ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
Förstainstansrättens beslut (tredje avdelningen) den 1 juni 1999. - Karl L. Meyer mot Europeiska unionens råd och Europeiska kommissionen. - Uppenbart att talan skall avvisas. - Mål T-73/99.



Rättsfallssamling 1999 s. II-01739



Sammanfattning



Nyckelord

1 Talan om ogiltigförklaring - Rättsakter mot vilka talan kan väckas - Bestämmelser i fördraget om upprättande av Europeiska gemenskapen - Omfattas ej

2 Förfarande - Ansökan genom vilken talan anhängiggjorts - Formkrav - Fastställelse av föremålet för tvisten - Kortfattad framställning av grunderna för talan

(Förstainstansrättens rättegångsregler, artikel 44.1 c)

Sammanfattning

1 Eftersom en bestämmelse i fördraget inte utgör en av gemenskapsinstitutionernas rättsakter i den mening som avses i artikel 4 i fördraget (nu artikel 7 EG) och artikel 173 i fördraget (nu artikel 230 EG i ändrad lydelse), är förstainstansrätten inte behörig att ogiltigförklara en sådan bestämmelse.

2 Enligt artikel 44.1 c i förstainstansrättens rättegångsregler skall en ansökan innehålla uppgifter om föremålet för tvisten samt en kortfattad framställning av grunderna för talan. Dessa uppgifter skall vara så klara och precisa att svaranden kan förbereda sitt försvar och förstainstansrätten kan pröva talan, i förekommande fall utan att ha tillgång till andra uppgifter. För att en talan skall kunna tas upp till sakprövning krävs, av rättssäkerhetsskäl och för att säkerställa en god rättskipning, att de väsentliga faktiska och rättsliga omständigheter som talan grundas på på ett sammanhängande och tydligt sätt framgår, åtminstone kortfattat, av själva ansökan.
Förstainstansrättens beslut (andra avdelningen) den 29 september 1999. - J.G. Evans m.fl. mot Europeiska kommissionen. - Talan om ogiltigförklaring - För sent inkommen - Avvisning. - Förenade målen T-148/98 och T-162/98.



Rättsfallssamling 1999 s. II-02837



Sammanfattning



Nyckelord

1 Förfarande - Tidsfrister för väckande av talan - Utgör tvingande rätt - Utgången frist - Ursäktlig villfarelse - Begrepp

(EKSG-fördraget, artikel 33)

2 Förfarande - Krav på åberopade omständigheter - Skyldighet att endast göra gällande omständigheter som är konkreta och detaljerade

Sammanfattning

1 Tidsfristen för att väcka talan om ogiltigförklaring utgör tvingande rätt och något som varken parterna eller domstolen kan råda över, eftersom den upprättats för att säkerställa tydlighet och säkerhet i rättsliga situationer och för att undvika diskriminerande eller godtycklig behandling i rättsliga förfaranden. Begreppet ursäktlig villfarelse, som möjliggör undantag från ovannämnda regel, avser endast fall där det föreligger extraordinära omständigheter, såsom när ifrågavarande institution förhållit sig på ett sätt som, i sig självt eller i avgörande utsträckning, varit ägnat att framkalla en ursäktlig villfarelse hos en enskild person.

2 En part kan till stöd för sina yrkanden endast göra gällande omständigheter som är tillräckligt konkreta och detaljerade för att förstainstansrätten åtminstone skall kunna betrakta dem som trovärdiga och för att motparten skall få en möjlighet att på ett ändamålsenligt sätt kunna bestrida dem och, i förekommande fall, förebringa motbevisning. Detta krav, som avser faktiska uppgifter som enbart sökandena förfogar över, syftar till att förhindra att förstainstansrätten grundar sitt avgörande på rent teoretiska omständigheter eller på omständigheter som har konstruerats enbart för tvistens skull.
Förstainstansrättens beslut (tredje avdelningen) den 26 juni 2000. - Argon srl m.fl. och Carlo Chiappe m.fl. mot Europeiska unionens råd och Europeiska kommissionen. - Utomobligatoriskt skadeståndsansvar - Europeiska enhetsakten - Tullombud - Uppenbart att talan helt saknar rättslig grund. - Förenade målen T-12/98 och T-13/98.



