ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
65

Vidare ska det påpekas att unionslagstiftaren inte desto mindre, i samma skäl 76, har understrukit att andra kontrollmetoder dock bör fortsätta undersökas. Således föreskrivs i artikel 18.2 i direktiv 2009/28 att kommissionen ska rapportera om driften av massbalansmetoden för kontroll och om möjligheten att tillåta andra kontrollmetoder, bland annat de där information om hållbarhetsegenskaper inte behöver vara fysiskt kopplad till vissa partier eller blandningar, med beaktande av behovet av att bibehålla kontrollsystemets integritet och effektivitet, samtidigt som man undviker att lägga en orimligt tung börda på industrin. Kommissionen har dragit slutsatsen att det är lämpligt att behålla massbalansmetoden (se, bland annat, Commission Staff Working Document: Report on the operation of the mass balance verification method for the biofuels and bioliquids sustainability scheme in accordance with Article 18(2) of Directive 2009/28/EC (SEC/2010/0129 final)).
22

X menar vidare att fairness tax även utgör diskriminering på grund av nationalitet mellan ett bolag som saknar hemvist i Belgien och bedriver ekonomisk verksamhet genom ett fast driftställe där och ett bolag med hemvist i landet, eftersom ett bolag som saknar hemvist i landet kan påföras denna skatt även om all vinst från bolagets fasta driftställe i Belgien har avsatts till reserver eller återinvesterats i Belgien. Detta är emellertid inte fallet om ett bolag med hemvist i Belgien avsätter all sin vinst till reserver eller återinvesterar all sin vinst i Belgien.
97

Skäl 19 och artikel 110 i direktiv 2001/83 grundar sig visserligen på en solidaritetstanke. Eftersom blodgivarna inte får någon ersättning agerar de nämligen av hänsyn till samtliga individers intresse, ett intresse de delar, genom att tillsammans, bland annat, skydda sig mot risken för brist på blod- och plasmaderiverade läkemedel. Den princip om prioriterad försörjning som är aktuell i det nationella målet, strider uppenbarligen mot idén bakom målsättningen att unionen ska vara självförsörjande, eftersom den innebär att ekonomiska aktörer som önskar importera läkemedel till Slovenien som framställts av plasma som, även den, har samlats in genom frivilliga donationer utan ersättning i andra medlemsstater utesluts. Eftersom, å ena sidan, motivationen för blodgivarna är desamma i andra medlemsstater än Slovenien och, å andra sidan, samtliga blodgivare i medlemsstaterna objektivt sett har samma intresse i fråga om att tillverka och använda blodprodukter och humanplasma som samlats in genom frivilliga donationer utan ersättning, saknas anledning att, såsom den slovenska regeringen, anse att endast villkor som grundar sig på en rent nationell solidaritetstanke är ägnade att, i Slovenien, markant påverka mängden humanblod och blodkomponenter som samlas in och därmed även antalet blodprodukter från dessa donationer.
3

