ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
2

Begäran har framställts i ett mål mellan Casertana Costruzioni Srl (nedan kallat Casertana) och Ministero delle Infrastrutture e dei Trasporti – Provveditorato Interregionale per le opere pubbliche della Campania e del Molise (Infrastruktur- och transportministeriet – interregional tillsynsmyndighet för offentliga bygg- och anläggningsarbeten i Kampanien och Molise, Italien) och Agenzia Regionale Campana per la Difesa del Suolo – A.R.Ca.Di.S. (regional markskyddsmyndighet i Kampanien, Italien), angående ett upphandlingsförfarande för tilldelning av ett kontrakt för planeringen av genomförandet, samordningen av säkerheten under planeringsfasen och utförandet av byggnation inom ramen för projektet kallat ”La Bandiera Blu” på Domiziokusten.
20

Tribunal da Comarca do Porto Este (Penafiel) (Distriktsdomstolen i Porto Este-distriktet (Penafiel)) ogillade José Joaquim Neto de Sousas talan, varpå han överklagade domen till Tribunal da Relação do Porto (Appellationdomstolen i Porto). Han gjorde bland annat gällande att Supremo Tribunal de Justiça (Högsta domstolen) hade gjort en felaktig tolkning av artikel 3 i andra direktivet och artikel 1 i tredje direktivet, vilka garanterar passagerare som inte är förare i en bil ersättning för kroppsskador som de lider på grund av en olycka, och inte levde upp till sin skyldighet enligt artikel 267 FEUF. José Joaquim Neto de Sousa begärde även att Tribunal da Relação do Porto (Appellationsdomstolen i Porto) skulle framställa den begäran om förhandsavgörande som åsyftas i punkt 16 i denna dom, enligt artikel 267 FEUF, till EU-domstolen.
2

Begäran har framställts i ett mål mellan, å ena sidan, Georgios Leventis och Nikolaos Vafeias, vilka är företrädare för befraktningsbolaget Brave Bulk Transport Ltd, och, å andra sidan, Malcon Navigation Co. Ltd (nedan kallat Malcon Navigation). Målet rör en talan som Malcon Navigation väckt om att Brave Bulk Transport Ltd, Georgios Leventis och Nikolaos Vafeias ska förpliktas att solidariskt utge skadestånd. I målet har gjorts invändningar mot grekiska domstolars behörighet att pröva skadeståndstalan.
7

I artikel 26.3 Pzp föreskrivs följande: ”Den upphandlande myndigheten ska anmoda de ekonomiska aktörer som inte lämnat de uppgifter eller handlingar som avses i artikel 25.1 som krävs av den upphandlande myndigheten inom den angivna fristen eller som inte lämnat fullmakter eller som lämnat in uppgifter eller handlingar som avses i artikel 25.1 som krävs av den upphandlande myndigheten som är behäftade med fel, eller som lämnat felaktiga fullmakter, att inge dessa inom en angiven tidsfrist, såvida inte den ekonomiska aktörens anbud ska förkastas eller förfarandet annulleras, trots att ovannämnda handlingar lämnas in. De uppgifter och handlingar som lämnas in på begäran av den upphandlande myndigheten ska visa att den ekonomiska aktören uppfyllt villkoren för att få delta i förfarandet och att de varor, tjänster och byggentreprenader som erbjudits uppfyller de villkor som anges av den upphandlande myndigheten senast den dag då fristen för anbudsansökan eller fristen för inlämnande av anbud gått ut.”
Mål C‑544/16

Marcandi Limited

mot

Commissioners for Her Majesty’s Revenue and Customs

(begäran om förhandsavgörande från First-tier Tribunal (Tax Chamber))

”Begäran om förhandsavgörande – Gemensamt system för mervärdesskatt – Direktiv 2006/112/EG – Artikel 2.1 c – Utfärdande av ’poäng’ som gör det möjligt att lägga bud på internetauktioner – Tillhandahållande av tjänster mot ersättning – Transaktion i ett tidigare skede – Artikel 73 – Beskattningsunderlag”

