges av domstolen i domen i det ovannämnda målet Plaumann mot kommissionen och som senare bekräftats i fast rättspraxis, utreda huruvida dessa två grupper berörs av beslutet av den 17 februari 2003 på grund av vissa egenskaper som är utmärkande för dem eller på grund av en faktisk situation som särskiljer dem från alla andra personer och därigenom försätter dem i en ställning ”som motsvarar den som gäller för en person som ett beslut är riktat till”.(54)

173. Som kommissionen har erinrat fråntas en rättsakt inte sin allmänna giltighet avseende vissa ekonomiska aktörer endast på grund av att den påverkar dessa i högre grad eller på ett annat sätt än andra aktörer. Det ligger nämligen i en allmän rättsakts natur att dess enhetliga tillämpning kan påverka de intresserade på olika sätt beroende på deras särskilda situation. Likaså kan enligt fast rättspraxis på det särskilda området för statligt stöd, ett företag i princip inte föra talan mot ett beslut från kommissionen som förbjuder en stödordning avseende en viss sektor om det endast berörs av detta beslut på grund av att det tillhör sektorn i fråga och i egenskap av potentiell mottagare av stödet.(55)

174. Av rättspraxis framgår emellertid även att när en ifrågasatt rättsakt berör en grupp personer vilkas identiteter var kända eller kontrollerbara vid tidpunkten för antagandet av rättsakten och som på grund av egenskaper som är utmärkande för dem som ingår i gruppen, dessa kan anses vara personligen berörda av rättsakten i egenskap av medlemmar av en begränsad krets av ekonomiska aktörer.(56)

175. Sådana personers talan har således ansetts kunna prövas i sak när den ifrågasatta rättsakten påverkar sökandens rättigheter retroaktivt. Detta slogs fast av domstolen i domen i det ovannämnda målet Toepfer och Getreide‑Import mot kommissionen där domstolen för första gången medgav att en enskild kunde beröras personligen av ett beslut som är riktat till en medlemsstat.(57) Domstolen har vidhållit denna hållning i sin dom i målet Bock mot kommissionen,(58) liksom i domarna i målen Agricola commerciale olio m.fl. mot kommissionen och Savma mot kommissionen.(59)

176. Domstolen fann likaledes i sin dom i målet CAM mot kommissionen(60) att sökanden hade talerätt då den omtvistade åtgärden påverkade en situation som pågick vid tidpunkten för dess antagande och äventyrade rättigheter som hade erhållits för framtida transaktioner.(61)

177. Av detta följer att när enskildas erhållna rättigheter ifrågasätts genom en gemenskapsakt har de rätt att ifrågasätta nämnda rättsakts lagenlighet vid gemenskapsdomstolen.

178. Med beaktande av denna rättspraxis anser jag att de samordningscentra vars koncessioner förlängts under åren 2001 och 2002 måste anses vara personligen berörda av kommissionens beslut.

179. Enligt det skatterättsliga systemet i fråga ger nämligen förlängningen av koncessionerna under åren 2001 och 2002 dessa centra en rätt att njuta förmånerna av systemet under en tidsperiod om tio år, vilken har begränsats genom kommissionens beslut till den 31 december 2010. Rättigheterna som dessa centra erhållit på grundval av det belgiska skatterättsliga systemet och kommissionens tidigare beslut, enligt vilka gemenskapsrätten i fråga om statligt stöd inte förbjöd detta system, har ju således inskränkts genom beslutet av den 17 februari 2003.

180. Dessutom var det möjligt att identifiera antalet centra som var i en sådan situation när beslutet antogs och antalet kommer inte att öka. De utgör således en begränsad eller sluten krets av ekonomiska aktörer som berörs särskilt av kommissionens beslut.

