FÖRSLAG TILL AVGÖRANDE AV GENERALADVOKAT

PHILIPPE LÉGER

föredraget den 3 februari 2005 ( )

Mål C-409/03

Société d'Exportation des Produits Agricoles SA (SEPA)

mot

Hauptzollamt Hamburg-Jonas

(begäran om förhandsavgörande från Bundesfinanzhof (Tyskland))

”Jordbruk – Exportbidrag – Förordning (EEG) nr 3665/87 – Artikel 13 – Begreppet god marknadsmässig kvalitet – Kött från djur som nödslaktats – Kött som är tjänligt som livsmedel – Kött som i gemenskapen får användas som livsmedel endast på den lokala marknaden – Rättssäkerhetsprincipen”





1. Förevarande mål rör tolkningen av begreppet god marknadsmässig kvalitet i artikel 13 i kommissionens förordning (EEG) nr 3665/87 av den 27 november 1987 om gemensamma tillämpningsföreskrifter för systemet med exportbidrag för jordbruksprodukter.( )

2. Domstolen skall ta ställning till frågan huruvida nötkött som härrör från djur som nödslaktats i den mening som avses i direktiv 64/433/EEG( ) och som förklarats vara tjänligt som livsmedel kan anses vara av god marknadsmässig kvalitet och berättiga till exportbidrag, när köttet i gemenskapen endast får säljas på den ”lokala marknaden”. Den nationella domstolen vill även få klarhet i huruvida begreppet god marknadsmässig kvalitet är underställt kravet att produkten i fråga håller en genomsnittlig kvalitet.

I – Tillämpliga bestämmelser

A – Gemenskapsrätten

1. Den gemensamma organisationen av marknaden för nötkött

3. Inom ramen för den gemensamma jordbrukspolitiken (nedan kallad GJP) har nötkött, liksom ett flertal andra jordbruksprodukter, blivit föremål för en gemensam organisation av marknaden som huvudsakligen syftar till att uppnå de mål som anges i artikel 33 EG, nämligen bland annat att stabilisera marknaden för denna produkt och tillförsäkra den berörda jordbruksbefolkningen en skälig levnadsstandard. I det syftet har enhetliga regler för handeln med nötkött med tredje land upprättats, vilka bland annat innefattar exportbidrag.

4. Exportbidragen syftar till att täcka skillnaden mellan priserna på nötkött på världsmarknaden och de högsta priserna på denna produkt inom gemenskapen.( ) Bidragen finansieras genom gemenskapsbudgeten, närmare bestämt genom Europeiska utvecklings- och garantifonden för jordbruket (EUGFJ). Storleken på bidragen är densamma för samtliga producenter i gemenskapen av samma produkt, men den kan variera beroende på produktens destinationsland.( ) Exportbidragen har även till syfte att skydda gemenskapens deltagande i den internationella handeln med nötkött.( )

2. De gemensamma tillämpningsföreskrifterna för exportbidrag

5. De gemensamma tillämpningsföreskrifterna för exportbidrag för jordbruksprodukter har fastställts av Europeiska gemenskapernas kommission. Dessa regler har ofta ändrats. Vid tidpunkten för de omständigheter som är aktuella i tvisten vid den nationella domstolen var det förordning nr 3665/87 som var tillämplig.

6. Enligt nionde skälet i förordning nr 3665/87 bör ”[p]rodukter ... vara av en sådan kvalitet att de kan saluföras enligt normala villkor” för att omfattas av reglerna om exportbidrag.

7. Tolkningsfrågorna i förevarande mål avser artikel 13 i förordning nr 3665/87. I denna artikel föreskrivs följande:

”Bidrag skall inte beviljas för produkter som inte är av sund och god marknadsmässig kvalitet och inte heller för produkter som är avsedda som människoföda och vars egenskaper eller skick utesluter eller i betydande grad försämrar en sådan användning.”

8. Efter det att de omständigheter som är aktuella i tvisten vid den nationella domstolen hade ägt rum upphävdes förordning nr 3665/87 och ersattes av förordning (EG) nr 800/1999,( ) till vilken den nationella domstolen och parterna har hänvisat. I artikel 21.1 i förordning nr 800/1999 föreskrivs följande:

”Bidrag skall inte beviljas för produkter som inte är av sund, god och marknadsmässig kvalitet dagen för mottagandet av exportdeklarationen.

Produkter motsvarar de krav som ställs i första stycket när de kan saluföras på gemenskapens territorium under normala omständigheter och under den beteckning som anges på bidragsansökningarna och när dessa produkter är avsedda att användas som livsmedel utan att deras användning för detta ändamål är utesluten eller minskar kraftigt på grund av deras egenskaper eller skick.

Huruvida produkterna uppfyller de krav som avses i första stycket skall prövas i enlighet med gällande normer eller praxis i gemenskapen. …”

9. Genom artikel 21.1 i förordning nr 800/1999 genomförs det mål som anges i skäl 28 i förordningen, nämligen att ”[p]rodukterna bör vara av en sådan kvalitet att de kan saluföras enligt normala villkor inom gemenskapen”.