Rättsfallssamling 2000 s. II-02473



Sammanfattning



Nyckelord

1 Utomobligatoriskt skadeståndsansvar - Föremål för talan - Rättsakter från gemenskapsinstitutionerna eller från gemenskapens anställda - Begrepp - Rättsakter i den primära EG-rätten - Omfattas inte - Skada som har sin grund i Enhetsakten

(EG-fördraget, artikel 7a (nu artikel 14 EG i ändrad lydelse) och artikel 215 andra stycket (nu artikel 288 andra stycket EG))

2 Utomobligatoriskt skadeståndsansvar - Gemenskapsinstitutionernas åsidosättande av en rättslig skyldighet att agera - Försvinnande av den yrkesgrupp som utgörs av tullombud till följd av Enhetsakten - Skyldighet för institutionerna att agera - Föreligger inte - Skyldighet för gemenskapen att utge ersättning till yrkesutövarna - Föreligger inte

(EG-fördraget, artikel 215 andra stycket (nu artikel 288 andra stycket EG))

Sammanfattning

1 Vad avser gemenskapens utomobligatoriska skadeståndsansvar kan varken rådet eller kommissionen tillskrivas skulden för den skada som åsamkats tullombuden på grund av att tull- och skattegränserna mellan medlemsstaterna undanröjdes. Den direkta och avgörande orsaken till detta var nämligen varken att sekundärrättsakter antogs eller att lämpliga ersättnings- och följdåtgärder inte antogs. Anledningen var i stället artikel 13 i Enhetsakten, som införde artikel 8a i EEG-fördraget, sedan artikel 7a i fördraget (nu artikel 14 EG i ändrad lydelse), som bland annat föreskriver att "[d]en inre marknaden skall omfatta ett område utan inre gränser". Enhetsakten antogs emellertid av medlemsstaterna. Således är det inte möjligt att tillskriva ovannämnda institutioner skulden för skadan, och följaktligen kan inte gemenskapen ådra sig utomobligatoriskt skadeståndsansvar.

(se punkt 17)

2 Gemenskapsinstitutionernas försummelser kan endast ge upphov till skadeståndsansvar för gemenskapen i den mån institutionerna har överträtt en rättslig skyldighet att agera som följer av en gemenskapsbestämmelse. Vad avser försvinnandet av den yrkesgrupp som utgörs av tullombud på grund av Enhetsakten, följer en sådan skyldighet varken av själva Enhetsakten, av någon annan bestämmelse i gemenskapsrätten eller av en möjlig allmän rättsprincip, enligt vilken gemenskapen skulle vara skyldig att utge ersättning till en person vars äganderätt har varit föremål för expropriation eller för en åtgärd som begränsar friheten att utnyttja denna äganderätt, eftersom gemenskapen inte kan bli skyldig att ersätta skador som orsakas av rättsakter som den inte kan tillskrivas. Härav följer att gemenskapen inte är ersättningsskyldig gentemot dessa yrkesutövare. Det kan emellertid inte uteslutas att en ersättningsskyldighet i förekommande fall kan göras gällande med stöd av den nationella rätten i den medlemsstat på vars territorium tullombudet bedrev sin verksamhet inom gemenskapen.

(se punkt 18)
Rättsfallssamling 1998 s. 0000



Sammanfattning



Nyckelord

Utomobligatoriskt skadeståndsansvar - Villkor - Kommissionens offentliggörande i informationssyfte av ett faktablad (factsheet) om erkännande av allmän- och specialistläkares utbildningsbevis och kvalifikationer - Kommissionens oaktsamhet - Föreligger inte

(EG-fördraget, artikel 215 andra stycket)

Sammanfattning

Det är uppenbart att talan helt saknar rättslig grund, om den har väckts av en medborgare i en medlemsstat, som är läkare och har ett utbildningsbevis som specialistläkare i denna medlemsstat, och avser ersättning för den skada som han skall ha vållats till följd av kommissionens offentliggörande av ett faktablad (factsheet) om erkännande av allmän- och specialistläkares utbildningsbevis och kvalifikationer, vilket enligt sökandens mening ger en oriktig bild av de regler som gäller för specialistläkare i denna medlemsstat.

