ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
27.

Även om skattesatsen på 10 euro på flygningar inom unionen skulle anses vara olaglig i den mån den utgör en inskränkning av friheten att tillhandahålla tjänster, vilket klagandena mot bakgrund av konstaterandet i den formella underrättelsen till de irländska myndigheterna har gjort gällande, utesluter inte detta, enligt min uppfattning, att kommissionen kunde tillämpa nämnda sats som referensskattesats vid bedömningen av den selektiva karaktären av den fördel som åtnjöts av de bolag som betalade den lägre skattesatsen. Jag anser nämligen inte att en sådan rättslig kvalificering i sig kan ha betydelse för huruvida nämnda skattesats kan avspegla den materiella och selektiva karaktären av den fördel som nämnda bolag beviljades. Under denna granskningsfas var kommissionens analys av den statliga åtgärden nämligen fokuserad på åtgärdens verkningar under referensperioden. Härav följer att de faktorer som inte på ett konkret sätt påverkade nämnda verkningar i princip saknade betydelse. Vissa indikationer i detta avseende kan härledas av dom av den 3 mars 2005, Heiser (C‑172/03, EU:C:2005:130), som kommissionen hänvisade till, även om omständigheterna i förevarande mål objektivt skiljer sig från dem som var föremål för prövning i nämnda dom. I denna dom har domstolen uteslutit att den omständigheten att en åtgärd som införde en skyldighet, som sökanden däremot var befriad från, eventuellt kunde vara i strid med gemenskapsrätten kunde utgöra hinder för att betrakta nämnda befrielse som en fördel i den mening som avses i stödbestämmelserna. Domstolen har slagit fast att nämnda åtgärd ”har rättsverkningar så länge den inte har upphävts eller i vart fall så länge det inte har slagits fast att den är rättsstridig”. Även om man i förevarande fall antar, såsom Aer Lingus har anfört, att det redan i den formella underrättelsen till de irländska myndigheterna slutligen konstaterades, till skillnad från i målet Heiser, att flygskatten med differentierade skattesatser var olaglig, ska det påpekas att nämnda konstaterande under inga omständigheter hindrade uppbörden av skatten under referensperioden – av vilken ungefär hälften ligger före det datum då den formella underrättelsen skickades ( 31 ) – och de verkningar som förknippas med tillämpning av differentierade skattesatser.
23.

Pilkington har i sitt överklagande inte tagit upp alla frågor som var föremål för förfarandet vid tribunalen. Den juridiska diskussionen i överklagandet avser enbart frågor som rör beräkningen av böterna. Klagandena har i detta hänseende åberopat tre grunder; den första avser frågan vilken omsättning som ska beaktas (nedan under avsnitt A), den andra den avgörande växelkursen för euron vid fastställandet av den övre gränsen på 10 procent (nedan under avsnitt B) och den tredje olika allmänna rättsprinciper samt rättsstatliga överväganden (nedan under avsnitt C).
55.

En sådan tolkning av artikel 1.5 är slutligen inte bara förenlig med artikel 13 FEUF utan också med Europarådets konvention nr 193 om skydd av djur under internationella transporter (nedan kallad konventionen) som unionen har undertecknat ( 34 ) och som det hänvisas till i skälen till förordningen om skydd av djur under transport. ( 35 ) Även om förflyttningar av djur mellan medlemsstaterna i sig inte omfattas av konventionen, ( 36 ) eftersträvar både konventionen och förordningen om skydd av djur under transport i stort sett samma syfte, nämligen att skydda djurens välbefinnande under transport. ( 37 ) De två instrumenten grundar sig också på samma principer. ( 38 ) I den förklarande rapporten till konventionen, som antogs av ministerkommittén den 11 juni 2003, anges uttryckligen att transport som omfattas av konventionen ”kan ske i kommersiellt eller icke-kommersiellt syfte” (”can be either for commercial or non-commercial purposes”).
40.

