ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
Enligt principen om en rättvisande bild som anges i artikel 2.3–5 i fjärde direktivet 78/660 om årsbokslut i vissa typer av bolag är det inte tillåtet att göra avsteg från principen att värdering av tillgångarna ska ske med utgångspunkt i deras anskaffnings- eller tillverkningskostnad enligt artikel 32 i samma direktiv för att i stället göra en värdering med utgångspunkt i deras verkliga värde när det är uppenbart att tillgångarnas anskaffningspris eller tillverkningskostnad är lägre än deras verkliga värde.

Enligt artikel 32 i direktivet grundas den rättvisande bild som ska följa av årsbokslutet i ett bolag på en värdering av tillgångarna som sker med utgångspunkt inte i deras verkliga värde utan i deras anskaffningskostnad.

Det är visserligen riktigt att det enligt artikel 2.5 i direktivet är möjligt att det, undantagsvis, görs avsteg från metoden i artikel 32 i samma direktiv,, när den metoden leder till att det ges en skev bild av bolagets tillgångar, skulder, ekonomiska ställning och resultat. Emellertid utgör undervärdering av tillgångar i bolagens årsbokslut inte i sig ett undantagsfall. Den omständigheten att det kan hända att vissa tillgångar värderas för lågt i bolagens bokföring, för det fall deras anskaffningsvärde är lägre än det verkliga värdet, är nämligen endast en naturlig följd av unionslagstiftarens beslut att i artikel 32 i direktivet välja en värderingsmetod som inte utgår från tillgångarnas verkliga värde utan deras anskaffningsvärde.

Den omständigheten att vissa tillgångar undervärderas i ett bolags bokföring är dessutom förenlig med försiktighetsprincipen i artikel 31.1 c i direktivet. Om tillgångarna åsattes sitt verkliga värde skulle en kapitalvinst uppstå i bolagets bokföring i strid med artikel 31.1 c aa i direktivet enligt vilken endast per balansdagen konstaterade intäkter får tas med.

(se punkterna 35, 37–40 och 42 samt domslutet)
8

På grundval av ABB:s förklaringar inledde kommissionen en undersökning, och den genomförde, den 11 och den 12 maj 2004, oanmälda inspektioner i lokalerna hos bland annat Areva T & D SA. Den 20 april 2006 upprättade kommissionen ett meddelande om invändningar som sändes, förutom till Alstom och bolagen i Arevakoncernen, till ABB, Fuji Electric Holdings Co., Ltd och Fuji Electric Systems Co., Ltd, Hitachi Ltd och Hitachi Europe Ltd, Japan AE Power Systems Corp., Mitsubishi Electric System Corp. Nuova Magrini Galileo SpA, Schneider Electric SA, Siemens AG, Toshiba Corp. samt fem bolag i den koncern i vilken VA Technologie AG var moderbolaget, bland dessa bolaget VA Technologie självt.
45

Slutligen konstaterar domstolen att beslut 88/498 – genom vilket Nederländerna gavs rätt att tillämpa en åtgärd som innebär avsteg från artikel 21.1 a i sjätte direktivet och som innebär att förvärvaren är skyldig att betala in mervärdesskatt i samband med utövandet av den valfrihet vid beskattningen som anges i artikel 13 C första stycket b i samma direktiv – inte har till syfte att de belopp som ska erläggas som en följd av jämkningen av ett mervärdesskatteavdrag ska betalas in av en annan skattskyldig person än den som gjorde avdraget. Syftet med beslutet är i stället att den mervärdesskatt som ska erläggas i samband med tillhandahållande av fast egendom, såsom det tillhandahållande som är aktuellt i det nationella målet, betalas in och dras av av en och samma skattskyldiga person, det vill säga den som förvärvar den berörda egendomen.
24

På grund av de exceptionella väderleksförhållandena under vintern 2010 blev byggarbetena vid reningsverket i Mersch något försenade. Driftstagandet av den första delen med kapacitet att behandla en tillräcklig volym för att täcka det nuvarande behovet planerades ske under första kvartalet 2012 istället för under tredje kvartalet 2011.
7

