FÖRSLAG TILL AVGÖRANDE AV GENERALADVOKAT

MANUEL CAMPOS SÁNCHEZ-BORDONA

föredraget den 27 november 2018 ( 1 )

Mål C‑545/17

Mariusz Pawlak

mot DU,

Prezes Kasy Rolniczego Ubezpieczenia Społecznego

(begäran om förhandsavgörande från Sąd Najwyższy (Högsta domstolen, Polen))

”Begäran om förhandsavgörande – Frihet att tillhandahålla tjänster – Utvecklingen av unionens inre marknad för posttjänster och för förbättring av kvaliteten på tjänsterna – Översändande av rättegångshandlingar under ett civilrättsligt förfarande – Bestämmelser i en medlemsstat som föreskriver att enbart försändelser som lämnats in till en postfilial tillhörande en utsedd operatör ska ha förfaranderättsliga följder”

1. Det brukar föreskrivas vissa frister för parterna i ett mål vid en domstol för att inkomma med inlagor och om dessa frister inte iakttas anses talan ha väckts för sent. En inlaga ska ha getts in till domstol senast den dag då fristen löper ut, även om vissa medlemsstater godtar att inlämnande till ett postkontor har samma verkan som ett ingivande till domstol, vad beträffar datumet.

2. För att domstolarna ska beakta inlagor som har skickats på det sättet, brukar det krävas att det säkert framgår vilken dag de lämnats in till postoperatören. I vissa nationella rättsordningar krävs det därför att de skickas med rekommenderad post, som är en tjänst som ingår i de samhällsomfattande tjänsterna.

3. I den tvist som föranlett denna begäran om förhandsavgörande, har en polsk domstol avvisat ett överklagande som skickats med post på grund av att det inkommit för sent. Till följd av detta har det i korthet ifrågasatts om den nationella processrättsliga bestämmelse som domstolen grundade sitt beslut på är förenlig med direktiv 97/67/EG ( 2 ) och hur det direktivet ska tolkas.

I. Tillämpliga bestämmelser

A. Unionsrätt

1. Direktiv 97/67

4. Skäl 20 har följande lydelse: ”Medlemsstaterna kan av skäl som hänför sig till allmän ordning och allmän säkerhet ha ett berättigat intresse av att till ett eller flera utsedda organ uppdra utplaceringen på allmän plats av brevlådor, avsedda för att motta postförsändelser. Av samma skäl får de utse ett eller flera organ som ansvarar för utgivning av frimärken, som visar ursprungsland och även utse organ ansvariga för tillhandahållande av tjänster som gäller rekommenderade försändelser under rättsliga och administrativa förfaranden i enlighet med deras nationella lagstiftning. De får också ange medlemskap i Europeiska unionen genom att låta symbolen med de tolv stjärnorna ingå.”

5. I artikel 7 föreskrivs följande: ”1. Medlemsstaterna får inte bevilja eller behålla exklusiva eller särskilda rättigheter för införande och tillhandahållande av posttjänster. Medlemsstaterna får finansiera tillhandahållandet av samhällsomfattande tjänster på något av de sätt som anges i punkterna 2, 3 och 4 eller på annat sätt som är förenligt med fördraget. 2. Medlemsstaterna får garantera tillhandahållandet av samhällsomfattande tjänster genom upphandling i enlighet med gällande bestämmelser och föreskrifter om offentlig upphandling, inbegripet, i enlighet med Europaparlamentets och rådets direktiv 2004/18/EG av den 31 mars 2004 om samordning av förfarandena vid offentlig upphandling av byggentreprenader, varor och tjänster[ ( 3 )], konkurrenspräglad dialog eller förhandlade förfaranden med eller utan offentliggörande av ett meddelande om upphandling.”

6. I artikel 8 föreskrivs följande: ”Bestämmelserna i artikel 7 påverkar inte medlemsstaternas rätt att organisera utplacering av brevlådor på allmän plats, att ge ut frimärken och dela ut rekommenderade försändelser under rättsliga och administrativa förfaranden i enlighet med deras nationella lagstiftning.”

2. Direktiv 2006/111/EG ( 4 )

7. Artikel 2 har följande lydelse: ”I detta direktiv används följande beteckningar med de betydelser som här anges: … f) exklusiva rättigheter: rättigheter som en medlemsstat beviljar ett företag genom lag eller annan författning eller något administrativt instrument som ger detta företag ensamrätt att tillhandahålla en tjänst eller bedriva en verksamhet inom ett bestämt geografiskt område. g) särskilda rättigheter: rättigheter som en medlemsstat beviljar ett begränsat antal företag genom lag eller annan författning eller något administrativt instrument som, inom ett bestämt geografiskt område, i) på annat sätt än utifrån objektiva, proportionerliga och icke-diskriminerande kriterier begränsar antalet företag som har tillstånd att tillhandahålla en viss tjänst eller utföra en viss verksamhet till två eller flera, … iii) ger ett eller flera företag, på annat sätt än enligt dessa kriterier, författningsenliga fördelar som i väsentlig grad påverkar andra företags möjligheter att tillhandahålla samma tjänst eller bedriva samma verksamhet på i allt väsentligt likvärdiga villkor.”

B. Polsk rätt

8. Artikel 165.2 i Ustawa z dnia 17 listopada 1964 r. – Kodeks postępowania cywilnego (civilprocesslagen) ( 5 ) har följande lydelse: ”Inlämnandet av en inlaga till en polsk postfilial tillhörande en utsedd operatör i den mening som avses i [postlagen] eller till en postfilial tillhörande en operatör som tillhandahåller samhällsomfattande posttjänster i en annan EU-medlemsstat ska likställas med ett ingivande av inlagan till domstol.”

9. I artikel 3.13 i postlagen föreskrivs att en ”utsedd operatör” är en postoperatör ”som är skyldig” att tillhandahålla samhällsomfattande posttjänster. Övriga operatörer har ”rätt” (men inte ”skyldighet”) att bedriva postverksamhet inom det område de väljer.

10. Enligt beslut av Prezes Urzędu Komunikacji Elektronicznej (chefen för myndigheten för elektronisk kommunikation) av den 30 juni 2015, är Poczta Polska SA en under tio års tid utsedd operatör för att tillhandahålla samhällsomfattande posttjänster.

II. Bakgrund till tvisten och tolkningsfrågorna

11. Mariusz Pawlak, som arbetar inom jordbrukssektorn, råkade ut för en olycka i arbetet som han begärde ersättning för från Kasa Rolniczego Ubezpieczenia Społecznego (socialförsäkringskassa för jordbrukssektorn) (nedan kallad KRUS). Mariusz Pawlak var inte nöjd med svaret utan överklagade beslutet av chefen för KRUS till Sad Rejonowy w Poznan-Grundwald (Distriktsdomstolen i Poznan-Grundwald, Polen), som dömde till Mariusz Pawlaks fördel.

12. Chefen för KRUS överklagade domen i första instans till Sad Okregowy w Pozaniu (Regiondomstolen i Poznan, Polen), men den domstolen avvisade överklagandet på grund av att det hade getts in för sent. Domstolen hade tagit emot överklagandet den 22 juni 2016, medan tidsfristen löpte ut den 20 juni.

13. Domstolen i andra instans slog fast att även om postförsändelsen, som hade lämnats in till en annan operatör (In Post SA) än den utsedda operatören, var datumstämplad den 20 juni 2016, vilken var den sista dagen för överklagande, så var den omständigheten irrelevant. Enligt artikel 165.2 KPC är det bara ett inlämnande av en inlaga till den utsedda operatören som ska likställas med ett ingivande av inlagan till domstol. Det gäller även om inlagan skickas med vanlig post.

14. Chefen för KRUS överklagade beslutet i andra instans till Sąd Najwyższy (Högsta domstolen, Polen). Chefen för KRUS gjorde bland annat gällande att artikel 165.2 hade åsidosatts och anförde att KRUS hade ingett överklagandet inom den fastställda tidsfristen, eftersom det är tillåtet att lämna in det till en postfilial tillhörande en annan postoperatör än den utsedda operatören.

