SV
Rät tsfallssamlingen
ECLI:EU:F:2010 :99 1PERSONALDOMSTOLENS DOM
(första avdelningen)
den 14 september 2010
Mål F-79/09
AE
mot
Europeiska komm issionen
”Personalmål — Tjänstemän — Social trygghet — Olycksfallsförsäkring och 
yrkessjukdomsförsäkring — Artikel 73 i t jänsteföreskrifterna — Vägran att erkänna en sjukdom som 
yrkesskada — Överkänslighet för elektromagnetiska fält”
Saken: Talan enligt ar tikel 236 EG o ch 152 E A v arigenom A E begär o giltigförklaring av 
kommissionens beslut av den 15 december 2008 a tt avslå sökandens ansökan om att den 
åkomma han lider av ska erkännas som yrkessjukdom, och ko mmissionens beslut att avslå 
sökandens klagomål avseende detta beslut. Sökanden begär även att ko mmissionen ska 
förpliktas erlägga 12 000  euro för den ideella skada h ar han lidit.
Avgörande:Europeiska ko mmissionen ska erlägga 2 000  euro till AE. Talan i ö vrigt ogillas. Europeiska 
kommissionen ska b ära s ina rättegångskostnader och ersätta en fjärdedel av sökandens 
rättegångskostnader. Sökanden ska b ära t re fjärdedelar av sina rättegångskostnader.
Samm anfattning
1. Tjänstemän — Social trygghet — Olycksfallsförsäkring o ch y rkessjukdomsförsäkring — 
Läkarkomm itté — Utnämning av läkare
(Artikel 73 i t jänsteföreskrifterna, a rtikel 22 i r eglerna om o lycksfallsförsäkring 
och yrkessjukdomsförsäkring)
2. Tjänstemän — Social trygghet — Olycksfallsförsäkring o ch y rkessjukdomsförsäkring — 
Läkarutlåtande — En medlem i l äkarkomm ittén vägrar att skriva under utlåtandet
(Artikel 73 i t jänsteföreskrifterna)
3. Tjänstemän — Social trygghet — Olycksfallsförsäkring o ch y rkessjukdomsförsäkring — 
Läkarutlåtande — Läkarkomm itténs utrymme för skönsmässig bedömning
(Tjänsteföreskrifterna, a rtikel 73, a rtikel 23 i r eglerna om o lycksfallsförsäkring 
och yrkessjukdomsförsäkring)
4. Tjänstemän — Social trygghet — Olycksfallsförsäkring och yrkessjukdomsförsäkring — Bedömning av 
huruvida sjukdomen har sitt ursprung i tjänsteutövningen
(Artikel 73 i t jänsteföreskrifterna, a rtikel 3 i r eglerna om o lycksfallsförsäkring 
och yrkessjukdomsförsäkring)
2 ECLI:EU:F:2010 :99SAMM ANFATTNING–MÅLF-79/09
AEMOT KOMM ISSIONEN
5. Tjänstemän — Social trygghet — Olycksfallsförsäkring o ch y rkessjukdomsförsäkring — 
Yrkessjukdom — Begrepp
(Artikel 73 i t jänsteföreskrifterna, a rtikel 3.2 i r eglerna om o lycksfallsförsäkring 
och yrkessjukdomsförsäkring)
6. Unionsrätt — Principer — Iakttagande a v en skälig tidsfrist — Åsidosättande i e tt administrativt 
förfarande — Verkningar
(Artikel 41.1 i Eu ropeiska unionens stadga om de g rundläggande rättigheterna)
7. Unionsrätt — Principer — Iakttagande a v en skälig tidsfrist — Administrativt förfarande — 
Bedömningskriterier
1. I de gemensamma reglerna om olycksfallsförsäkring och arbetssjukdomsförsäkring för tjänstemän i 
unionen uppställs inte något särskilt kra v på läkarkommittémedlemm arnas specialisering och det 
överlåts helt åt den berörde tjänstemannen och förvaltningen att välja läkare. Det anges visserligen i 
artikel 2 i d e nya försäkringsreglerna, vilka trädd e i kra ft den 1 januari 2006 , att den tredje läkaren ska 
besitta ”en expertis i fråga om bedömningen av kroppsskada n och fastställandet av ersättning för denna 
skada ”. Bestämme lsen avser eme llertid e ndast utnämningen av en tredje läkare och utgör således 
varken hinder för den berörde tjänstemannen att fritt utnämna en läkare som han har förtroende för 
eller för administrationen att fritt utnämna den läkare som ska representera denna i läkarkommittén.
I försäkringsreglerna föreskrivs för övrigt inte någon rä tt till invändning för de läkare som utnämnts till 
att sitta i e n läkarkommitté, eftersom tjänstemännens rättigheter skyddas av närvaron a v vederbörandes 
förtroendeläkare och av en läkare som de utnämnt tillsammans.