10. När det gäller de ändringar i gemenskapens rättsordning som skett efter tidpunkten för de omständigheter som är aktuella i tvisten vid den nationella domstolen, men som kan vara av intresse i detta förfarande, skall det även hänvisas till förordning (EG) nr 450/2000,( ) vilken särskilt avser exportbidrag i fråga om nötkött. I skäl 3 i denna förordning anges det att ”[e]xportbidrag till produkter som omfattas av den fria rörligheten för varor inom gemenskapen bör begränsas[*]” [*I överensstämmelse med andra språkversioner av förordningen används nedan följande översättning: ”[e]xportbidrag bör begränsas till produkter som omfattas av den fria rörligheten för varor inom gemenskapen”. Övers. anm], och i artikel 1 föreskrivs att de produkter som berättigar till bidraget är de som är försedda med den kontrollmärkning som anges i bilaga I, kapitel XI till direktiv 64/433.

3. De hygienbestämmelser som är tillämpliga på handeln med nötkött inom gemenskapen

11. För att inrätta en inre marknad inom gemenskapen för kött från vissa djurarter, däribland nötkreatur, antog gemenskapen bestämmelser för att standardisera de hygienkrav som skall iakttas i slakterier och styckningslokaler samt under lagring och transport.

12. De bestämmelser som är relevanta i målet vid den nationella domstolen finns i direktiv 64/433. I artikel 2 n i nämnda direktiv definieras begreppet nödslakt som ”slakt som beordrats av en veterinär efter en olycka eller allvarliga fysiologiska och funktionella störningar”. I bestämmelsen anges även att nödslakt får äga rum på annan plats än på slakteriet, om veterinären anser att transport av djuret skulle vara omöjlig eller skulle utsätta djuret för onödigt lidande.

13. Enligt artikel 6.1 e i direktiv 64/433 skall medlemsstaterna säkerställa att djur som har nödslaktats endast får användas som livsmedel på den ”lokala marknaden” och endast om de villkor som anges i bestämmelsen uppfylls. Det krävs bland annat att djuret, efter att ha avlivats, avblodats och eventuellt tagits ur på platsen i närvaro av en veterinär, skall transporteras mycket snabbt till ett slakteri som godkänts, åtföljt av ett intyg som utfärdats av den veterinär som beordrat slakt och som upprättats i enlighet med de föreskrifter som fastställts på gemenskapsnivå. Djurets kropp skall därefter genomgå en besiktning efter slakt av en officiell veterinär på de villkor som föreskrivs i direktiv 64/433, vilken vid behov skall kompletteras med en bakteriologisk undersökning, för att kroppen skall konstateras vara helt eller delvis tjänlig som livsmedel. Det ges inte någon definition av begreppet den lokala marknaden.

14. I artikel 6.1 h i direktiv 64/433 föreskrivs att köttet skall märkas med en nationell stämpel som inte skall kunna förväxlas med gemenskapsstämpeln.

B – Nationell rätt

15. I 13 § i Fleischhygienegesetz (den tyska lagen om hygieniska krav på kött)( ) föreskrivs att djur som måste slaktas av särskilda skäl eller som utsöndrar smittoämnen endast får slaktas i särskilda slakterier, så kallade isolerade slakterier. Vidare föreskrivs att kött från djur som slaktats på detta sätt endast får släppas ut på marknaden som livsmedel genom försäljningsställen vid dessa slakterier som särskilt har godkänts och som står under tillsyn av behörig myndighet. Köttet måste märkas särskilt.

16. I Fleischhygieneverordnung (den tyska förordningen om hygieniska krav på kött)( ) fastställs föreskrifter för den praktiska tillämpningen av ovannämnda lag. I förordningen föreskrivs att kött från isolerade slakterier endast får släppas ut på marknaden om det härrör från ett djur som har genomgått en besiktning och som bedömts vara tjänligt som livsmedel. Vidare föreskrivs att sådant kött endast får säljas till slutkonsumenter.

17. Dessa bestämmelser antogs för att införliva direktiv 64/433.

II – Bakgrunden till målet vid den nationella domstolen

18. I november 1997 lämnade Société d’Exportation des Produits Agricoles( ) in en exportdeklaration till den behöriga tyska förvaltningsmyndigheten avseende 222 kartonger djupfryst nötkött som härrörde från ett isolerat slakteri. Det kött som SEPA exporterade hade av behörig veterinär bedömts vara tjänligt som livsmedel.

19. Den behöriga förvaltningsmyndigheten och därefter, sedan talan väckts, Finanzgericht (Tyskland) beslutade att SEPA inte kunde erhålla exportbidrag för detta kött, på grund av att köttet inte var av god marknadsmässig kvalitet, i den mening som avses i artikel 13 i förordning nr 3665/87. Myndigheterna grundade denna bedömning på det förhållandet att köttet i fråga, enligt tysk lagstiftning, inte fick säljas i hela gemenskapen utan endast i Tyskland, och med ett flertal restriktioner.