15. Sąd Najwyższy (Högsta domstolen, Polen) i ordinarie sammansättning fann att dess praxis rörande artikel 165.2 KPC inte är enhetlig, vilket bland annat väcker frågor om huruvida den är förenlig med unionsrätten. Den beslutade därför att hänskjuta en rättsfråga till Sąd Najwyższy i utökad sammansättning, vilken beslutade att hänskjuta de tre frågor till EU-domstolen som återges nedan.

16. Beslutet att begära förhandsavgörande visar att det finns två motstridiga ståndpunkter avseende de rättsliga följderna av att en inlaga lämnas in till en polsk postfilial tillhörande en annan postoperatör än den utsedda operatören: a) Enligt den ståndpunkt som företräds av majoriteten innebär den omständigheten att en inlaga lämnas in under sådana omständigheter att den fastställda tidsfristen inte har iakttagits när inlagan inkommer till domstol efter att tidsfristen har gått ut. b) Enligt den ståndpunkt som företräds av minoriteten ska den omständigheten att en inlaga lämnas in till en polsk postfilial, oavsett om den tillhör den utsedda operatören eller någon annan postoperatör, ha samma rättsverkan (det vill säga att det ska likställas med att inlagan ges in till domstol).

17. Den hänskjutande domstolen konstaterar följande: – Enligt den förstnämnda linjen i rättspraxis beaktas inte det unionsrättsliga sammanhanget, eftersom de regler som följer av artikel 165.2 KPC inte anses ingå i tillämpningsområdet för direktiv 97/67. ( 6 ) – Enligt den sistnämnda linjen i rättspraxis (som företräds av minoriteten) ska bestämmelsen tolkas i enlighet med unionsrätten, även om de beslut ( 7 ) som denna linje har tagit sig uttryck i inte innehåller något tydligt resonemang om räckvidden av artikel 7.1 första meningen i direktiv 97/67 och inte heller om hur tillämpningen av artikel 165.2 KPC ska anpassas till unionsrätten.

18. Mot bakgrund av dessa tvivel har Sąd Najwyższy (Högsta domstolen, Polen) beslutat att hänskjuta följande frågor till EU-domstolen för förhandsavgörande: ”1) Ska artikel 7.1 första meningen jämförd med artikel 8 i … direktiv 97/67/EG …, tolkas så, att en bestämmelse i den nationella processlagstiftningen, såsom den i artikel 165.2 i lag av den 17 november 1964 om antagande av [KPC], enligt vilken enbart ett inlämnade av en inlaga till en nationell postfilial tillhörande en utsedd operatör, det vill säga en operatör som har skyldighet att tillhandahålla samhällsomfattande tjänster, kan likställas med ett ingivande av inlagan till domstol, men inte inlämnandet av inlagan till en nationell postfilial tillhörande en annan postoperatör som tillhandahåller samhällsomfattande tjänster än den utsedda postoperatören, utgör en särskild rättighet? 2) För det fall att den första frågan besvaras jakande, ska artikel 7.1 första meningen i direktiv 97/67/EG jämförd med artikel 4.3 FEU tolkas så, att de förmåner som en operatör får till följd av att den utsedda operatören tillerkänns en särskild rättighet i strid med artikel 7.1 första meningen i direktiv 97/67/EG ska utvidgas till att omfatta övriga postoperatörer med den följden att även ett inlämnande av en inlaga till en nationell postfilial tillhörande en postoperatör som tillhandahåller samhällsomfattande tjänster, men som inte är en utsedd operatör, ska likställas med ett ingivande av inlagan till domstol på de villkor som motsvarar dem som följer EU-domstolens dom av den 21 juni 2007 i de förenade målen Jonkman m.fl., C‑231/06–C‑233/06 (EU:C:2007:373)? 3) För det fall att den andra frågan besvaras jakande, ska artikel 7.1 första meningen i direktiv 97/67/EG jämförd med artikel 4.3 FEU tolkas så, att en part i förfarandet som företräder en medlemsstat kan åberopa att en sådan nationell bestämmelse som artikel 165.2 KPC strider mot artikel 7.1 första meningen i direktiv 97/67/EG?”

III. Förfarandet vid EU-domstolen

19. Begäran om förhandsavgörande inkom till domstolens kansli den 18 september 2017.

20. Skriftliga yttranden har getts in av den polska regeringen och kommissionen, vars ombud deltog vid förhandlingen den 18 september 2018.

IV. Rättslig bedömning

A. Den första frågan: tolkningen av artikel 7.1 i direktiv 97/67

1. Parternas yttranden

21. Den polska regeringen anser att en bestämmelse som artikel 165.2 KPC inte omfattas av tillämpningsområdet för direktiv 97/67, utan att den hör till processrättsliga bestämmelser som direktivet inte är avsett att harmonisera.

22. Den anser att direktiv 97/67 antogs med stöd av artikel 95 FEG, som rör den inre marknaden. För att harmonisera processrättsliga bestämmelser hade artikel 81 FEUF behövt vara den rättsliga grunden. Dessutom anges i artikel 1 i direktiv 97/67, vilken handlar om direktivets tillämpningsområde, alla de områden som direktivet harmoniserar, och här ingår inte de områden som rör civilprocessen. ( 8 )

23. Även om den polska regeringen medger att den nationella bestämmelsen kan påverka de ekonomiska ramarna för postoperatörernas verksamhet, omfattas inte heller den typen av konsekvenser av tillämpningsområdet för direktiv 97/67. Enligt den polska regeringen bekräftar artikel 7.1 detta, eftersom den inte tillåter att medlemsstaterna beviljar eller behåller särskilda rättigheter ”för införande och tillhandahållande av posttjänster”. Det skulle vara anmärkningsvärt om det förhöll sig på det motsatta sättet, för då skulle inte ens förordning (EG) nr 1393/2007 ( 9 ) ha reglerat följderna av ingivande av rättegångshandlingar. ( 10 )

24. Den polska regeringen har i andra hand gjort gällande att artikel 165.2 KPC under alla förhållanden inte ger någon ”särskild rättighet” i den mening som avses i artiklarna 7.1 och 8 i direktiv 97/67, vilket är ett begrepp som ska tolkas mot bakgrund av artikel 4.2. Den polska regeringen betonar att den operatör som tillhandahåller samhällsomfattande tjänster befinner sig i en annan situation än de övriga operatörerna, vilket framgår av de skyldigheter som de ska fullgöra och hur de finansieras. Att den utsedda operatören till följd av uppdraget att tillhandahålla en tjänst i allmänhetens intresse beviljas vissa rättigheter, innebär inte att det alltid rör sig om särskilda rättigheter.

25. Enligt den polska regeringen är domstolens praxis inte relevant i förevarande mål, inte heller domen SOA Nazionale Costruttori, ( 11 ) eftersom artikel 8 i direktiv 97/67 föreskriver att utdelning av rekommenderade försändelser inte utgör en särskild rättighet. Det är således en rättighet som är knuten till tillhandahållandet av samhällsomfattande tjänster.

26. Den polska regeringen har vidare gjort gällande att kommissionen redan godtagit den omtvistade nationella bestämmelsen i samband med en utredning rörande ett eventuellt statligt stöd med anknytning till den ersättning som Poczta Polska beviljades för tillhandahållandet av samhällsomfattande tjänster under åren 2013–2015. ( 12 )

27. Kommissionen har påpekat att för att det ska vara fråga om ”särskilda rättigheter” krävs det enligt rättspraxis: a) en statlig rättsakt, b) att ett eller flera företag beviljas en förmån och c) att de övriga operatörernas förmåga att bedriva sin ekonomiska verksamhet på likvärdiga villkor påverkas väsentligt. ( 13 ) Kommissionen anser att dessa faktorer ska beaktas och att artikel 7.1 i direktiv 97/67 omfattar alla rättsakter som medför sådana fördelar. Vidare erinrar kommissionen om att den bestämmelsen innebär ett paradigmskifte inom postsektorn, eftersom den utgör den sista etappen i avregleringen av marknaden för posttjänster, genom att den upphäver alla gällande särskilda rättigheter och andra hinder för den fria rörligheten för sådana tjänster. ( 14 )

28. Följaktligen anser kommissionen att särdragen hos artikel 165.2 KPC i väsentlig mån påverkar verksamheten med befordran av rättegångshandlingar till de nationella domstolarna, vilket får återverkningar på de villkor under vilka de övriga postoperatörerna tillhandahåller dessa tjänster.