Sammanfattning – Domstolens dom (femte avdelningen) av den 5 juli 2018

Harmonisering av skattelagstiftning–Gemensamt system för mervärdesskatt–Tillhandahållande av tjänster mot ersättning–Begrepp–Utfärdande av ’poäng’ som gör det möjligt att lägga bud på internetauktioner–Omfattas (Rådets direktiv 2006/112, artikel 2.1 c) Harmonisering av skattelagstiftning–Gemensamt system för mervärdesskatt–Beskattningsunderlag–Leverans av varor och tillhandahållande av tjänster–Auktioner som anordnas av den beskattningsbara personen–Leverans av varor till användare som har vunnit en auktion eller de som har gjort sitt köp med hjälp av funktionerna ”köp nu” eller ”intjänad rabatt”–Ersättning som erhålls i utbyte mot leveranser av varor som den beskattningsbara personen utför till användare–Begrepp–Värdet av ’poäng’ som används för att lägga bud–Omfattas inte (Rådets direktiv 2006/112, artikel 73) Begäran om förhandsavgörande–Anhängiggörande vid domstolen–Skyldigheten att begära ett förhandsavgörande–Omfattning–Transaktion som behandlas olika i mervärdesskattehänseende i två medlemsstater–Omfattas–Villkor–Avgörande från den hänskjutande domstolen som inte kan överklagas till domstol enligt nationell rätt (Artikel 267 FEUF)
Artikel 1 i Europaparlamentets och rådets förordning (EG) nr 810/2009 av den 13 juli 2009 om införande av en gemenskapskodex om viseringar (viseringskodex) i dess lydelse enligt Europaparlamentets och rådets förordning (EU) nr 610/2013 av den 26 juni 2013 ska tolkas så, att en ansökan om visering med territoriellt begränsad giltighet som lämnas in av en tredjelandsmedborgare av humanitära skäl på grundval av artikel 25 i nämnda kodex, vid destinationsmedlemsstatens beskickning belägen på ett tredjelands territorium, i syfte att vid ankomsten till den medlemsstaten lämna in en ansökan om internationellt skydd och att därefter vistas längre än 90 dagar under en 180-dagarsperiod i den medlemsstaten inte regleras av nämnda kodex utan, på unionsrättens nuvarande stadium, endast av nationell rätt.

Det ska tilläggas att motsatt slutsats skulle innebära att tredjelandsmedborgare – trots att viseringskodexen har utarbetats med avseende på utfärdande av viseringar för vistelser på medlemsstaternas territorium som inte varar längre än 90 dagar under en 180-dagarsperiod – med stöd av kodexen kan lämna in en viseringsansökan i syfte att erhålla internationellt skydd i en medlemsstat som de själva valt, vilket skulle inverka menligt på den allmänna systematiken i det system som inrättats genom förordning nr 604/2013.

Motsatt slutsats skulle dessutom i praktiken innebära att medlemsstaterna, enligt viseringskodexen, är skyldiga att tillåta tredjelandsmedborgare att lämna in en ansökan om internationellt skydd vid medlemsstaternas beskickningar belägna på ett tredjelands territorium. Även om syftet med viseringskodexen inte är att harmonisera medlemsstaternas lagstiftning om internationellt skydd, konstaterar EU-domstolen att de unionsakter som antas med stöd av artikel 78 FEUF och som reglerar förfarandena för ansökningar om internationellt skydd inte föreskriver någon sådan skyldighet utan tvärtom undantar ansökningar som lämnas in vid medlemsstaternas beskickningar från sitt tillämpningsområde. Det framgår sålunda av artikel 3.1 och 3.2 i direktiv 2013/32 att direktivet är tillämpligt på ansökningar om internationellt skydd som lämnas in på medlemsstaternas territorium, inbegripet vid gränsen, i deras territorialvatten eller i deras transitzoner, men inte på ansökningar om diplomatisk eller territoriell asyl som lämnas in till medlemsstaternas beskickningar. På samma sätt följer det av artikel 1 och artikel 3 i förordning nr 604/2013 att den förordningen endast ålägger medlemsstaterna att pröva varje ansökan om internationellt skydd som lämnas in på en medlemsstats territorium, inklusive vid gränsen eller i transitområden och att de förfaranden som föreskrivs i förordningen endast är tillämplig på sådana ansökningar om internationellt skydd.

