ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
6

Den 26 januari 2011 ansökte klaganden vid immaterialrättsmyndigheten om att det aktuella varumärket skulle upphävas med stöd av artikel 51.1 a i förordning nr 207/2009. Som grund för ansökan angavs att varumärket inte varit föremål för verkligt bruk inom Europeiska unionen, i synnerhet inte under de fem åren innan genkäromålet väcktes, för de varor som varumärket hade registrerats för (ärende 5141 C, som avses med den nu aktuella talan). Samma dag ansökte klaganden också om ogiltighetsförklaring av det aktuella varumärket vid immaterialrättsmyndigheten och anförde absoluta registreringshinder med stöd av artikel 52.1 a i samma förordning (ärende 5143 C).
40

Det ska för det första erinras om att medlemsstaternas skyldighet att underrätta kommissionen, både vad gäller utgifter som betalats inom EGFJ och utgifter som betalats inom Ejflu. Såväl i artikel 32.3 första stycket förordning nr 1290/2005 som i artikel 33.4 första stycket i samma förordning föreskrivs att när ”medlemsstaterna enligt artikel 8.1 c iii lämnar in årsräkenskaperna skall de överlämna en sammanfattande redovisning av de förfaranden för återkrav [eller indrivning] som har inletts med anledning av oegentligheter, och de skall även lämna uppgifter om vilka belopp som ännu inte drivits in, fördelade på administrativa och/eller rättsliga förfaranden och på år som motsvarar det första administrativa eller rättsliga konstaterandet av oegentligheten”. Vidare framgår det av artikel 32.3 andra stycket i förordning nr 1290/2005 att ”[m]edlemsstaterna skall låta kommissionen ta del av detaljerade uppgifter om de enskilda indrivningsförfarandena och om vilka enskilda belopp som ännu inte har kunnat drivas in”.
29

Tribunalen påpekar att klaganden har anfört flera grunder som samtliga syftar till att få fastslaget att överklagandenämnden åsidosatte artikel 7.1 b i förordning nr 207/2009 till följd av fel begångna i samband med bedömningen av det omtvistade varumärkets särskiljningsförmåga. Klaganden har under den första och den tredje grunden sålunda ifrågasatt överklagandenämndens bedömning av det omtvistade varumärkets särskiljningsförmåga med hänvisning till sedvanor inom den aktuella branschen och omsättningskretsens uppfattning. Den fjärde grunden därefter avser huruvida det ”mönster som framträder på varumärket” uppfattas som föreställande träfibrer. Denna grund föranleder tribunalen att pröva huruvida överklagandenämnden rätteligen kunde grunda sig på det omtvistade varumärket, inte såsom det hade registrerats, utan i de former i vilka överklagandenämnden ansett att varumärkets faktiska användning kommit till uttryck. Det är visserligen korrekt att den fråga som den fjärde grunden ger upphov till avser överklagandenämndens bedömning i just den aspekten att det omtvistade varumärket uppfattas som föreställande träfibrer. Icke desto mindre utgör möjligheten för överklagandenämnden att grunda sitt resonemang på de former i vilka den ansett att det omtvistade varumärket faktiskt har använts den nödvändiga förutsättningen för bedömningen i det angripna beslutet av det omtvistade varumärkets särskiljningsförmåga.
40

Det sätt på vilket sökanden har tolkat artikel 36.1 c i förordning nr 6/2002 och artikel 10.1 c i förordning nr 2245/2002, jämförda med artikel 4.1 c i den sistnämnda förordningen – nämligen så, att denna bestämmelse enbart är tillämplig på formgivning vars återgivning är av medelmåttig kvalitet, –uppenbart strider mot det system för registrering av formgivning som har utformats och om vilket det har erinrats ovan.
4