181. Centrens rätt att väcka talan framgår slutligen enligt min mening av domarna i de ovannämnda förenade målen Italien och Sardegna Lines mot kommissionen och i det ovannämnda målet Italien mot kommissionen. I dessa mål fann domstolen att ett företag som beviljats stöd inom ramen för en stödordning avseende en viss sektor berördes personligen av kommissionens beslut enligt vilket denna stödordning förklarades oförenlig med den gemensamma marknaden och det förordnades att de belopp som beviljats i enlighet med stödordningen skulle återkrävas från varje förmånstagare. Domstolen ansåg att detta företag inte enbart berördes av ett sådant beslut i egenskap av företag inom den aktuella verksamhetssektorn som eventuellt kunde komma i fråga för den omtvistade stödordningen. Det berördes även i egenskap av förmånstagare som verkligen hade beviljats ett individuellt stöd i enlighet med denna stödordning.(62)

182. Denna rättspraxis gör sig även gällande i förevarande mål. Precis som sökanden i ovannämnda mål berörs de samordningscentra som har fått sina koncessioner, som förlängdes under åren 2001 och 2002, begränsade till den 31 december 2010 av kommissionens beslut inte enbart i egenskap av centra som eventuellt skulle kunna åtnjuta förmånerna i det omtvistade skatterättsliga systemet, utan även i egenskap av verkliga förmånstagare under detta system till följd av att deras individuella koncessioner hade förlängts.

183. Av dessa skäl kan enligt min uppfattning Forum 187:s talan tas upp till sakprövning på den grunden att den företräder de trettio centra vilkas förmåner under den omtvistade stödordningen förkortats till den 31 december 2010.

184. Denna omständighet är tillräcklig för att motivera att Forum 187:s talan om ogiltigförklaring mot beslutet av den 17 februari 2003 kan tas upp till sakprövning i den mån det däri fastställs att det skatterättsliga systemet för samordningscentra utgör ett statligt stöd som är oförenligt med den gemensamma marknaden.

185. Forum 187 har emellertid även yrkat att beslutet av den 17 februari 2003 delvis skall ogiltigförklaras i den del det inte föreskrivs några övergångsåtgärder för de centra vars koncessioner löpte ut under år 2003, efter den 17 februari och under år 2004. Inom de två grupperna av samordningscentra som Forum 187 företräder och som enligt denna sammanslutning själva hade kunnat väcka talan vid gemenskapsdomstolen, har emellertid endast de åtta centra vars begäran om förnyelse var under behandling vid tidpunkten för antagandet av beslutet ett intresse av att väcka en sådan talan.

186. En delvis ogiltigförklaring av beslutet i den del det inte föreskrivs några övergångsåtgärder för de samordningscentra vars koncessioner löpte ut efter den 17 februari 2003 under åren 2003 och 2004, skulle nämligen inte leda till några fördelar för de centra vars koncessioner förlängts under åren 2001 och 2002. En talan om ogiltigförklaring som har väckts av en fysisk eller juridisk person kan endast tas upp till prövning om sökanden har ett berättigat intresse av att få rättsakten i fråga ogiltigförklarad. Detta förutsätter att talan kan medföra en fördel för sökanden.(63) Avsaknad av ett berättigat intresse av att få saken prövad utgör dessutom ett rättegångshinder som inte kan avhjälpas.(64)

187. För att Forum 187:s andrahandsyrkande skall kunna tas upp till sakprövning krävs att dessa åtta centra även själva skulle ha haft talerätt. Att talan om delvis ogiltigförklaring av kommissionens beslut omfattas av den talan som väckts av Konungariket Belgien vars upptagande till prövning inte bestridits och som det inte verkar föreligga några hinder för att ta upp, befriar inte domstolen från att pröva detta yrkande om Forum 187:s förstahandsyrkande i förevarande fall avvisas och det visar sig vara nödvändigt att pröva andrahandsyrkandet.(65)

188. Om detta skulle vara fallet anser jag även att Forum 187 har talerätt på grund av att de samordningscentra vilkas ansökningar om förnyelse av koncessioner var under behandling när kommissionens beslut meddelades skulle ha haft rätt att föra talan om ogiltigförklaring av nämnda beslut inför gemenskapsdomstolen.

189. Medlemmarna i en avgränsad personkrets vars identiteter var kända eller kontrollerbara vid tidpunkten för antagandet av den ifrågasatta rättsakten och som på grund av egenskaper som är utmärkande för dem har getts talerätt när det enligt lydelsen av gemenskapsrätten med stöd av vilken nämnda rättsakt antagits uttryckligen föreskrivs att den institution som har antagit denna är skyldig att beakta sökandens särskilda situation.(66)

190. Denna rättspraxis förefaller tillämpbar på de samordningscentra vilkas begäran om förnyelse var under behandling vid tidpunkten för antagandet av beslutet av den 17 februari 2003.