(voir points 48, 49 och 51 samt domslutet)
15

Den 20 december 2010 ingick DNB IT ett avtal om IT-förvaltning med DNB NORD och med det bolagets dotterbolag enligt vilket DNB IT är den enda enheten i DNB-koncernen som tillhandahåller tjänster hänförliga till projekt på IT-området. Under åren 2010 och 2011 sände DNB IT, på grundval av detta avtal, flera fakturor till DNB Banka avseende IT-tjänster som sålunda tillhandahållits. Enligt vad som angetts på dessa fakturor tillämpades ett påslag med 5 procent på priserna för nämnda tjänster.
6

I artikel 18 i Reach-förordningen, som har rubriken ”Registrering av isolerade intermediärer som transporteras”, föreskrivs följande: ”1. Tillverkare eller importörer av isolerade intermediärer som transporteras, i mängder om minst 1 ton per år, skall lämna in en registreringsanmälan till kemikaliemyndigheten. 2. Registreringsanmälan för isolerade intermediärer som transporteras skall omfatta all nedanstående information: a) Uppgifter om tillverkarens eller importören i enlighet med avsnitt 1 i bilaga VI. b) Uppgifter om intermediären i enlighet med avsnitt 2.1–2.3.4 i bilaga VI. c) Intermediärens klassificering i enlighet med avsnitt 4 i bilaga VI. d) All tillgänglig information om intermediärens fysikalisk-kemiska egenskaper, hälso- eller miljöegenskaper. När en fullständig undersökningsrapport finns att tillgå skall en rapportsammanfattning lämnas. e) En kort allmän beskrivning av användningen, i enlighet med avsnitt 3.5 i bilaga VI. f) Information om riskhanteringsåtgärder som tillämpas och som rekommenderas användaren i enlighet med punkt 4. … 3. Registreringsanmälan för isolerade intermediärer som transporteras i mängder om mer än 1000 ton per år per tillverkare eller importör skall, utöver den information som krävs enligt punkt 2, även omfatta den information som anges i bilaga VII. Artikel 13 skall tillämpas för att ta fram denna information. 4. Punkterna 2 och 3 skall endast gälla isolerade intermediärer som transporteras om tillverkaren eller importören själv bekräftar eller uppger att han har fått information från användaren att syntesen av ett eller flera andra ämnen från intermediären äger rum vid andra anläggningar under följande strängt kontrollerade betingelser: a) Ämnet skall med hjälp av tekniska metoder vara fullständigt inneslutet under hela sin livscykel, vilket omfattar tillverkning, rening, rengöring och underhåll av utrustning, provtagning, analys, lastning och avlastning av utrustning eller kärl samt bortskaffande eller rening och lagring av avfall. b) Begränsnings- och hanteringsteknik skall användas som minimerar utsläpp och den exponering ett sådant resulterar i. c) Ämnet får endast hanteras av auktoriserad personal med tillräcklig utbildning. d) Vid renings- och underhållsarbete skall särskilda procedurer tillämpas, t.ex. avluftning och tvättning, innan systemet öppnas och innan några ingrepp görs. e) Om en olycka inträffar eller om avfall genereras, skall hanterings- och/eller begränsningsteknik användas för att minimera utsläpp och resulterande exponering under rening eller rengöring och underhåll. f) De hanteringsförfaranden som gäller för ämnet skall vara väl dokumenterade och stå under strikt överinseende av verksamhetsutövaren. Om villkoren i första stycket inte är uppfyllda skall registreringsanmälan omfatta den information som anges i artikel 10.”
17