29. Kommissionen anser liksom den hänskjutande domstolen att artikel 8 i direktiv 97/67 inte medger att befordran av rättegångshandlingar förbehålls en enda operatör, utan att den ger medlemsstaterna rätt att kräva att det ska ske med rekommenderad post. I detta sammanhang har kommissionen påpekat att artikel 165.2 KPC inte är begränsad till rekommenderade försändelser och att beslutet att begära förhandsavgörande inte anger att den bygger på skäl som hänför sig till allmän ordning och allmän säkerhet, vilket föreskrivs i skäl 20 i direktiv 97/67.

2. Rättslig bedömning

a) Begreppet ”särskild rättighet” i den mening som avses i artikel 7.1 första meningen

30. Med sin första fråga vill den hänskjutande domstolen få klarlagt om det system för inlämning av inlagor som enligt artikel 165.2 KPC är förbehållet den utsedda operatören, utgör en särskild rättighet i den mening som avses i artikel 7.1 i direktiv 97/67. ( 15 )

31. Den första meningen i artikel 7.1 i direktiv 97/67 innehåller ett klart och tydligt förbud mot att bevilja eller behålla exklusiva eller särskilda rättigheter för införande och tillhandahållande av posttjänster. Varken i denna eller i någon annan bestämmelse i direktivet definieras emellertid begreppen ”särskilda rättigheter” och ”exklusiva rättigheter”, vilket försvårar tolkningen av dem.

32. Det bör emellertid i systematiskt hänseende påpekas att detta förbud nästan ordagrant återger förbudet i artikel 106.1 FEUF rörande offentliga företag som beviljas sådana rättigheter, även om det är anpassat till den postsektor som direktiv 97/67 är avsedd att reglera. Det liknar även den definition som finns i kommissionens meddelande om posttjänster. ( 16 )

33. På grund av dessa likheter och på grund av att dess rättsliga grund är artikel 106.3 FEUF, i vilken det föreskrivs att kommissionen får utfärda direktiv för medlemsstaterna för att säkerställa att artikel 106 FEUF tillämpas i sin helhet, kan den definition av begreppet särskilda och exklusiva rättigheter som finns i artikel 2 f och 2 g tredje strecksatsen i direktiv 2006/111 godtas. Dessutom är Poczta Polska ett helstatligt företag. ( 17 )

34. I själva verket finns det andra sätt att få reda på innebörden av dessa uttryck i bestämmelser som är relativt snarlika bestämmelsen i direktiv 97/67, genom att de handlar om avreglering av vissa sektorer. ( 18 ) Med beaktande av att direktiv 2006/111 är av tvärgående karaktär, anser jag emellertid att det är mest lämpat för de här aktuella ändamålen. För övrigt skiljer sig inte lydelsen av dessa andra bestämmelser nämnvärt från den i direktiv 2006/111.

35. Mot bakgrund av detta anser jag att kategorin ”särskilda eller exklusiva rättigheter” i artikel 7.1 i direktiv 97/67, jämförd med artikel 2 f och 2 g i direktiv 2006/111, är tillämplig i förevarande mål. Det finns flera skäl till detta.

36. För det första rör det sig om en förmån som beviljats enligt lag, eftersom – den tar sig uttryck i en bestämmelse i KPC, som formellt har ställning som lag, – den tar sig uttryck i ett privilegium för den utsedda operatören (Poczta Polska), vars tjänster de som skickar rättegångshandlingar föredrar att använda sig av, just på grund av att de presumeras ha getts in i tid om de befordras av den operatören och att kvittot på att rättegångshandlingen har lämnats in anses vara en officiell handling. ( 19 ) De övriga operatörerna har inte denna förmån. ( 20 )

37. För det andra är rätten att ta emot och vidarebefordra rättegångshandlingar med förmånen att inlämnandet av dem hos den utsedda operatören är likvärdigt med att ge in dem till domstol (detta är kort sagt det som förmånen består i) förbehållen ett enda offentligägt företag med ensamrätt.

38. För det tredje leder denna förmån till högre intäkter för den utsedda operatören, vilka i annat fall skulle ha delats med de övriga postoperatörerna. ( 21 ) Följaktligen påverkar den förmågan hos alla andra företag att tillhandahålla samma tjänst eller bedriva samma verksamhet ( 22 ) på likvärdiga villkor. Likvärdigheten försvinner när ingen konkurrerande operatör kan garantera att en rättegångshandling som lämnas in till den under någon av de sista dagarna av en i lag fastställd tidsfrist (vilket brukar vara vanligt) inkommer till den domstol som ska ha den innan fristen har löpt ut.

39. För det fjärde beviljas inte förmånen i sig genom en upphandling eller på något liknande sätt, i enlighet med unionens bestämmelser om offentlig upphandling. ( 23 ) Såsom den polska regeringen har påpekat väljs visserligen den operatör som ska tillhandahålla de samhällsomfattande tjänsterna ut genom ett upphandlingsförfarande med företagen inom denna sektor, ( 24 ) i enlighet med nationella bestämmelser som iakttar principerna om objektivitet, proportionalitet, icke-diskriminering och öppenhet. Av dess skriftliga svar på en fråga från EU-domstolen framgår det emellertid att varken urvalskriterierna eller tilldelningskriterierna handlar om tillförlitligheten i befordran av rekommenderade försändelser, utöver skyldigheten att till avsändaren lämna ett kvitto på att försändelsen har lämnats in, ( 25 ) vilket är ett kriterium som inte nämns i rättegångshandlingarna.

40. Den omtvistade förmånen är således inte en del av tilldelningen av de samhällsomfattande tjänsterna, utan den bygger på artikel 165.2 KPC, efter att den utsedda operatören har valts ut.

41. Som jag ska visa nedan rörande tillämpningen av artikel 8 i direktiv 97/67 saknar det betydelse för domstolens svar huruvida en förmån som beviljats på dessa villkor betecknas som en exklusiv rättighet (som tillkommer ett enda företag) eller som en särskild rättighet. Det som har betydelse i båda fallen är dess koppling till det undantag som föreskrivs i artikel 8.

b) Undantaget från förbudet mot att bevilja särskilda rättigheter: artikel 8 i direktiv 97/67

1) Förhållandet mellan artiklarna 7 och 8 i direktiv 97/67

42. Att döma av de första orden i artikel 8 i direktiv 97/67 förhåller de två bestämmelserna sig till varandra som princip och undantag. Formuleringen ”bestämmelserna i artikel 7 påverkar inte[ ( 26 )] medlemsstaternas rätt…” ( 27 ) är tillräckligt talande i detta hänseende.

43. Även om domstolen brukar kräva att bestämmelser som innehåller ett undantag ska tolkas restriktivt, ( 28 ) så visar en noggrann granskning av bakgrunden till artiklarna 7 och 8 att det inte ska dras några förhastade slutsatser rörande räckvidden av medlemsstaternas utrymme för reglering enligt den sistnämnda artikeln.