191. För det första utgör dessa centra i enlighet med rättspraxis en sluten krets vars medlemmar berörs särskilt av kommissionens beslut. Enligt beslutet föreskrivs nämligen att de centra som omfattades av detta system den 31 december 2000 och vars individuella koncessioner var gällande den 17 februari 2003 får fortsätta att dra fördel av verkningarna av systemet fram till att deras koncessioner löper ut, dock senast till den 31 december 2010. Vidare föreskrivs enligt beslutet att koncessioner som löper ut före den 31 december 2010 inte får förlängas ens tillfälligt. De centra vilka redan hade en koncession den 31 december 2000 och vars tioåriga koncessioner löper ut mellan den 17 februari 2003 och den 31 december 2010 utgör således en grupp som var väl identifierbar vid tidpunkten för antagandet av kommissionens beslut och detta antal kommer inte att öka.

192. Vidare påverkas centren i fråga på ett särskilt sätt i förhållande till andra samordningscentra och alla bolag som skulle kunna upprätta sådana centra. Utmärkande för dem är att de var innehavare av tioåriga koncessioner som löper ut mellan den 17 februari 2003 och den 31 december 2010 samt att dessa koncessioner som enligt den belgiska lagstiftning som varit föremål för beslut av kommissionen åren 1984 och 1987 kunde förlängas, enligt kommissionens beslut inte kan förlängas överhuvudtaget.

193. För det andra är, såsom framgår av domen i det ovannämnda målet Sofrimport mot kommissionen,(67) och som domstolen sedermera bekräftade i sin dom i det ovannämnda målet Antillean Rice Mills m.fl. mot kommissionen,(68) den avgörande faktorn för att bedöma huruvida personer som påverkas på ett särskilt sätt av en rättsakt med allmän giltighet berörs personligen av denna, det skydd som dessa har enligt gemenskapsrätten. Forum 187 har åberopat principen om skydd för berättigade förväntningar och har hävdat att de berörda samordningscentren hade sådana berättigade förväntningar att få sina koncessioner förlängda.

194. Det råder ingen tvekan om att en allmän princip som principen om skydd för berättigade förväntningar kan ge skydd som medför att sökanden särskiljs på samma sätt som när det i en gemenskapsrättstext med stöd av vilken de ifrågasatta åtgärderna antagits uttryckligen föreskrivs att den institution som antar rättsakten i fråga skall ta hänsyn till deras särskilda situation, såsom domstolen har uttalat i de ovannämnda målen Piraiki-Patraiki m.fl. mot kommissionen och Sofrimport mot kommissionen. Skyddet från en allmän princip förefaller mycket väl vara en faktor som kan särskilja en sökanden och ge denna rätt att direkt väcka talan om ogiltigförklaring inför gemenskapsdomstolen.(69)

195. Som kommissionen har angett är frågan huruvida samordningscentren hade berättigade förväntningar på att deras koncessioner skulle förlängas en fråga om beslutets lagenlighet. Vid prövningen av huruvida talan kan tas upp till sakprövning räcker det emellertid enligt min mening att konstatera att kommissionen i sitt beslut av den 17 februari 2003, i skäl 117–120, analyserat vilka berättigade förväntningar de samordningscentra vars koncessioner var gällande vid tidpunkten för delgivningen av kommissionens beslut kunde göra gällande. Den omständigheten att kommissionen har företagit en sådan analys visar att dessa centra åtnjöt ett särskilt skydd enligt principen om skydd för berättigade förväntningar i jämförelse med alla andra samordningscentra och multinationella företagsgrupper som planerat att inrätta sådana centra.

196. Denna omständighet är enligt min mening tillräcklig för att särskilja de samordningscentra vars koncessioner löpte ut mellan den 17 februari 2003 och den 31 december 2010 från andra aktörer som berörs av kommissionens beslut. Dessa centra utgör således mycket riktigt en sluten krets som är tillräckligt väl definierad i förhållande till övriga ekonomiska aktörer och som enligt principen om skydd för berättigade förväntningar åtnjuter ett särskilt skydd som de kan göra gällande genom att väcka talan vid gemenskapsdomstolen.