20. Klaganden överklagade Finanzgerichts avgörande till Bundesfinanzhof (Tyskland).

III – Tolkningsfrågorna

21. I beslutet om hänskjutande har Bundesfinanzhof först erinrat om att produkter som är avsedda som livsmedel inte bara skall vara av sund kvalitet, utan även vara av god marknadsmässig kvalitet. Enligt den nationella domstolen innebär begreppet god marknadsmässig kvalitet, enligt domstolens rättspraxis( ) och enligt formuleringen i nionde skälet i förordning nr 3665/87 samt i artikel 21 i förordning nr 800/1999, att produkten i fråga kan saluföras på gemenskapens territorium under normala omständigheter och under den beteckning som anges på bidragsansökan. Den nationella domstolen har vidare angett att den har att ta ställning till följande två frågor.

22. För det första anser den nationella domstolen att det är osäkert om produkter som är föremål för särskilda restriktioner, såsom kontrollåtgärder eller en begränsning av försäljningen till vissa distributionskanaler, är uteslutna från tillämpningsområdet för begreppet god marknadsmässig kvalitet.

23. Enligt den nationella domstolen har de gemenskapsrättsliga bestämmelserna och den tyska lagstiftningen om kött som härrör från slakt som skett på grund av särskilda skäl inte till syfte att förbjuda saluföringen av sådant kött. Av dessa regler kan det därför inte utläsas något förbud mot att exportera köttet om det bedömts vara tjänligt som livsmedel. Ett sådant förbud följer inte heller av artikel 6 i direktiv 64/433, i vilken det föreskrivs att kött från djur som har nödslaktats endast får användas som livsmedel på den lokala marknaden och på de villkor som anges i denna bestämmelse. Direktivet har nämligen inte till syfte att reglera gemenskapens utrikeshandel och det ger inte någon anledning att utsträcka den begränsning av saluföringen som föreskrivs i gemenskapsreglerna till att gälla tredje land.

24. Att undanta köttet i fråga, vilket är tjänligt som livsmedel, från de produkter som kan berättiga till exportbidrag är inte heller i överensstämmelse med EG‑domstolens rättspraxis, enligt vilken begreppet god marknadsmässig kvalitet är avhängigt möjligheten att saluföra de berörda varorna. Att undanta sådant kött är inte heller förenligt med gemenskapens intresse, eftersom köttet kan säljas på en del av gemenskapsmarknaden.

25. För det andra betvivlar den nationella domstolen att begreppet god marknadsmässig kvalitet förutsätter en viss genomsnittlig kvalitet och att det inte omfattar produkter av en lägre kvalitet som ändå får säljas under den beteckning som anges i bidragsansökan. Den har i det avseendet påpekat att i reglerna om exportbidrag fastställs i princip enhetliga bidragssatser, utan hänsyn till varans kvalitet. Den nationella domstolen har emellertid påpekat att domstolen, i domen i det ovannämnda målet Frankrike mot kommissionen, ansåg att en vara som var behäftad med ett dolt fel inte kunde anses vara av god marknadsmässig kvalitet, trots att det inte hade visats att varan inte kunde säljas på grund av felet.

26. Mot bakgrund av dessa överväganden beslutade Bundesfinanzhof att vilandeförklara förfarandet och hänskjuta följande tolkningsfrågor till domstolen:

”1) Innebär användningen av begreppet god marknadsmässig kvalitet i artikel 13 i ... förordning [nr 3665/87] ett krav på att tillverkning och saluföring av de berörda produkterna endast får omfattas av de allmänt gällande rättsliga kraven, på samma sätt som för alla produkter av samma art, och kan således exportbidrag inte beviljas för produkter för vilka särskilda begränsningar – särskilt vad gäller utvinning, behandling eller saluföring – gäller, såsom exempelvis enligt regler om att en särskild undersökning avseende huruvida produkten är tjänlig som livsmedel skall göras eller om att endast vissa bestämda distributionskanaler får användas?

2) Innebär användningen av begreppet god marknadsmässig kvalitet i artikel 13 i ... förordning [nr 3665/87] ett krav på att exportprodukten skall hålla en genomsnittlig kvalitet, och kan därmed produkter av lägre kvalitet – även om de kan vara föremål för handel i enlighet med den i bidragsansökan angivna beteckningen – inte beviljas exportbidrag? Är så även fallet när den lägre kvaliteten inte påverkar genomförandet av handelstransaktionerna?”

IV – Bedömning

A – Den första frågan

27. Den nationella domstolen har ställt den första frågan för att få klarhet i huruvida artikel 13 i förordning nr 3665/87 skall tolkas så, att kött som är tjänligt som livsmedel inte skall anses vara av god marknadsmässig kvalitet och berättiga till exportbidrag, när saluföringen av köttet som livsmedel i gemenskapen är begränsad till den lokala marknaden på grund av att köttet härrör från ett djur som har nödslaktats i den mening som avses i direktiv 64/433.