I artikel 17 i nämnda direktiv föreskrivs följande: ”1. Avdragsrätten inträder samtidigt som skattskyldigheten för avdragsbeloppet. 2. I den mån varorna och tjänsterna används i samband med den skattskyldiga personens skattepliktiga transaktioner, skall han ha rätt att dra av följande från den skatt som han är skyldig att betala: a) Mervärdesskatt som förfaller till betalning eller betalats inom landets territorium avseende varor eller tjänster som tillhandahållits, eller kommer att tillhandahållas, till honom av en annan skattskyldig person. b) Mervärdesskatt som skall betalas eller har betalats med avseende på importerade varor. c) Mervärdesskatt som kan tas ut enligt artiklarna 5.7 a och 6.3. 3. Medlemsstaterna skall också medge varje skattskyldig person rätt till avdrag eller återbetalning av den mervärdeskatt som avses i punkt 2 i den mån varorna och tjänsterna används för: a) Transaktioner som avser de näringsgrenar som anges i artikel 4.2, som utförs i ett annat land, och som skulle vara avdragsgilla om de hade utförts inom landets territorium. b) Transaktioner som är undantagna enligt artiklarna 14.1 i, 15 och 16.1 B-D eller enligt punkt 16.2. c) Någon av de transaktioner som är undantagna enligt artikel 13 B a och 13 B d punkterna 1–5, då kunden är etablerad utanför gemenskapen eller då dessa transaktioner är direkt kopplade till varor avsedda att exporteras till ett land utanför gemenskapen. … 5. När varor och tjänster är avsedda att användas av en skattskyldig person såväl för transaktioner som omfattas av punkterna 2 och 3 och med avseende på vilka mervärdeskatten är avdragsgill, som för transaktioner med avseende på vilka mervärdeskatten inte är avdragsgill, skall bara den andel av mervärdeskatten vara avdragsgill som kan hänföras till de förstnämnda transaktionerna. Denna andel skall bestämmas i enlighet med artikel 19 för alla transaktioner som genomförs av den skattskyldiga personen. Medlemsstaterna får dock a) tillåta den skattskyldiga personen att bestämma en andel för varje gren av sin rörelse, om han för separata räkenskaper för varje rörelsegren, b) ålägga den skattskyldiga personen att bestämma en andel för varje rörelsegren och att föra separata räkenskaper för varje rörelsegren, c) tillåta eller ålägga den skattskyldiga personen att göra avdraget på grundval av användningen av alla eller en del av varorna och tjänsterna, d) tillåta eller ålägga den skattskyldiga personen att göra avdraget i enlighet med bestämmelsen i första stycket, med avseende på alla varor och tjänster som används för alla transaktioner som avses där, e) föreskriva att man vid bestämningen av en skattskyldig persons avdrag skall bortse från det icke avdragsgilla beloppet om detta är ringa. …”
6

Det administrativa förfarandet ledde till att det omtvistade beslutet antogs den 29 november 2006. Enligt artikel 1 i det omtvistade beslutet har Dow och övriga företag till vilka beslutet riktade sig, det vill säga Bayer, Versalis SpA (tidigare Polimeri Europa SpA) och Eni SpA (nedan tillsamman kallade Eni), Shell Petroleum NV, Shell Nederland BV och Shell Nederland Chemie BV (nedan tillsammans kallade Shell), Unipetrol a.s., Kaučuk a.s. (nedan kallat Kaučuk) och Trade-Stomil sp. z o.o. (nedan kallat Stomil), överträtt artikel 81 EG och artikel 53 i EES-avtalet, genom att under de angivna perioderna delta i en enda och fortlöpande överenskommelse inom ramen för vilken företagen fastställt målpriser, delat upp kundbasen genom avtal om icke-aggression och utbytt känsliga affärsuppgifter om priser, konkurrenter och kunder på området för BR och ESBR.
53

Mot denna bakgrund ska den andra frågan besvaras på följande sätt. Direktivet ska tolkas så, att — när den nationella domstolen – i ett mål som anhängiggjorts av en näringsidkare mot en konsument angående fullgörelse av ett avtal – enligt nationell processrätt är behörig att ex officio pröva om det avtalsvillkor som utgör den rättsliga grunden för talan är förenligt med tvingande nationella bestämmelser, så ska denna domstol på samma sätt, om den finner att detta avtalsvillkor omfattas av direktivet, ex officio pröva om avtalsvillkoret är oskäligt utifrån de rekvisit som anges i direktivet; — när den nationella domstolen enligt nationell processrätt är behörig att ex officio ogiltigförklara ett avtalsvillkor som strider mot ordre public eller mot en tvingande lagbestämmelse, då sistnämnda bestämmelse har en sådan innebörd att detta är motiverat, så ska den nationella domstolen i princip – efter att ha berett parterna tillfälle att i ett kontradiktoriskt förfarande yttra sig däröver – ex officio ogiltigförklara ett avtalsvillkor som den funnit vara oskäligt utifrån de rekvisit som anges i direktivet.
17