I artikel 3 i förordning nr 320/2006, med rubriken ”Omstruktureringsstöd”, stadgas följande: ”1. Företag som producerar socker, isoglukos eller inulinsirap, och som har fått en kvot tilldelad senast den 1 juli 2006, … skall ha rätt till ett omstruktureringsstöd per ton av den kvot som företaget avstått från, förutsatt att det under något av regleringsåren 2006/[20]07, 2007/[20]08, 2008/[20]09 eller 2009/[20]10: a) avstår från den kvot som de[t] tilldelat en eller flera av sina fabriker och fullt ut demonterar de produktionsanläggningar och fabriker som berörs, eller b) avstår från den kvot som de[t] tilldelat en eller flera av sina fabriker, delvis demonterar de produktionsanläggningar och fabriker som berörs och inte använder de berörda fabrikernas återstående produktionsanläggningar för produktion av de produkter som omfattas av den gemensamma organisationen av marknaden för socker, … 3. För fullständig demontering av produktionsanläggningar skall följande krävas, nämligen a) definitivt och totalt upphörande av produktionen av socker, isoglukos och inulinsirap av de berörda produktionsanläggningarna, b) nedläggning av fabriken eller fabrikerna och demontering av tillhörande produktionsanläggningar inom den period som avses i artikel 4.2 d, och c) återställande av miljön på fabriksområdet och underlättande av omplaceringen av arbetskraften inom den period som avses i artikel 4.2 f. … 4. För partiell demontering av produktionsanläggningar skall följande krävas, nämligen a) slutgiltigt och totalt upphörande av den berörda produktionen av socker, isoglukos och inulinsirap av de berörda produktionsanläggningarna, b) [d]emontering av de produktionsanläggningar som inte kommer att användas för ny produktion och som var avsedda för … produktion av de produkter som anges i a …, c) återställande av miljön på fabriksområdet och underlättande av omplaceringen av arbetskraften inom den period som avses i artikel 4.2 f, … 5. Omstruktureringsstöd per ton av kvoter som avståtts skall vara följande: a) I det fall som avses i punkt 1 a: – 730,00 [euro] under regleringsåret 2006/2007. – 730,00 [euro] under regleringsåret 2007/2008. – 625,00 [euro] under regleringsåret 2008/2009. – 520,00 [euro] under regleringsåret 2009/2010. b) I det fall som avses i punkt 1 b: – 547,50 [euro] under regleringsåret 2006/2007. – 547,50 [euro] under regleringsåret 2007/2008. – 468,75 [euro] under regleringsåret 2008/2009. – 390,00 [euro] under regleringsåret 2009/2010. …”
9

Anbudsförfarandet genomfördes enligt följande: – Den 14 maj 2013 aviserades att anbudsförfarandet skulle inledas genom ett pressmeddelande från en av konkursförvaltarna. – Den 15 maj 2013 publicerade KPMG en uppmaning att inkomma med en intresseanmälan i Financial Times, i Handelsblatt och på Nürburgrings webbplats. – 70 intressenter anmälde sitt intresse, – Genom skrivelse av den 19 juli 2013 mottog de intresserade investerarna handlingar om Nürburgring och ombads att lämna ett indikativt anbud för samtliga tillgångar, definierade enheter eller enskilda tillgångar. – Fristen för att lämna ett indikativt anbud fastställdes inledningsvis till den 12 september 2013, genom skrivelse av den 19 juli 2013 och sedan till den 26 september 2013, genom en skrivelse av den 12 september 2013. I var och en av dessa skrivelser angavs att de anbud som lämnats in efter det att tidsfristen hade löpt ut också skulle beaktas. – I början av februari 2014 hade 24 intressenter lämnat ett indikativt anbud, bland annat sökanden NeXovation, Inc., ett privat amerikanskt bolag som var verksamt inom informationsteknik, produkter som konsumeras i stort omfång, energi och bilar, – För intressenter som inbjudits till nästa skede i anbudsförfarandet, bland annat sökanden, fastställdes fristen för inlämnande av bekräftande anbud som skulle vara helt finansierade och även innefatta ett i förväg förhandlat återköpsavtal för tillgångar inledningsvis till den 11 december 2013, genom en skrivelse av den 17 oktober 2013 och sedan till den 17 februari 2014, genom en skrivelse av den 17 december 2013. I den sistnämnda skrivelsen angavs att de anbud som lämnats in efter utgången av tidsfristen också skulle beaktas, men det klargjordes att säljarna kort efter det att tidsfristen för inlämnandet av anbud löpt ut kunde fastställa vilken intressent som hade tilldelats kontrakt. – 13 intressenter lämnade in ett bekräftande anbud, varav fyra lämnade ett anbud som omfattade samtliga tillgångar, nämligen Capricorn Nürburgring Beitzgesellschaft GmbH (nedan kallad Capricorn eller förvärvaren), en andra anbudsgivare (nedan kallad anbudsgivare 2), sökanden och en fjärde intressent. – Enligt de skrivelser som skickades till intresserade investerare den 19 juli och den 17 oktober 2013 skulle investerarna väljas ut med hänsyn till behovet av att maximera värdet på alla tillgångar, å ena sidan, och behovet att säkra transaktionen, å andra sidan. I enlighet med dessa kriterier beaktades i det sista skedet av anbudsförfarandet anbud från anbudsgivare 2 och Capricorn, vilka dels föreslog att alla Nürburgrings tillgångar skulle övertas, och dels styrkte finansieringen av deras respektive anbud av den 7 och den 11 mars 2014. Utkast till överlåtelseavtal förhandlades parallellt med dessa två anbudsgivare. – Den 11 mars 2014 godkände fordringsägarna inom ramen för säljarnas insolvensförfarande försäljningen av Nürburgrings tillgångar till Capricorn, vars anbud uppgick till 77 miljoner euro, medan anbudet från anbudsgivare 2 uppgick till mellan 47 och 52 miljoner euro.
168