28. Kommissionen anser att sådant kött inte kan anses vara av sund och god marknadsmässig kvalitet, eftersom det endast får användas som livsmedel i gemenskapen på den lokala marknaden och med en särskild märkning som anger dess ursprung. Den har uppgett att denna begränsning inte motiveras av att köttet är mindre tjänligt som livsmedel. Enligt kommissionen uppställs denna restriktion på grund av att köttet kan vara ömtåligt, eftersom köttet – till följd av de omständigheter under vilka det har erhållits – potentiellt sett är mer utsatt. Gemenskapslagstiftaren begränsade distributionen av köttet till den lokala marknaden som en säkerhetsåtgärd, för att förhindra att köttet transporteras långa sträckor och konsumeras efter alltför lång tid. Kommissionen anser att även om det inte är förbjudet att exportera sådant kött enligt artikel 6 i direktiv 64/433, vilken endast avser handeln inom gemenskapen, vore det ändå paradoxalt att främja försäljningen av detta kött i tredje land genom exportbidrag.

29. Kommissionen har således hävdat att sådant kött inte kan anses saluföras enligt ”normala villkor” i den mening som avses i nionde skälet i förordning nr 3665/87, vilket återger domskälen i domen i det ovannämnda målet Muras. Kommissionen har i det avseendet påpekat att artikel 21 i förordning nr 800/1999 endast upprepar vad som angetts i denna rättspraxis, utan att ändra de krav som uppställs för att exportbidrag skall beviljas.

30. Även om den nationella domstolen inte har ställt frågan, anser kommissionen vidare att kött från djur som har nödslaktats inte heller uppfyller det andra krav som uppställs i artikel 13 i förordning nr 3665/87, nämligen att produkten i fråga, om den är avsedd som livsmedel, inte får vara sådan att den utesluter eller i betydande grad försämrar en sådan användning. Kommissionen har uppgett att det förhållandet att försäljningen av sådant kött är begränsad till den lokala marknaden och att köttet skall märkas särskilt utgör en betydande restriktion av dess användning som livsmedel.

31. Hauptzollamt Hamburg-Jonas har intagit samma ståndpunkt som kommissionen och har dessutom gjort gällande att artikel 13 i förordning nr 3665/87 även syftar till att eliminera överskotten av nötkött som finns på gemenskapsmarknaden. Myndigheten anser därför att det inte finns någon anledning att bevilja exportbidrag för kött som endast kan säljas på den lokala marknaden.

32. Kommissionens och Hauptzollamt Hamburg-Jonas ståndpunkt kan visserligen framstå som lockande, men efter närmare övervägande kan jag inte föreslå att domstolen skall ansluta sig till denna. I likhet med den grekiska regeringen och SEPA anser jag att artikel 13 i förordning nr 3665/87, såsom den är avfattad, inte utesluter att kött, som i gemenskapen endast får saluföras som livsmedel på den lokala marknaden, kan anses vara av ”god marknadsmässig kvalitet” i den mening som avses i nämnda artikel och berättiga till exportbidrag. Innan jag anger de skäl som direkt ligger till grund för min analys, anser jag det nödvändigt att påminna om premisserna för den fråga som hänskjutits till domstolen.

33. Först och främst är det ostridigt att, enligt ordalydelsen i artikel 13 i förordning nr 3665/87, en produkt endast kan berättiga till exportbidrag om den är av sund kvalitet, det vill säga om den är tjänlig som livsmedel. Vad beträffar det kött som SEPA:s exportdeklaration avsåg framgår det klart av de uppgifter som den nationella domstolen har lämnat att köttet har förklarats vara tjänligt som livsmedel av behörig veterinär. Denna premiss bekräftas av innehållet i den tolkningsfråga som nu prövas, eftersom den nationella domstolen endast vill få klarhet i huruvida sådant kött kan anses vara av ”god marknadsmässig kvalitet”, och den således anser att det redan har fastställts att köttet är av sådan ”sund kvalitet” att det kan berättiga till exportbidrag enligt förordning nr 3665/87.

34. Vidare är det viktigt att understryka att kött från djur som har nödslaktats endast kan förklaras vara tjänligt som livsmedel i enlighet med de krav som anges i artikel 6 e i direktiv 64/433. Genom denna artikel har kraven för att kött skall kunna förklaras vara tjänligt som livsmedel i samtliga medlemsstater harmoniserats. Gemenskapslagstiftaren har inte uppställt lägre krav, vad gäller garantin för att köttet inte medför någon risk för konsumenternas hälsa, när köttet är avsett för lokala konsumenter och inte för samtliga konsumenter i gemenskapen. I artikel 6.1 e i direktiv 64/433 anges således att den besiktning, efter vilken kött från djur som har nödslaktats kan förklaras vara tjänligt som livsmedel, skall utföras i enlighet med artikel 3.1 A d i nämnda direktiv, det vill säga på samma villkor som krävs i fråga om ett djur som slaktats under normala omständigheter i ett godkänt slakteri och vars kött får saluföras inom hela gemenskapen.