Genom skrivelse som skickades till kommissionen den 17 april 2013, gjorde Konungariket Belgien gällande, som svar på kommissionens begäran, att de nationella taken för stöd av mindre betydelse till primärproduktion långt ifrån hade uppnåtts, eftersom det under åren 2004–2006 fortfarande var möjligt att betala ut 18737738 euro, av det tillåtna beloppet på 22077000 euro. För de kategorier av stödmottagare som angavs i det omtvistade beslutet och som inte hör till primärproduktion, påpekade Konungariket Belgien att taket för stöd av mindre betydelse under alla omständigheter var mycket högre, nämligen 200000 euro under tre år per aktör, i stället för 3000 euro. Vidare angav Konungariket Belgien att det genomsnittliga belopp som överskrider de tillåtna 40 euro per test, i detta fall 12,34 euro, fördelat på de sex berörda sektorerna (2,06 euro per sektor) och tillämpat på det genomsnittliga antalet nötkreatur som slaktas varje år, i detta fall 380738 djur, var sådant att det visade att, oavsett vilket antagande man utgick från, gränsen för stöd av mindre betydelse inte var uppnådd, eftersom nämnda gräns endast kunde ha överskridits i fråga om de jordbruksföretag som slaktat fler än 1458 djur på ett år. Slutligen framhöll Konungariket Belgien att det sista registrerade sambandet mellan ett testat djur och en anläggning för djuruppfödning inte nödvändigtvis betyder att denna anläggning också är en stödmottagare, eftersom djuret, inom åtta dagar före slakt, kan byta ägare utan att detta måste registreras i databaserna.
67.

Konkurrenssituationen i elsektorn var en av dessa faktorer. Just på grund av detta angavs det i punkt 4.3 i analysmetoden att ”[m]edlemsstaten bör åta sig att årligen lämna in en rapport till kommissionen i vilken det anges hur konkurrenssituationen har utvecklats på dess elmarknad och i synnerhet vilka förändringar som har iakttagits när det gäller relevanta kvantifierbara faktorer”. ( 16 ) I skäl 369 i beslut 2009/287 anges följande: ”Punkt 4.3 i analysmetoden. De polska myndigheterna har åtagit sig att årligen lämna in en rapport till kommissionen om lagens [om energiköpsavtal] genomförande”.
16.

Under rubriken ”Ersättning för allmän trafik” föreskrivs följande i artikel 6.1: ”1. Oberoende av hur avtalet har tilldelats ska all ersättning enligt en allmän bestämmelse eller enligt ett avtal om allmän trafik vara förenlig med bestämmelserna i artikel 4. Dessutom ska all slags ersättning knuten till en allmän bestämmelse eller till ett avtal om allmän trafik som har direkttilldelats i enlighet med artikel 5.2, 5.4, 5.5 eller 5.6 stämma överens med bestämmelserna i bilagan.”
29.

Under dessa omständigheter beslutade Bundesfinanzhof (federala skattedomstolen) att förklara målet vilande och att ställa följande tolkningsfrågor till domstolen: ”1. Europeiska unionens domstol har slagit fast att artikel 17.5 tredje stycket i [sjätte direktivet] innebär att medlemsstaterna har rätt att föreskriva att fördelningen vid beräkningen av den avdragsgilla andelen av ingående mervärdesskatt för en viss transaktion, såsom uppförandet av en byggnad för blandad användning, i första hand ska ske enligt en annan fördelningsnyckel än den som grundar sig på omsättningsmetoden i artikel 19.1 i direktiv 77/388/EEG, under förutsättning att den valda metoden garanterar ett mer exakt fastställande av den avdragsgilla andelen (dom BLC Baumarkt, C‑511/10, EU:C:2012:689). a) Ska, vid anskaffning eller uppförande av en byggnad för blandad användning, ingående transaktioner vilkas beskattningsunderlag bestäms av anskaffnings- eller produktionskostnaderna, i syfte att mer exakt fastställa den avdragsgilla ingående mervärdesskatten, först hänföras till de (skattepliktiga eller skattefria) transaktioner som är knutna till byggnadens användning, så att enbart därefter kvarvarande ingående mervärdesskatt delas upp med utgångspunkt från en fördelningsnyckel baserad på yta eller omsättning? b) Gäller de principer som Europeiska unionens domstol uttalade i dom BLC Baumarkt (C‑511/10, EU:C:2012:689) och dess svar på de tolkningsfrågor som prövades i målet även för mervärdesskatt på ingående transaktioner som avser användning, bevarande eller underhåll av en byggnad för blandad användning? 2. Ska artikel 20 i [sjätte direktivet] tolkas så, att den jämkning av det ursprungliga avdraget som föreskrivs i nämnda bestämmelse även är tillämplig i en situation då en skattskyldig har delat upp ingående mervärdesskatt hänförlig till uppförande av en byggnad för blandad användning enligt den metod som föreskrivs i artikel 19.1 i nämnda direktiv och som är tillåten enligt nationell rätt, men en medlemsstat senare, under jämkningsperioden, föreskriver att en annan fördelningsnyckel ska användas i första hand? 3. Om föregående fråga besvaras jakande: Är rättssäkerhetsprincipen och principen om berättigade förväntningar till hinder för en tillämpning av artikel 20 i [sjätte direktivet] om medlemsstaten i sådana fall som beskrivits ovan varken uttryckligen föreskriver en jämkning av mervärdesskatten eller inför övergångsbestämmelser och om Bundesfinanzhof (federala skattedomstolen) har slagit fast att den mervärdesskatteuppdelning som den skattskyldige har gjort enligt omsättningsmetoden i princip är en lämplig metod?”
19.