2) De båda bestämmelsernas bakgrund och utveckling

44. Förarbetena visar att de två bestämmelserna uppkom i ett sammanhang där de förhöll sig till varandra som princip och undantag. ( 29 ) I förslaget till direktiv angavs i det som nu är artikel 7 ett antal segment av postmarknaden som medlemsstaterna fick inkludera i den allmänna postservicen och förbehålla tillhandahållaren av denna service (i allmänhet insamling, transport, sortering och utdelning av inrikes postförsändelser som väger mindre än 350 g). Förbehållet motiverades med att den allmänna postservicen ska fungera under balanserade ekonomiska villkor. ( 30 )

45. Dessa tankar överfördes utan större förändringar till den slutliga versionen av artikel 7 och skäl 16 i direktiv 97/67 i dess ursprungliga lydelse. I skäl 19 klargjordes dessutom tydligt att det i den gradvisa avregleringen av postsektorn skulle göras en översyn av bestämmelserna om bland annat andra monopoliserade branscher fram till januari 2000 för att därigenom ge tillhandahållarna av samhällsomfattande tjänster (som vid den tiden var de traditionella operatörerna i medlemsstaterna) tid att anpassa sig.

46. Vad beträffar artikel 8 visar dess lagstiftningshistorik att förslaget till direktiv bara föreskrev att medlemsstaterna skulle ha rätt att utse det eller de organ som har rätt att placera ut postlådor på allmän plats, och som har rätt att utfärda frimärken. ( 31 )

47. Rätten för de utsedda organen att ”transportera rekommenderade försändelser”, förutom att placera ut postlådor att utfärda frimärken, beror på Europaparlamentets ändringsförslag. ( 32 ) Även om kommissionen inte godkände ändringsförslaget utan menade att ”det … inte … [är] motiverat att begränsa konkurrensen i tjänster för rekommenderad post förutom pris- och viktbegränsningarna”, ( 33 ) återtog rådet formuleringen i ändringsförslaget med tillägget ”under rättsliga och administrativa förfaranden”, ( 34 ) vilken slutligen fördes in i lydelsen av artikel 8. Därigenom utvidgades medlemsstaternas rätt att utse operatörer för dessa tjänster och de gavs även rätt att organisera dem.

48. Direktiv 2008/6 satte stopp för de monopoliserade branscherna i artikel 7 i direktiv 97/67: mot bakgrund av utvecklingen på marknaden för posttjänster, skulle dessa inte längre föredras vid finansieringen av samhällsomfattande tjänster. ( 35 ) Genom artikel 1.8 i direktiv 2008/6 infördes den nuvarande lydelsen av artikel 7, med förbudet mot att bevilja eller behålla exklusiva eller särskilda rättigheter och de olika formerna för att bidra till finansieringen av de samhällsomfatande tjänsterna, vilket på så sätt gav upphov till paradigmskiftet inom unionens postsektor. ( 36 )

49. Dessa förändringar påverkade emellertid inte lydelsen av artikel 8, som förblev oförändrad. Den bestämmelsen utgör således en demarkationslinje mot det förbud att bevilja exklusiva och särskilda rättigheter som föreskrivs i artikel 7. Det som ska klargöras nu är dess räckvidd.

3) Räckvidden av undantaget i artikel 8

50. Det handlar närmare bestämt om att klarlägga innebörden av medlemsstaternas rätt att organisera utdelning av rekommenderade försändelser under rättsliga förfaranden. Enligt kommissionen och den hänskjutande domstolen ger artikel 8 i direktiv 97/67 inte medlemsstaterna rätt att ge en enda operatör monopol på postbefordran av inlagor, utan bara att kräva att de skickas som rekommenderade försändelser.

51. Jag delar inte det resonemanget. Jag anser snarare i likhet med den polska regeringen att rekommenderade försändelser utgör en del av de minimiprestationer som enligt artikel 3.4 tredje strecksatsen i direktiv 97/67 ingår i de samhällsomfattande tjänsterna. Enligt artikel 4.2 i samma direktiv får medlemsstaterna utse ett enda företag för att tillhandahålla samhällsomfattande tjänster. Framför allt finns det enligt artikel 8 i direktiv 97/67 inget som hindrar att den nationella lagstiftningen organiserar just systemet för rekommenderade försändelser till domstolar på ett sådant sätt att det anförtros tillhandahållaren av de samhällsomfattande tjänsterna.

52. Vad beträffar innebörden av uttrycket ”rekommenderade försändelser under rättsliga förfaranden”, drar jag av kommissionens yttrande slutsatsen att den inte längre har den ståndpunkt som kom till uttryck i meddelandet om posttjänster. ( 37 ) Där föreföll den begränsa tillämpningsområdet för undantaget från friheten att tillhandahålla tjänster enligt artikel 56 FEUF, jämförd med artiklarna 51 FEUF och 62 FEUF, till delgivning av rättegångshandlingar som ett uttryck för myndighetsutövning. Att tillämpa denna tolkning på området för direktiv 97/67 skulle vara alltför reduktionistiskt, eftersom artikel 8 i det direktivet inte gör någon skillnad mellan en rättegångshandling som skickas av en enskild person och en delgivning som görs av en domstol.

53. Såsom kommissionen har påpekat är problemet i förevarande mål att artikel 165.2 KPC inte uttryckligen nämner rekommenderad post, vilket ger intryck av att fördelen omfattar alla slags försändelser (det vill säga även sådana som inte är rekommenderade) som skickas via den utsedda operatören, i strid med lydelsen av artikel 8 i direktiv 97/67.

54. Att artikel 165.2 KPC inte enbart innefattar rekommenderade försändelser (de nämns inte uttryckligen) innebär inte att de inte innefattas alls. Tvärtom innebär den allmänt hållna formuleringen i den bestämmelsen, där det inte görs någon skillnad mellan olika former, att den är tillämplig på samtliga, alltså även rekommenderade försändelser.

55. Jag anser därför att det är nödvändigt att skilja mellan tre olika varianter vid analysen av tillämpligheten av undantaget i artikel 8 i direktiv 97/67, beroende på om det tillämpas på: a) vanliga försändelser, b) rekommenderade försändelser och c) rekommenderade försändelser som har den ytterligare förmån som föreskrivs i artikel 165.2 KPC.

56. När det gäller den första varianten, strider det mot syftet med direktiv 97/67 att utvidga tillämpningsområdet för den exklusiva förmånen till att omfatta vanliga försändelser (det vill säga försändelser som inte är rekommenderade) till domstolar som lämnas in på postfilialer tillhörande den utsedda operatören. Som nämnts syftade detta direktiv till att börja med till en gradvis liberalisering (skäl 8) och därefter var avsikten att fullt ut genomföra den inre marknaden. ( 38 )

57. Det var just på grund av detta syfte som direktiv 97/67 begränsade de tjänster som det stod medlemsstaterna fritt att reglera utan restriktionerna i artikel 7, till de tjänster som på ett uttömmande sätt räknas upp i artikel 8, utan möjlighet att lägga till andra. Bland dessa finns rekommenderade försändelser under rättsliga förfaranden, men inte vanliga försändelser.

58. Om den utsedda operatören i Polen hade beviljats samma förmån beträffande den sistnämnda kategorin (vanliga försändelser) som beträffande rekommenderade försändelser, skulle denne beviljas en ensamrätt som strider mot syftet med direktiv 97/67.