35. Som kommissionen har angett i sina yttranden är köttet i fråga, även om det inom gemenskapen endast får användas som livsmedel på den lokala marknaden, inte mindre tjänligt som livsmedel än kött från djur som slaktats under normala omständigheter i ett godkänt slakteri och som även har förklarats vara tjänligt som livsmedel, enligt den besiktning som föreskrivs i artikel 3.1 A d i direktiv 64/433, och kan saluföras i samtliga medlemsstater.

36. Även om begreppet sund kvalitet är ett juridiskt begrepp, grundas slutligen den nationella domstolens bedömning, att köttet i fråga skall anses vara av sund kvalitet, på en bedömning av de faktiska omständigheterna i målet som den nationella domstolen själv är behörig att göra. I ett förfarande enligt artikel 234 EG, vilken grundar sig på en tydlig funktionsfördelning mellan de nationella domstolarna och EG‑domstolen, är det nämligen enligt fast rättspraxis den nationella domstolen som skall bedöma de faktiska omständigheterna i målet, med avseende på vilka gemenskapsrätten skall tolkas.( ) På samma sätt ankommer det även på de behöriga nationella myndigheterna och den nationella domstolen att själva bedöma huruvida sättet att djupfrysa köttet i fråga, vilket SEPA har exporterat till Gabon och Komorerna, är sådant att det förhindrar all risk för att köttet försämras innan det når marknaden i destinationsländerna på grund av att köttet eventuellt är ömtåligt till följd av de omständigheter under vilka det har erhållits.

37. Det är av det skälet som jag anser att den första tolkningsfrågan skall prövas utifrån premissen att det är ostridigt att köttet i fråga har förklarats vara tjänligt som livsmedel, att köttet får användas som livsmedel på den lokala marknaden i en medlemsstat och att den nationella domstolen även ansåg att köttet var av sund kvalitet och kunde exporteras till tredje land och medföra rätt till exportbidrag enligt förordning nr 3665/87.

38. Förevarande tvist avser följaktligen i huvudsak frågan huruvida sådant kött kan anses vara av ”god marknadsmässig kvalitet” i den mening som avses i artikel 13 i förordning nr 3665/87. Med andra ord skall det klargöras huruvida det förhållandet, att saluföringen av köttet som livsmedel i gemenskapen är begränsad till den lokala marknaden och att det krävs att köttet är försett med en märkning som anger dess ursprung, räcker för att det inte skall kunna anses vara av ”god marknadsmässig kvalitet” i den mening som avses i nämnda bestämmelse, såsom kommissionen och Hauptzollamt Hamburg-Jonas har gjort gällande.

39. Det kan vara nödvändigt att först precisera att, såsom den nationella domstolen och alla de som yttrat sig i målet har angett, ett konstaterande att köttet inte är av god marknadsmässig kvalitet inte kan följa av en tillämpning av bestämmelserna i artikel 6.1 e i direktiv 64/433, enligt vilken kött som härrör från nödslakt endast får användas som livsmedel på den lokala marknaden, eftersom direktivet inte syftar till att harmonisera handeln med färskt kött mellan gemenskapen och tredje land. Ett sådant konstaterande kan endast grundas på bestämmelserna i artikel 13 i förordning nr 3665/87. I likhet med den grekiska regeringen och SEPA, anser jag dock att denna artikel, såsom den är avfattad, inte gör det möjligt att godta den tolkning som förespråkats av kommissionen och Hauptzollamt Hamburg-Jonas, eftersom det skulle strida mot rättssäkerhetsprincipen.

40. Rättssäkerhetsprincipen utgör en grundläggande princip i gemenskapsrätten.( ) Den förutsätter att gemenskapslagstiftningen är klar och att enskilda kan förutse hur lagstiftningen kommer att tillämpas. Av fast rättspraxis följer även att det utgör ett absolut krav att gemenskapslagstiftningen är klar och förutsebar, och att detta krav särskilt gäller när det, som i detta fall, är fråga om en lagstiftning som kan medföra ekonomiska konsekvenser.( )

41. Domstolen har ofta tillämpat denna princip inom området för GJP, i mål där talan väckts mot kommissionens beslut, vid avslutet av EUGFJ:s räkenskaper, att utgifter som en medlemsstat har haft inte skall finansieras av EUGFJ. Domstolen har funnit att ett beslut av kommissionen som grundats på en bestämmelse som de berörda inte hade fått kännedom om i tid strider mot denna princip. Den har slagit fast att när en medlemsstat, vid beviljandet av exportbidrag inom fiskesektorn, varken hade kännedom om eller med säkerhet kunde förutse de regler som fastställdes först efter regleringsårets utgång och som med retroaktiv verkan fastställde fiskekvoterna, kunde kommissionen inte åberopa att dessa regler åsidosatts för att besluta att bidragen i fråga inte skulle finansieras av EUGFJ.( ) På samma sätt har domstolen slagit fast, i samband med genomförandet av ett system med kalvbidrag, att om kommissionen beslutar att det skall medföra ekonomiska konsekvenser om de nationella myndigheterna inte iakttar en rimlig tidsfrist för handläggningen av ansökningar som ingetts av ekonomiska aktörer för att erhålla detta bidrag, måste samtliga medlemsstater i tid underrättas om denna tidsfrist.( )