Skälen 9, 10, 23, 27 och 33 i direktiv 2001/29 har följande lydelse: ”(9) Utgångspunkten för en harmonisering av upphovsrätt och närstående rättigheter måste vara en hög skyddsnivå, eftersom dessa rättigheter har en avgörande betydelse för det intellektuella skapandet. Skyddet av dem bidrar till att bevara och utveckla kreativiteten och gagnar upphovsmän, utövande konstnärer, producenter, konsumenter, kultur, näringsliv och allmänhet. Immaterialrätt har därför erkänts som en integrerad del av äganderätten. (10) För att upphovsmännen och de utövande konstnärerna skall kunna fortsätta med sin skapande och konstnärliga verksamhet måste de få en skälig ersättning för utnyttjandet av sina verk och detsamma gäller producenterna som måste kunna finansiera denna verksamhet. De investeringar som krävs för att producera varor, t.ex. fonogram, filmer eller multimedieprodukter, och tjänster, t.ex. sådana som tillhandahålls på begäran, är betydande. Ett tillfredsställande rättsligt skydd av immateriella rättigheter är nödvändigt för att säkerställa sådan ersättning och för att möjliggöra en tillfredsställande avkastning på investeringarna. … (23) I detta direktiv bör upphovsmannens rätt till överföring till allmänheten harmoniseras ytterligare. Denna rätt bör förstås i vid mening och omfatta all överföring till allmänheten som inte är närvarande på den plats varifrån överföringen sker. Denna rätt bör omfatta all sådan sändning eller vidaresändning av ett verk till allmänheten på trådbunden eller trådlös väg, inklusive radio- och televisionssändningar. Denna rätt omfattar inga andra åtgärder. … (27) Enbart tillhandahållandet av de fysiska förutsättningarna för att möjliggöra eller genomföra en överföring skall inte i sig betraktas som överföring i den mening som avses i detta direktiv. … (33) Ensamrätten till mångfaldigande bör omfattas av ett undantag som medger vissa fall av tillfälligt mångfaldigande som är flyktigt eller utgör en underordnad användning och som utgör en integrerad och väsentlig del i en teknisk process och som uteslutande syftar till att möjliggöra antingen en effektiv överföring i ett nät mellan tredje parter via en mellanhand eller en laglig användning av ett verk eller annat alster. Det aktuella mångfaldigandet bör inte ha något självständigt ekonomiskt värde. I den mån som det uppfyller dessa villkor, bör detta undantag även omfatta åtgärder som gör att webbläsning och cachelagring kan ske, inbegripet sådana som gör att överföringssystem kan fungera effektivt, under förutsättning att mellanhanden inte ändrar informationen och inte ingriper i den lagliga användningen av den teknik som är allmänt vedertagen och som används inom branschen för att få fram data om hur informationen används. En användning bör anses laglig om den görs med rättsinnehavarens tillstånd eller inte är otillåten enligt lag.”
”(39)

Skyldigheten att informera abonnenterna om ändamålen med allmänna abonnentförteckningar i vilka deras personuppgifter skall införas bör åläggas den part som samlar in uppgifterna för införande. Om uppgifterna får överföras till en eller flera tredje parter bör abonnenten informeras om denna möjlighet och om mottagaren eller möjliga mottagarkategorier. All överföring bör endast göras på villkor att uppgifterna inte får användas för andra ändamål än de för vilka de samlades in. Om den part som samlar in uppgifterna från abonnenten, eller en annan tredje part som har fått de överförda uppgifterna, vill använda uppgifterna för ett ytterligare ändamål, skall ett nytt samtycke inhämtas från abonnenten, antingen av den part som först samlade in uppgifterna eller den tredje part som fått de överförda uppgifterna.”
123

Ombudsmannens beslut av den 22 oktober 2007 innebar att denne avslutade en undersökning som pågått under nästan ett år. Det finns därför inte stöd för slutsatsen att ombudsmannen – genom att, till en början, inte besvara Claire Staelens skrivelse som inkom sent under undersökningen, närmare bestämt den 19 oktober 2007, innan hon den 24 januari 2008 tillsände ombudsmannen en begäran om att eventuellt återuppta undersökningen med anledning av upplysningarna i nämnda skrivelse av den 19 oktober 2007 – uppenbart och allvarligt hade överskridit gränserna för sitt utrymme för skönsmässig bedömning, vilket det erinrats om i punkt 33 ovan. I denna punkt anges att ombudsmannen har ett omfattande utrymme för skönsmässig bedömning av huruvida klagomål är välgrundade och vilka åtgärder som ska vidtas med anledning av dessa. Ombudsmannen har i detta sammanhang inte heller åsidosatt Claire Staelens rätt att få sina ansökningar behandlade inom skälig tid.
29

Det ska emellertid erinras om att det ankommer på domstolen att på grundval av pålagans objektiva kännetecken – och utan hänsyn till hur pålagan betecknats i nationell rätt – fastställa huruvida det i unionsrättsligt hänseende rör sig om en skatt, avgift, tull eller annan pålaga (se dom av den 12 december 2006, Test Claimants in the FII Group Litigation, C‑446/04, EU:C:2006:774, punkt 107, och dom av den 24 juni 2010, P. Ferrero e C. och General Beverage Europe, C‑338/08 och C‑339/08, EU:C:2010:364, punkt 25).
47