59. Beträffande den andra varianten, den som rör rekommenderade försändelser till domstolar, motiveras medlemsstaternas handlingsutrymme för att organisera systemet för dem (och eventuellt undandra dem konkurrens och anförtro dem ett enda företag) av ”skäl som hänför sig till allmän ordning och allmän säkerhet”, vilket uttryckligen anges i skäl 20 i direktiv 97/67. Det följer av fast praxis vid EU-domstolen att förfarandefristerna är tvingande rätt och således något som varken parterna eller domstolen kan råda över. De har införts för att säkerställa en god rättskipning samt tydlighet och säkerhet i rättsliga situationer. ( 39 )

60. Det bör erinras om att det i artikel 2.9 i direktiv 97/67 föreskrivs att en rekommenderad försändelse är ”en tjänst som består av tillhandahållande av en försäkring till fast pris mot att försändelsen förkommer, stjäls eller skadas, och som ger avsändaren, i förekommande fall på begäran av denne, ett bevis på att postförsändelsen lämnats in och/eller överlämnats till adressaten”. Det är uppenbart att rekommenderade försändelser på grund av sina egenskaper tillgodoser dessa behov under rättsliga förfaranden och i samma mån bidrar till en god rättskipning. Kraven på rekommenderade försändelsers kvalitet och säkerhet enligt direktiv 97/67, liksom deras oomtvistade bevisvärde, motiverar att de innefattas i de samhällsomfattande tjänsterna och att de får vissa processrättsliga följder som skiljer dem från vanliga försändelser. ( 40 )

61. När en nationell bestämmelse godtar att en rättegångshandling har getts in inom den föreskrivna fristen, enbart om den skickats som rekommenderad försändelse via den operatör som utsetts för att tillhandahålla den samhällsomfattande tjänsten, bygger det på undantaget i artikel 8 i direktiv 97/67. Medlemsstatens lagstiftningsfrihet för att organisera denna tjänst, innefattar att med ensamrätt anförtro den åt tillhandahållaren av den samhällsomfattande tjänsten.

62. Det återstår nu att undersöka den tredje varianten, det vill säga när det godtas att rekommenderade försändelser till domstolar skickas via andra operatörer än den utsedda operatören, samtidigt som de inte beviljas den processrättsliga förmån som avses i artikel 165.2 KPC. ( 41 ) I detta sammanhang uppkommer frågan huruvida artikel 8 i direktiv 97/67 ger stöd för denna skillnad i behandling.

63. Det kan vid första anblicken förefalla som att det inte finns några skäl som rättfärdigar en sådan diskriminering, eftersom operatörernas tjänster i ekonomiskt hänseende inte behöver uppvisa betydande skillnader beträffande deras kvalitet och tillförlitlighet.

64. Jag anser emellertid att en medlemsstat får organisera systemet för inlämning av rekommenderade försändelser till domstolar på så sätt att de bara anförtror en operatör (till exempel den som har störst geografisk täckning eller erbjuder bättre garantier) den viktiga processrättsliga följden att inlagor som lämnats in till den betraktas som ingivna till domstol samma dag.

65. Rättssäkerhetsskäl talar för denna inskränkning, vilken har stöd i det utrymme för skönsmässig bedömning och organisering av posttjänster som artikel 8 i direktiv 97/67 ger medlemsstaterna beträffande just rekommenderade försändelser under rättsliga förfaranden. I detta sammanhang kan utseendet av en operatör för att tillhandahålla samhällsomfattande tjänster ”genom att ta hänsyn till den viktiga roll de spelar för den sociala och territoriella sammanhållningen”, ( 42 ) knytas till en säkrare befordran av rättegångshandlingar, om en medlemsstat beslutar om detta inom ramen för sitt utrymme för skönsmässig bedömning.

66. Sammanfattningsvis föreslår jag som svar på den första tolkningsfrågan att artiklarna 7.1 och 8 i direktiv 97/67 medger att en medlemsstat organiserar de posttjänster som används under rättsliga förfaranden på ett sådant sätt att endast inlämning av rekommenderade försändelser till postfilialer som tillhör den operatör som utsetts för att tillhandahålla samhällsomfattande tjänster kan likställas med att de ges in till domstol.

B. Den andra tolkningsfrågan: följderna av att den nationella lagstiftningen eventuellt är oförenlig med direktiv 97/67

1. Parternas yttranden

67. Den polska regeringen har inte yttrat sig rörande denna fråga.

68. Kommissionen har föreslagit att det ska göras åtskillnad mellan den nationella lagstiftarens skyldigheter att åtgärda åsidosättandet av unionsrätten och den hänskjutande domstolens skyldigheter att säkerställa den ändamålsenliga verkan av artikel 7.1 i direktiv 97/67.

69. Vad beträffar den nationella lagstiftaren har denne ett omfattande utrymme för skönsmässig bedömning för att undanröja följderna av åsidosättandet, varvid den kan a) utvidga den förmån som beviljats den utsedda operatören till att omfatta de övriga tjänsteleverantörerna, b) upphäva den omtvistade bestämmelsen eller c) besluta om en lösning som beaktar likabehandlingen mellan operatörerna.

70. Vad beträffar den hänskjutande domstolen drar kommissionen slutsatsen av rättspraxis, rörande skyldigheten att säkerställa unionsrättens ändamålsenliga verkan, ( 43 ) att det ankommer på den domstolen att avgöra vilka följder som ett åsidosättande av unionsrätten bör leda till. ( 44 )

71. Kommissionen anser att rätten att tillhandahålla de omtvistade tjänsterna bör utsträckas till att omfatta samtliga operatörer som har svårigheter att få tillträde till marknaden, på samma villkor. ( 45 ) Eftersom det i förevarande mål inte rör sig om en operatör som har sådana svårigheter, bör även de allmänna rättsprinciperna iakttas, i synnerhet principen om rättssäkerhet gällande tidsfrister.

2. Rättslig bedömning

72. Den hänskjutande domstolen vill i korthet få klarlagt om den förmån som den utsedda operatören åtnjuter och som beviljats i strid med artikel 7.1 i direktiv 97/67, bör utvidgas till att omfatta de övriga postoperatörerna för att förhindra att de diskrimineras. ( 46 ) Jag anser emellertid att frågan bör inriktas på att få klarlagt huruvida direktiv 97/67 utgör hinder för den nuvarande tillämpningen av artikel 165.2 KPC, vilken innefattar vanliga försändelser som befordras av den utsedda operatören.

73. I min ovanstående analys har jag gjort gällande att de nationella bestämmelserna har stöd i undantaget i artikel 8 i direktiv 97/67 när det gäller rekommenderade försändelser till domstolar som befordras av Poczta Polska, men inte när det gäller vanliga försändelser.

74. Härav kan två slutsatser dras, nämligen a) att det inte behövs någon direktivkonform tolkning av artikel 165.2 KPC beträffande rättegångshandlingar som befordras som rekommenderade försändelser, eftersom den nationella bestämmelsen iakttar principerna i direktiv 97/67, och b) att den omtvistade bestämmelsen tillerkänner den utsedda operatören en förmån som strider mot direktiv 97/67, om den tolkas så att den ger den operatören ensamrätt att ta emot vanliga postförsändelser som ska skickas till domstolar och att ett inlämnande till den ska likställas med ett ingivande till domstol. Det innebär att det bara är den andra aspekten som behöver analyseras för att besvara den andra tolkningsfrågan.

75. Det är inte min avsikt att träda i Sąd Najwyższys (Högsta domstolen, Polen) ställe när det gäller tolkningen av den nationella rätten, vilken enbart den domstolen är behörig att göra, men jag anser att det inte finns något som hindrar att artikel 165.2 KPC tolkas i överensstämmelse med artikel 8 i direktiv 97/67. ( 47 ) Det räcker här att tolka det så, att formuleringen ”Inlämnandet av en inlaga till en postfilial [tillhörande den utsedda operatören]” endast avser de fall där rekommenderad post används, och inte vanlig post, eftersom den rekommenderade posten är det enda system som säkerställer den rättssäkerhet som de civilprocessrättsliga bestämmelserna kräver, just på grund av att det officiellt styrker inlämningsdatumet. ( 48 )

76. Om en sådan tolkning är möjlig, innebär det att den utsedda operatören behandlas på samma sätt som de övriga postoperatörerna när det gäller vanliga försändelser till domstolar. Längre än så går det emellertid inte att sträcka sig, eftersom direktiv 97/67 inte berör det processrättsliga området, utan överlåter på medlemsstaterna att avgöra hur mottagandet av inlagor till domstolarna ska organiseras, i enlighet med principen om medlemsstaternas processuella autonomi. I avsaknad av unionsbestämmelser på området ankommer det på den nationella lagstiftaren eller de nationella domstolarna, enligt principen om processuell autonomi, att föreskriva sådana bestämmelser eller tolka befintliga bestämmelser, med beaktande av principerna om likvärdighet och unionsrättens ändamålsenliga verkan. ( 49 )

77. Om den tolkning som jag förespråkar däremot inte är möjlig enligt den nationella rätten, vilket den hänskjutande domstolen förutspår, och den polska lagstiftaren inte ändrar lydelsen av artikel 165.2 KPC, skulle domstolarna enligt fast rättspraxis ( 50 ) kunna vara skyldiga att underlåta att tillämpa den nationella bestämmelsen vad beträffar den del som är oförenlig med unionsrätten. En underlåtenhet att tillämpa bestämmelsen i fråga skulle som nämnts enbart beröra den utsedda operatörens ensamrätt vad beträffar likvärdigheten av inlämnandet (till en postfilial och till en domstol) av vanliga försändelser till domstolar.

