Nyckelord

Sammanfattning



Nyckelord

1. Konkurrens - administrativt förfarande - artikel 6 i Europeiska konventionen angående skydd för de mänskliga rättigheterna inte tillämplig

2. Gemenskapsrätten - principer - iakttagande av rätten till försvar - grundläggande princip - tillämpningsområde - konkurrens - administrativt förfarande - principens räckvidd

(artikel 19.1 i rådets förordning nr 17; artikel 4 i kommissionens förordning nr 99/63)

3. Konkurrens - administrativt förfarande - iakttagande av rätten till försvar - meddelande om anmärkningar - nödvändigt innehåll

(artikel 19.1 i rådets förordning nr 17; artikel 4 i kommissionens förordning nr 99/63)

4. Konkurrens - administrativt förfarande - iakttagande av rätten till försvar - meddelande om anmärkningar - nödvändigt innehåll - angivande av kriterierna för beräkning av de avsedda böterna - för tidigt angivande

(rådets förordning nr 17; artikel 4 i kommissionens förordning nr 99/63)

5. Konkurrens - administrativt förfarande - iakttagande av rätten till försvar - de handlingar på vilka kommissionen har grundat sina konstateranden har inte lämnats ut - kommissionens slutliga beslut grundat på innehållet i de omtvistade handlingarna - kränkning av rätten till försvar - konstateranden angående omständigheter av rent underordnad betydelse - giltigheten av det slutliga beslutet i dess helhet - domstolens prövning av om beslutet är välgrundat - beaktande av innehållet i de omtvistade handlingarna - inget sådant beaktande

(artikel 19.1 i rådets förordning nr 17; artikel 4 i kommissionens förordning nr 99/63)

6. Konkurrens - administrativt förfarande - iakttagande av rätten till försvar - yttrande från den rådgivande kommittén för kartell- och monopolfrågor - de berörda företagen har inte fått del av yttrandet - tillåtlighet

(artikel 10.6 i rådets förordning nr 17)

7. Konkurrens - konkurrensbegränsande samverkan - avtal mellan företag - ensamåterförsäljaravtal - bolag vars syfte är att importera och organisera försäljning av produkter i flera medlemsstater - detta bolags centrala ställning i organisationen av försäljningen och samordningen av de nationella distributörerna - detta bolags skyldighet att iaktta särskild försiktighet med hänsyn till konkurrensreglerna

(artikel 85.1 i EEG-fördraget)

8. Konkurrens - konkurrensbegränsande samverkan - avtal mellan företag - inverkan på handeln mellan medlemsstater - kriterier - obetydlig inverkan på marknaden - icke förbjudet avtal

(artikel 85.1 i EEG-fördraget)

9. Konkurrens - konkurrensbegränsande samverkan - avtal mellan företag - ensamåterförsäljaravtal - beteende hos ensamåterförsäljarna som syftar till att begränsa parallellimport - inverkan på handeln mellan medlemsstater - kriterier

(artikel 85.1 i EEG-fördraget)

10. Konkurrens - konkurrensbegränsande samverkan - förbud - överträdelser - befogade - parallellimport - inte befogad

(artikel 85.1 i EEG-fördraget)

11. Konkurrens - konkurrensbegränsande samverkan - anmälan - verkningar - åläggande av böter för en överträdelse som inte anmälts - försvar som grundas på möjligheten till undantag - kan inte tas upp till prövning

(artikel 85.3 i EEG-fördraget, artikel 4 i rådets förordning nr 17)

12. Konkurrens - gemenskapsbestämmelser - överträdelser - böter - överträdelse som begåtts "uppsåtligen eller av oaktsamhet" - ett företags ansvar för åtgärder som vidtas av företrädare för företaget - villkor

(artiklarna 15.1 och 15.2 i rådets förordning nr 17)

13. Konkurrens - konkurrensbegränsande samverkan - förbud - överträdelser - befogade - restriktioner som ålagts av offentliga myndigheter - inte befogad

(artikel 85 i EEG-fördraget)

14. Konkurrens - gemenskapsbestämmelser - överträdelser - böter - syfte - fastställande - kriterier - hur allvarliga överträdelserna är - bedömningskriterier