Sökanden har åberopat fem grunder till stöd för sitt yrkande om ogiltigförklaring av beslutet om avsättning. Den första grunden avser åsidosättande av principen om god förvaltningssed och kravet på opartiskhet under den administrativa utredningen (första delgrunden) och under förfarandet vid disciplinnämnden (andra delgrunden). Den andra grunden avser åsidosättande av förfarandereglerna och rätten till försvar under den administrativa utredningen (första delgrunden) och under förfarandet vid disciplinnämnden (andra delgrunden). Den tredje grunden avser åsidosättande av principen om oskuldspresumtionen. Den fjärde grunden avser åsidosättande av principen om oskuldspresumtion. Den fjärde grunden avser underlåtenhet att styrka de faktiska omständigheter som påtalats. Den femte grunden avser maktmissbruk.
74

I artikel 85.1 i rättegångsreglerna anges dessutom att bevis eller bevisuppgift ska ges in i den första skriftväxlingen. I punkt 2 i samma artikel anges att parterna även i samband med repliken och dupliken får ge in bevis eller inkomma med bevisuppgift, under förutsättning att de anger godtagbara skäl till att detta inte har gjorts tidigare. I det sistnämnda fallet ska tribunalen enligt artikel 85.4 i rättegångsreglerna besluta om bevis som getts in eller som åberopats i bevisuppgift ska tillåtas efter det att de andra rättegångsdeltagarna kunnat yttra sig över bevisen.
24

Vad däremot gäller klaganden framgår det av de olika pressklipp som åberopats att det äldre varumärket fortsatt att användas i åtminstone Spanien och att det är välkänt, samt att denne haft exklusiva förbindelser med ett skivbolag under namnet Quilapayún och haft kommersiella relationer, affärsförbindelser och artistisk verksamhet med användning av kännetecknet QUILAPAYÚN. Han är den ende kvarvarande medlemmen i ursprungsgruppen som turnerat världen över, huvudsakligen i Europa och i Chile, sedan mer än 40 år under namnet Quilapayún. Mellan åren 1988 och 2003 gav han även ut tre CD-skivor samt två samlingsalbum, vilka tagits väl emot av publiken och fått goda kritikeromdömen. Under alla dessa år har varumärkessökandena emellertid inte varit med i gruppen.
95

Att godta sökandenas synpunkt enligt vilken kommissionen systematiskt borde inleda en undersökning när ett klagomål som är analogt med det som förelagts kommissionen redan tidigare eventuellt felaktigt har avslagits av en medlemsstats konkurrensmyndighet med en motivering som rör preskription, skulle för övrigt inte vara förenligt med syftet med artikel 13.2 i förordning nr 1/2003, nämligen att fördela resurserna effektivt inom det europeiska konkurrensnätverket (se, för ett liknande resonemang, dom av den 21 januari 2015, easyJet Airline/kommissionen, T‑355/13, EU:T:2015:36, punkt 37). I vart fall ger varken förordning nr 1/2003 eller kommissionens tillkännagivande om samarbete inom nätverket av konkurrensmyndigheter (EUT C 101, 2004, s. 43) upphov till rättigheter för eller förväntningar hos ett företag vad angår en given konkurrensmyndighets handläggning av dess ärende (se dom av den 17 december 2014, Si.mobil/kommissionen, T‑201/11, EU:T:2014:1096, punkt 39 och där angiven rättspraxis) för att vid behov kunna dra nytta av bevis som denna myndighet har samlat in med hjälp av sina undersökningsbefogenheter.
27