(se punkterna 51 o ch 54)
Hänvisning till
Domstolen: 14 juli 1981 , 186/80, Suss m ot kommissionen, REG 1981 , s. 2041 , punkterna 9–11
2. Den o mständigheten a tt e n av me dlemm arna har v ägrat att s kriva under ra pporten från 
läkarkommittén me dför inte att ra pporten är b ehäftad me d något formfel, förutsatt att det är u trett att 
den me dlem s om inte har skrivit under har haft möjligheten att framföra sin ståndpunkt inför de två 
andra me dlemm arna.
(se punkt 56)
Hänvisning till
Förstainstansrätten: 21 juni 1990 , T-31/89, Sabbatucci m ot parlamentet, R EG 1990 , s. II-265, publicerat i 
sammandrag, punkt 2; den 27 februari 2003 , T-20/00 OP, kommissionen m ot Camacho-Fernandes, REGP 2003 , 
s. I-A-75 o ch II-405, punkterna 47 o ch 48
3. Läkarkommitténs u ppgift i ar tikel 23 i r eglerna o m o lycksfallsförsäkring o ch 
yrkessjukdomsförsäkring för tjänstemän i u nionen – v ilken uppgift är a tt objektivt och självständigt 
göra e n bedömning av de me dicinska f rågorna – krä ver att d en dels har t illgång till samtliga 
omständigheter som ka n vara d en till nytta, dels ka n göra sin bedömning fullkomligt fritt. D e rent 
medicinska b edömningar s om läkarkommittén har u ttryckt s ka a nses som s lutgiltiga när d e har 
tillkommit på ko rrekt sätt. D omstolen är e ndast behörig att bedöma om läkarkommittén bildats och 
fungerat reglementsenligt, och om d ess u tlåtande är ko rrekt, b land annat genom a tt bedöma om 
utlåtandet innehåller en motivering som gör det möjligt att bedöma de överväganden som ko mmittén 
lägger till grund för sitt utlåtande och om d et finns ett begripligt samband me llan de me dicinska 
diagnoserna i u tlåtandet och de slutsatser som ligger till grund för utlåtandet. När läkarkommittén har
ECLI:EU:F:2010 :99 3SAMM ANFATTNING–MÅLF-79/09
AEMOT KOMM ISSIONEN
 att avgöra ko mplexa me dicinska f rågor som b land annat hänför sig till en svår dia gnos eller till 
kausalsambandet me llan den berördes åkommor och utövandet av dennes uppgifter vid en institution, 
ankomme r det på den att i s itt utlåtande bland annat ange de omständigheter i h andlingarna som den 
stöder sin uppfattning på, och, för det fall det förekomme r betydande skillnader, att precisera de skäl 
som l igger till grund för varför detta utlåtande skiljer sig från vissa tidigare och relevanta 
läkarutlåtanden, i vilka läkaren uttalat sig positivare angående den berördes hälsa.
(se punkterna 64 o ch 65)
Hänvisning till
Förstainstansrätten: 15 december 1999 , T-300/97, Latino m ot ko mmissionen, REGP 1999 , s. I-A-259 o ch II-1263 , 
punkterna 41 o ch 78; 15 december 1999 , T-27/98, Nardone mot kommissionen, REGP 1999 , s. I-A-267 o ch II-1293 , 
punkterna 30, 68 o ch 87; 26 februari 2003 , T-145/01, Latino m ot kommissionen, REGP 2003 , s. I-A-59 o ch II-337, 
punkt 47
Personaldomstolen: 28 juni 2006 , F-39/05, Beau m ot ko mmissionen, REGP 2006 , s. I-A-1-51 o ch II-A-1-175, 
punkt 35
4. Det föreskrivs i ar tikel 3.2 i r eglerna om o lycksfallsförsäkring och yrkessjukdomsförsäkring för 
tjänstemän i u nionen att n är e n sj ukdom inte finns me d i d en europeiska f örteckningen över 
yrkessjukdomar som finns i e n bilaga till ko mmissionens rekomme ndation 90 /326 a nkomme r det på 
den berörde tjänstemannen att i t illräcklig grad v isa att besvären har u ppkommit under eller i 
samband me d tjänsteutövningen i u nionsinstitutionerna. Detta är a nledningen till att läkarkommittén 
får vägra erkänna sjukdomen som en yrkessjukdom n är tvivel uppkomme r om b esvärens ursprung. 
Det finns varken någon r egel eller princip om att tjänstemannen ska gynnas i tveksamma fall.
(se punkt 82)
Hänvisning till
Domstolen: 11 februari 2004 , C-180/03 P, Latino m ot kommissionen, REG 2004 , s. I-1587 , punkterna 36–39
5. I komplicerade situationer där e n tjänstemans sjukdom har flera orsaker, yrkes- och fritidsrelaterade, 
fysiska eller psykiska – där v ar och en av dem b idrar t ill att sjukdomen uppkomme r, ankomme r det på 
läkarkommittén att avgöra o m t jänsteutövningen inom u nionsinstitutionerna uppvisar e tt dir ekt 
samband me d tjänstemannens sj ukdom, exempe lvis genom a tt y rkesutövningen h ar v arit den 
utlösande faktorn för denna sjukdom. För att sjukdomen ska erkännas som en yrkessjukdom krä vs det 
i dessa fall inte att den endast, väsentligen eller till övervägande eller dominerande del har uppstått i 
tjänsteutövningen.