(artiklarna 15.1 och 15.2 i rådets förordning nr 17)

15. Konkurrens - gemenskapsbestämmelser - överträdelser - böter - fastställande - kriterier - höjning av den allmänna bötesnivån - tillåtlighet - villkor

(artiklarna 15.1 och 15.2 i rådets förordning nr 17)

16. Konkurrens - gemenskapsbestämmelser - överträdelser - böter - fastställande - kriterier - det berörda företagets totala omsättning - omsättningen av de varor som är föremål för överträdelsen - beaktande av respektive omsättning - gränser

(artiklarna 15.1 och 15.2 i rådets förordning nr 17)

17. Konkurrens - gemenskapsbestämmelser - överträdelser - böter - enhetliga överträdelser - begrepp - åläggande av ett enda bötesbelopp - tillåtlighet

(artikel 15 i rådets förordning nr 17)

Sammanfattning

1. Även om kommissionen är skyldig att följa de processrättsliga skyddsreglerna som föreskrivs i gemenskapens konkurrensrätt, kan den dock inte, när den tillämpar dess bestämmelser, betraktas som en "domstol" i den mening som avses i artikel 6 i Europeiska konventionen angående skydd för de mänskliga rättigheterna, enligt vilken envar skall vara berättigad till opartisk och offentlig rättegång.

2. De bestämmelser om processrättsliga skyddsregler som föreskrivs i artikel 19.1 i förordning nr 17 och i förordning nr 99/63 ger uttryck för en grundläggande princip i gemenskapsrätten som kräver iakttagande av rätten till försvar i varje förfarande, även av administrativ karaktär, och som särskilt innebär att det berörda företaget under förfarandet måste ha lämnats tillfälle att yttra sig över riktigheten i och relevansen av de påstådda faktiska respektive andra omständigheter samt över de handlingar som kommissionen använt till stöd för sitt påstående om att det föreligger en överträdelse av fördraget.

3. Meddelandet om anmärkningar måste klart ange alla viktiga faktorer på vilka kommissionen stöder sig under detta stadium i förfarandet för tillämpning av gemenskapens konkurrensregler. Detta kan göras kortfattat, och det senare beslutet behöver inte nödvändigtvis vara en kopia av redogörelsen för anmärkningarna. Kommissionen är skyldig att beakta resultatet av det administrativa förfarandet, antingen för att avstå från sådana anmärkningar som har visat sig ogrundade, eller för att, faktiskt eller rättsligt, tillrättalägga eller komplettera sina argument till stöd för de anmärkningar som den vidhåller, dock under förutsättning att den endast stöder sig på sådana faktiska omständigheter som de berörda har lämnats tillfälle att yttra sig om, och att den under det administrativa förfarandet har lämnat sådan information som kan vara nödvändig för deras försvar.

4. Så snart kommissionen i meddelandet om anmärkningar uttryckligen anger att den har för avsikt att pröva om de berörda företagen bör åläggas böter, och om den anger de huvudsakliga faktiska och rättsliga grunder som kan medföra åläggande av böter, såsom hur allvarlig den påstådda överträdelsen är och hur länge den pågått, samt huruvida den begåtts "uppsåtligen eller av oaktsamhet", uppfyller den sin skyldighet att iaktta företagens rätt att bli hörda, genom att den ger dem de uppgifter som är nödvändiga för att de skall kunna försvara sig, inte bara mot konstaterandet av en överträdelse utan även mot åläggandet av böter.

Däremot kan företagen inte kräva att kommissionen under det administrativa förfarandet anger de kriterier på vilka den avser att beräkna böterna. Att uttala sig om nivån på de avsedda böterna innan företagen har lämnats tillfälle att yttra sig över anmärkningarna mot dem, skulle innebära ett oriktigt föregripande av kommissionens beslut.

5. När företag som är föremål för ett förfarande för tillämpning av gemenskapens konkurrensregler inte, eller endast delvis, kände till de handlingar som ligger till grund för kommissionens konstateranden innan kommissionen antog sitt slutliga beslut, får denna inte grunda sitt slutliga beslut på innehållet i dessa handlingar.