Kommissionen kan inte anses ha handlat oaktsamt om faktabladet innehåller en allmän översikt över tillämplig gemenskapsrätt, en förteckning över gällande gemenskapsrättsakter och nationella rättsakter samt en förteckning över användbara adresser för personer som önskar få sina utbildningsbevis och kvalifikationer erkända, och om det har infogats en varning om att uppgifterna om gemenskapsrätten lämnas i rent informationssyfte.

Eftersom faktabladet på grund av sin beskaffenhet och sitt innehåll inte kan ha någon inverkan på de regler som gäller för specialistläkare som har utbildat och etablerat sig i en medlemsstat, kan sökanden inte göra gällande personlig skada till följd av den information som kommissionen har offentliggjort.
Förstainstansrättens beslut (femte avdelningen) den 30 april 1999. - Pescados Congelados Jogamar SL mot Europeiska kommissionen. - Passivitetstalan - Avvisning. - Mål T-311/97.



Rättsfallssamling 1999 s. II-01407



Sammanfattning



Nyckelord

Passivitetstalan - Anmodan till institutionen - Villkor - Uttrycklig och precis anmodan

(EG-fördraget, artikel 175 andra stycket)

Sammanfattning

En talan om fastställelse av passivitet, som har väckts med stöd av artikel 175 i fördraget, kan endast tas upp till sakprövning om sökanden har följt det administrativa förfarandet på korrekt sätt genom att uppfylla det väsentliga formkrav som består i att svarandeinstitutionen skall anmodas att vidta åtgärder på det sätt som avses i artikel 175 andra stycket. En sådan anmodan skall vara tillräckligt uttrycklig och precis för att institutionen på ett konkret sätt skall kunna få kännedom om innehållet i det beslut som den har anmodats att fatta. Av anmodan skall dessutom framgå att den syftar till att institutionen skall tvingas att ta ställning. Även om den administrativa fasen i ett förfarande som föregår en passivitetstalan inte skall innebära en överdriven restriktivitet i fråga om fullgörandet av de formaliteter som är nödvändiga, är dessa villkor inte uppfyllda när anmodan endast utgör en begäran att sökanden skall ges viss information för att själv kunna vidta åtgärder.
Förstainstansrättens beslut (femte avdelningen) den 25 juni 1998. - Sofivo Sas, Sofivo production Sas, Sovinor Sas, Denkavit France SARL, Sobeval viande SA, Serval SA, Besnier industrie SNC, Sovida SA, Ouest élevage SICA, Guinde SA, Tabouriech SA, Mamellor SARL, Coopagri Bretagne, Collet et compagnie SA, Kermené SA och Vals SA mot Europeiska unionens råd. - Jordbruk - Gemensam organisation av marknaden - Nötkött - Interventionssystem - Bidrag för tidig saluföring av kalvar - Genomsnittlig slaktvikt - Kriterier för fastställelse - Talan om ogiltigförklaring - Avvisning. - Förenade målen T-14/97 och T-15/97.



Rättsfallssamling 1998 s. II-02601



Sammanfattning



Nyckelord

Talan om ogiltigförklaring - Fysiska och juridiska personer - Rättsakter som berör dem direkt och personligen - Förordning genom vilken det införs ett bidrag för förtida utsläppande på marknaden av kalvar - Avvisning

(EG-fördraget, artiklarna 173, fjärde stycket, 177 och 189; rådets förordning nr 2222/96, artikel 1.4)

Sammanfattning

En talan som kalvköttsproducenter som är verksamma i en medlemsstat väcker om ogiltigförklaring av artikel 1.4 i förordning nr 2222/96, i vilken det föreskrivs ett bidrag för förtida utsläppande på marknaden av kalvar, som beviljas vid slakt av kalvar vars slaktvikt är lika med eller mindre än medelslaktvikten för kalvar som har slaktats i medlemsstaten i fråga, minskat med 15 procent, skall ogillas.