I artikel 125a.1 och 125a.2 i förordningen föreskrivs följande: ”1. Stadgarna för en producentorganisation inom sektorn för frukt och grönsaker ska ålägga organisationens producentmedlemmar att framför allt … c) saluföra hela den berörda produktionen via producentorganisationen, … 2. Trots punkt 1 c får medlemsproducenterna om producentorganisationen ger sitt tillstånd och i enlighet med de villkor producentorganisationen har fastställt a) sälja upp till en fastställd procentandel av sin produktion och/eller sina produkter direkt på sina jordbruksföretag och/eller utanför sina jordbruksföretag till konsumenter för personligt bruk; denna procentandel ska fastställas av medlemsstaten och uppgå till minst 10 %, b) själva eller genom förmedling av en annan producentorganisation som utsetts av deras egen organisation, saluföra produkter som utgör en marginell kvantitet i förhållande till den produktionsvolym som den egna organisationen kan saluföra, c) själva eller via en annan producentorganisation som utsetts av deras egen organisation, saluföra produkter vars egenskaper är sådana att den egna organisationen normalt inte handlar med dem.”
13

Hoge Raad der Nederlanden (Nederländernas högsta domstol) har mot denna bakgrund beslutat att vilandeförklara målen och ställa följande tolkningsfrågor till domstolen: ”1) Ska avdelning II i förordning … nr 1408/71 tolkas så, att en i Nederländerna bosatt arbetstagare som normalt arbetar i Nederländerna och som tar tre månaders obetald ledighet, under denna period (även) anses utöva verksamhet som anställd i Nederländerna, såvitt i) anställningsförhållandet fortsätter under denna period och ii) denna period vid tillämpningen av Werkloosheidswet (den nederländska arbetslöshetslagen) betraktas som en period under vilken verksamhet som anställd utövas? 2) a) Vilken lagstiftning är tillämplig lagstiftning enligt förordning nr 1408/71 om arbetstagaren under sin obetalda ledighet utövar verksamhet som anställd i en annan medlemsstat? b) Har det därvidlag betydelse att den berörda arbetstagaren två gånger under det påföljande året och en gång om året under de därpå tre följande åren har utövat verksamhet som anställd i denna andra medlemsstat under ungefär en till två veckor, utan att ha haft obetald ledighet i Nederländerna?”
8

I artikel 7 i samma direktiv, under rubriken ”Kostnader i samband med tvistens gränsöverskridande karaktär”, föreskrivs följande: ”Rättshjälp som beviljas i den medlemsstat där domstolen är belägen skall täcka följande kostnader som direkt hänger samman med tvistens gränsöverskridande karaktär: a) Tolkning. b) Översättning av de handlingar som domstolen eller den behöriga myndigheten kräver och som rättshjälpsmottagaren lämnat in och som är nödvändiga för att avgöra tvisten. c) Resekostnader som den rättshjälpssökande skall betala när de personer som berörs av förandet av rättshjälpssökandens talan är ålagda i lag eller av domstolen i den medlemsstaten att personligen närvara vid förhandlingarna och domstolen beslutar att den annars inte kan höra de berörda personerna på ett tillfredsställande sätt.”
53

Med hänsyn till övervägandena ovan ska tribunalen anses ha angett vilka kriterier som hade beaktats vid fastställandet av skadeståndets storlek. Domstolen kan under dessa omständigheter inte ifrågasätta slutsatsen i punkt 92 i den överklagade domen, i vilken den ideella skada som Safa Nicu Sepahan hade lidit, i överensstämmelse med rätt och billighet (ex aequo et bono) uppskattades till 50000 euro.
15

Genom denna fråga söker den hänskjutande domstolen klarhet i huruvida unionsrätten, i synnerhet artikel 4.3 FEU och artiklarna 2 och 22 i sjätte direktivet samt reglerna på området för statligt stöd, ska tolkas så, att de utgör hinder mot att skulder avseende mervärdesskatt fastställs inte kunna drivas in i enlighet med nationell lagstiftning, såsom den som är aktuell i det nationella målet, som föreskriver ett förfarande för skuldsanering varigenom en domstol under vissa förutsättningar kan fastställa att en fysisk persons skulder, som ännu inte har betalats när insolvensförfarandet avseende nämnda person har avslutats, inte kan drivas in.
15

