ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
17.

Genom beslut av den 15 juni 2006 har Court of Appeal ställt följande frågor till domstolen: 1. I ett fall där a) en turkisk medborgare har beviljats uppehållstillstånd i Förenade kungariket i två år för att arbeta i det landet som ”au pair” enligt definitionen i Förenade kungarikets migrationsbestämmelser, b) hennes uppehållstillstånd omfattade tillstånd att anställas i denna egenskap, c) hon var kontinuerligt anställd i denna egenskap av samma arbetsgivare under en period som översteg ett år under giltighetstiden för hennes uppehållstillstånd, d) anställningen var en äkta och faktisk ekonomisk verksamhet, e) anställningen var i enlighet med nationella lagar som rör anställning och migration, i) var den berörde turkiske medborgaren under denna anställning en arbetstagare i den mening som avses i artikel 6 i beslut nr 1/80 av associeringsrådet som bildats genom associeringsavtalet mellan gemenskapen och Turkiet, och ii) tillhörde den berörde turkiske medborgaren under denna anställning den reguljära arbetsmarknaden i den mening som avses i samma bestämmelse? 2. I ett fall där a) en turkisk medborgare har beviljats uppehållstillstånd i Förenade kungariket enligt dess migrationsbestämmelser för att studera där, b) hans uppehållstillstånd omfattade tillstånd att ta anställning oavsett syssla men med en begränsning under terminstid till 20 timmar per vecka, c) han var kontinuerligt anställd av samma arbetsgivare under en period som översteg ett år under giltighetstiden för hans uppehållstillstånd, d) anställningen var en äkta och faktisk ekonomisk verksamhet, e) anställningen var i enlighet med nationella lagar som rör anställning och migration, i) var den berörde turkiske medborgaren under denna anställning en arbetstagare i den mening som avses i artikel 6 första stycket i beslut nr 1/80 av associeringsrådet, som bildats genom associeringsavtalet mellan gemenskapen och Turkiet, och ii) tillhörde den berörde turkiske medborgaren under denna anställning den reguljära arbetsmarknaden i den mening som avses i samma bestämmelse?
6.

Nederländerna har vitsordat att de inte har fullgjort sina skyldigheter inom de av kommissionen påstådda områdena. Nederländerna har yttrat sig angående orsakerna till dess tidigare överträdelser (åren 1996, 1997 och 1998), angående de åtgärder som under mellantiden vidtagits till undvikande av nya överträdelser samt angående provtagningsfrekvensen och kvaliteten på badvatten under 1999 års säsong. Enligt den nederländska regeringen ger resultaten av provtagningarna under 1999 års säsong vid handen att betydande förbättringar skett jämfört med tidigare år och att de otillräckliga provtagningarna vid de fyra badplatserna berodde på den mänskliga faktorn. Vad beträffar de 8 procent av inlandsvattnen som inte uppnådde minimigränsvärdena motsvarade detta en ökning i förhållande till år 1998, men resultaten från hälften av de berörda vattnen berodde sannolikt på bristfälliga analyser medan resten berodde på speciella omständigheter. Nederländerna erkänner slutligen att de inte har fullgjort sina förpliktelser enligt artiklarna 4.1 och 6.1 i direktivet.
87.