78. För att den hänskjutande domstolen i ett mål som det här aktuella ska kunna underlåta att tillämpa den nationella bestämmelse som strider mot en bestämmelse i direktiv 97/67, efter att den funnit att den inte kan tolkas i enlighet med unionsrätten, måste två villkor vara uppfyllda, nämligen a) att den bestämmelsen är ägnad att ha direkt effekt (vilket den hänskjutande domstolen hänvisar till i den andra tolkningsfrågan) och b) att en enskild åberopar detta gentemot den stat som antagit den nationella bestämmelsen (vilket är föremålet för den tredje tolkningsfrågan).

79. Det följer av rättspraxis att bestämmelser i ett direktiv ska ha direkt effekt då de med avseende på sitt innehåll är ovillkorliga och tillräckligt precisa. I det fallet har enskilda rätt att åberopa dem inför nationell domstol gentemot staten, dels när direktivet inte har införlivats med den nationella rätten inom tidsfristen, dels när det inte har införlivats på ett korrekt sätt. ( 51 )

80. Det skulle i det här sammanhanget, åtminstone hypotetiskt, kunna godtas att en bestämmelse som artikel 7.1 första meningen i direktiv 97/67, genom att den innehåller ett förbud mot att bevilja eller behålla exklusiva eller särskilda rättigheter, förefaller uppfylla kraven på precision och villkorslöshet. Detta förbud behöver inte i sig klargöras i efterhand, till exempel av den nationella lagstiftaren.

81. Mot bakgrund av detta och enligt fast rättspraxis ( 52 ) ska den hänskjutande domstolen, i sin egenskap av domstol i en medlemsstat, skydda de rättigheter som enligt unionsrätten tillkommer enskilda och underlåta att tillämpa den nationella bestämmelse som strider mot direktiv 97/67.

82. Den delvisa underlåtenheten att tillämpa artikel 165.2 KPC innebär att rättegångshandlingar som lämnats in till Poczta Polska som vanliga försändelser, ska behandlas på samma sätt som försändelser som lämnats in till andra postoperatörer när det gäller beräkningen av tidsfrister. Om domstolarna underlåter att tillämpa den omtvistade nationella bestämmelsen på det sättet, uppnås den jämlikhet mellan postoperatörerna som den hänskjutande domstolen nämner.

C. Den tredje tolkningsfrågan: huruvida en domstol i medlemsstaten gentemot en enskild kan åberopa att en nationell bestämmelse strider mot direktiv 97/67

1. Parternas yttranden

83. Den polska regeringen har inte heller yttrat sig beträffande denna fråga.

84. Kommissionen har erinrat om att skyldigheten att göra en konform tolkning är tvingande för domstolarna. De är skyldiga att beakta samtliga bestämmelser i nationell rätt och, i den utsträckning det är möjligt, tolka dessa mot bakgrund av direktivets ordalydelse och syfte för att uppnå ett resultat som är förenligt med det mål som eftersträvas i direktivet. Detta innefattar vid behov att de ändrar sin rättspraxis. ( 53 )

85. Denna skyldighet begränsas av de allmänna rättsprinciperna och av att det både är omöjligt att kräva en tolkning contra legem ( 54 ) och att ålägga en enskild skyldigheter ( 55 ) eller frånta honom eller henne rättigheter. ( 56 ) Det ankommer på den hänskjutande domstolen att pröva om artikel 165.2 KLC ska tolkas så att den säkerställer lika möjligheter för postoperatörerna.

86. Mot bakgrund av de allvarliga tvivel som den hänskjutande domstolen har uttryckt, anser kommissionen emellertid att det följer av ovannämnda rättspraxis att ett offentligt organ inte får åberopa artikel 7.1 första meningen i direktiv 97/67 för att undvika ogynnsamma konsekvenser av att en processrättslig regel tillämpas, om motparten i målet är en enskild. Det skulle innebära ett åsidosättande av principen nemo auditur propriam turpitudinem allegans, eftersom det organet då, i dess egenskap av företrädare för staten, skulle dra fördel av ett felaktigt införlivande.

87. Avslutningsvis har kommissionen pekat på möjligheten att dels direkt tillämpa artiklarna 49 FEUF och 106.1 FEUF, om tillämpningsområdet för direktiv 97/67 skulle vara mer begränsat än tillämpningsområdet för de primärrättsliga bestämmelser som det genomför, ( 57 ) dels att godta den sekundära effekten för den enskilde, vilket emellertid skulle leda till en översyn av rättspraxis rörande avsaknaden av omvänd vertikal direkt effekt. ( 58 )

2. Rättslig bedömning

88. Åberopandet av den (eventuella) direkta effekten av artikel 7.1 första meningen i direktiv 97/67 görs i förevarande mål inte av en enskild som vill göra gällande de rättigheter som det direktivet ger honom eller henne gentemot staten. Det förhåller sig i stället tvärtom, vilket framgår av den tredje tolkningsfrågan.

89. Så som den artikeln är formulerad, kan det förbud som den innehåller på sin höjd åberopas av andra operatörer som konkurrerar med Poczta Polska. Den innehåller däremot, enligt min uppfattning, inte någon formulering som visar att användare av posttjänster tillerkänns en rätt som de får åberopa direkt i domstol.

90. Även om så inte vore fallet, förhåller det sig emellertid i förevarande mål så, att den som försöker utnyttja att den nationella processrättsliga bestämmelsen är oförenlig med 97/67 inte är en enskild som för talan mot staten, utan ett offentligt organ (KRUS) som den hänskjutande domstolen betecknar så, att det ”företräder en medlemsstat”. Det är just det sistnämnda organet, som har överklagat, som eventuellt skulle dra fördel av de brister i lagstiftningen som kan tillskrivas staten själv.

91. I ett sådant sammanhang kan ett organ som utan tvekan är statligt inte yrka att en nationell domstol ska tillerkänna det en gynnsam rättslig ställning (som i motsvarande mån är ogynnsam för en enskild) som bygger på att den nationella lagen, som den domstolen borde underlåta att tillämpa, är oförenlig med bestämmelserna i ett direktiv.

V. Förslag till avgörande

92. Med hänsyn till vad som anförts ovan föreslår jag att domstolen besvarar de tolkningsfrågor som Sąd Najwyższy (Högsta domstolen, Polen) har ställt enligt följande: ”1) Artikel 7.1 första meningen, jämförd med artikel 8 i Europaparlamentets och rådets direktiv 97/67/EG av den 15 december 1997 om gemensamma regler för utvecklingen av gemenskapens inre marknad för posttjänster och för förbättring av kvaliteten på tjänsterna, ska tolkas så att – en medlemsstat får organisera de posttjänster som används under rättsliga förfaranden på ett sådant sätt att endast inlämning av rekommenderade försändelser till postfilialer som tillhör den operatör som utsetts för att tillhandahålla samhällsomfattande tjänster kan likställas med att de ges in till domstol. – den utgör hinder för en nationell bestämmelse, enligt vilken datumet för inlämnande av en rättegångshandling till en postfilial för vanlig postbefordran, erkänns som giltigt datum för ingivande endast om postfilialen tillhör den utsedda operatören, men inte om den tillhör någon av de övriga postoperatörerna. 2) Ett offentligt organ som betecknas som en ’företrädare för staten’ kan inte göra gällande att en nationell domstol ska tillerkänna det en gynnsam rättslig ställning, till men för en enskild, till följd av att en nationell bestämmelse, som den domstolen borde underlåta att tillämpa, är oförenlig med bestämmelserna i ett direktiv.”