197. Jag anser således att det föreligger talerätt för den andra gruppen av samordningscentra som Forum 187 uppger sig företräda inom ramen för förevarande talan.

5. Bedömning av talan i sak

198. Jag skall börja med att ta ställning till Forum 187:s yrkande eftersom dess talan är vidare än Konungariket Belgiens talan och har till syfte att ogiltigförklara beslutet av den 17 februari 2003 i dess helhet.

199. Jag skall därefter pröva Forum 187:s och Konungariket Belgiens yrkanden om delvis ogiltigförklaring av kommissionens beslut i den del det inte föreskrivs några övergångsåtgärder för de centra vars koncessioner löper ut från och med den 17 februari 2003.

a) Forum 187:s yrkande om ogiltigförklaring av beslutet av den 17 februari 2003 i dess helhet

200. Forum 187 har åberopat tre grunder till stöd för sitt yrkande om ogiltigförklaring. Genom den första grunden har Forum 187 hävdat att beslutet saknar rättslig grund och innebär ett åsidosättande av rättssäkerhetsprincipen i den mån det går emot besluten som antogs mer än femton år tidigare. Under sin andra grund har Forum 187 gjort gällande att kommissionen genom att slå fast att det skatterättsliga systemet för samordningscentra utgör statligt stöd har åsidosatt bestämmelserna i artikel 87.1 EG. Under sin sista grund har Forum 187 klandrat kommissionen för att beslutet inte är tillräckligt motiverat vad gäller skälen till att kommissionen ändrade sina tidigare beslut.

i) Avsaknad av rättslig grund och åsidosättande av rättssäkerhetsprincipen

– Parternas argument

201. Forum 187 har hävdat att kommissionen enligt rättssäkerhetsprincipen är skyldig att följa sina egna beslut och att omständigheterna under vilka den kan upphäva ett olagligt beslut är mycket begränsade. Enligt sammanslutningen beslutade kommissionen att inleda det formella granskningsförfarandet med stöd av två grunder, nämligen artikel 1 b v i förordning nr 659/1999 och dess allmänna behörighet att rätta ett tidigare fel. I sitt beslut av den 17 februari 2003 lade kommissionen till artiklarna 87 EG och 88 EG som ytterligare grunder. Forum 187 har gjort gällande att detta beslut saknar rättslig grund av den anledningen att beslutet inte kunde antas med stöd av någon av dessa grunder.

202. Enligt Forum 187 kan förordning nr 659/1999 inte utgöra rättslig grund, eftersom det enligt artikel 1 b v i förordningen, där begreppet befintligt stöd definieras, krävs att det skett en utveckling av den gemensamma marknaden för att en åtgärd som inte utgjorde något stöd när det infördes senare blir ett befintligt stöd. Denna bestämmelse kan inte tillämpas i ett fall där kommissionen skulle vilja ändra sin bedömning att en åtgärd inte utgör statligt stöd.

203. Forum 187 har hävdat att kommissionen inte heller kan grunda sitt beslut på artiklarna 87 EG och 88 EG av nedanstående två anledningar. För det första inledde kommissionen det formella granskningsför farandet baserat enbart på förordning nr 659/1999 och kan inte anta beslutet som avslutar detta förfarande med stöd av en annan rättslig grund. För det andra ges kommissionen inte en vidare behörighet enligt dessa artiklar än vad som föreskrivs i förordning nr 659/1999 som innehåller en uttömmande beskrivning av denna institutions befogenheter. Eftersom det skatterättsliga systemet för samordningscentra inte omfattas av begreppet befintligt stöd i den mening som avses i denna förordning kan kommissionen inte göra gällande att beslutet av den 17 februari 2003 antagits med stöd av artikel 88.1 EG.

204. Forum 187 har slutligen anfört att kommissionen inte kan hävda att den har korrigerat ett felaktigt beslut mer än femton år efter det att beslutet antogs. Enligt rättspraxis får felaktigheter endast rättas om det sker inom en rimlig tidsfrist. Genom att gå emot sitt beslut att det omtvistade skatterättsliga systemet inte utgör statligt stöd som antogs mer än femton år tidigare har kommissionen åsidosatt rättssäkerhetsprincipen, bland annat i det avseendet att den är skyldig att följa sina tidigare