Domstolen har i domen i målet Sarrió ( 19 ) i punkt 87 och följande punkter angående omräkningen av ett bötesbelopp till ecu med tillämpning av den växelkurs som gällde det sista år under vilket överträdelsen pågick (emellertid på grundval av överträdelser som faller inom tillämpningsområdet för EG-fördraget, det vill säga avseende rådets förordning nr 17 av den 6 februari 1992 ( 20 )) fastställt följande: ”I förevarande fall har klaganden inte visat på vilket sätt förstainstansrätten skulle ha åsidosatt förordning nr 17 eller allmänna rättsprinciper genom att inte underkänna kommissionens beräkningsmetod, som grundades på omsättningen för det sista helår under vilket överträdelsen pågick. För det första är det enligt förordning nr 17 inte förbjudet att fastställa böterna i ecu. Vidare hade kommissionen... använt en enda och samma metod för att beräkna de böter som hade ålagts de företag som hade deltagit i en och samma överträdelse. Denna metod hade gjort det möjligt för kommissionen att bedöma varje företags storlek och ekonomiska styrka samt överträdelsens omfattning med hänsyn till det verkliga ekonomiska läge som rådde när överträdelsen begicks. Slutligen utgör valutakursförändringar en risk som kan medföra såväl för- som nackdelar. Företagen stöter vanligtvis på denna risk i sin affärsverksamhet och förekomsten av den är inte i sig sådan att ett bötesbelopp som lagenligt fastställts med hänsyn till överträdelsens svårighetsgrad och omsättningen under det sista år under vilket överträdelsen pågick blir olämpligt. Det högsta bötesbelopp som fastställs i enlighet med artikel 15.2 i förordning nr 17 i förhållande till omsättningen för det räkenskapsår som föregick beslutet, begränsar eventuella skadliga följder av valutakursförändringar.”
Förslag till avgörande av generaladvokat Jacobs föredraget den 23 november 2000. - Europeiska kommissionen mot Franska republiken. - Fördragsbrott - Obestritt fördragsbrott - Direktiv 95/16/EG. - Mål C-219/99.



Rättsfallssamling 2001 s. I-01093



Generaladvokatens förslag till avgörande

1. Europeiska gemenskapernas kommission har i förevarande mål yrkat att domstolen skall fastställa att Republiken Frankrike har underlåtit att uppfylla sina skyldigheter enligt Europaparlamentets och rådets direktiv 95/16/EG av den 29 juni 1995 om tillnärmning av medlemsstaternas lagstiftning om hissar, genom att underlåta att anta de lagar och andra författningar som är nödvändiga för att följa direktivet.

2. Syftet med direktiv 95/16 är att harmonisera den säkerhetsstandard som gäller för hissar innan de släpps ut på marknaden. Enligt artikel 15.1 i direktivet skulle medlemsstaterna före den 1 januari 1997 sätta i kraft de lagar och andra författningar som var nödvändiga för att följa detta direktiv och omedelbart underrätta kommissionen om detta. Denna bestämmelse var tillämplig från och med den 1 juli 1997.

3. Den franska regeringen medger att den har dröjt med att införliva direktivet med nationell rätt och har inte bestritt kommissionens yrkande. Den har förklarat varför dröjsmålet har uppstått men har medgett att sådana förklaringar inte utgör hinder för kommissionens förfarande. Regeringen har snarare önskat visa sin goda vilja genom att förklara vilka omständigheter som har legat till grund för dröjsmålet.

4. Efter det att det skriftliga förfarandet avslutats har den franska regeringen i skrivelse av den 3 oktober 2000 underrättat domstolen om att direktiv 95/16 har införlivats med fransk rätt genom ett dekret som publicerats i Journal officiel de la République française av den 27 augusti 2000.

5. Kommissionen har inte reagerat på denna upplysning och det saknas anledning för EG-domstolen att pröva om dekretet medför att direktivet har införlivats med nationell rätt på ett fullständigt sätt, om än för sent. Enligt domstolens rättspraxis skall kommissionens talan om fördragsbrott bifallas även i fall där ett direktiv senare har införlivats fullständigt.

Förslag till avgörande

6. Jag föreslår därför att domstolen skall

1) förklara att Republiken Frankrike har underlåtit att uppfylla sina skyldigheter enligt Europaparlamentets och rådets direktiv 95/16/EG av den 29 juni 1995 om tillnärmning av medlemsstaternas lagstiftning om hissar genom att underlåta att anta de lagar och andra författningar som är nödvändiga för att följa direktivet,

2) förplikta Republiken Frankrike att ersätta rättegångskostnaderna.
Förslag till avgörande av generaladvokat La Pergola föredraget den 31 mars 1998. - Europeiska kommissionen mot Portugisiska republiken. - Fördragsbrott - Underlåtenhet att införliva direktiv 80/68/EEG. - Mål C-183/97.