Denna bestämmelse uppvisar nämligen för det första, genom sin natur och räckvidd, en normativ karaktär och utgör inget beslut i den mening som avses i artikel 189 i fördraget. Även om det är riktigt att en bestämmelse i en normativ rättsakt som tillämpas på majoriteten av de berörda ekonomiska aktörerna under vissa omständigheter kan beröra vissa av dem personligen, är detta för det andra emellertid inte fallet i detta mål, eftersom sökandena befinner sig i samma situation som alla andra ekonomiska aktörer som tog fram kalvar för slakt i detta land. Den ifrågasatta bestämmelsen berör dem således endast i deras objektiva egenskap av ekonomiska aktörer som verkar inom den sektor som avses i förordningen, på samma sätt som alla ekonomiska aktörer som bedriver samma verksamhet.

Det är till sist inte uteslutet att en ekonomisk aktör kan ifrågasätta giltigheten av en förordning som angrips inom ramen för en talan som väcks vid domstolarna i nämnda medlemsstat mot ett beslut som den behöriga statliga myndigheten har fattat med anledning av den ekonomiska aktörens bidragsansökan. Denna tvist kan således medföra en begäran enligt artikel 177 i fördraget att domstolen skall meddela ett förhandsavgörande angående giltigheten.
61997B0172(01)

Förstainstansrättens beslut (fjärde avdelningen) den 28 januari 1998. - Camar Srl mot Europeiska kommissionen. - Jordbruk - Gemensam organisation av marknaden - Bananer - Begäran om beviljande att ytterligare importlicenser - Passivitetstalan - Begäran om skadestånd - Anledning saknas att döma i saken - Avskrivning. - Mål T-172/97.



Rättsfallssamling 1998 s. II-00077
Förstainstansrättens beslut (första avdelningen) den 26 mars 1999. - Confiserie du TECH SA och Biscuiterie Confiserie LOR SA mot Europeiska kommissionen. - Talan om ogiltigförklaring - Förordning (EG) nr 1107/96 - Registrering av geografiska beteckningar - "Turrón de Jijona" och "Turrón de Alicante" - Talerätt - Avvisning. - Mål T-114/96.



Rättsfallssamling 1999 s. II-00913



Sammanfattning



Nyckelord

Talan om ogiltigförklaring - Fysiska eller juridiska personer - Rättsakter som berör dem direkt och personligen - Förordning om registrering av geografiska beteckningar och ursprungsbeteckningar enligt förfarandet i artikel 17 i förordning nr 2081/92 - Talan av producenter av mandelkonfekt - Avvisning

(EG-fördraget, artiklarna 173 fjärde stycket och 189 fjärde stycket; rådets förordning nr 2081/92; kommissionens förordning nr 1107/96)

Sammanfattning

En talan som förs av producenter av mandelkonfekt som är etablerade i Frankrike och som avser ogiltigförklaring av förordning nr 1107/96 om registrering av geografiska beteckningar och ursprungsbeteckningar enligt förfarandet i artikel 17 i förordning nr 2081/92, i den mån det däri anges att beteckningarna "Jijona" och "Turrón de Alicante" skall registreras som skyddade geografiska beteckningar, kan inte upptas till sakprövning.

Denna förordning har nämligen till sin beskaffenhet och räckvidd normativ karaktär och är inte ett beslut i den mening som avses i artikel 189 fjärde stycket i fördraget, eftersom den är tillämplig på objektivt bestämda situationer och medför rättsverkningar för allmänt och abstrakt angivna personkategorier, genom att den ger alla företag vars produkter uppfyller de föreskrivna geografiska och kvalitativa kraven rätt att sälja sina produkter under en av de aktuella beteckningarna och förvägrar alla företag vars produkter inte uppfyller dessa villkor denna rätt.