I artikel 27 i detta direktiv, med rubriken ”Överlämnande av information och rapportering”, föreskrivs följande: ”1. Medlemsstaterna ska se till att information om luftkvaliteten överlämnas till kommissionen inom begärd tidsfrist i enlighet med de genomförandebestämmelser som avses i artikel 28.2. 2. För det särskilda ändamålet att bedöma om gränsvärdena och de kritiska nivåerna överskridits och målvärdena uppnåtts och inte senare än nio månader efter utgången av varje år ska sådan information överlämnas till kommissionen och den ska omfatta a) de ändringar som gjorts under året i förteckningen över och den gränsdragning av zoner och tätbebyggelse som fastställs i artikel 4, b) förteckningen över zoner och tätbebyggelse där en eller flera föroreningsnivåer är högre än gränsvärdena plus toleransmarginalen i förekommande fall eller högre än målvärdena eller de kritiska nivåerna och för dessa zoner och denna tätbebyggelse: i) Utvärderade nivåer och, vid behov, datum och perioder under vilka sådana nivåer observerades. ii) Vid behov, en utvärdering av bidrag från naturliga källor och från resuspension av partiklar efter sandning eller saltning av vägar under vintern till de bedömda nivåerna enligt förklaringen till kommissionen enligt artiklarna 20 och 21. 3. Punkterna 1 och 2 ska gälla information som samlats in från och med andra kalenderåret efter ikraftträdandet av de genomförandebestämmelser som avses i artikel 28.2.”
5

Förenade konungariket Storbritannien och Nordirland implementerade inte artikel 13 A.1 n i sjätte direktivet med sin nationella lagstiftning förrän den 1 juni 1996, vilket är det datum som Group 13 of Schedule 9 of the Value Added Tax Act 1994 (grupp 13 i bilaga 9 till 1994 års mervärdesskattelag) trädde i kraft.
9

I Copyright, Designs and Patents Act 1988 (1988 års lag om upphovsrätt, mönster och patent), i dess lydelse enligt Copyright and Related Rights Regulations 2003 (2003 års förordning om upphovsrätt och närstående rättigheter) (nedan kallad CDPA), genom vilken direktiv 2001/29 införlivades med nationell rätt, anges i section 73, med rubriken ”Mottagning av verk som ingår i radio- och televisionssändningar och vidaresändning av sådana verk via kabel”, följande: ”(1) Denna section är tillämplig när ett verk som sänds via radio eller tv från Förenade kungariket fångas upp och omedelbart vidaresänds via kabel. (2) Det utgör inget intrång i upphovsrätten till det radio- eller tv-sända verket (a) om vidareutsändningen via kabel sker för att uppfylla ett krav som ska beaktas, eller b) om och i den mån sändningen är ämnad att tas emot i det område där den vidaresänds via kabel om och i den mån den ingår i en därför avsedd tjänst. (3) Det utgör inte något intrång i upphovsrätten till ett verk som ingår i det tv‑sända programinnehållet i den mån nämnda innehåll tv-sänds för att tas emot i det område där det vidaresänds via kabel…”
31

I punkt 81 i den överklagade domen underkände tribunalen argumentet att kommissionens tolkning står i strid med den kontinuerliga karaktär som villkoret om djurtäthet har. Även om det erforderliga antalet djurenheter per hektar ska föreligga vid en anläggning under hela referensåret, följer det därav inte, enligt tribunalen, att de kontroller på plats som föreskrivs i förordning nr 1975/2006 inte ska utföras. Tribunalen har förklarat att syftet med dessa kontroller är att kontrollera att uppgifterna i de databaser som används för administrativa kontroller är korrekta och att databaserna är riktiga. Den påpekade således, i punkt 82 i domen, att räkningen av djur vid kontroller på plats gjorde det möjligt att utföra de kontroller som krävs enligt förordning nr 1975/2006 och att säkerställa databasernas riktighet vid beräkningen av djurtätheten, även om det inte medgav ett beaktande av den tid under vilken djuren befunnit sig vid en anläggning eller nötkreaturens exakta ålder.
1