Bilaga XVII innehåller med avseende på dessa arsenikföreningar i nämnda punkt 19, kolumn 2, avseende ”Villkor”, följande bestämmelser: ”... 3. Får inte användas för träskydd. Trä som behandlats på detta sätt får dessutom inte släppas ut på marknaden. 4. Genom undantag från punkt 3 gäller följande: a) Avseende ämnen och blandningar för träskydd: Dessa får endast användas inom industrianläggningar som utnyttjar vakuum eller tryck vid träimpregnering, om det rör sig om lösningar av oorganiska föreningar av koppar/krom/arsenik (CCA) av typen C och om de är tillåtna enligt artikel 5.1 i direktiv 98/8/EG. Det behandlade träet får inte släppas ut på marknaden innan fixeringen av träskyddsmedlet är avslutad. b) Trä som behandlats med CCA-lösningar i enlighet med led a får släppas ut på marknaden för yrkesmässig och industriell användning, förutsatt att virkets hållfasthet är nödvändig för människors eller husdjurs säkerhet och att det är osannolikt att allmänheten kommer i hudkontakt med det under dess livslängd, — som konstruktionsvirke i offentliga byggnader och jordbruksbyggnader, kontorsbyggnader och industrianläggningar, — i broar och broverk, .. — som stolpar för överföring av el och telekommunikationer, .. d) Behandlat trä enligt led a får inte användas — i bostadshus, oavsett ändamål, — på något ställe där det finns risk för upprepad hudkontakt, .. 5. Trä som behandlats med arsenikföreningar och togs i bruk i gemenskapen före den 30 september 2007 eller släpptes ut på marknaden i enlighet med punkt 4 får vara kvar och användas tills det tas ur bruk. 6. Trä som behandlats med CCA av typen C och togs i bruk i gemenskapen före den 30 september 2007 eller släpptes ut på marknaden i enlighet med punkt 4 — får användas eller återanvändas på de villkor som gäller för användningen enligt punkt 4 b, c och d, — får släppas ut på marknaden på de villkor som gäller för användningen enligt punkt 4 b, c och d. 7. Medlemsstaterna får tillåta att trä som behandlats med andra typer av CCA-lösningar och som togs i bruk i gemenskapen före den 30 september 2007 — används eller återanvänds på de villkor som gäller för användningen enligt punkt 4 b, c och d, — släpps ut på marknaden på de villkor som gäller för användningen enligt punkt 4 b, c och d.”
30

För att kunna besvara denna fråga konstaterar domstolen att artikel 15.1 i förordning nr 44/2001 är tillämplig om tre rekvisit är uppfyllda. För det första ska det vara fråga om en avtalspart som är konsument och som handlar utanför sin affärs- eller yrkesverksamhet. För det andra ska det rent faktiskt ha ingåtts ett avtal mellan konsumenten och näringsidkaren. För det tredje ska avtalet falla in under en av de kategorier som anges i punkterna a, b och c i artikel 15.1. Dessa rekvisit är kumulativa, vilket innebär att om ett av dem inte är uppfyllt så kan behörigheten inte fastställas enligt reglerna om behörighet vid konsumenttvister.
18

Vid beräkningen av detta belopp sammanräknades underlagen för de pensionsavgifter hon erlagt i Spanien under perioden 1 januari 1991–31 december 2005. Det sammanräknade beloppet dividerades därefter med 210. Såsom framgår av de handlingar som getts in till domstolen motsvarar nämnaren 210 det totala antalet ordinarie avgiftsinbetalningar (tolv per år) och tilläggsinbetalningar (två per år) som gjorts under 180 månader, det vill säga femton år.
2

Begäran har framställts i ett mål mellan Grattan plc (nedan kallat Grattan) och Commissioners for Her Majesty’s Revenue and Customs (nedan kallat Commissioners) avseende återbetalning av mervärdesskatt på provision till så kallade agenter för varor som beställts via dem från år 1973 till år 1977.
30