( 1 ) Originalspråk: spanska.

( 2 ) Europaparlamentets och rådets direktiv 97/67/EG av den 15 december 1997 om gemensamma regler för utvecklingen av gemenskapens inre marknad för posttjänster och för förbättring av kvaliteten på tjänsterna (nedan kallat direktiv 97/67) (EGT L 15, 1998, s. 14). Direktivet har ändrats genom Europaparlamentets och rådets direktiv 2008/6/EG av den 20 februari 2008 (EUT L 52, 2008, s. 3).

( 3 ) EUT L 134, 2004, s. 114.

( 4 ) Kommissionens direktiv av den 16 november 2006 om insyn i de finansiella förbindelserna mellan medlemsstater och offentliga företag samt i vissa företags ekonomiska verksamhet (EUT L 318, 2006, s. 17).

( 5 ) Dz.U. nr 43, poz. 296, i ändrad lydelse (Dz.U 2016, poz. 1822) (nedan kallad KPC). Enligt beslutet att begära förhandsavgörande trädde den nuvarande lydelsen av artikel 165.2 KPC i kraft den 17 augusti 2013, i enlighet med artikel 1.1 i Ustawa z dnia 13 czerwca 2013 r. o zmianie ustawy – Kodeks postępowania cywilnego (lag av den 13 juni 2013 om ändring av KPC; Dz.U. 2013 r., poz. 880). Hänvisningen till begreppet ”utsedd operatör” i den bestämmelsen infördes från och med den 1 januari 2013, i enlighet med Ustawa z dnia 23 listopada 2012 r. – Prawo pocztowe (lag av den 23 november 2012 – postlagen; Dz.U. 2012 poz. 1529) (nedan kallad postlagen).

( 6 ) Enligt beslutet att begära förhandsavgörande överensstämmer praxis vid Naczelny Sąd Administracyjny (Högsta förvaltningsdomstolen, Polen) rörande artikel 83.3 i Ustawa z dnia 30 sierpnia 2002 r. – Prawo o postępowaniu przed sądami administracyjnymi; jednolity tekst (lag av den 30 augusti 2002 om antagande av förvaltningsprocesslagen; Dz.U. z 2016 r., poz. 718 ze zm.), vars innehåll motsvarar innehållet i artikel 165.2 KPC, med den linje som majoriteten företräder i civilrättslig rättspraxis. Den hänskjutande domstolen hänvisar i detta sammanhang till beslut av den 19 oktober 2015 (I OPS 1/15), i vilket en av domarna emellertid anförde skiljaktig mening och ansåg att unionsrätten skulle beaktas.

( 7 ) I beslut av den 23 oktober 2015 (V CZ 40/15), beslut av den 17 mars 2016 (V CZ 7/16) och beslut av den 6 juli 2016 (II PZ 14/16) slogs det fast att den nationella bestämmelsen var oförenlig med artikel 7.1 första meningen i direktiv 97/67, eftersom den upprätthåller en förmån som garanterar en utsedd operatör ytterligare intäkter. I ett annat beslut, av den 16 november 2016 (III PZP 5/16), konstaterades att det fanns allvarliga tvivel vad gäller frågan om denna bestämmelse är förenlig med unionsrätten och det anfördes att det krävdes ett ingripande från lagstiftaren.

( 8 ) Punkterna 10 och 11 i dess skriftliga yttrande.

( 9 ) Europaparlamentets och rådets förordning (EG) nr 1393/2007 av den 13 november 2007 om delgivning i medlemsstaterna av rättegångshandlingar och andra handlingar i mål och ärenden av civil eller kommersiell natur (”delgivning av handlingar”) och om upphävande av rådets förordning (EG) nr 1348/2000 (EUT L 324, 2007, s. 79).

( 10 ) Punkterna 16–18 i dess skriftliga yttrande.

( 11 ) Dom av den 12 december 2013 (C‑327/12, EU:C:2013:827).

( 12 ) Kommissionens beslut C(2015) 8236 av den 26 november 2015: Statligt stöd SA.38869 (2014/N) – Polen ”Ersättning som beviljats Poczta Polska för nettokostnaden med anledning av skyldigheten att tillhandahålla samhällsomfattande tjänster under åren 2013–2015”, bland annat punkterna 53 och 72. 2015 års beslut har nu överklagats till Europeiska unionens tribunal (mål T-282/16 och T-283/16).

( 13 ) Den nämner dom av den 12 december 2013, SOA Nazionale Costruttori (C‑327/12, EU:C:2013:827), punkt 42, samt generadvokat Cruz Villalóns förslag till avgörande i samma mål (EU:C:2013:530), punkterna 32 och 33, och generaladvokat Jacobs förslag till avgörande i målet Ambulanz Glöckner (C‑475/99 P, EU:C:2001:284), punkt 86.

( 14 ) Den hänvisar till dom av den 16 november 2016, DHL Express (Austria) (C‑2/15, EU:C:2016:880), punkt 20, och generaladvokat Mengozzis förslag till avgörande i det målet (EU:C:2016:168), punkt 42.

( 15 ) Den hänskjutande domstolen frågar inte huruvida den nationella bestämmelsen ingår i kategorin exklusiva rättigheter.

( 16 ) Meddelande från kommissionen om tillämpningen av konkurrensreglerna inom postsektorn och om utvärderingen av vissa statliga åtgärder i samband med posttjänster (98/C 39/02) (EGT C 39, 1998, s. 2; nedan kallat meddelandet om posttjänster).

( 17 ) Punkt 3 i 2015 års beslut.

( 18 ) Jag syftar på bestämmelserna i artikel 1.6 b i kommissionens direktiv 2002/77/EG av den 16 september 2002 om konkurrens på marknaderna för elektroniska kommunikationsnät och kommunikationstjänster (EGT L 249, 2002, s. 21), i artikel 1.4 i kommissionens direktiv 2008/63/EG av den 20 juni 2008 om konkurrens på marknaderna för teleterminalutrustning (EUT L 162, 2008, s. 20), och i artikel 4.3 i Europaparlamentets och rådets direktiv 2014/25/EU av den 26 februari 2014 om upphandling av enheter som är verksamma på områdena vatten, energi, transporter och posttjänster och om upphävande av direktiv 2004/17/EG (EUT L 94, 2014, s. 243).

( 19 ) Detta har den polska regeringen bekräftat som svar på domstolens begäran om upplysningar: ”Enligt artikel 17 i [postlagen] anses ett kvitto på inlämnande av en rekommenderad försändelse … som har utfärdats av en av den utsedda operatörens postfilialer vara en officiell handling”.

( 20 ) Se punkt 53 i 2015 års beslut: ”Granting official power only to confirmations issued by the USP is not only intended to guarantee certainty of postal operations in terms of registered letters, but also means that a delivery made within a legally prescribed time limit may affect the recipient’s legal situation. The indirect benefits on account of the official power of postal stamp become apparent when the sender of a registered item chooses the services of PP because of this aspect, while (s)he would choose another operator if all operators had this right. The benefit is estimated on the basis of market research for individual and institutional clients …”

( 21 ) 2015 års beslut (punkt 72) fastställde dessa intäkter till x miljoner euro, ett belopp som togs bort i den offentliggjorda versionen av sekretesskäl.

( 22 ) Jag bortser från aspekten rörande ”i samma geografiska område”, vilken här saknar betydelse eftersom den berör hela landet.