Vad för det andra rör frågan under vilka omständigheter ändringar i den information och de villkoren som närmare anges i artikel 42 i direktiv 2007/64 jämte ändringar av villkoren i ramavtalet kan anses ha ”lämnats” via ett varaktigt medium enligt artikel 41.1 i detta direktiv, påpekar EU-domstolen följande. Såsom anges i skäl 27 i nämnda direktiv bör i direktivet två metoder särskiljas för att ge information från betaltjänstleverantören: I det ena fallet bör informationen lämnas, det vill säga aktivt lämnas av betaltjänstleverantören, utan att betaltjänstanvändaren begär det. I det andra fallet bör informationen göras tillgänglig för betaltjänstanvändaren med beaktande av dennes eventuella begäran om ytterligare information. I det senare fallet bör betaltjänstanvändaren vidta någon aktiv åtgärd för att få informationen, till exempel genom att uttryckligen begära den från betaltjänstleverantören, logga in till en bankkontobrevlåda eller föra in ett bankkort i en kontoutdragsskrivare.
7

Artikel 12.3 och 12.3-bis i decreto legislativo n. 286 – Testo unico delle disposizioni concernenti la disciplina dell’immigrazione e norme sulla condizione dello straniero (lagstiftningsdekret nr 286 – Konsoliderad version av lagstiftningen om immigration och om villkoren för utlänningar), av den 25 juli 1998 (ordinarie tillägg till GURI nr 191, av den 18 augusti 1998), i dess lydelse enligt legge n. 94 (lag nr 94) av den 15 juli 2009 (nedan kallat lagstiftningsdekret nr 286/1998), stadgar följande: ”3. Den som i strid med bestämmelserna i detta lagstiftningsdekret främjar, leder, organiserar, finansierar eller utför transport av utlänningar till Italien, eller vidtar andra åtgärder som gör det möjligt för utlänningar att olagligen resa in i Italien eller en annan stat där de inte är medborgare eller inte har permanent uppehållstillstånd, döms, om inte gärningarna utgör allvarligare brott, till fängelse i fem till femton år samt böter på 15000 euro för varje person när a) gärningarna avser olaglig inresa till eller vistelse i Italien för fem personer eller fler, b) den transporterade personens liv och hälsa har äventyrats i syfte att olagligen kunna resa in i och vistas i landet, c) den transporterade personen har utsatts för omänsklig eller förnedrande behandling i syfte att olagligen kunna resa in i och vistas i landet, d) gärningarna har begåtts av tre eller fler personer i samförstånd, eller med hjälp av internationella transporttjänster eller dokument som har förfalskats, manipulerats eller under alla omständigheter anskaffats olagligen, e) gärningsmännen förfogar över vapen eller sprängämnen. 3-bis. För det fall de gärningar som avses i artikel 12.3 uppfyller två eller flera av rekvisiten i leden a–e i nämnda punkt, utdöms strängare straff.”
11

To peri diasosis me idia mesa tis Trapezas Kyprou Dimosias Etaireias Ltd Diatagma tou 2013, Kanonistiki Dioikitiki Praxi No. 103 (2013 års dekret om resolution av Trapeza Kyprou Dimosia Etaireia Ltd, förvaltningsakt nr 103EE, bilaga III(I), nr 4645, 29.3.2013, s. 769 (nedan kallad dekret nr 103) föreskriver en rekapitalisering av Trapeza Kyprou Dimosia Etaireia Ltd (nedan kallad Bank of Cyprus) – vilken bland annat skulle bekostas av dess icke garanterade insättare, dess aktieägare och dess obligationsinnehavare – för att banken skulle kunna fortsätta att tillhandahålla banktjänster. Icke garanterade insättningar konverterades därmed till aktier i Bank of Cyprus (motsvarande 37,5 procent av varje icke garanterad insättning), till konvertibler med möjlighet för Bank of Cyprus att konvertera till aktier eller insättningar (motsvarande 22,5 procent av varje icke garanterad insättning) och till konvertibler med möjlighet för CCB att konvertera till insättningar (motsvarande 40 procent av varje icke garanterad insättning). Dekret nr 103 trädde i enlighet med dess punkt 10 i kraft den 29 mars 2013 kl. 06.00.
b)