42. Domstolen har även slagit fast att denna princip utgör hinder för att ett begrepp som förekommer i en text i tillämplig gemenskapsrätt tolkas på ett sätt som inte föreskrivs, genom att man frångår den vanliga innebörden av de ord som används däri. I målet Danmark mot kommissionen( ) var frågan hur man skulle tolka bestämmelser om exportbidrag för nötköttskonserver med hänsyn till procentandelen kött, med undantag för slaktavfall och fett. Domstolen ansåg att, eftersom det saknades en definition av begreppen kött och fett i gemenskapsrätten och motsatta uppgifter klart framgick av den gällande texten, begreppet kött skulle anses ha den innebörd som det har enligt vanligt språkbruk.( ) Domstolen drog därav slutsatsen att begreppet i fråga inte kunde tolkas så att det inte omfattar någon fettmängd som kan förekomma i muskelvävnaden, men som fysiskt sett inte går att avlägsna från den del som används och som inte är synlig för blotta ögat.( ) Domstolen klargjorde att det förhållandet att den bestämmelse som var i kraft vid tidpunkten för de faktiska omständigheterna gavs en annan innebörd i en senare antagen text inte kunde påverka tolkningen av denna bestämmelse.( )

43. En sådan tillämpning av rättssäkerhetsprincipen har även gjorts bland annat med avseende på artikel 9 i förordning (EEG) nr 859/89,( ) avseende systemet med uppköp av nötkött genom anbudsinfordran. I artikel 9.1 i nämnda förordning föreskrevs att ”anbudsgivaren” skulle åta sig att iaktta samtliga bestämmelser rörande uppköpet i fråga, och i artikel 9.2 föreskrevs att de ”berörda parterna” endast fick inge ett anbud per kategori och per anbudsinfordran. Det slogs fast att enligt rättssäkerhetsprincipen kunde ordalydelsen i denna artikel inte utgöra stöd för tolkningen att anbudsgivare, på grund av betydelseskillnaden mellan uttrycken berörda parter och anbudsgivare, endast kunde lämna ett anbud per anbudsinfordran, om de tillhörde samma koncern.( ) Domstolen klargjorde att en sådan tolkning skulle innebära en retroaktiv tillämpning av en senare antagen text, varigenom det i gemenskapslagstiftningen infördes bestämmelser om förhållandet mellan anbudsgivarna.( )

44. Jag anser att denna rättspraxis skall tillämpas på förevarande tvist av följande skäl.

45. Av ordalydelsen i artikel 13 i förordning nr 3665/87 har det framgått att det i denna artikel endast föreskrivs att bidrag inte skall beviljas för produkter som inte är av sund och god marknadsmässig kvalitet och inte heller för produkter som är avsedda som människoföda och vars egenskaper eller skick utesluter eller i betydande grad försämrar en sådan användning.

46. I artikel 13 i förordning nr 3665/87 föreskrivs således inte att det för beviljande av exportbidrag även uppställs krav på att produkten i fråga, förutom att vara av sund och god marknadsmässig kvalitet, skall kunna saluföras som livsmedel inom hela gemenskapen.( )

47. Ett sådant krav kan enligt min mening svårligen utläsas av uttrycket ”loyale et marchande” (”god marknadsmässig”). Adjektiven ”loyale” och ”marchande” betyder på franska ”qui est conforme à la loi” (”som överensstämmer med lagen”) respektive ”qui est propre au commerce” (”som är ägnad för handel”). Uttrycket ”qualité loyale et marchande” är gängse i affärsförbindelser och betyder att det sålda föremålet är av sådan kvalitet som krävs enligt lag eller handelsbruk.( ) Som SEPA har gjort gällande syftar dessa adjektiv på inneboende egenskaper hos den berörda produkten och de innefattar inte något särskilt krav vad gäller det geografiska område inom vilket produkten kan saluföras. En närmare granskning av de flesta andra språkversioner av detta uttryck i förordning nr 3665/87 föranleder inte någon annan bedömning i fråga om uttryckets innebörd.( )

48. Till skillnad från kommissionen anser jag inte heller att det andra kravet i artikel 13 i förordning nr 3665/87 – nämligen att de berörda produkterna, om de är avsedda som människoföda, inte får vara sådana att deras ”egenskaper eller skick utesluter eller i betydande grad försämrar” en sådan användning – nödvändigtvis skall tolkas så, att en begränsning av saluföringen av dessa produkter inom gemenskapen till den lokala marknaden, med en uppgift om deras ursprung, i betydande grad innebär en försämring av produkternas användning. Detta krav kan lika gärna tolkas så, att det endast avser villkoren för att kunna konsumera eller använda produkterna som livsmedel, utan någon hänvisning till det geografiska område där produkterna saluförs.