( 23 ) Direktiv 2014/25.

( 24 ) Under förutsättning att kraven i artikel 71.2 och 71.3 i postlagen är uppfyllda.

( 25 ) Enligt den polska regeringens skriftliga svar är detta lydelsen av artikel 3.1 f i rozporządzenie Ministra Administracji i Cyfryzacji z dnia 25 listopada 2013 r. w sprawie konkursu na operatora pocztowego wyznaczonego do świadczenia usług powszechnych (förvaltnings- och digitaliseringsministerns förordning av den 25 november 2013 om upphandling för val av postoperatör som utses för att tillhandahålla samhällsomfattande tjänster; Dz.U. 2013, poz. 1466) (nedan kallad MAiC‑förordningen).

( 26 ) Min kursivering.

( 27 ) Dess lydelse är nästan identisk på andra språk: ”ne portent pas atteinte au droit des États membres”, på franska; ”shall be without prejudice to Member States’ right to”, på engelska; ”lasciano impregiudicato il diritto degli Stati membri”, på italienska; ”Artikel 7 berührt nicht das Recht der Mitgliedstaaten”, på tyska; och ”O artigo 7.° não prejudica o direito de os Estados-membros”, på portugisiska.

( 28 ) Exempelvis dom av den 3 september 2014, Deckmyn och Vrijheidsfonds (C‑201/13, EU:C:2014:2132), punkt 22 och där angiven praxis.

( 29 ) Se artiklarna 8 och 9, som var föregångare till de nuvarande artiklarna 7 och 8, i förslag till Europaparlamentets och rådets direktiv om gemensamma regler för utvecklingen av posttjänster i gemenskapen och för förbättring av servicekvaliteten (KOM(95) 227 slutlig; EGT C 322, 1995, s. 22), s. 27 och 28.

( 30 ) Skäl 15 i förslaget till direktiv.

( 31 ) Förslag till Europaparlamentets och rådets direktiv om gemensamma regler för utvecklingen av posttjänster i gemenskapen och för förbättring av servicekvaliteten (KOM(95) 227 slutlig, s. 28) (den dåvarande artikel 9).

( 32 ) Lagstiftningsresolution med Europaparlamentets yttrande om förslag till Europaparlamentets och rådets direktiv om gemensamma regler för utvecklingen av posttjänster i gemenskapen och för förbättring av servicekvaliteten (KOM(95) 227) (EGT C 152, 1996, s. 20),

( 33 ) Ändrat förslag till Europaparlamentets och rådets direktiv om gemensamma regler för utvecklingen av gemenskapens inre marknad för posttjänster och för förbättring av kvaliteten på tjänsterna (KOM(96) 412 slutlig) (EGT C 300, 1996, s. 4).

( 34 ) Gemensam ståndpunkt (EG) nr 25/97 antagen av rådet den 29 april 1997 inför antagandet av Europaparlamentets och rådets direktiv nr 97/…/EG av den … om gemensamma regler för utvecklingen av gemenskapens inre marknad för posttjänster och för förbättring av kvaliteten på tjänsterna (EGT C 188, 1997, s. 9), s.23.

( 35 ) Se skäl 11 i direktiv 2008/6.

( 36 ) Något som generaladvokat Mengozzi träffsäkert påpekade i sitt förslag till avgörande i målet DHL Express (Austria) (C‑2/15, EU:C:2016:168), punkt 42.

( 37 ) Meddelandet om posttjänster, punkt 5.2.

( 38 ) Enligt skäl 11–13 i direktiv 2008/6.

( 39 ) Dom av den 8 november 2012, Evropaïki Dynamiki/kommissionen (C‑469/11 P, EU:C:2012:705), punkt 50 och där angiven rättspraxis. Även om det målet rörde tidsfristerna i unionsrättens system för rättsmedel, ser jag inget hinder för att det resonemanget tillämpas på de nationella rättsordningarna, vars traditioner utan tvekan legat till grund för unionsrätten.

( 40 ) Vanliga postförsändelser ger inte samma garantier (bland annat när det gäller det datum då de lämnades in till operatören) som rekommenderade försändelser, för vilka kvitton betraktas som officiella dokument. De är således inte ägnade att uppfylla de krav som följer av hänsyn till allmän ordning rörande domstolsförfaranden.

( 41 ) Vid förhandlingen bekräftade den polska regeringen att dessa operatörer också får tillhandahålla tjänster som gäller rekommenderade försändelser, men utan att omfattas av förmånen i artikel 165.2 KPC.

( 42 ) Artikel 4.2 i direktiv 97/67, i dess ändrade lydelse enligt direktiv 2008/6.

( 43 ) Dom av den 9 mars 1978, Simmenthal (106/77; EU:C:1978:49), punkt 16.

( 44 ) Dom av den 10 april 2008, Marks & Spencer (C‑309/06, EU:C:2008:211), punkt 61.

( 45 ) Den har hänvisat till dom av den 10 december 1991, Merci convenzionali Porto di Genova (C‑179/90, EU:C:1991:464), punkt 23, och dom av den 19 maj 1993, Corbeau (C‑320/91, EU:C:1993:198), punkterna 16–19.

( 46 ) En sådan utvidgning skulle enligt den hänskjutande domstolen bygga på ”de villkor som motsvarar dem som följer av domstolens dom av den 21 juni 2007, Jonkman m.fl. (C‑231/06–C‑233/06, EU:C:2007:373)”, det vill säga villkor som rör förbudet mot diskriminering.

( 47 ) I punkterna 31–33 i beslutet att begära förhandsavgörande anger den hänskjutande domstolen att det enligt den dominerande uppfattningen i rättspraxis inte är möjligt att ”tolka den artikeln i enlighet med unionsrätten”.

( 48 ) Då den besvarade domstolens frågor hävdade den polska regeringen att enligt postlagen (artikel 17) anses bara ett kvitto på en rekommenderad försändelse som utfärdats av den utsedda operatören ”vara en officiell handling” och att ”användandet av rekommenderad post är den etablerade och gängse formen för att skicka rättegångshandlingar via den utsedda operatören. Denna form (till skillnad från vanlig post) gör det möjligt att styrka att avsändaren har iakttagit tidsfristerna.

( 49 ) Se dom av den 27 juni 2018, Diallo (C‑246/17, EU:C:2018:499), punkterna 58 och 59 och där angiven praxis.

( 50 ) Dom av den 6 september 2012, Philips Electronics UK (C‑18/11, EU:C:2012:532), punkt 38 och där angiven rättspraxis.

( 51 ) Dom av den 15 januari 2014, Association de médiation sociale (C‑176/12, EU:C:2014:2), punkt 31.

( 52 ) Dom av den 6 september 2012, Philips Electronics UK (C‑18/11, EU:C:2012:532), punkt 38 och där angiven rättspraxis.

( 53 ) Den har hänvisat till dom av den 13 november 1990, Marleasing (C‑106/89, EU:C:1990:395), punkt 8, dom av den 15 januari 2014, Association de médiation sociale (C‑176/12, EU:C:2014:2), punkt 38, och dom av den 19 april 2016, DI (C‑441/14, EU:C:2016:278), punkt 33.

( 54 ) Genom hänvisning till dom av den 15 januari 2014, Association de médiation sociale (C‑176/12, EU:C:2014:2), punkt 39, och dom av den 19 april 2016, DI (C‑441/14, EU:C:2016:278), punkt 32.

( 55 ) Dom av den 26 september 1996, Arcaro (C‑168/95, EU:C:1996:363), punkt 42.

( 56 ) Dom av den 15 januari 2014, Association de médiation sociale (C‑176/12, EU:C:2014:2), punkt 36.

( 57 ) I överensstämmelse med skäl 41 i direktiv 97/67, vilket inte påverkar tillämpningen av bestämmelserna i fördraget.

( 58 ) Den hänvisar bland annat till dom av den 26 september 2000, Unilever (C‑443/98, EU:C:2000:496), punkt 51.