När marknaden påverkas, eller kan påverkas, i mer än ett land får den person som begär ersättning för skada och som lämnar in en stämningsansökan till den domstol där svaranden har hemvist i stället välja att grunda sitt krav på lagen i det land där talan väcks, under förutsättning att marknaden i den medlemsstaten är bland dem som direkt och påtagligt påverkas av den konkurrensbegränsning som givit upphov till den utomobligatoriska förpliktelse på vilken kravet grundas. Om den klagande i enlighet med tillämpliga regler om behörighet lämnar in en stämningsansökan mot mer än en svarande i den domstolen, kan han endast välja att grunda sitt krav på domstolslandets lag, om den konkurrensbegränsning som ligger till grund för kravet mot var och en av dessa svarande, direkt och påtagligt också påverkar marknaden i den medlemsstat där den domstolen finns.
39

Denna slutsats påverkas inte av förklaringarna i dokumentet med titeln ”Guidance Document no 7 on the harmonized free allocation methodology for the EU-ETS post 2012 New Entrants and Closures” som kommissionen har offentliggjort på sin webbplats. Det framgår nämligen uttryckligen av detta dokument att det inte är juridiskt bindande och att det inte återspeglar kommissionens officiella ståndpunkt.
3

Enligt artikel 4.2 i Código do Imposto sobre o Rendimento das Pessoas Colectivas (lagen om inkomstskatt för juridiska personer) som antagits genom Decreto-Lei n.o 442-B/88 (lagdekret nr 442-B/88), av den 30 november 1988 (Diário da República I, serie I-A, nr 277, av den 30 november 1988), i dess lydelse enligt Decreto-Lei no 211/2005 (lagdekret nr 211/2005), av den 7 december 2005 (Diário da República I, serie I-A, nr 234, av den 7 december 2005) (nedan kallad CIRC), är juridiska personer och andra enheter som varken har sitt säte eller sin verkliga ledning i Portugal skattskyldiga till inkomstskatt för juridiska personer endast beträffande inkomst som uppburits där. Bland de inkomster som avses återfinns, enligt artikel 4.3 c CIRC, ränta som betalas av gäldenär som är bosatt eller har sitt säte eller sin verkliga ledning i Portugal, eller räntebetalningar som ska hänföras till ett fast driftställe i den staten.
15

Kommissionen fann vidare att för perioden 1 januari 2003–30 juni 2004 var belopp överstigande maximibeloppet på 40 euro per test, såsom föreskrivs i punkt 24 i riktlinjerna, oförenliga med den inre marknaden och måste återkrävas. Enligt kommissionen utgjorde dock finansieringen av testen med statliga medel under återstoden av den berörda perioden, det vill säga från den 1 januari 2001 till den 31 december 2002 och från den 1 juli 2004 till den 31 december 2005, ett stöd som var förenligt med den inre marknaden. Andra finansieringsåtgärder under den berörda perioden ansågs inte utgöra stöd.
17

Av detta följer att om en tredjelandsmedborgare, efter att ha lämnat in en första asylansökan i en medlemsstat, har varit utanför medlemsstaternas territorium i minst tre månader innan vederbörande lämnar in en ny asylansökan i en annan medlemsstat, är den medlemsstat i vilken den nya asylansökan har lämnats in skyldig att i enlighet med bestämmelserna i denna förordning genomföra förfarandet för att fastställa vilken medlemsstat som är ansvarig för att pröva den nya ansökan.
39

Domstolen kom till en liknande slutsats när det gäller tolkningen av artiklarna 17.5 tredje stycket och 19.1 i sjätte direktivet, när den i punkt 25 i domen av den 18 december 2008, Royal Bank of Scotland (C‑488/07, EU:C:2008:750), fann att medlemsstaterna inte är skyldiga att tillämpa avrundningsregeln i artikel 19.1 då de tillämpar de beräkningsmetoder som anges i artikel 17.5 tredje stycket a, b, c och d, utan kan anta egna avrundningsregler, under förutsättning att de principer som underbygger det gemensamma mervärdesskattesystemet respekteras.
4