(se punkt 83)
Hänvisning till
Förstainstansrätten: 9 juli 1997 , T-4/96, S m ot domstolen, REG 1997 , s. II-1125 , punkterna 79 o ch 80
6. Skyldigheten att iaktta en skälig tidsfrist vid handläggningen av ad ministrativa förfaranden utgör en 
allmän unionsrättslig princip som säkerställs av unionsdomstolarna och som återges som en del av 
rätten till en god förvaltning i ar tikel 41.1 i E uropeiska u nionens stadga om d e grundläggande 
rättigheterna.
Ett å sidosättande av principen om ia kttagande av en skälig tidsfrist m otiverar eme llertid s om 
huvudregel inte att det beslut som antagits efter ett ad ministrativt förfarande ogiltigförklaras. Det är 
nämligen endast när den omständigheten att det tagit orimligt lång tid inverkar p å själva innehållet i
4 ECLI:EU:F:2010 :99SAMM ANFATTNING–MÅLF-79/09
AEMOT KOMM ISSIONEN
 det beslut som a ntagits efter det ad ministrativa förfarandet som g iltigheten av det ad ministrativa 
förfarandet påverkas av att principen om ia kttagande av en skälig tidsfrist inte iakttagits. En orimligt 
lång tidsfrist för att behandla en ansökan om e rkännande av en sjukdom s om y rkessjukdom får 
således i p rincip inte påverka sj älva innehållet i läkarkommitténs utlåtande eller institutionens slutliga 
beslut. En sådan tidsfrist får n ämligen endast i u ndantagsfall me dföra att läkarkommittén ändrar s in 
bedömning om huruvida e n sjukdom utgör en yrkessjukdom eller inte. För det fall pe rsonaldomstolen 
skulle ogiltigförklara d et beslut som antagits mot bakgrund av läkarkommitténs bedömning skulle detta 
i praktiken främst få den motsatta effekten att förfarandet förlängdes ytterligare me d motiveringen att 
det redan tagit för lång tid.
Unionsdomstolen ka n eme llertid på eget initiativ förplikta förvaltningen att erlägga skadestånd när en 
skälig tidsfrist har överskridi ts, eftersom ett sådant skadestånd utgör den bästa ersättningsformen för 
tjänstemän, under förutsättning att parterna har beretts tillfälle att yttra sig över denna lösning.
(se punkterna 99–101 o ch 104)
Hänvisning till
Domstolen: 13 december 2000 i m ål C-39/00 P , SGA m ot ko mmissionen, REG 2000 , s. I-11201 , punkt 44; 
17 december 2009 i m ål C-197/09 R X-II, M m ot EMEA, REU 2009 , s. 12033 , punkt 41
Förstainstansrätten: 13 januari 2004 i m ål T-67/01, JCB Service mot kommissionen, REG 2004 , s. II-49, punkterna 36 
och 40, och där a ngiven rä ttspraxis; den 11 april 2006 i m ål T-394/03, Angeletti mot ko mmissionen, REGP 2006 , 
s. I-A-2-95 o ch II-A-2-441, punkterna 162–167
Tribunalen: 12 maj 2010 i m ål T-491/08 P, Bui Van mot kommissionen, punkt 88
Personaldomstolen: 21 oktober 2009 i m ål F-33/08, V m ot kommissionen, REGP 2009 , s. I-A-1-403 o ch II-A-1-2159 , 
punkt 211, föremål för överklagande vid Europeiska u nionens tribunal, mål T-510/99 P
7. Frågan h uruvida h andläggningstiden a v e tt f örvaltningsärende är s käligt b edöms u tifrån 
omständigheterna i v arje enskilt fall, och i s ynnerhet utifrån sammanhanget i d essa, de olika 
processuella skeden s om i nstitutionerna h ar f öljt, p arternas u ppträda nde u nder förfarandet, 
svårighetsgraden och betydelsen av tvisten för de berörda p arterna.
(se punkt 105)
Hänvisning till
Domstolen: 17 december 1998 i m ål C-185/95 P, Baustahlgewebe mot kommissionen, REG 1998 , s. I-8417 , punkt 29; 
16 juli 2009 i m ål C-385/07 P, Der Grüne Punkt - Duales System D eutschland m ot ko mmissionen, REG 2009 , 
s. I-6155 , punkterna 182–188
Förstainstansrätten: 22 oktober 1997 i m ål T-213/95 o ch T-18/96, SCK o ch FNK m ot ko mmissionen, REG 1997 , 
s. II-1739 , punkt 55