49. Nionde skälet i förordning nr 3665/87, vilket som sådant saknar normativ verkan men som anger det syfte som gemenskapslagstiftaren ville uppnå genom artikel 13 i förordningen och som således kan beaktas vid tolkningen av nämnda artikel, innehåller inte heller några avgörande uppgifter för den fråga som skall avgöras. Däri anges endast att ”[p]rodukter bör vara av en sådan kvalitet att de kan saluföras enligt normala villkor”, utan att det preciseras vad som avses med begreppet normala villkor.

50. Inte heller i systematiken i och syftena med förordning nr 3665/87 går det att hitta uppgifter som kan styrka den tolkning som kommissionen och Hauptzollamt Hamburg-Jonas har förordat. Vad i synnerhet gäller förordningens syften kan man visserligen hävda, såsom kommissionen och Hauptzollamt Hamburg-Jonas har gjort, att beviljandet av exportbidrag bör förbehållas de produkter som ”förtjänar det mest” och som ansetts lämpliga att saluföras inom hela gemenskapen, eftersom exportbidragen finansieras genom gemenskapsbudgeten. Mot detta argument kan det invändas att, såsom Bundesfinanzhof har angett, kött från djur som har nödslaktats även konkurrerar på den lokala marknaden med kött som får saluföras inom hela gemenskapen, vilket gör att finansieringen av export av köttet till tredje land faktiskt kan bidra till att uppnå målet att stabilisera gemenskapsmarknaden vilket uppställs i reglerna om exportbidrag.

51. Mot bakgrund av det ovan anförda anser jag således att artikel 13 i förordning nr 3665/87, såsom den är avfattad, inte gjorde det möjligt för de ekonomiska aktörerna att förstå att det för beviljandet av exportbidrag för kött uppställdes ett krav på att köttet kunde saluföras som livsmedel inom hela gemenskapen.

52. Mot bakgrund av det ovan anförda anser jag även att artikel 21 i förordning nr 800/1999 på denna punkt inte kan anses utgöra enbart ett klargörande av artikel 13 i förordning nr 3665/87, eftersom det i artikel 21 i förordning nr 800/1999 uttryckligen föreskrivs att de produkter som är av sund, god och marknadsmässig kvalitet är de produkter som ”kan saluföras på gemenskapens territorium under normala omständigheter”. Om artikel 21 skall tolkas så, att det i denna artikel uttryckligen föreskrivs att de produkter som medför rätt till exportbidrag skall kunna saluföras inom hela gemenskapen, vilket de som yttrat sig i målet har gjort gällande och vilket även jag är benägen att anse, innebär det, enligt min mening, att det uppställs ett ytterligare krav som inte föreskrevs i förordning nr 3665/87. Detta ytterligare krav kan därför inte tillämpas med retroaktiv verkan på händelser som inträffade innan förordning nr 800/1999 trädde i kraft.

53. Jag anser att min analys av artikel 13 i förordning nr 3665/87 även bekräftas av förordning nr 450/2000, vilken rör exportbidrag för nötkött. I skäl 3 i nämnda förordning anges nämligen att ”[e]xportbidrag [bör begränsas] till produkter som omfattas av den fria rörligheten för varor inom gemenskapen”, och genom artikel 1 i förordningen ändrades följaktligen förordning (EG) nr 2698/1999.( ) Det förhållandet att förordning nr 450/2000 visade sig vara nödvändig, såsom kommissionen förklarade vid förhandlingen, på grund av de olika tolkningar som den tidigare lagstiftningen, i synnerhet artikel 21 i förordning nr 800/99, gav upphov till, visar a fortiori att artikel 13 i förordning nr 3665/87 inte var tillräckligt klar och precis för att de berörda enskilda skulle förstå artikeln så att det för beviljandet av exportbidrag uppställs krav på att produkterna i fråga kan saluföras som livsmedel inom hela gemenskapen.

54. Av det skälet anser jag att den tolkning av artikel 13 i förordning nr 3665/87 som skall godtas är den som är mest förenlig med rättssäkerhetsprincipen.

55. Mot bakgrund av ovannämnda överväganden föreslår jag att domstolen skall besvara den första frågan enligt följande: Artikel 13 i förordning nr 3665/87 skall tolkas så, att det inte är uteslutet att kött som är tjänligt som livsmedel kan anses vara av god marknadsmässig kvalitet och berättiga till exportbidrag när saluföringen av köttet som livsmedel i gemenskapen är begränsad till den lokala marknaden på grund av att köttet härrör från ett djur som har nödslaktats i den mening som avses i direktiv 64/433.

B – Den andra frågan

56. Den nationella domstolen har ställt den andra frågan för att få klarhet i huruvida det i förordning nr 3665/87 för beviljandet av exportbidrag endast uppställs krav på att köttet överensstämmer med den beteckning som anges på ansökan om exportbidrag eller huruvida det även krävs att köttet håller en genomsnittlig kvalitet, i ordets subjektiva eller kommersiella bemärkelse.