I den mån dessa konstateranden rör omständigheter av rent underordnad betydelse i förhållande till de överträdelser som fastställts i det slutliga beslutet, påverkar emellertid inte denna kränkning av rätten till försvar giltigheten av beslutet i sin helhet. Däremot bör domstolen bortse från dessa handlingar vid prövningen av huruvida beslutet är välgrundat.

6. Av artikel 10.6 i förordning nr 17 framgår att yttrandet från den rådgivande kommittén för kartell- och monopolfrågor utgör det sista stadiet i förfarandet för konstaterandet av överträdelser av gemenskapens konkurrensregler innan det slutliga beslutet antas, och att yttrandet avges på grundval av ett förslag till beslut. Om företagen skulle ges möjlighet att uttala sig om detta yttrande och därmed om förslaget till beslut, skulle detta innebära att det tidigare stadiet av förfarandet åter inleddes, vilket skulle strida mot det system som inrättats genom förordningen. Dessutom får kommissionen, oavsett kommitténs yttrande, endast grunda sitt beslut på de faktiska omständigheter som företagen har lämnats tillfälle att yttra sig över. Det faktum att företagen inte fått del av yttrandet strider följaktligen inte mot principen om iakttagande av rätten till försvar.

7. Ett bolag - vars syfte är att importera och organisera försäljningen av produkter i flera medlemsstater och som, i detta syfte, försöker hitta en distributör i varje medlemsstat i fråga, erbjuder denne ett ensamåterförsäljaravtal, fördelar de importerade produkterna mellan de nationella distributörerna och försöker samordna deras försäljningsaktiviteter genom bl.a. regelbundna möten - är till följd av sin centrala ställning, skyldigt att iaktta särskilt försiktighet för att hindra att samordnade aktiviteter av detta slag leder till förfaranden som strider mot konkurrensreglerna, även om dessa aktiviteter inte nödvändigtvis ger det ett avgörande inflytande på varje enskild distributörs beteende.

8. För att ett avtal skall anses kunna inverka på handeln mellan medlemsstater krävs att det med tillräcklig grad av sannolikhet, på grundval av en rad objektiva rättsliga eller faktiska omständigheter, kan förutses att det direkt eller indirekt, faktiskt eller potentiellt, kan påverka handelsströmmarna mellan medlemsstater på ett sätt som skulle kunna skada förverkligandet av målen för en gemensam marknad mellan stater.

Även ett ensamåterförsäljaravtal med absolut territorialskydd kan undgå förbudet i artikel 85 i fördraget om det, med hänsyn till de ifrågavarande parternas svaga ställning på den relevanta varumarknaden, endast har en obetydligt inverkan på marknaden.

9. När ett bolag, som fått ensamförsäljningsrätt på en medlemsstats territorium, innehar en procentuell andel på den mycket omfattande men mellan många märken starkt uppdelade relevanta varumarknaden, vilken andel överstiger de procentuella andelar som dess flesta konkurrenter innehar, kan det inte, med hänsyn till bolagets totala omsättning, förnekas att detta bolags beteende, som syftar till att hämma parallellimport och därmed att avgränsa de nationella marknaderna, märkbart kan påverka handelsströmmarna mellan medlemsstater på ett sätt som skulle kunna skada förverkligandet av målen för en gemensam marknad.

10. Själva importen av en vara, som lagligen saluförs i en annan medlemsstat, kan inte betraktas som illojal handelspraxis. Parallellimport från andra medlemsstater kan följaktligen inte i sig skapa en situation av legitimt försvar som motiverar en överträdelse av förbudet i artikel 85.1 i fördraget.