Rättsfallssamling 1998 s. I-04005



Generaladvokatens förslag till avgörande

1 Med stöd av artikel 169 i EG-fördraget har kommissionen den 12 maj 1997 yrkat att domstolen skall fastställa att Republiken Portugal har underlåtit att uppfylla sina skyldigheter enligt rådets direktiv 80/68/EEG av den 17 december 1979 om skydd för grundvatten mot förorening genom vissa farliga ämnen(1) (nedan kallat direktivet) och enligt EG-fördraget, genom att inte vidta nödvändiga åtgärder enligt direktivet.

2 Enligt artikel 21 i direktivet skall medlemsstaterna anta de lagar och andra författningar som är nödvändiga för att säkerställa införlivandet av detta direktiv inom två år från dagen för anmälan. De skall underrätta kommissionen om detta.

3 Enligt artiklarna 392 och 395 i anslutningsfördraget för Portugisiska republiken(2) var denna medlemsstat skyldig att följa direktivet i fråga.

4 Eftersom Republiken Portugal inte uppfyllt denna skyldighet har kommissionen inlett fördragsbrottsförfarandet enligt artikel 169 i fördraget mot denna stat. Republiken Portugal har i huvudsak inte bestridit sökandens anmärkningar, utan har endast framhållit att ett förslag till lagdekret, som håller på att antas, skulle ha fullständigat de bestämmelser som för närvarande är i kraft på området och således skulle ha uppfyllt de skyldigheter som följer av direktivet.

5 Lagdekretet i fråga har emellertid hittills inte antagits. Enligt domstolens fasta rättspraxis kan ett fördragsbrott inte rättfärdigas med att det finns ett lagdekret som håller på att antas(3) och en medlemsstat kan under alla omständigheter inte åberopa bestämmelser, praxis eller förhållanden i sin interna rättsordning som grund för att underlåta att iaktta skyldigheter som föreskrivs i EG-fördraget och av gemenskapsrättsliga direktiv.(4)

Förslag till avgörande

6 Mot bakgrund av ovan anförda omständigheter föreslår jag att domstolen skall

- fastställa att Republiken Portugal har underlåtit att uppfylla sina skyldigheter enligt rådets direktiv 80/68/EEG av den 17 december 1979 om skydd för grundvatten mot förorening genom vissa farliga ämnen genom att inte inom den föreskrivna fristen anta de lagar och andra författningar som är nödvändiga för att följa direktivet,

- förplikta Republiken Portugal att ersätta rättegångskostnaderna.

(1) - EGT L 20, s. 43; svensk specialutgåva, område 15, volym 2, s. 211.

(2) - EGT 1985, L 302, s. 23.

(3) - Se till exempel dom av den 6 april 1995 i mål C-147/94, kommissionen mot Spanien (REG 1995, s. I-1015).

(4) - Se bland annat dom av den 18 maj 1994 i mål C-303/93, kommissionen mot Italien (REG 1994, s. I-1901), av den 20 februari 1997 i mål C-135/96, kommissionen mot Belgien (REG 1997, s. I-1061), och av den 20 mars 1997 i mål C-294/96, kommissionen mot Belgien (REG 1997, s. I-1781).
Förslag till avgörande av generaladvokat Jacobs föredraget den 16 juli 1998. - Europeiska kommissionen mot Irland. - Fördragsbrott - Rådets direktiv 94/57/CE EG - Underlåtenhet att införliva. - Mål C-431/97.



Rättsfallssamling 1998 s. I-05055



Generaladvokatens förslag till avgörande

1 Kommissionen har i detta mål med stöd av artikel 169 i EG-fördraget väckt talan om fastställelse av att Irland har underlåtit att uppfylla sina skyldigheter enligt fördraget genom att inte inom den föreskrivna fristen anta de bestämmelser som är nödvändiga för att följa rådets direktiv 94/57/EG av den 22 november 1994 om gemensamma regler och standarder för organisationer som utför inspektioner och utövar tillsyn av fartyg och för sjöfartsadministrationernas verksamhet i förbindelse därmed.(1)

2 I artikel 16 i direktivet föreskrivs följande:

"1. Medlemsstaterna skall sätta i kraft de lagar och andra författningar som är nödvändiga för att följa detta direktiv senast den 31 december 1995.