Republiken Grekland har åberopat tre grunder till stöd för sina yrkanden. Den första grunden avser i huvudsak åsidosättande av artikel 107.1 FEUF, åsidosättande av motiveringsskyldigheten och missuppfattning av bevisningen. Denna grund kan delas upp i två delgrunder. I den första delgrunden har Republiken Grekland gjort gällande att tribunalen felaktigt klassificerat de obligatoriska försäkringsavgifterna som betalats in 2008 och 2009 av de jordbrukare som mottagit ersättning under dessa år som ”statliga medel”. I den andra delgrunden har Republiken Grekland invänt mot att tribunalen inte beaktade att de belopp som motsvaras av dessa inbetalningar borde avräknas från det stöd som ska återbetalas, eftersom dessa belopp inte gav de berörda jordbrukarna någon ekonomisk fördel som kunde snedvrida konkurrensen. Den andra grunden avser ett åsidosättande av artikel 107.1 FEUF och av motiveringsskyldigheten. Härvid har Republiken Grekland i huvudsak gjort gällande att tribunalen felaktigt funnit att den ersättning som utbetalats av ELGA under år 2009 medförde en selektiv ekonomisk fördel för dess förmånstagare, vilken kunde snedvrida konkurrensen och handeln mellan medlemsstaterna och att den därmed utgjorde statligt stöd. Den exceptionella krissituation som genomsyrade den grekiska ekonomin vid denna tidpunkt hindrar nämligen en sådan slutsats. Den tredje grunden avser felaktig rättstillämpning av artikel 107.3 b FEUF samt ett åsidosättande av motiveringsskyldigheten. I den första delen av denna grund har Republiken Grekland gjort gällande att Tribunalen felaktigt funnit att den omtvistade ersättningen som utbetalats år 2009 inte var förenlig med den inre marknaden på grundval av ovannämnda bestämmelse, eftersom de lättnader för statligt stöd som infördes genom den tillfälliga gemenskapsramen inte var tillämpliga på stöd som beviljades företag verksamma inom primärproduktion av jordbruksprodukter. Härvid har Republiken Grekland gjort gällande att tribunalen borde ha beaktat den krissituation som nämnts ovan. I den andra delen av denna grund har Republiken Grekland invänt mot att tribunalen inte prövade argumentet att det omtvistade beslutet var oskäligt, eftersom det i december 2011 förordnades att de ersättningar som utbetalats av ELGA under åren 2008 och 2009 skulle återbetalas, trots att krisen förvärrats under tiden.
23.

Mot denna bakgrund beslutade Juzgado de Primera Instancia no 5 de Cartagena (förstainstansdomstol nr 5 i Cartagena) att vilandeförklara målet och ställa följande tolkningsfrågor till domstolen: ”1) Ska direktiv [93/13] tolkas så, att det utgör hinder för en sådan nationell lagstiftning som den som för närvarande reglerar det spanska förfarandet för betalningsföreläggande – artiklarna 815 och 816 i [civilprocesslagen] – enligt vilken det inte fordras domstolsprövning med avseende på förekomst av oskäliga avtalsvillkor eller ingripande av domstol annat än om secretario judicial bedömer detta som lämpligt eller gäldenärerna bestrider betalningsföreläggandet, med tanke på att denna lagstiftning försvårar eller till och med omöjliggör domstolsprövning ex officio av avtal som kan innehålla oskäliga villkor? 2) Ska direktiv [93/13] tolkas så, att det utgör hinder för en sådan nationell lagstiftning som den spanska rättsordningen, enligt vilken en domstol inte inledningsvis i ett mål om verkställighet ex officio får pröva den av domstol utfärdade exekutionstiteln – det motiverade beslut meddelat av secretario judicial varigenom förfarandet för betalningsföreläggande avslutades – med avseende på förekomst av oskäliga villkor i det avtal som har legat till grund för detta motiverade beslut vars verkställighet har yrkats, av det skälet att saken enligt nationell rätt anses vara rättskraftigt avgjord genom det beslutet (artiklarna 551 och 552 jämförda med artikel 816.2 i [civilprocesslagen])? 3) Ska Europeiska unionens stadga om de grundläggande rättigheterna tolkas så, att den utgör hinder för en sådan nationell lagstiftning som de bestämmelser som reglerar förfarandet för betalningsföreläggande och förfarandet för verkställighet av exekutionstitlar utfärdade av domstol, enligt vilken det aldrig fordras domstolsprövning i det skede av förfarandet där rätten till betalning fastställs och det inte heller är tillåtet att den berörda domstolen i verkställighetsskedet prövar det motiverade beslut som secretario judicial har meddelat? 4) Ska Europeiska unionens stadga om de grundläggande rättigheterna tolkas så, att den utgör hinder för en nationell lagstiftning som inte medger prövning ex officio av huruvida rätten att yttra sig har iakttagits, med hänvisning till att saken anses vara rättskraftigt avgjord genom nämnda beslut?”
3.