Även om det inte är uteslutet att en normativ rättsakt som är generellt tillämplig på de berörda ekonomiska aktörerna under vissa omständigheter kan beröra en del av dem personligen, är så inte fallet i detta mål. Enbart den omständigheten att företag har använt beteckningarna "Jijona" och "Alicante" vid försäljningen av den mandelkonfekt som de producerar är inte tillräcklig för att utmärka dem, när det inte finns några uppgifter som gör det möjligt att fastställa att denna användning följer av en särskild rättighet, vilken de skulle ha erhållit på nationell nivå eller på gemenskapsnivå innan den ifrågasatta förordningen antogs och som skulle ha kränkts.
Förstainstansrättens beslut (tredje avdelningen) den 6 februari 1997. - Filippo de Jorio mot Europeiska unionens råd. - Arvoden till medlemmar i Ekonomiska och sociala kommittén - Talan om ogiltigförklaring - Uppenbart att talan inte kan upptas till prövning. - Mål T-64/96.



Rättsfallssamling 1997 s. II-00127



Sammanfattning



Nyckelord

1 Förfarande - Stämningsansökan - Formkrav - Kortfattad framställning av grunderna för talan

(EG-stadgan för domstolen, artikel 19; förstainstansrättens rättegångsregler, artikel 44.1 c)

2 Passivitetstalan - Villkor för upptagande till sakprövning - Rättsenligt administrativt förfarande - Anmodan framställd till institutionen - Väsentligt formkrav - Nödvändigt att sökanden är samma person som den som har framställt anmodan om att åtgärder skall vidtas

(EG-fördraget, artikel 175 andra stycket)

Sammanfattning

3 Enligt artikel 19 i EG-stadgan för domstolen och artikel 44.1 c i förstainstansrättens rättegångsregler skall en ansökan innehålla uppgifter om föremålet för talan samt en kortfattad framställning av grunderna för denna. Dessa uppgifter måste vara tillräckligt klara och precisa för att ge svaranden möjlighet att förbereda sitt försvar och för att gemenskapsdomstolen skall kunna avgöra tvisten, i förekommande fall utan att förfoga över ytterligare uppgifter. Med hänsyn till säkerställandet av rättssäkerhet och god rättsskipning krävs det, för att en talan skall kunna upptas till sakprövning, att alla väsentliga faktiska och rättsliga omständigheter som ligger till grund för talan framgår - i varje fall sammanfattningsvis, men på ett sammanhängande och begripligt sätt - av lydelsen i själva ansökan.

4 En talan om fastställelse av passivitet som väcks med stöd av artikel 175 i fördraget kan endast upptas till sakprövning om sökanden på vederbörligt sätt har följt det administrativa förfarandet genom att uppfylla det väsentliga formkrav som enligt andra stycket i denna artikel består i att anmoda institutionen att vidta åtgärder. Talan måste för övrigt väckas av samma person som tidigare har framställt denna anmodan.
Förstainstansrättens beslut (andra avdelningen) den 2 maj 1997. - Automobiles Peugeot SA mot Europeiska kommissionen. - Konkurrens - Talan om ogiltigförklaring - invändning om rättegångshinder. - Mål T-90/96.



Rättsfallssamling 1997 s. II-00663



Sammanfattning



Nyckelord

1 Talan om ogiltigförklaring - Rättsakter mot vilka talan kan väckas - Begrepp - Rättsakter som har tvingande rättsverkningar - Skrivelse som ingår i första fasen i förfarandet enligt artikel 5 i kommissionens beslut 94/810 - Förberedande rättsakt

(EG-fördraget, artikel 173; kommissionens beslut 94/810, artikel 5)

2 Förfarande - Talan väckt mot en förberedande rättsakt - Antagande av en senare rättsakt - Nya omständigheter som kan ligga till grund för en ändring av yrkandena i ansökan - Föreligger inte

(Rättegångsreglerna för förstainstansrätten, artikel 44.1 c)

Sammanfattning

3 Rättsakter eller beslut som kan bli föremål för en talan om ogiltigförklaring i den mening som avses i artikel 173 utgörs av åtgärder som har tvingande rättsverkningar som kan påverka sökandens intressen genom att på ett tydligt sätt förändra dennes rättsliga läge. När det rör sig om rättsakter eller beslut som utarbetas i flera skeden är det i princip endast de åtgärder som efter detta förfarande slutgiltigt fastslår institutionens ställningstagande som utgör en rättsakt som kan angripas, med undantag för mellankommande åtgärder som syftar till att förbereda det slutliga beslutet.