...

3. Medlemsstaterna skall omedelbart till kommissionen överlämna texterna till alla bestämmelser i nationell lagstiftning som de antar inom det område som omfattas av detta direktiv. Kommissionen skall underrätta de andra medlemsstaterna om detta."

3 Irland har inte bestritt att den har underlåtit att införliva direktivet. Staten har i sitt svaromål förklarat att nödvändiga bestämmelser håller på att antas.

4 Det är mot denna bakgrund uppenbart att kommissionens talan är välgrundad.

Förslag till avgörande

5 Följaktligen föreslår jag att domstolen skall

1) fastställa att Irland har underlåtit att uppfylla sina skyldigheter enligt fördraget genom att inte inom den föreskrivna fristen anta de bestämmelser som är nödvändiga för att följa rådets direktiv 94/57/EG av den 22 november 1994 om gemensamma regler och standarder för organisationer som utför inspektioner och utövar tillsyn av fartyg och för sjöfartsadministrationernas verksamhet i förbindelse därmed, och

2) förplikta Irland att ersätta rättegångskostnaderna.

(1) - EGT L 319, 1994, s. 20; svensk specialutgåva, område 7, volym 5, s. 178.
73.

Som kommissionen har anfört skulle det vara orimligt att ett företag som har inlett sin verksamhet först under år 1991 skulle få den mängd som den har berett under detta år dividerad med tre när dess referensmängd fastställs, som om företaget hade berett tobak även under år 1989 och 1990. Det skulle vara lika orimligt att ett företag som har inlett sin verksamhet under år 1990 skulle få den mängd som den har berett under år 1990 och 1991 dividerad med tre när dess referensmängd fastställs, som om företaget hade berett tobak även under år 1989. Artikel 9.3 andra stycket i grundförordningen säkerställer därför att det för sådana nyetablerade företag fastställs en beredningskvot som står i proportion till den genomsnittliga årliga mängd som företagen har berett under år 1990 och/eller 1991. Den grundläggande principen, att företag som har berett större mängder under referensperioden får rätt till en större beredningskvot, medan företag som har berett mindre mängder får rätt till en mindre kvot, har därmed gjorts tillämplig även på nyetablerade företag. Regeln i artikel 9.3 andra stycket i grundförordningen innebär att de företag som omfattas av denna regel skall tilldelas en beredningskvot av sådan storlek att företagens producenter vid den vidare fördelningen enligt artikel 9.1 i tillämpningsförordningen inte hamnar i sämre ställning än de producenter som har levererat till företag som har utfört beredning under hela referensperioden.
15.

Chemie Linz gör i huvudsak gällande att förstainstansrätten, när det i efterhand visar sig att det omtvistade beslutet är behäftat med ett formfel som skulle medföra att beslutet är ogiltigt, under alla förhållanden måste återuppta förfarandet och verkställa ny bevisupptagning för att saken skall bli fullständigt utredd. Chemie Linz uppger vidare att det inte var företrätt vid den muntliga förhandlingen i PVC-målen, som ägde rum den 10 december 1991, och att bolaget därför hade fått kännedom om de uttalanden som kommissionens ombud då gjorde först när förstainstansrättens dom i målen meddelades, det vill säga den 27 februari 1992. För övrigt har förstainstansrätten enligt Chemie Linz i den överklagade domen inte avgjort att skrivelsen av den 28 februari 1992 kommit in för sent; därför är domstolen enligt Chemie Linz inte behörig att i överklagandeförfarandet pröva om den i denna skrivelse gjorda hemställan om återupptagande av den muntliga förhandlingen har kommit in i rätt tid.
66

Eftersom det är ostridigt att interventionsansökan inte gavs in inom denna frist och eftersom det framgår av prövningen av de argument som St. Jude Medical Coordination Center har anfört avseende det andra skälet att bolaget inte har visat att oförutsebara omständigheter eller force majeure föreligger eller att det har begåtts ett ursäktligt misstag, kan den omständigheten att om klaganden gett in interventionsansökan i rätt tid skulle den, med hänsyn till klagandens intresse av att få intervenera, ha bifallits – under förutsättning att det detta intresse hade styrkts – inte anses vara av sådan art att den ansökan som klaganden gett in kan prövas i sak.
8