Det minsta antalet årliga prover skall fastställas med hänsyn till reningsverkets storlek. Proverna insamlas med jämna mellanrum under året enligt följande: – 2 000 till 9999 pe: 12 prover under första året, fyra prover under följande år om det kan visas att vattnet under det första året överensstämmer med kraven i detta direktiv. Om ett av fyra prover är negativt, måste 12 prover tas under det följande året. – 10 000 till 49999 pe 12 prover. – 50 000 pe eller mer 24 prover.
3.

I artiklarna 37, 91.1 a, 92, 203.1, 204.1 a i tullkodexen föreskrivs följande: ”Artikel 37 1. Varor som förs in till gemenskapens tullområde skall underkastas tullövervakning från och med införseln. De får utsättas för tullkontroller enligt gällande bestämmelser. 2. De skall kvarstå under denna övervakning under den tid som krävs för att i förekommande fall fastställa deras tullstatus och i fråga om icke-gemenskapsvaror till dess att deras tullstatus förändras, de förs in i en frizon eller ett frilager eller återexporteras eller förstörs enligt artikel 182, dock utan att detta påverkar tillämpningen av artikel 82.1. … Artikel 91 1. Förfarandet för extern transitering skall medge befordran från en plats till en annan inom gemenskapens tullområde av a) icke-gemenskapsvaror utan att dessa varor beläggs med importtullar och andra avgifter eller blir föremål för handelspolitiska åtgärder, … Artikel 92 1. Förfarandet för extern transitering avslutas och skyldigheterna för den som omfattas av förfarandet anses fullgjorda när de varor som förfarandet gäller och de handlingar som krävs företes för bestämmelsetullkontoret, i enlighet med bestämmelserna för förfarandet i fråga. 2. Tullmyndigheterna avslutar förfarandet för extern transitering när de kan fastställa att förfarandet har avslutats på ett korrekt sätt, på grundval av en jämförelse mellan de uppgifter som inkommit till avgångskontoret och de som inkommit till bestämmelsetullkontoret. … Artikel 203 1. En tullskuld vid import uppkommer genom — olagligt undandragande från tullövervakning av importtullpliktiga varor. … Artikel 204 1. En tullskuld vid import uppkommer i andra fall än som avses i artikel 203 genom a) bristande uppfyllelse av någon av de förpliktelser som är förenade med tillfällig förvaring av importtullpliktiga varor eller med användning av det tullförfarande som varorna är hänförda till, … såvida det inte kan fastställas att dessa försummelser inte haft någon avgörande inverkan på det korrekta genomförandet av den tillfälliga förvaringen eller tullförfarandet i fråga. …”
83.

I detta hänseende ska inledningsvis kommissionens argument (som nämndes i punkt 41 i det överklagade beslutet) att en sådan talan skulle ha väckts för sent avfärdas. Även om skadeståndstalan mot Sernam-koncernen och Geodis ännu inte hade väckts när talan om ogiltigförklaring väcktes vid tribunalen är denna omständighet, liksom jag har påpekat ovan, enligt rättspraxis inte avgörande. I förevarande mål kan det däremot konstateras att klagandena i sin ansökan genom vilken talan har väckts har nämnt en sådan skadeståndstalan. Denna skadeståndstalan har sedan konkretiserats under förevarande förfarande genom att en ansvarstalan har väckts vid Tribunal de commerce de Paris. Under dessa omständigheter kan det inte enligt min uppfattning anses att denna talan vid den nationella domstolen vid den tidpunkt då talan väcktes vid tribunalen var rent hypotetisk. ( 49 ) Även om skadeståndstalan mot Sernam-koncernen visserligen hade kunnat väckas tidigare, kunde för övrigt skadeståndstalan mot Geodis emellertid inte väckas innan detta bolag hade förvärvat tillgångarna i Sernam-koncernen, vilket mycket väl kan ha skett efter det omtvistade beslutet, liksom tribunalen själv påpekade i punkt 44 i det överklagade beslutet.
64.