Icke desto mindre följer det av domstolens praxis att flera formellt sett fristående tillhandahållanden, som skulle kunna utföras separat och som därmed var för sig skulle vara skattepliktiga eller undantagna från skatteplikt, under vissa omständigheter, ska anses utgöra en enda transaktion när de inte är självständiga (dom av den 21 februari 2008 i mål C-425/06, Part Service, REG 2008, s. I-897, punkt 51, och av den 2 december 2010 i mål C-276/09, Everything Everywhere, REU 2010, s. I-12359, punkt 23). Det är fråga om en enda transaktion när två eller flera delar eller handlingar från en beskattningsbar person har ett så nära samband att de tillsammans objektivt sett utgör en enda odelbar ekonomisk transaktion och att det därför vore konstlat att försöka skilja dem från varandra (dom av den 27 oktober 2005 i mål C-41/04, Levob Verzekeringen och OV Bank, REG 2005, s. I-9433, punkt 22, och av den 29 mars 2007 i mål C-111/05, Aktiebolaget NN, REG 2007, s. I-2697, punkt 23). Detta är även fallet när det kan konstateras att en eller flera delar utgör det huvudsakliga tillhandahållandet och att en eller flera andra delar ska betraktas som en eller flera underordnade tillhandahållanden som skattemässigt ska behandlas på samma sätt som det huvudsakliga tillhandahållandet (dom av den 25 februari 1999 i mål C-349/96, CPP, REG 1999, s. I-973, punkt 30, och i det ovannämnda målet Part Service, punkt 52).
72

Vad gäller avsaknaden av bevis för att det förelegat ett avtal under vissa bestämda tidsperioder eller, åtminstone, för att avtalet genomförts av ett företag under en viss period, erinrar domstolen om att den omständigheten att ett sådant bevis inte har lagts fram beträffande vissa bestämda perioder inte hindrar att överträdelsen kan anses omfatta en övergripande tidsperiod som är längre än sistnämnda perioder, om ett sådant konstaterande grundas på objektiva och samstämmiga indicier. Att den konkurrensbegränsande samverkan, inom ramen för en överträdelse som pågår under flera år, kommer till uttryck vid olika perioder, som kan vara mer eller mindre åtskilda i tiden, påverkar inte förekomsten av denna samverkan, förutsatt att de olika handlingar som är en del av överträdelsen har samma syfte och ingår i en enda och fortlöpande överträdelse (se, för ett liknande resonemang, domen i det ovannämnda målet Nederlandse Federatieve Vereniging voor de Groothandel op Elektrotechnisch Gebied mot kommissionen, punkterna 97 och 98).
57

Om det hade varit tillåtet att beakta C-socker, på samma sätt som A- och B-socker, när de slutliga produktionsuppgifterna fastställdes för det regleringsår under vilket skillnaden upptäckts i enlighet med artikel 3.4 i förordning nr 1443/82, skulle producenterna nämligen inte alls varit benägna att exportera överskotten av socker eller att deklarera dem och överföra dem till påföljande regleringsår. Det skulle sålunda inte ha varit uteslutet att vissa producenter under obegränsad tid behöll samma överskott av socker, vilka gång efter gång skulle ha kunnat hänföras till det regleringsår under vilket de upptäckts, även om det i själva verket rörde sig om en överföring av socker från ett tidigare regleringsår.
47

Tribunalen konstaterade även att E.ON Energie inte hade styrkt att förändringen av den omtvistade förseglingen under natten mellan den 29 och den 30 maj 2006 orsakats av luftfuktigheten i München under den aktuella natten, av eventuella vibrationer och skakningar som kunde ha ett samband med användningen av lokal G.506 som ligger bredvid lokal G.505 som hade förseglats, av en kombination av dessa båda faktorer, av att den omtvistade förseglingen var föråldrad och av verkan av Synto på nämnda försegling. Vad beträffar det argument som grundas på att lokal G.505 inte skulle ha öppnats under den aktuella natten, erinrade tribunalen såsom angetts ovan i punkt 38 att det inte ankommer på kommissionen att bevisa motsatsen.
27