57. Den nationella domstolen vill således få klarhet i huruvida begreppet god marknadsmässig kvalitet i artikel 13 i förordning nr 3665/87 skall tolkas så, att exportprodukten skall hålla en genomsnittlig kvalitet, vilket medför att exportbidrag inte kan beviljas om produkten är av lägre kvalitet, även om den kan säljas under den i bidragsansökan angivna beteckningen.

58. I likhet med alla dem som yttrat sig i målet anser jag att begreppet god marknadsmässig kvalitet i artikel 13 i förordning nr 3665/87 inte innebär ett krav på att produkten i fråga skall hålla en genomsnittlig kvalitet, i ordets kommersiella bemärkelse. Som domstolen slog fast i domen i det ovannämnda målet Muras utgör uttrycket sund och god marknadsmässig kvalitet ett allmänt och objektivt krav för att exportbidrag skall beviljas, oavsett de krav vad gäller kategori och kvalitet som föreskrivs i de förordningar som fastställer storleken på exportbidraget för varje produkt.( )

59. Samma begrepp i artikel 13 i förordning nr 3665/87 har inte något annat innehåll på den punkten. Som den nationella domstolen har påpekat innebär begreppet att det krävs att varan kan säljas på vanliga affärsmässiga villkor under den beteckning som angetts i ansökan om exportbidrag. Det krävs inte att varan i fråga håller en viss kvalitetsnivå i ordets subjektiva eller kommersiella bemärkelse. Denna bedömning är även förenlig med systemet med exportbidrag, genom vilket det – som i fråga om nötkött – fastställdes enhetliga bidragsnivåer för de angivna varorna utifrån deras nummer eller undernummer i en nomenklatur kallad ”kombinerade nomenklaturen”, vilken används för varuklassificering i gemensamma tulltaxan.( )

60. I motsats till de farhågor som den nationella domstolen har gett uttryck för, anser jag att domstolen, i domen i det ovannämnda målet Frankrike mot kommissionen, inte intog en ståndpunkt som står i strid med denna analys. I det målet angrep den franska regeringen kommissionens beslut att osttillverkningsbolaget Bels export av 76 500 kilogram mjukost till Saudiarabien inte skulle finansieras genom EUGFJ. Den franska regeringen gjorde gällande att osten i fråga faktiskt hade nått destinationslandet och att det var först vid saluföringen av produkten som importören beslutade att dra tillbaka produkten från försäljning, eftersom denne ansåg att ostmassans konsistens var för mjuk i förhållande till vad som var normalt för denna produkt.

61. Domstolen ansåg att kommissionens beslut var välgrundat på grund av att den ifrågavarande produkten var behäftad med ett dolt fel på exportdagen och således inte var av sund och god marknadsmässig kvalitet i den mening som avses i artikel 13 i förordning nr 3665/87.( ) Domstolen tillade att en motsatt lösning skulle innebära att samhället skulle få stå för konsekvenserna av att en producent inte uppfyller sin avtalsförpliktelse att leverera en fullgod produkt.

62. I det målet motiverades således beslutet att inte bevilja exportbidrag inte av att produkten i fråga enbart var av lägre kvalitet än den normala handelskvaliteten, utan av att produkten var behäftad med ett dolt fel vid tidpunkten för exporten, vilket gjorde att den inte kunde användas på avsett sätt.

63. Mot bakgrund av dessa uppgifter föreslår jag att den andra frågan skall besvaras enligt följande: Begreppet god marknadsmässig kvalitet i artikel 13 i förordning nr 3665/87 skall tolkas så, att det inte uppställs något krav på att exportprodukten skall hålla en genomsnittlig kvalitet, vilket skulle medföra att exportbidrag inte kan beviljas om produkten är av lägre kvalitet, även om den kan säljas under den i bidragsansökan angivna beteckningen.

V – Förslag till avgörande

64. Mot bakgrund av det ovan anförda föreslår jag att domstolen skall besvara Bundesfinanzhofs frågor på följande sätt:

1) Artikel 13 i kommissionens förordning (EEG) nr 3665/87 av den 27 november 1987 om gemensamma tillämpningsföreskrifter för systemet med exportbidrag för jordbruksprodukter skall tolkas så, att det inte är uteslutet att kött som är tjänligt som livsmedel kan anses vara av god marknadsmässig kvalitet och berättiga till exportbidrag när saluföringen av köttet som livsmedel i gemenskapen är begränsad till den lokala marknaden på grund av att köttet härrör från ett djur som har nödslaktats i den mening som avses i rådets direktiv 64/433/EEG av den 26 juni 1964 om hygienproblem som påverkar handeln med färskt kött inom gemenskapen, i dess senaste lydelse enligt rådets direktiv 95/23/EG av den 22 juni 1995.

2) Begreppet god marknadsmässig kvalitet i artikel 13 i förordning nr 3665/87 skall tolkas så, att det inte uppställs något krav på att exportprodukten skall hålla en genomsnittlig kvalitet, vilket skulle medföra att exportbidrag inte kan beviljas om produkten är av lägre kvalitet, även om den kan säljas under den i bidragsansökan angivna beteckningen.