Domstolens beslut (andra avdelningen) den 12 februari 2003. - Office national de l'emploi mot Mohamed Alami. - Begäran om förhandsavgörande: Cour de cassation - Belgien. - Artikel 104.3 i rättegångsreglerna - Samarbetsavtal EEG-Marocko - Artikel 41 - Icke-diskrimineringsprincip i fråga om social trygghet - Räckvidd - Arbetslöshetsersättning. - Mål C-23/02.



Rättsfallssamling 2003 s. I-01399



Sammanfattning

Parter

Domskäl

Beslut om rättegångskostnader

Domslut



Nyckelord

Internationella avtal - Samarbetsavtal EEG-Marocko - Marockanska arbetstagare verksamma i en medlemsstat - Social trygghet - Likabehandling - Underlåtenhet att bevilja en marockansk arbetstagare tjänstetidstillägg genom vilket tidsperioder av tjänstgöring utomlands beaktas vid beräkning av grundbeloppet för beräkning av arbetslöshetsunderstöd - Otillåtet

(Samarbetsavtalet mellan EEG och Marocko, artikel 41.1)

Sammanfattning

$$Artikel 41.1 i samarbetsavtalet mellan EEG och Marocko skall tolkas så, att den hindrar värdmedlemsstaten från att bevilja en marockansk medborgare som är bosatt på dess territorium ett tjänstetidstillägg som höjer grundbeloppet för beräkning av arbetslöshetsunderstöd endast för att det inte finns någon internationell överenskommelse enligt vilken anställningsperioder som fullgjorts i utlandet skall beaktas, trots att inget sådant villkor finns för arbetstagare som härrör från värdlandet.

Den bestämmelse som har direkt effekt och som således gör det möjligt för enskilda att åberopa den inför nationell domstol innebär nämligen att marockanska migrerande arbetstagare och deras familjemedlemmar som bor tillsammans med dem, i fråga om social trygghet inte får diskrimineras på grund av nationalitet jämfört med medborgarna i de medlemsstater där de är sysselsatta. Denna princip medför således att de behöriga myndigheterna i en medlemsstat skall, då de beviljar en social trygghetsförmån, likställa de personer som omfattas av tillämpningsområdet för artikel 41.1 i samarbetsavtalet med medborgarna i den staten, vilket innebär att det i den nationella lagstiftningen i fråga inte får ställas upp ytterligare eller strängare villkor för de förra jämfört med de villkor som gäller för medborgarna i medlemsstaten. Det är således inte bara oförenligt med denna princip att kräva att personer som omfattas av artikel 41.1 i samarbetsavtalet skall vara medborgare i den berörda medlemsstaten, utan också att ställa varje annat krav som inte ställs på de egna medborgarna, såsom ett villkor föreskrivet i nationella bestämmelser om tjänstetidstillägg om höjning av grundbeloppet för beräkning av arbetslöshetsunderstöd, om att det, vid beaktande av anställningsperioder som fullgjorts i utlandet, skall tas hänsyn till huruvida det finns någon internationell konvention endast rörande utländska och statslösa arbetstagare.

( se punkterna 22, 30-33 och 41 samt domslutet )

Parter

I mål C-23/02,

angående en begäran enligt artikel 234 EG, från Cour de cassation (Belgien), att domstolen skall meddela ett förhandsavgörande i det vid den nationella domstolen anhängiga målet mellan

Office national de l'emploi

och

Mohamed Alami,

angående tolkningen av artikel 41 i samarbetsavtalet mellan Europeiska ekonomiska gemenskapen och Kungariket Marocko, undertecknat i Rabat den 27 april 1976 och godkänt på gemenskapens vägnar genom rådets förordning (EEG) nr 2211/78 av den 26 september 1978 (EGT L 264, s. 1; svensk specialutgåva, område 11, volym 5, s. 181),

meddelar

DOMSTOLEN (andra avdelningen)

sammansatt av avdelningsordföranden R. Schintgen (referent), samt domarna V. Skouris och N. Colneric,

generaladvokat: S. Alber,

justitiesekreterare: R. Grass,

efter att den nationella domstolen informerats om att domstolen avser avgöra målet genom ett motiverat beslut enligt artikel 104.3 i rättegångsreglerna,