Europeiska kommissionen har yrkat att domstolen ska upphäva den dom som meddelades av Europeiska unionens tribunal den 5 februari 2015, Aer Lingus/kommissionen (T‑473/12, ej publicerad, EU:T:2015:78, nedan kallad dom Aer Lingus), och den dom som meddelades av Europeiska unionens tribunal den 5 februari 2015, Ryanair/kommission (T‑500/12, ej publicerad, EU:T:2015:73, nedan kallad dom Ryanair) (nedan kallade de överklagade domarna). Genom dessa domar biföll tribunalen delvis talan väckt av dels Aer Lingus Ltd dels Ryanair Designated Activity Company (tidigare Ryanair Ltd) (nedan kallat Ryanair) och ogiltigförklarade artikel 4 i kommissionens beslut 2013/199/EU av den 25 juli 2012 om stödärende SA.29064 (11/C, f.d. 11/NN) – Differentierade skattesatser som Irland har tillämpat på luftfartsområdet (EUT L 119, 2013, s. 30, nedan kallat det omtvistade beslutet), i den del det i artikeln förordnas att stödet ska återkrävas från stödmottagarna med ett belopp som i skäl 70 i beslutet fastställts till 8 euro per passagerare.
—

Sanoma Media Netherlands BV, Playboy Enterprises International Inc. och Britt Geertruida Dekker, genom C. Alberdingk Thijm och C. de Vries, advocaten,
3

Skälen 9, 10, 20 och 23 i direktiv 2001/29 har följande lydelse: ”(9) Utgångspunkten för en harmonisering av upphovsrätt och närstående rättigheter måste vara en hög skyddsnivå, eftersom dessa rättigheter har en avgörande betydelse för det intellektuella skapandet. Skyddet av dem bidrar till att bevara och utveckla kreativiteten och gagnar upphovsmän, utövande konstnärer, producenter, konsumenter, kultur, näringsliv och allmänhet. Immaterialrätt har därför erkänts som en integrerad del av äganderätten. (10) För att upphovsmännen och de utövande konstnärerna skall kunna fortsätta med sin skapande och konstnärliga verksamhet måste de få en skälig ersättning för utnyttjandet av sina verk och detsamma gäller producenterna som måste kunna finansiera denna verksamhet. De investeringar som krävs för att producera varor, t.ex. fonogram, filmer eller multimedieprodukter, och tjänster, t.ex. sådana som tillhandahålls på begäran, är betydande. Ett tillfredsställande rättsligt skydd av immateriella rättigheter är nödvändigt för att säkerställa sådan ersättning och för att möjliggöra en tillfredsställande avkastning på investeringarna. … (20) Detta direktiv bygger på de principer och regler som redan fastlagts genom de direktiv som nu är i kraft på området, särskilt [rådets direktiv direktiv 92/100/EEG av den 19 november 1992 om uthyrnings- och utlåningsrättigheter och vissa upphovsrätten närstående rättigheter inom det immaterialrättsliga området (EGT L 346, 1992, s. 61), i dess lydelse enligt direktiv 93/98/EEG av den 29 oktober 1993 om harmonisering av skyddstiden för upphovsrätt och vissa närstående rättigheter (EGT L 290, 1993, s. 9; svensk specialutgåva, område 13, volym 25, s. 75)], samt utvecklar och sätter in dem i ett sammanhang, nämligen informationssamhället. Direktivet utvecklar och sätter in dessa principer och regler i ett sammanhang, nämligen i informationssamhället. Bestämmelserna i detta direktiv bör inte påverka bestämmelserna i de direktiven, om inte annat föreskrivs i detta direktiv. … (23) I detta direktiv bör upphovsmannens rätt till överföring till allmänheten harmoniseras ytterligare. Denna rätt bör förstås i vid mening och omfatta all överföring till allmänheten som inte är närvarande på den plats varifrån överföringen sker. Denna rätt bör omfatta all sådan sändning eller vidaresändning av ett verk till allmänheten på trådbunden eller trådlös väg, inklusive radio- och televisionssändningar. Denna rätt omfattar inga andra åtgärder.”