Domstolens dom den 16 juni 1966. - Firma Alfons Lütticke GmbH mot Hauptzollamt de Sarrelouis. - Begäran om förhandsavgörande: Finanzgericht des Saarlandes. - Mål 57/65.



Rättsfallssamling

Fransk utgåva s. 00293

Nederländsk utgåva s. 00346

Tysk utgåva s. 00258

Italiensk utgåva s. 00220

Engelsk specialutgåva s. 00205

Dansk specialutgåva s. 00199

Grekisk specialutgåva s. 00293

Portugisisk specialutgåva s. 00361

Spansk specialutgåva s. 00345

Svensk specialutgåva s. 00243

Finsk specialutgåva s. 00243



Sammanfattning

Parter

Domskäl

Beslut om rättegångskostnader

Domslut



Nyckelord

Sammanfattning av domen

1. EEG:s medlemsstater - fullständig skyldighet enligt fördraget - begrepp - den enskildes individuella rättigheter - nationella domstolars skydd av dessa rättigheter

2. EEG:s politik - gemensamma regler - skattebestämmelser - en medlemsstats interna skatter eller avgifter på varor från andra medlemsstater - förbud mot diskriminering i förhållande till skatter eller avgifter på denna stats inhemska varor - tidpunkt för tillämpning av denna regel - denna regels natur och följder - den enskildes individuella rättigheter - nationella domstolars skydd av dessa rättigheter

(artikel 95 i EEG-fördraget)

3. EEG:s politik - gemensamma regler - skattebestämmelser - kumulativa skatter i flera led - fastställande av genomsnittliga skattesatser för varor eller grupper av varor - tillstånd enligt fördraget - karaktär - inga rättigheter för enskilda - artikel 97 kan inte påverka tolkningen av artikel 95

(artiklarna 95 och 97 i EEG-fördraget)

4. Interna tullar och skatter eller avgifter - samtidig tillämpning av bestämmelser som berör ett och samma fall - otillåtlighet

(artiklarna 12, 13 och 95)

5. EEG:s politik - gemensamma regler - skattebestämmelser - interna skatter eller avgifter - avgifter för utjämning av dessas verkan - interna skatters eller avgifters karaktär

(artikel 95 i EEG-fördraget)

Sammanfattning

1. Jfr punkt 7 i sammanfattningen, dom i mål 6/64, Recueil X, s. 1145.

2. Artikel 95 första stycket har omedelbara verkningar och ger upphov till individuella rättigheter för enskilda som det åligger de nationella domstolarna att skydda.

Som en följd av artikel 95 tredje stycket skall artikel 95 första stycket tillämpas på bestämmelser, som gällde då fördraget trädde i kraft, först från och med början av övergångstidens andra etapp.

3. Enligt artikel 97 tillåts de medlemsstater som tar ut omsättningsskatt kumulativt i flera led att fastställa genomsnittliga skattesatser för varor eller grupper av varor. Därför utgör denna artikel en särskild anpassningsregel till artikel 95, som enligt sin karaktär inte kan ge upphov till direkt effekt i förhållandet mellan medlemsstaterna och deras rättssubjekt. Denna situation, som är utmärkande för artikel 97, kan i varje fall inte påverka tolkningen av artikel 95.

4. Artiklarna 12 och 13 å ena sidan och artikel 95 å andra sidan kan inte tillämpas samtidigt på ett och samma fall.

5. En avgift som skall utjämna verkan av en intern skatt eller avgift får härigenom samma karaktär som den skatt eller avgift, vars verkan den skall utjämna.

Parter

I mål 57/65

har Finanzgericht des Saarlandes (andra avdelningen) till domstolen gett in en begäran om förhandsavgörande enligt artikel 177 i EEG-fördraget i det mål som pågår vid den nationella domstolen

mellan

Firma Alfons Lütticke GmbH, Köln-Deutz, ombud: advokaten Peter Wendt, Bieberstraße 3, Hamburg 13,

sökande,

mot

Haupzollamt, Saarlouis (Huvudtullkontoret),

motpart.

Domskäl

1. De båda första frågorna

Genom sin första fråga begär Finanzgericht des Saarlandes att domstolen skall uttala sig om huruvida artikel 95 första stycket i fördraget har direkt effekt och skapar individuella rättigheter för de enskilda som det åligger de nationella domstolarna att beakta.

Om svaret på denna fråga blir nekande ställer Finanzgericht frågan om, från och med den första januari 1962, tredje stycket i artikel 95 i förening med första stycket ger upphov till sådan effekt och skapar sådana rättigheter som nämnts ovan.

Det finns anledning att behandla de båda frågorna tillsammans och att först fastställa förhållandet mellan det första och det tredje stycket i artikeln.

I artikel 95 första stycket, som är en allmän och fast regel i gemenskapernas rättsordning, uttrycks att de interna skatter och avgifter som läggs på varor från andra medlemsstater inte får vara högre än de som belastar liknande inhemska varor.

Sådana regler, som ofta fastställs i fördraget för att säkerställa likabehandling av gemenskapens medborgare enligt nationell lagstiftning, utgör på skatterättens område en nödvändig grundval för den gemensamma marknaden.