I artikel 67 i förordning nr 1408/71, som har rubriken ”Sammanläggning av försäkrings- eller anställningsperioder”, föreskrivs följande: ”1. Den behöriga institutionen i en medlemsstat, vars lagstiftning kräver att försäkringsperioder har fullgjorts för att någon skall få, bibehålla eller återfå rätt till förmåner, skall i den utsträckning som behövs beakta försäkrings- eller anställningsperioder som han har fullgjort som anställd enligt en annan medlemsstats lagstiftning som om de vore försäkringsperioder som har fullgjorts enligt den lagstiftning som denna institution tillämpar, dock under förutsättning att anställningsperioderna skulle ha ansetts som försäkringsperioder om de hade fullgjorts enligt denna lagstiftning. 2. Den behöriga institutionen i en medlemsstat, vars lagstiftning kräver att anställningsperioder har fullgjorts för att någon skall få, bibehålla eller återfå rätt till förmåner, skall i den utsträckning som behövs beakta försäkrings- eller anställningsperioder som han har fullgjort som anställd enligt en annan medlemsstats lagstiftning som om de vore anställningsperioder som har fullgjorts enligt den lagstiftning som denna institution tillämpar. 3. Utom i fall som avses i artikel 71.1 a ii och b ii, skall bestämmelserna i punkt 1 och 2 gälla under villkor att personen senast har fullgjort — i fall som avses i punkt 1, försäkringsperioder — i fall som avses i punkt 2, anställningsperioder enligt bestämmelserna i den lagstiftning enligt vilken ansökan om förmåner görs. 4. Om längden av den period under vilken förmåner kan utges är beroende av försäkrings- eller anställningsperiodernas längd, gäller i förekommande fall bestämmelserna i punkt 1 eller 2.”
7

Artikel 18 i förordningen, med rubriken ”Den ansvariga medlemsstatens skyldigheter”, har följande lydelse: 1. Den ansvariga medlemsstaten ska vara skyldig att … c) på de villkor som anges i artiklarna 23, 24, 25 och 29 återta en tredjelandsmedborgare eller en statslös person som har återkallat en ansökan under prövning och lämnat in en ansökan i en annan medlemsstat eller som befinner sig i en annan medlemsstat utan uppehållstillstånd, … 2. … I de fall som omfattas av punkt 1 c ska den ansvariga medlemsstaten, om den hade beslutat att avbryta prövningen av en ansökan efter det att den dragits tillbaka av den sökande före avgörande i sak i första instans, säkerställa att den sökande har rätt att begära att prövningen av hans eller hennes ansökan slutförs eller rätt att lämna in en ny ansökan om internationellt skydd, som inte ska behandlas som en efterföljande ansökan enligt direktiv [2013/32]. I dessa fall ska medlemsstaterna säkerställa att prövningen av ansökan slutförs. …”
Mål C‑628/15

The Trustees of the BT Pension Scheme

mot

Commissioners for Her Majesty’s Revenue and Customs

(begäran om förhandsavgörande från Court of Appeal (England & Wales) (Civil Division))

”Begäran om förhandsavgörande – Fri rörlighet för kapital – Artikel 63 FEUF – Tillämpningsområde – En medlemsstats skattelagstiftning – Bolagsskatt – Skattetillgodohavande – Pensionsfonder – Aktieägare som inte är skattskyldiga för investeringsinkomster nekas skattetillgodohavande för utdelning härrörande från utländsk inkomst – Tolkning av domen av den 12 december 2006, Test Claimants in the FII Group Litigation (C‑446/04, EU:C:2006:774) – Skattetillgodohavande som hållits inne rättsstridigt – Rättsmedel”