Det ska först påpekas att med avseende på fastställandet av stödrättigheterna föreskrevs det i artikel 43 i förordning nr 1782/2003, i den lydelse som var gällande vid tidpunkten för de faktiska omständigheterna, rätt till en stödrättighet per hektar, och i antalet hektar ingick enligt artikel 43.2 b all grovfoderareal under referensperioden. Grovfoderareal definierades i artikel 43.3 i förordning nr 1782/2003, enligt vilken sådan areal omfattade ”den areal på jordbruksföretaget som… var tillgänglig för djuruppfödning”, med undantag av bland annat byggnader, skog, dammar och gångstigar.
Ett meddelande om ledig tjänst skulle förlora sitt syfte, som är att de sökande ska underrättas om vilka villkor som uppställs för att kunna inneha tjänsten, om administrationen kunde avvisa en sökande av ett skäl som inte uttryckligen nämnts i nämnda meddelande eller i tjänsteföreskrifterna, eller som inte offentliggjorts. Meddelandet om uttagningsprov kan rättsligt sett begränsas till att återge den allmänna formuleringen i artikel 5.1 i tjänsteföreskrifterna utan att precisera vilken erfarenhetsnivå som krävs för den tjänst som ska tillsättas. Härigenom ges uttagningskommittén ansvaret för att i varje enskilt fall bedöma om de åberopade utbildnings- och examensbevisen liksom varje sökandes yrkeserfarenhet motsvarar den nivå som krävs enligt tjänsteföreskrifterna och följaktligen enligt meddelandet om uttagningsprov för att utföra de arbetsuppgifter som omfattas av den yrkeskategori som meddelandet avser. För det fall ett av villkoren i meddelandet om uttagningsprov är allmänt formulerat har uttagningskommittén ett stort utrymme för skönsmässig bedömning för att fastställa kriterierna för att tillämpa tillträdesvillkoren till uttagningsprovet, bland annat längden på den erfordrade yrkeserfarenheten. När det enligt meddelandet om uttagningsprov enbart krävs att yrkesverksamheten ska ha utförts under minst en tvåårsperiod, ska villkoret förstås så, att det avser en period av arbete som utförts på heltid under två år eller en arbetsperiod då arbete utförts under en eller flera perioder på deltid, eller i egenskap av egenföretagare, motsvarande en tvåårsperiod på heltid i termer av arbetstid. Denna tolkning är den enda som gör det möjligt att säkerställa att rekryteringsförfarandet tillämpas på ett enhetligt sätt gentemot samtliga sökande till uttagningsprovet. Beroende på om verksamheten utövats på heltid, på halvtid, inom ramen för en anställning på kvartstid eller 1 dag per vecka under tre år kan den erforderliga perioden variera i avsevärd utsträckning och i förekommande fall medföra en olikhet i behandlingen av de sökande såvitt gäller längden på den erforderliga erfarenheten.

(se punkterna 24, 26, 29, 30 och 85)
240

Sökanden godtar inte kommissionens användning av metoden att beräkna över flera perioder (metod att beräkna över flera år, redovisad i skäl 1013 i det angripna beslutet). Kommissionen har beslutat om detta tillvägagångssätt som inte förekom i meddelandet om invändningar för att kunna omvandla de positiva marginalerna till negativa. Kommissionen konstaterade nämligen positiva marginaler under det administrativa förfarandet genom tillämpning av metoden period för period (år för år). Med metoden att beräkna över flera perioder (över flera år) förlängde kommissionen emellertid den period under vilken överträdelse förelåg. Metoden period för period (år för år) medförde ett konstaterande av negativa marginaler för varje år under den period som sträcker sig från 2005 till 2010. Den negativa marginalen för år 2005, som fastställs i meddelandet om invändningar, omvandlades emellertid till positiv marginal i det angripna beslutet. Genom att följaktligen tillämpa metoden period för period (år för år) förekom det i realiteten inte något agerande som medförde marginalpress under år 2005. Genom att utgå från ett enkelt sifferexempel sluter sig sökanden till att en marginalpress kunde fastställas under hela perioden, utifrån den metod att beräkna över flera perioder (över flera år) som tillämpats av kommissionen, medan så inte är fallet då varje år är konsoliderat.
103

