I ‑ 1895Mål C-230/06
Militzer & Münch GmbH
mot
Ministero delle Finanze
(begäran om förhandsavgörande  
från Corte suprema di cassazione)
”Tullunion — Gemenskapstransitering — Uppbörd av tullskuld — 
Behörig medlemsstat — Bevis för att transiteringen har genomförts 
på ett regelmässigt sätt eller på vilken plats överträdelsen 
begicks — Tidsfrister — Den huvudansvariges ansvar”
Domstolens dom (tredje avdelningen) av den 3 april 2008                                 I ‑ 1898
Sammanfattning av domen
 1.  Begäran om förhandsavgörande — Domstolens behörighet
  (Artikel 234 EG)
 2.  Fri rörlighet för varor — Gemenskapstransitering — Extern gemenskapstransitering — 
Överträdelser eller oegentligheter
  (Rådets förordning nr  2913/92, artiklarna  203.1 och 215.1; kommissionens förordning 
nr 2454/93, artiklarna 378 och 379)
I ‑ 1896SAMMANFATTNING — MÅL C‑230/06
 3.  Fri rörlighet för varor — Gemenskapstransitering — Extern gemenskapstransitering — 
Överträdelser eller oegentligheter
  (Kommissionens förordning nr 2454/93, artiklarna 378, 379.1 och 379.2 )
 4.  Fri rörlighet för varor — Gemenskapstransitering — Extern gemenskapstransitering — 
Överträdelser eller oegentligheter
  (Rådets förordning nr  2913/92, artikel  239; kommissionens förordning nr  2454/93, 
artiklarna 899–905)
 1   För att kunna ge den domstol som har 
begärt förhandsavgörande ett använd ‑
bart svar, kan EG‑domstolen behöva ta 
hänsyn till gemenskapsrättsliga normer 
som den nationella domstolen inte har 
hänvisat till i den tolknings‑ eller giltig ‑
hetsfråga som den ställt 
  (se punkt 19)
 2   I syfte att kontrollera huruvida den 
medlemsstat som beslutat om uppbörd 
av tullarna var behörig att göra detta, 
ankommer det på den nationella 
domstolen att avgöra huruvida det, 
vid tidpunkten när det konstaterades 
att försändelsen inte hade uppvisats 
för bestämmelsekontoret, kunde fast ‑
ställas på vilken plats överträdelsen 
eller oegentligheten begåtts  Om detta 
är fallet, följer det av bestämmelserna i artiklarna  203 1 och 215 1 i förord ‑
ning nr  2913/92 att den medlemsstat 
som är behörig att besluta om uppbörd 
av tullarna är den medlemsstat på vars 
territorium den första överträdelse eller 
oegentlighet som kan kvalificeras som 
undandragande från tullövervakning har 
begåtts  Om platsen där den första över ‑
trädelsen eller oegentligheten begåtts 
inte kan fastställas på ovan angivet sätt, är 
den medlemsstat som avgångskontoret 
tillhör behörig att besluta om uppbörd av 
tullarna, i enlighet med bestämmelserna 
i artiklarna  378 och 379 i förordning 
nr  2454/93 om tillämpningsföreskrifter 
för förordning nr 2913/92  I artikel 378 1 
i tillämpningsförordningen föreskrivs att 
om en försändelse inte har uppvisats på 
bestämmelsekontoret och platsen för 
överträdelsen eller oegentligheten inte 
kan fastställas ska överträdelsen eller 
oegentligheten, utan att det påverkar 
bestämmelserna om fastställandet av 
platsen för uppkomsten av en tullskuld i 
artikel 215 i tullkodexen, anses ha begåtts 
i den medlemsstat som avgångskon ‑
toret tillhör eller i den medlemsstat som 
transiteringskontoret vid införselplatsen 
till gemenskapen tillhör, till vilket transi ‑
teringsintyg har ingetts, om inte bevis 
kan framläggas inom den frist som fast ‑
ställs i artikel 379 2 i tillämpningsförord ‑
ningen, antingen för att transiteringen 
genomförts på ett regelmässigt sätt eller 
I ‑ 1897MILITZER & MÜNCH
avseende den plats där överträdelsen 
eller oegentligheten verkligen begicks 
  (se punkterna 30 och 36  
samt punkt 1 i domslutet)
 3   När en försändelse inte har uppvisats 
för bestämmelsekontoret och den plats 
där överträdelsen eller oegentligheten 
begåtts inte kan fastställas, är det endast 
avgångskontoret som är skyldigt att 
lämna den föreskrivna underrättelsen, 
med iakttagande av de i artikel  379 1 
och 379 2 i förordning nr  2454/93 om 
tillämpningsföreskrifter för förordning 
nr 2913/92 angivna tidsfristerna om elva 
och tre månader 
  (se punkterna 41 och 42  
samt punkt 2 i domslutet)
 4   Det strider inte mot proportionalitets ‑
principen att ett tullombud, i egenskap 
av huvudansvarig, är ansvarigt för tull ‑
skulden, oavsett hur stor denna är i 
förhållande till den ersättning som den 
huvudansvarige får när denne är tull ‑
ombud  Den huvudansvarige är ansvarig för förfarandet för extern gemenskaps ‑
transitering och är i denna egenskap 
gäldenär för den tullskuld som är följden 
av att föreskrifterna för detta förfarande 
inte har iakttagits  Syftet med att ålägga 
den huvudansvarige ett sådant ansvar är 
att säkerställa att bestämmelserna om 
uppbörd av tullskulder tillämpas skynd ‑
samt och enhetligt till skydd för gemen ‑
skapens och medlemsstaternas ekono ‑
miska intressen  Den omständigheten 
att den huvudansvarige är i god tro och 
att överträdelsen av bestämmelserna för 
extern gemenskapstransitering är följden 
av ett bedrägeri i vilket den huvudansva ‑
rige inte har del medför inte heller ett 
åsidosättande av proportionalitetsprin ‑
cipen  I annat fall skulle den huvudan ‑
svarige inte ha ett lika starkt incitament 
att se till att transiteringen genomförs på 
ett riktigt sätt  Enligt artikel 239 i förord ‑
ning nr  2913/92 om inrättandet av en 
tullkodex för gemenskapen, vilken utgör 
generalklausul för skälighetsbedömning, 
kan den huvudansvarige ansöka om 
eftergift av tullarna när tullskulden följer 
av omständigheter där varken oriktig ‑
heter eller uppenbar vårdslöshet kan till ‑
skrivas denne  I detta syfte införs i artik ‑
larna  899–905 i förordning nr  2454/93 
om tillämpningsföreskrifter för tullko ‑
dexen ett förfarande för administrativt 
samarbete mellan tullmyndigheterna 
och kommissionen 
  (se punkterna 48–51  
samt punkt 3 i domslutet)