Sammanfattning – Domstolens dom (andra avdelningen) av den 14 september 2017

Fri rörlighet för kapital och friheten att utföra betalningar–Restriktioner–Skattelagstiftning–Beskattning av utdelning–Skattetillgodohavande–Nationell lagstiftning enligt vilken aktieägare som inte är skattskyldiga för investeringsinkomster inte kan beviljas skattetillgodohavande för utdelning härrörande från utländsk inkomst–Otillåtlighet (Artikel 63 FEUF) Fri rörlighet för kapital och friheten att utföra betalningar–Bestämmelser i fördraget–Tillämpningsområde–Utdelning som ett i landet hemmahörande bolag lämnar till aktieägare som är hemmahörande i landet–Oförmånlig skattemässig behandling av utdelning som härrör från vinster som det i landet hemmahörande bolaget har erhållit från ett bolag som inte är hemmahörande i landet–Omfattas (Artikel 63 FEUF) Fri rörlighet för kapital och friheten att utföra betalningar–Restriktioner–Skattelagstiftning–Beskattning av utdelning–Skattetillgodohavande–Nationell lagstiftning enligt vilken aktieägare som inte är skattskyldiga för investeringsinkomster inte kan beviljas skattetillgodohavande för utdelning härrörande från utländsk inkomst–Otillåtlighet–Rätt till återbetalning av skatter och avgifter som har tagits ut i strid med unionsrätten–Skyldighet för medlemsstaten att föreskriva rättsmedel genom vilka aktieägare som inte är skattskyldiga kan göra gällande rättigheter enligt artikel 63 FEUF–Krav–Procedur–Tillämpning av nationell rätt–Gränser–Iakttagande av likvärdighetsprincipen och effektivitetsprincipen (Artikel 63 FEUF) Fri rörlighet för kapital och friheten att utföra betalningar–Restriktioner–Skattelagstiftning–Beskattning av utdelning–Skattetillgodohavande–Nationell lagstiftning enligt vilken aktieägare som inte är skattskyldiga för investeringsinkomster inte kan beviljas skattetillgodohavande för utdelning härrörande från utländsk inkomst–Otillåtlighet–Nämnda aktieägare är inte skattskyldiga för utdelningsinkomster–Det föreligger inte en tillräckligt klar överträdelse av unionsrätten enligt den hänskjutande domstolen–Möjlighet att kompensera för att aktieägaren inte får något skattetillgodohavande–Saknar betydelse (Artikel 63 FEUF)
Artiklarna 3, 8 och 12 i rådets direktiv 2003/8/EG av den 27 januari 2003 om förbättring av möjligheterna till rättslig prövning i gränsöverskridande tvister genom fastställande av gemensamma minimiregler för rättshjälp i sådana tvister, jämförda med varandra, ska tolkas så, att den rättshjälp som beviljas i den medlemsstat där domstolen är belägen – i vilken en fysisk person, som har sin hemvist eller vanliga vistelseort i en annan medlemsstat, har lämnat in en ansökan om rättshjälp i samband med en gränsöverskridande tvist – även ska omfatta nämnda persons kostnader för översättning av de kompletterande handlingar som krävs för att pröva ansökan.

Vad gäller förfarandet för inlämnande av en ansökan om rättshjälp föreskrivs det i artikel 13.1 i direktiv 2003/8, i syfte att säkerställa den faktiska möjligheten till rättslig prövning, att den rättshjälpssökande har två valmöjligheter. Sökanden kan antingen lämna in ansökan om rättshjälp till den behöriga myndigheten i den medlemsstat i vilken den sökande har sin hemvist eller vanliga vistelseort, vilken i artikel 13.1 a i direktivet anses vara den översändande myndigheten, eller lämna in ansökan till den behöriga myndigheten i den medlemsstat i vilken domstolen är belägen eller där avgörandet ska verkställas, vilken i artikel 13.1 b i nämnda direktiv anses vara den mottagande myndigheten. Om det var så att de kostnader som hänger samman med översättning av de kompletterande handlingar som krävs för att en ansökan om rättshjälp ska kunna prövas endast täcktes i de fall då den rättshjälpssökande vänder sig till de behöriga myndigheterna i den medlemsstat där den rättshjälpssökande har sin hemvist eller vanliga vistelseort, skulle detta felaktigt leda till att erhållandet av rättshjälp avseende dessa kostnader skulle bero på det processval som den berörda personen valt att göra. Om det vore så, skulle det även förta syftet med artikel 13.1 b i direktiv 2003/8, i vilken det föreskrivs en möjlighet att lämna in ansökan om rättshjälp direkt till den mottagande myndigheten.

(se punkterna 29, 43 och 47 samt domslutet)