Först och främst föreskrivs uttryckligen i el- respektive gasförordningen att de regionala avgifterna får övervältras. I artikel 20 i gasförordningen ( 36 ) föreskrivs att ”övervältringen [av kostnader för uppdrag att tillhandahålla offentliga tjänster] i taxorna regleras i den federala lagstiftningen”. Artikel 26.9 i elförordningen ( 37 ) innehåller en liknande bestämmelse. I kommentaren till artiklarna i förslaget till gasförordningen anges beträffande artikel 20 att den artikeln ”endast föreskriver att kostnaden för uppdragen [att tillhandahålla offentliga tjänster] ska bäras av den som är systemansvarig för nätet vilken får integrera denna kostnad, på motsvarande sätt som andra kostnadsfaktorer, i det förslag till taxa som systemansvarig ska framlägga [för regleringsnämnden för el och gas (Commission de Régulation de l’Électricité et du Gaz)] i enlighet med kunglig förordning om organisationen av den allmänna taxestrukturen för distributionsnät [arrêté royal organisant la structure tarifaire générale des réseaux de distribution]”. ( 38 ) I kunglig förordning av den 29 februari 2004 om den allmänna taxestrukturen och grundprinciper och förfaranden för taxor och räkenskaper hos systemansvariga för distributionsnäten för naturgas som är verksamma på det belgiska territoriet (L’arrêté royal du 29 février 2004 relatif à la structure tarifaire générale et aux principes de base et procédures en matière de tarifs et de comptabilité des gestionnaires des réseaux de distribution de gaz naturel actifs sur le territoire belge) ( 39 ) föreskrivs att ”faktureringen av taxorna ska inkludera punkter i taxan som avser skatter, pålagor, avgifter och ersättningar … Dessa ska, i förekommande fall, omfatta följande: 1° tillägg, pålagor eller avgifter för att finansiera förpliktelser att tillhandahålla offentliga tjänster …”. ( 40 )
128.

I den engelska språkversionen, och i alla andra språkversioner som hör till den andra gruppen av språkversioner, skedde däremot en rättelse av artikel 132.2 sista stycket i förordning nr 73/2009 genom att flytta den uppgift om år 2012 som fanns i slutet av meningen, enligt följande:”The total direct support which a farmer may be granted in the new Member States after accession under the relevant direct payment, including all complementary national direct payments, shall not exceed the level of direct support a farmer would be entitled to receive under the corresponding direct payment then applicable to the Member States in the Member States other than the new Member States, from 2012, taking into account, from 2012, the application of Article 7 in conjunction with Article 10[ ( 60 )].”
27.

I centrum för denna verksamhet stod företaget Planet Srl. Företaget tog medvetet emot fakturorna för fiktiva transaktioner från vissa andra bolag – så kallade ”missing traders” ( 13 ) (nedan kallade brevlådebolag) – vilka i sin tur fiktivt importerade champagne. Planet Srl. bokförde fakturorna, drog av den i fakturorna angivna mervärdesskatten och lämnade sedan in en felaktig årlig deklaration. Planet Srl. fick följaktligen tillgång till champagne till ett mycket lägre pris än marknadspriset och snedvred därmed konkurrensen. Brevlådebolagen lämnade delvis över huvud taget inte in någon årlig deklaration, delvis lämnade de in den, men betalade inte in den erforderliga skatten.
4.

I detta förslag till avgörande kommer jag att göra gällande att om en prorogationsklausul förts in i ett prospekt avseende emission av värdepapper, såsom de värdepapper kopplade till en kreditrisk som är aktuella i det nationella målet, endast uppfyller kravet i artikel 23.1 a i förordning nr 44/2001 att avtalet ska vara skriftligt om det avtal som ingåtts mellan parterna uttryckligen nämner att vederbörande samtyckt till denna klausul, eller innehåller en uttrycklig hänvisning till detta prospekt, och att denna klausul endast kan göras gällande mot en tredje man som förvärvat detta värdepapper via en mellanhand om det visas att denne tredje man faktiskt samtyckt till denna klausul under de förutsättningar som anges i artikel 23. Införandet av prorogationsklausulen kan emellertid anses vara giltigt om det kan betraktas som en form av avtal som överensstämmer med internationellt handelsbruk i den mening som avses i artikel 23.1 c i förordning nr 44/2001 och som gör det möjligt att anta att den part mot vilken den görs gällande samtyckt till klausulen.