11. Anmälan av konkurrensbegränsande samverkan är inte ett formkrav som ålagts företagen, utan en absolut nödvändig förutsättning för erhållandet av vissa förmåner. Enligt artikel 15.5 a i förordning nr 17 får böter inte åläggas för åtgärder som har vidtagits efter anmälan, förutsatt att åtgärderna ligger inom ramen för den verksamhet som har beskrivits i anmälan. Denna förmån som tillkommer ett företag som har anmält ett avtal eller ett samordnat förfarande, är en kompensation för den risk som företaget tar genom att själv anmäla avtalet eller det samordnade förfarandet. Detta företag riskerar nämligen inte bara att det konstateras att avtalet eller förfarandet strider mot artikel 85.1 i fördraget eller att tillämpning av artikel 85.3 vägras, utan även att det åläggs böter för åtgärder som den vidtagit före anmälan. Med desto större anledning kan ett företag, som inte har velat ta denna risk, inte, gentemot böter som ålagts för en överträdelse som inte anmälts, göra gällande den hypotetiska möjligheten att en anmälan skulle ha kunnat medföra ett undantag.

12. Tillämpningen av artikel 15.1 och 15.2 i förordning nr 17, vilken ger kommissionen befogenhet att ålägga företag och företagssammanslutningar böter, om de "uppsåtligen eller av oaktsamhet" har gjort sig skyldiga till överträdelser, förutsätter inte att det berörda företagets delägare eller ledning vidtagit, eller ens känt till, en sådan åtgärd, utan det räcker med att en åtgärd har vidtagits av en person som har behörighet att handla på företagets vägnar.

13. Eventuella restriktioner av handeln inom gemenskapen som införs av offentliga myndigheter kan inte berättiga att enskilda inleder samordnade förfaranden som syftar till att begränsa konkurrensen.

14. Vid bedömningen av hur allvarlig en överträdelse är - i syfte att fastställa bötesbeloppet - är kommissionen skyldig att inte bara beakta de särskilda omständigheterna i fallet, utan även det sammanhang inom vilket överträdelsen har begåtts, och se till att dess åtgärder har tillräckligt avskräckade verkan, framför allt vad beträffar sådana överträdelser som är särskilt skadliga för förverkligandet av gemenskapens mål.

Kommissionen har med rätta karaktäriserat export- och importförbud, som syftar till att på konstlad väg upprätthålla prisskillnader mellan de olika medlemsstaternas marknader, som mycket allvarliga överträdelser. Sådana förbud äventyrar den fria handeln inom gemenskapen, som är en grundläggande princip i fördraget, och hindrar förverkligandet av ett av målen med fördraget, nämligen genomförandet av en gemensam marknad.

15. Den omständigheten att kommissionen tidigare har tillämpat en viss bötesnivå för vissa slags överträdelser, kan inte frånta den möjligheten att höja denna nivå inom de gränser som anges i förordning nr 17, om detta är nödvändigt för att säkerställa genomförandet av gemenskapens konkurrenspolitik. En effektiv tillämpning av gemenskapens konkurrensregler kräver tvärtom att kommissionen vid varje tillfälle kan anpassa bötesnivån efter vad denna politik kräver.

16. Vid bedömningen av hur allvarlig en överträdelse är måste en rad faktorer beaktas, vars karaktär och betydelse varierar allt efter överträdelsen i fråga och de särskilda omständigheterna i fallet. Till dessa faktorer hör, allt efter omständigheterna, volymen av och värdet på de varor som överträdelsen gäller samt företagets storlek och ekonomiska styrka och, följaktligen, det inflytande som det kunde utöva på marknaden.

Av detta följer, å ena sidan, att det vid fastställandet av böterna är tillåtet att beakta såväl företagets totala omsättning, vilken ger en antydan, om än ungefärlig och ofullständig, om företagets storlek och ekonomiska styrka, som den del av denna omsättning som härrör från de varor som är föremål för överträdelsen, och som därmed kan ge en antydan om denna överträdelses omfattning. Å andra sidan framgår härav att varken den ena eller andra av dessa siffror avseende omsättningen får ges en oproportionerlig betydelse i förhållande till andra bedömningskriterier, och att därför fastställandet av ett lämpligt bötesbelopp inte kan ske genom en enkel beräkning som grundas på den totala omsättningen. Detta gäller särskilt när de ifrågavarande varorna endast svarar för en liten del av denna omsättning.

17. När ett företag har deltagit i två samordnade förfaranden som båda syftade till att förhindra parallellimport till ett särskilt land av vissa produkter från en och samma tillverkare, får kommissionen behandla dessa överträdelser som en enda överträdelse och därmed fastställa ett enda bötesbelopp.