För det andra, när det gäller de efterföljande rättsakterna, varigenom de restriktiva åtgärderna bibehållits mot sökanden, har det i rättspraxis preciserats att rådet, i samband med antagandet av ett beslut om att behålla en person eller enhet på förteckningen över personer eller enheter som omfattas av restriktiva åtgärder, ska iaktta personens eller enhetens rätt att underrättas om vilka omständigheter som läggs denne till last och dennes rätt att yttra sig innan detta beslut fattas, för det fall rådet tar in nya uppgifter om personen eller enheten i beslutet, det vill säga uppgifter som inte fanns med i det ursprungliga beslutet att ta upp dennes namn i förteckningen (se, för ett liknande resonemang, dom av den 21 december 2011, Frankrike/People’s Mojahedin Organization of Iran, C‑27/09 P, EU:C:2011:853, punkt 63, och dom av den 18 juni 2015, Ipatau/rådet, C‑535/14 P, EU:C:2015:407, punkt 26 och där angiven rättspraxis).
9

Under den skriftliga delen av förfarandet, inkom rådet med svaromål genom handling av den 15 september 2014. Bilagt svaromålet var beslutet av Förenade kungarikets inrikesminister, beslutet av den 14 juli 2006, beslutet om kvalificering som FTO, beslutet om kvalificering som SDGT, ett antal årsrapporter från Office of the US Coordinator for counterterrorism of the US Department of State (samordnaren för terrorismbekämpning vid amerikanska utrikesministeriet, Amerikas förenta stater) och ett antal tidningsartiklar. Genom handling av den 31 mars 2015 ingav rådet därefter en duplik, till vilken fogades bland annat utdrag ur en dom som meddelades av Cour d’appel de Paris (Appellationsdomstolen i Paris, Frankrike) den 23 april 2013 och en dom som meddelades den 21 maj 2014 av Cour de cassation (Högsta domstolen, Frankrike).
56

Sökandena har i huvudsak gjort gällande att talan kan tas upp till prövning i den del den väckts av European Citizens’ Initiative One of Us och har till stöd för detta påstående åberopat domen av den 3 februari 2017, Minority SafePack – one million signatures for diversity in Europe/kommissionen (T‑646/13, EU:T:2017:59). De har, i andra hand, gjort gällande att talan under alla omständigheter kan tas upp till prövning i den del den väckts av de sju fysiska personer som utgjorde organisatörerna av det angripna medborgarinitiativet och bildade dess medborgarkommitté.
3)

ECB ska bära sina rättegångskostnader och ersätta tre fjärdedelar av de kostnader som uppkommit för International and European Public Services Organisation in the Federal Republic of Germany (IPSO). IPSO ska bära en fjärdedel av sina rättegångskostnader.
91

Det ska i detta hänseende erinras om att enligt artikel 48.2 första stycket i rättegångsreglerna av den 2 maj 1991, får nya grunder inte åberopas under förfarandet, såvida de inte föranleds av rättsliga eller faktiska omständigheter som framkommit först under förfarandet. En grund som utgör en utvidgning av en grund som tidigare, direkt eller underförstått, har åberopats och som har ett nära samband med denna kan emellertid prövas i sak (dom av den 10 april 2003, Travelex Global and Financial Services och Interpayment Services/kommissionen, T‑195/00, EU:T:2003:111, punkterna 33 och 34, och dom av den 24 maj 2007, Duales System Deutschland/kommissionen, T‑151/01, EU:T:2007:154, punkt 71). Vidare avser förbudet i artikel 48.2 i rättegångsreglerna endast avser nya grunder, och det utgör inte hinder för att sökandena åberopar nya argument till stöd för grunder som redan angetts i ansökan (se, för ett liknande resonemang, dom av den 5 april 2001, Wirtschaftsvereinigung Stahl m.fl./kommissionen, T‑16/98, EU:T:2001:117, punkt 49).
8