För att underlätta anpassningen av nationell lagstiftning till denna regel ges medlemsstaterna i artikel 95 tredje stycket en frist till början av övergångstidens andra etapp, dvs. till den första januari 1962, att upphäva eller ändra "de bestämmelser som gäller när detta fördrag träder i kraft och som strider mot dessa regler".

Således innehåller artikel 95 en allmän regel, förenad med en uppskjutande bestämmelse, beträffande de bestämmelser som gällde då den trädde i kraft.

Av detta bör man dra slutsatsen att sedan denna frist löpt ut får den allmänna regeln fullständig och oinskränkt verkan.

De frågor som tagits upp av Finanzgericht skall betraktas i ljuset av de överväganden som gjorts ovan.

I artikel 95 första stycket uttrycks ett förbud mot diskriminering, vilket utgör en klar och ovillkorlig skyldighet.

Med undantag för tredje stycket är denna skyldighet inte förenad med något villkor, och är inte heller, i fråga om dess genomförande eller dess verkningar, beroende av att det finns någon rättsakt som utfärdas av antingen gemenskapens institutioner eller av medlemsstaterna.

Denna förbudsregel är fullständig och rättsligt genomförd och kan följaktligen ge upphov till direkt effekt i förhållandet mellan medlemsstaterna och deras rättssubjekt.

Den omständigheten att förbudet mot diskriminering i denna artikel riktar sig till medlemsstaterna, innebär inte att enskilda inte kan åberopa detta förbud.

Då det gäller artikel 95 tredje stycket medför detta visserligen att medlemsstaterna har en skyldighet att "upphäva" eller att "ändra" de bestämmelser som strider mot de principer som uttryckts i föregående stycken.

Denna skyldighet innebär emellertid att medlemsstaterna inte har något utrymme för egen bedömning beträffande det datum då dessa åtgärder skall ha vidtagits, dvs. före den första januari 1962.

Från och med detta datum är det tillräckligt att den nationella domstolen, i förekommande fall, fastställer att åtgärder för genomförandet av de omtvistade nationella reglerna har vidtagits efter detta datum, för att denna domstol i varje fall skall kunna ge första stycket direkt effekt.

Således utgör tredje stycket endast ett hinder för tillämpningen av den allmänna regeln på sådana åtgärder för genomförande som har vidtagits före den första januari 1962 avseende bestämmelser som var gällande redan då fördraget trädde i kraft.

I såväl de skriftliga som de muntliga yttranden som framlagts under förfarandet har de tre regeringarna åberopat artikel 97 och gjort gällande att artikel 95 skall ges en annan tolkning.

Enligt artikel 97 tillåts de medlemsstater som tar ut omsättningsskatt kumulativt i flera led att fastställa genomsnittliga skattesatser för varor eller grupper av varor. Denna artikel utgör således en särskild anpassningsregel till artikel 95 och kan till sin natur inte ha någon direkt effekt i förhållandet mellan medlemsstaterna och deras rättssubjekt.

Denna situation, som är utmärkande för artikel 97, kan i varje fall inte påverka tolkningen av artikel 95.

Av det som anförts ovan följer att utan att det påverkar undantaget i tredje stycket för de bestämmelser som gällde vid fördragets ikraftträdande och till den första januari 1962 har förbudet i artikel 95 direkt effekt och skapar individuella rättigheter för de enskilda som de nationella domstolarna skall beakta.

2. Den tredje frågan

Genom den tredje frågan begär Finanzgericht att domstolen skall uttala sig om huruvida "artikel 95 första och tredje styckena i EEG-fördraget, i förening med artikel 12 eller artikel 13 i detta fördrag, har ... direkt effekt och skapar ... individuella rättigheter för de enskilda som det åligger de nationella domstolarna att beakta".

Eftersom denna fråga ställts endast för det fall att domstolen skulle besvara de två första frågorna nekande saknas det anledning att besvara denna fråga.

Det bör dock fastställas att artiklarna 12 och 13 å ena sidan och artikel 95 å andra sidan inte kan tillämpas samtidigt på ett och samma fall.

Avgifter med motsvarande verkan som tullar å ena sidan och interna skatter eller avgifter å andra sidan omfattas av olika regler.

I detta hänseende finns det anledning att påpeka att en avgift som skall utjämna verkan av en intern skatt eller avgift härigenom får samma karaktär som den skatt eller avgift, vars verkan den skall utjämna.

Beslut om rättegångskostnader

De kostnader som har förorsakats den nederländska regeringen, Europeiska ekonomiska gemenskapens kommission samt Förbundsrepubliken Tysklands regering och den belgiska regeringen, som har inkommit med yttrande till domstolen, är inte ersättningsgilla.

Eftersom förfarandet i förhållande till parterna i målet vid Finanzgericht des Saarlandes utgör ett led i beredningen av samma mål, ankommer det på den domstolen att besluta om rättegångskostnaderna.

Domslut

Mot den bakgrunden och på ovan angivna grunder beslutar

DOMSTOLEN

följande dom:

1) Artikel 95 första stycket har direkt effekt och ger upphov till individuella rättigheter för de enskilda som det åligger de nationella domstolarna att skydda.

2) Som en följd av artikel 95 tredje stycket skall artikel 95 första stycket tillämpas på bestämmelser, som gällde då fördraget trädde i kraft, först från och med början av övergångstidens andra etapp.

Finanzgericht des Saarlandes skall besluta om rättegångskostnaderna i detta mål.