Domstolen erinrar vidare om att det avdragssystem som införs i direktivet bland annat har till syfte att säkerställa att den mervärdesskatt som näringsidkaren ska betala eller har betalat inom ramen för all sin ekonomiska verksamhet inte till någon del ska belasta honom själv. Det gemensamma mervärdesskattesystemet garanterar följaktligen en fullständig neutralitet beträffande skattebördan för all ekonomisk verksamhet, oavsett syfte och resultat, under förutsättning att verksamheten i princip är mervärdesskattepliktig i sig (se dom av den 22 mars 2012 i mål C-153/11, Klub, punkt 35 och där angiven rättspraxis).
19

Genom beslut av den 16 april 2012 avslog domstolens ordförande de ansökningar om att få intervenera till stöd för PUKE:s och Republiken Polens yrkanden som Krajowa Izba Radcόw Prawnych (nationella kammaren för juridiska rådgivare), Europeiska föreningen för bolagsjurister och Law Society of England and Wales lämnade in till domstolens kansli den 29 november 2011 (vad gäller de två första) och den 2 december 2011 (vad gäller den tredje).
31

I auktorisationsdirektivet definieras visserligen inte begreppet installera faciliteter på, över eller under offentlig eller privat egendom och inte heller vem som är betalningsskyldig för avgiften för denna rättighet att installera. Det följer emellertid av artikel 11.1 första strecksatsen i ramdirektivet att rättigheter att installera faciliteter på, över eller under offentlig eller privat egendom ska beviljas det företag som godkänts för tillhandahållande av allmänna kommunikationsnät, det vill säga det företag som har rätt att installera nödvändiga faciliteter på marken, under marken och ovanför marken.
1

Formula One Licensing BV har yrkat att domstolen ska upphäva den dom som Europeiska unionens tribunal meddelade den 17 februari 2011 i mål T-10/09, Formula One Licensing mot harmoniseringsbyrån – Global Sports Media (F1-LIVE) (REU 2011, s. II-427) (nedan kallad den överklagade domen). I denna dom ogillade tribunalen Formula One Licensing BV:s talan om ogiltigförklaring av det beslut som harmoniseringsbyråns första överklagandenämnd meddelade den 16 oktober 2008 (ärende R 7/2008-1) avseende ett invändningsförfarande mellan Racing-Live SAS och Formula One Licensing BV (nedan kallat det omtvistade beslutet).
2)

Team Relocations NV, Amertranseuro International Holdings Ltd, Trans Euro Ltd och Team Relocations Ltd ska solidariskt ersätta rättegångskostnaderna.
Konsumentskydd – Oskäliga villkor i konsumentavtal – Direktiv 93/13 – Behörighet för nationell domstol att ex officio pröva om ett avtalsvillkor är giltigt utifrån nationella regler om ordre public – Följder – Skyldighet för nationell domstol att ex officio pröva om ett avtalsvillkor är oskäligt utifrån de rekvisit som anges i direktivet – Behörighet för nationell domstol att ex officio ogiltigförklara ett avtalsvillkor som strider mot nationella regler om ordre public – Följder – Skyldighet för nationell domstol, efter att ha berett parterna tillfälle att i ett kontradiktoriskt förfarande yttra sig däröver, att ex officio ogiltigförklara ett avtalsvillkor som anses vara oskäligt utifrån de rekvisit som anges i direktivet

(Rådets direktiv 93/13)
Artikel 15.1 i förordning nr 44/2001 om domstols behörighet och om erkännande och verkställighet av domar på privaträttens område, vilken ska tolkas strikt, är tillämplig om tre rekvisit är uppfyllda. För det första ska det vara fråga om en avtalspart som är konsument och som handlar utanför sin affärs- eller yrkesverksamhet. För det andra ska det rent faktiskt ha ingåtts ett avtal mellan konsumenten och näringsidkaren. För det tredje ska avtalet falla in under en av de kategorier som anges i punkterna a, b och c i artikel 15.1. Dessa rekvisit är kumulativa, vilket innebär att om ett av dem inte är uppfyllt så kan behörigheten inte fastställas enligt reglerna om behörighet vid konsumenttvister.