Rådet konstaterade vidare att tobaksindustrin under lagstiftningsprocessen kraftigt hade motsatt sig tobaksdirektivet samt att en annan tobakstillverkare hade inlett ett rättsligt förfarande vid brittisk domstol i syfte att bestrida tobaksdirektivets lagenlighet och att det därför fanns en verklig och förutsebar risk för att en begäran om förhandsavgörande skulle komma att lämnas in. Rådet framhöll även att det fanns uppgifter som tydde på att Polen övervägde möjligheten att väcka talan om ogiltigförklaring av tobaksdirektivet vid Europeiska unionens domstol. Rådet ansåg även att ”klausulen om fri rörlighet” i artikel 24 i tobaksdirektivet, vilken analyserades i de begärda handlingarna, oundvikligen skulle komma att diskuteras under det väntade domstolsförfarandet. Under dessa omständigheter ansåg rådet att ett utlämnande av de begärda handlingarna skulle kunna skada effektiviteten i dess försvar vid unionsdomstolarna och följaktligen principen om parternas likställdhet i processen och principen om rätten till försvar.
39

Överklagandenämnden angav, bland annat i punkterna 27–29, 33, 35, 36 och 43 i det angripna beslutet, skälen till varför den ansåg att ansökan om registrering av det omtvistade varumärket ingick i denna strategi för missbruk av inlämning av ansökningar. Således angav den, i punkterna 27–29 i det angripna beslutet, att kännetecknet LUCEO, sedan år 2003, hade varit föremål för ansökningar om registrering som nationellt varumärke såväl i Österrike som i Tyskland och att, sedan år 2005, ansökningar hade lämnats in halvårsvis, med tillämpning av ett schema ”mars i Österrike och september i Tyskland”. Dessa halvårsvisa inlämningar motsvarade exakt betänketiden på sex månader under vilken en prioritet kan göras gällande. Dessa ansökningar ogiltigförklarades efter hand på grund av att ansökningsavgiften inte betalats. Överklagandenämnden konstaterade, bland annat i punkt 33 i det angripna beslutet, att det var först efter det att intervenienten hade ansökt om registrering av EU-varumärket LUCEA LED som Copernicus hade ansökt om registrering av det omtvistade varumärket och gjort gällande en prioritet för det sistnämnda på grundval av den sista länken i kedjan av ansökningar om registrering av nationella varumärken LUCEO, nämligen ansökan om registrering av det österrikiska varumärket som lämnats in den 16 mars 2009. Överklagandenämnden drog härav slutsatsen att det mål som A. hade eftersträvat när denna länkade ihop de olika ansökningarna om registrering av de nationella varumärkena LUCEO hade varit att kunna göra gällande en prioritet för det omtvistade varumärket flera år efter att ha lämnat in den första ansökan om registrering av kännetecknet LUCEO som nationellt varumärke, trots att det i artikel 29 i förordning nr 207/2009 endast föreskrevs en betänketid på sex månader. Överklagandenämnden påpekade, i punkterna 36 och 43 i det angripna beslutet, att A. själv hade angett att denne inte önskade använda varumärket LUCEO personligen och inte hade kunnat ange namnet på de kunder som hade visat intresse för detta varumärke. I punkterna 35, 36 och 43 i det angripna beslutet angav överklagandenämnden att argumentet att varumärket LUCEO hade ”utvecklats” genom ansökningarna om registrering av nationella varumärken enbart var en förevändning. Överklagandenämnden angav i detta hänseende att ett beteende bestående i att lämna in ansökningar om registrering av nationella varumärken utan avsikt att betala ansökningsavgifter eller låta dem leda till registrering inte kunde anses som utveckling av ett varumärke i någon större utsträckning än en mindre ändring av klasserna vid varje ny ansökan. Vidare anser överklagandenämnden att ett beslut att, efter att ha lämnat in en ansökan om registrering av ett kännetecken som redan ”funnits”, i detta fall LUCEO, för att få det registrerat som EU-varumärke inte krävde åratal av eftertanke. Överklagandenämnden drog därav slutsatsen att det enda målet med ansökan om registrering av det omtvistade varumärket hade varit att ”kringgå” ansökan om registrering av EU-varumärket LUCEA LED, som lämnats in av intervenienten.