Mot denna bakgrund kan sådana skrivelser som ingår i förfarandet enligt artikel 5 i kommissionens beslut 94/810 om kompetensområdet för förhörsombudet vid kommissionens behandling av konkurrensärenden, genom vilka sökanden informeras om att kommissionen inte delar dennes uppfattning vad gäller de uppgifter som enligt sökanden omfattas av skyddet för affärshemligheter, om kommissionens avsikt att översända fler uppgifter till klagandena än vad sökanden hade önskat samt om den frist inom vilken sökanden skall inkomma med synpunkter till förhörsombudet, inte anses som rättsakter mot vilka talan kan väckas.

4 Enligt artikel 44.1 c i förstainstansrättens rättegångsregler är en sökande skyldig att ange föremålet för talan i ansökan och han kan inte under rättegången framföra nya yrkanden av sådant slag att föremålet för talan ändras. Då den ursprungliga talan avser en rättsakt av förberedande beskaffenhet, kan, mot denna bakgrund, nya yrkanden om ogiltigförklaring av ett slutligt beslut som fattats senare - efter det att talan hade väckts - inte upptas till sakprövning.
Beslut meddelat av förstainstansrättens ordförande den 21 oktober 1996. - Pantochim SA mot Europeiska kommissionen. - Statsstöd - Pågående administrativt förfarande - Ansökan om interimistiska åtgärder genom vilka kommissionen skall befallas att ålägga en medlesstat en ändring av villkoren för beviljande av stöd - Befallningen avser en åtgärd som faller utanför kommissionens behörighet - Avslag på ansökan. - Mål T-107/96 R.



Rättsfallssamling 1996 s. II-01361



Sammanfattning



Nyckelord

Interimistiskt förfarande - Interimistiska åtgärder - Ansökan om att kommissionen skall föreläggas att ålägga en medlemsstat ändring av villkoren för beviljande av stöd - Avslag

(EG-fördraget, artikel 92, artikel 93.2 och 93.3 samt artikel 186)

Sammanfattning

En ansökan om interimistiska åtgärder som avser att kommissionen skall föreläggas att ålägga en medlemsstat att låta sökanden omfattas av regler om skattelättnader, som - trots att den berörda medlemsstaten inte hade anmält dem innan de infördes - är föremål för ett förfarande enligt artikel 93.2 i fördraget, måste avslås, eftersom det är uppenbart att den begärda åtgärden faller utanför kommissionens befogenheter inom ramen för det administrativa förfarande som föreskrivs i artikel 93.2 och således skulle strida mot gemenskapsrättens bestämmelser om statligt stöd. När kommissionen inom ramen för detta förfarande konstaterar att stöd har införts utan att först ha anmälts till kommissionen i enlighet med artikel 93.3 i fördraget, kan den inte vidta någon annan interimistisk åtgärd än att ålägga den berörda medlemsstaten att omedelbart upphöra med att utbetala stödet och att inom den tidsfrist som kommissionen fastställer inkomma med alla de handlingar, upplysningar och uppgifter som är nödvändiga för att kunna undersöka om stödet är förenligt med den gemensamma marknaden.

Förstainstansrätten kan inte heller göra annat än avslå en ansökan om en interimistisk åtgärd som skulle få samma innebörd och verkan som den åtgärd som sökanden påstår att kommissionen har underlåtit att vidta. Det skulle nämligen vara oförenligt med de principer som styr kompetensfördelningen mellan gemenskapens olika institutioner - såsom den är tänkt i fördraget - om gemenskapsdomstolen kunde ålägga kommissionen att bifalla en ansökan om interimistiska åtgärder som riktats till kommissionen.

Den begärda åtgärden skulle dessutom innebära att förstainstansrätten trädde i kommissionens ställe och gjorde en bedömning av både den så kallade stödåtgärden och den eventuella nödvändigheten av att utsträcka stödet till att omfatta sökanden, innan kommissionen har fattat något beslut i ärendet. Förstainstansrättens beslut skulle i så fall inte vara riktat till kommissionen, utan snarare till den berörda medlemsstaten.