I artikel 1.2 c i bilaga VII till tjänsteföreskrifterna föreskrivs följande: ”Följande skall beviljas hushållstillägg: … c) Tjänsteman som är registrerad i en stabil samlevnadsform, som inte är ett äktenskap, under förutsättning att: i) paret kan uppvisa en officiell handling erkänd av en medlemsstat eller av någon behörig myndighet i en medlemsstat, som bekräftar att de lever tillsammans i ett förhållande utan att vara gifta med varandra, ii) ingen av dem är gift eller lever i ett förhållande med någon annan, iii) de inte är släkt i rätt upp- eller nedstigande led, syskon, förälders syskon, syskonbarn, svärsöner eller svärdöttrar, iv) paret inte har rättslig möjlighet att ingå äktenskap i en medlemsstat; ett par skall anses ha rättslig möjlighet att ingå äktenskap enligt detta led endast om parterna uppfyller samtliga villkor för att ingå äktenskap med varandra enligt lagstiftningen i en medlemsstat, …”
23

I 9 kap. 11 § ML finns särskilda bestämmelser om justering när frivillig skattskyldighet under uppförandeskedet upphör innan någon skattepliktig uthyrning har kommit till stånd. Då ska justering ske vid ett enda tillfälle och avse återstoden av korringeringstiden. Dessutom ska ingående skatt som hänför sig till tiden mellan beslutet om frivillig skattskyldighet och dennas upphörande betalas in till staten och ränta ska betalas på beloppen. Innebörden av bestämmelserna är att all ingående skatt som har dragits av ska betalas tillbaka direkt, med ränta.
2)

Peter Sabo, Lesoochranárske zoskupenie VLK, Hasso Krull, 2 Celsius, Bernard Auric, Tony Lowes, Kent Roberson, Hiite Maja SA, Association de lutte contre toutes formes de nuisance et de pollutions sur les communes de Meyreuil et Gardanne (ALNP Meyreuil – Gardanne) och Friends of the Irish Environment CLG ska bära sina rättegångskostnader.
6

I artikel 6 i samma förordning, med rubriken ”Försening”, föreskrivs följande: ”1. När det lufttrafikföretag som utför flygningen har rimlig anledning att anta att en flygning kommer att försenas i förhållande till den tidtabellsenliga avgångstiden a) med två timmar eller mer vid alla flygningar på 1500 kilometer eller mindre, eller b) med tre timmar eller mer vid alla flygningar inom gemenskapen på mer än 1500 kilometer och vid alla övriga flygningar på mellan 1500 och 3500 kilometer, eller c) med fyra timmar eller mer vid alla flygningar som inte omfattas av a eller b, skall lufttrafikföretaget erbjuda passagerarna i) assistans i enlighet med artikel 9.1 a och artikel 9.2, ii) om den rimligen förväntade avgångstiden är åtminstone dagen efter den tidigare tillkännagivna avgångstiden, assistans i enlighet med artikel 9.1 b och 9.1 c, iii) om förseningen är åtminstone fem timmar, assistans i enlighet med artikel 8.1 a. 2. Under alla omständigheter skall assistansen erbjudas inom de tidsfrister som anges ovan med avseende på varje avståndssegment.”
43