(se punkterna 26 och 30)
Genom att i besluten om kalendern för sammanträdesperioderna för åren 2012 och 2013 besluta att hålla två sammanträdesperioder om två dagar vardera under samma vecka i oktober, utöver de tio månatliga sammanträdesperioder som ska hållas varje månad med undantag för augusti och oktober, har Europaparlamentet åsidosatt protokoll nr 6 som bilagts EU- och EUF-fördragen samt protokoll nr 3 som bilagts Euratomfördraget, om lokalisering av säten för Europeiska unionens institutioner och vissa av dess organ, byråer och enheter. Enligt dessa protokoll ska parlamentet hålla tolv ordinarie sammanträdesperioder i Strasbourg varje år.

I den mån de ordinarie sammanträdesperioderna – som i enlighet med parlamentets sedvanliga praxis löper över fyra dagar – under oktober månad dessa år fastställts att äga rum under en och samma vecka, uppfyller de inte kraven i protokollen om institutionernas säten. Den effektiva disponibla tiden för sammanträdesperioderna under oktober månad minskas med mer än hälften. Sammanträdesperioderna är därmed inte likvärdiga med övriga ordinarie månatliga sammanträdesperioder som fastställts i samma beslut.

(se punkterna 40, 43, 46, 48, 56 och 59)
28

Mot denna bakgrund beslutade Sąd Apelacyjny – Sąd Pracy i Ubezpieczeń Społecznych w Białymstoku att vilandeförklara målet och ställa följande frågor till domstolen: ”1) Ska artikel 10 i … förordning … nr 1408/71 … – mot bakgrund av principen om rätten att fritt röra sig och uppehålla sig inom medlemsstaternas territorier enligt artiklarna 21 FEUF och 20.2 FEUF – tolkas så, att sådana kontantförmåner vid ålderdom som har förvärvats enligt en medlemsstats lagstiftning inte får ändras, innehållas, dras in eller konfiskeras med anledning av att mottagaren samtidigt har varit bosatt i två medlemsstater (haft två likvärdiga stadigvarande bosättningar), varav en är en annan stat än den där institutionen med ansvar för betalningen av pensionen finns? 2) Ska artiklarna 21 FEUF och 20.2 FEUF samt artikel 10 i … förordning … nr 1408/71 … tolkas så, att de utgör hinder för att de nationella bestämmelserna i artikel 114.1 i [lagen om ålderspension], jämförda med artikel 4 i konventionen av den 9 oktober 1975 …, tillämpas på så sätt att den polska pensionsmyndigheten kan ompröva ärendet och dra in rätten till ålderspension från en person som i många år har varit stadigvarande bosatt (och därmed haft centrum för sina levnadsintressen) i två olika stater samtidigt, vilka numera tillhör Europeiska unionen, och som före år 2009 inte har meddelat att centrum för dennes levnadsintressen skulle flyttas till en av dessa stater och inte heller inkommit med någon begäran med anledning härav? För det fall att dessa frågor ska besvaras nekande önskas svar på följande fråga: 3) Ska artiklarna 20.2 FEUF och 21 FEUF … samt artikel 10 i … förordning … nr 1408/71 … tolkas så, att de utgör hinder för att den nationella bestämmelsen i artikel 138.1 och 138.2 i [lagen om ålderspension] tillämpas så, att den polska pensionsmyndigheten kan kräva återbetalning av den pension som utbetalats under de tre senaste åren till en person som, under perioden 1975–2009, har varit stadigvarande bosatt (och därmed haft centrum för sina levnadsintressen) i två stater samtidigt, vilka numera tillhör Europeiska unionen, om den polska socialförsäkringsinstitutionen inte, vare sig vid prövningen av ansökan om ålderspension eller efter beviljandet av pensionen, har underrättat pensionsmottagaren om skyldigheten att upplysa institutionen om att vederbörande är stadigvarande bosatt i två olika stater och att inkomma med en begäran eller yttra sig i frågan om vilken av dessa staters pensionsmyndighet som ska vara behörig att pröva ansökan om ålderspension?”
12

I punkt 4.2.2 i kommissionens meddelande 2009/C 83/01 av den 17 december 2008”Tillfällig gemenskapsram för statliga stödåtgärder för att främja tillgången till finansiering i den aktuella finansiella och ekonomiska krisen” (EUT C 83, 2009, s. 1), i dess lydelse enligt kommissionens meddelande 2009/C 261/02 (EUT C 261, s. 2) (nedan kallat tillfällig gemenskapsram) stadgas att mot bakgrund av den ekonomiska situationen anses det nödvändigt att tillfälligt tillåta beviljandet av ett begränsat stödbelopp under vissa villkor.