I sin inlaga av den 24 januari 2018 hävdade Valencia CF nämligen att en ansökan om att ett förfarande för förebyggande omstrukturering ska inledas ”skulle kunna leda till tvångsnedflyttning till lägre divisioner i den spanska ligan” eller medföra att Valencia CF förlorade sin ställning som medlem i den spanska professionella fotbollsligan genom uteslutning av fotbollsklubben. En sådan åtgärd medför att en klubb som underlåtit att uppfylla sina skyldigheter måste anmäla sig till en ”icke-professionell” liga. Vidare anförde Valencia CF att om bolaget gav in en sådan ansökan, skulle detta kunna medföra att bolaget inte skulle kunna erhålla en licens från den europeiska fotbollskonfederationen Union of European Football Associations (Uefa). Valencia CF angav därefter närmare att de huvudsakliga ekonomiska konsekvenserna av denna situation för bolaget skulle vara att det skulle gå miste om intäkter från deltagande i nationella och internationella klubblagsturneringar och tvingas släppa ”A-lagsspelare” för låga övergångssummor eller utan övergångssumma. Bolaget skulle dessutom gå miste om intäkter från tv-sändningsrättigheter, reklamintäkter och merchandiseintäkter. Slutligen påpekade Valencia CF att risken att inte delta i professionella klubblagsturneringar under en eller till och med två säsonger skulle vara förödande för klubben. Detta skulle orsaka irreparabel skada för klubbens anseende och leda till ett stort avhopp av ”A-lagsspelare” samt till förluster på flera miljoner euro i klubbens ordinarie intäkter.
13

I artikel 2 i dessa föreskrifter föreskrivs följande: ”1. Det referenspris som avses i dessa föreskrifter får inte överstiga det lägsta pris som annonsören verkligen tillämpat för en liknande vara eller tjänst på samma detaljförsäljningsställe eller på samma webbplats för distansförsäljning under den 30-dagarsperiod som föregick annonseringen. Det sålunda definierade referenspriset kan behållas under en och samma försäljningskampanj där de annonserade prisnedsättningarna följer på varandra, dock högst under en månad räknat från tidpunkten för den första annonsen om prisnedsättning. eller under en och samma rea- eller utförsäljningsperiod. Annonsören ska på begäran av de tjänstemän som avses i artikel L.450-1 i handelslagen kunna styrka – genom anteckningar, listor, ordersedlar, kassakvitton eller någon annan handling – alla de priser som denne faktiskt har tillämpat under den ifrågavarande perioden. 2. Annonsören kan som referenspris även använda fabrikantens eller importörens rekommenderade pris för produkten eller varan eller det maximala pris som följer av någon bestämmelse i det ekonomiska regelverket. Annonsören ska i detta fall kunna styrka – inför de tjänstemän som avses i artikel L.450-1 i handelslagen – att dessa referenspriser är vederhäftiga och är gängse hos övriga distributörer av samma vara. 3. Om en liknande vara inte tidigare har sålts på samma detaljförsäljningsställe eller på samma webbplats för distansförsäljning, eller om det inte längre finns något rekommenderat pris av tillverkaren eller importören, kan referenspriset i en annons om prisnedsättning som avses i artikel 1 beräknas med hänsyn till det senaste rekommenderade priset, som inte får ligga mer än tre år tillbaka i tiden räknat från annonstillfället. I detta fall ska det i annonsen om prisnedsättning, intill referenspriset, anges ’rekommenderat pris’ och det år som detta pris avser. På begäran av de tjänstemän som avses i artikel L.450-1 i handelslagen ska annonsören kunna styrka att detta rekommenderade pris är vederhäftigt och faktiskt har tillämpats.”
42

Såsom kommissionen och rådet har anfört, trädde den omtvistade förordningen i kraft i september 2009 och har således haft rättsverkningar sedan mer än fyra år. Rusal Armenal har under den tiden för övrigt inte ansökt om uppskov med verkställigheten av denna åtgärd hos domaren med behörighet att besluta om interimistiska åtgärder. Det ankommer därför på Rusal Armenal att i samband med det interimistiska förfarandet styrka att det, trots att en antidumpningstull på 13,4 procent sedan år 2009 läggs på importen av vissa av bolagets produkter till unionen, är angeläget att besluta om interimistiska åtgärder för att skydda bolaget mot en allvarlig och irreparabel skada som det kan komma att lida om sådana åtgärder inte vidtas. Rusal Armenal ska därför motivera antingen att bolaget inte har lidit skada under dessa fyra år, trots att sådan skada kan anses vara en följd av den omtvistade förordningen, eller visa att en skada föreligger som numera är allvarlig och irreparabel och som innebär att det är angeläget att interimistiska åtgärder beviljas, trots att Rusal Armenal redan har lidit skada under de fyra år som förfarandet vid tribunalen pågick som ledde fram till den överklagade domen.