efter att parter och övriga som avses i artikel 20 i EG-stadgan för domstolen beretts tillfälle att yttra sig,

efter att ha hört generaladvokaten,

följande

Beslut

Domskäl

1 Cour de cassation har, genom beslut av den 6 november 2000 som inkom till domstolen den 31 januari 2002, i enlighet med artikel 234 EG ställt en fråga om tolkningen av artikel 41 i samarbetsavtalet mellan Europeiska ekonomiska gemenskapen och Kungariket Marocko, undertecknat i Rabat den 27 april 1976 och godkänt på gemenskapens vägnar genom rådets förordning (EEG) nr 2211/78 av den 26 september 1978 (EGT L 264, s. 1; svensk specialutgåva, område 11, volym 5, s. 181) (nedan kallat samarbetsavtalet).

2 Denna fråga har uppkommit i ett mål mellan Office national de l'emploi belge (nedan kallat ONEM) och Mohamed Alami, som är marockansk medborgare, angående avslag på dennes ansökan om arbetslöshetsersättning.

Tillämpliga bestämmelser

Samarbetsavtalet

3 I artikel 41 i samarbetsavtalet, som ingår i dess del III om samarbete på arbetslivets område, föreskrivs följande:

"1. Med förbehåll för vad som föreskrivs i nedanstående punkter skall arbetare med marockanskt medborgarskap, och de familjemedlemmar som bor tillsammans med dem, i fråga om social trygghet åtnjuta en behandling som är fri från diskriminering på grund av nationalitet jämfört med medborgarna i de medlemsstater där de är sysselsatta.

2. Alla försäkrings-, anställnings- eller bosättningsperioder för dessa arbetare skall läggas samman vid beräkning av pensioner eller andra ersättningar vid hög ålder, invaliditet eller dödsfall samt vid bestämning av rätt till hälsovård för dem själva och de familjemedlemmar som är bosatta i gemenskapen.

3. Arbetarna i fråga skall erhålla familjebidrag för familjemedlemmar som är bosatta i gemenskapen.

4. Arbetarna i fråga skall fritt och till de växelkurser som den eller de utbetalande medlemsstaternas lagstiftning föreskriver till Marocko kunna överföra alla pensioner och ersättningar på grund av hög ålder, dödsfall, olycksfall i arbetet, yrkessjukdom eller invaliditet som beror på olycksfall i arbetet eller yrkessjukdom.

..."

Den nationella lagstiftningen

4 Det dagliga grundbeloppet för arbetslöshetsersättning enligt artikel 114 i den kungliga förordningen av den 25 november 1991 (Moniteur belge av den 31 december 1991, s. 29888, nedan kallad den kungliga förordningen) kan enligt artikel 126 i den kungliga förordningen höjas med ett tjänstetidstillägg om den arbetslöse uppfyller vissa villkor.

5 Sökanden skall bland annat

- vara helt arbetslös,

- ha uppnått en ålder av femtio år den sista dagen i den aktuella månaden, och

- visa att han har tjugo års anställningstid som arbetstagare i den mening som avses i artikel 114.4 i den kungliga förordningen.

6 I artikel 70.1 i ministerdekretet av den 26 november 1991 om tillämpningsföreskrifter för föreskrifterna angående arbetslöshet (Moniteur belge av den 25 januari 1992, s. 1593) föreskrivs följande:

"Vid tillämpning av artikel 114.4 i den kungliga förordningen avses med anställningstid som arbetstagare

1. arbetsdagar i den mening som avses i artikel 37 i denna förordning, och

2. därmed likställda dagar i enlighet med artikel 38 med undantag av dagar då arbetstagaren inte alls arbetat. ..."

7 I del II i den kungliga förordningen, med rubriken "Arbetslöshetsersättning", kapitel II angående "Villkor för tilldelning", avdelning 1 angående "Provtjänstgöring", underavdelning 3 angående "Arbetsdagar och därmed likställda dagar" återfinns artiklarna 37 och 38.

8 I artikel 37.2 i den kungliga förordningen föreskrivs följande:

"Arbete som utförts utomlands skall beaktas i den mån motsvarande anställning i Belgien skulle ha givit upphov till inbetalningar till socialförsäkringen och däribland arbetslöshetsförsäkringen."

9 I artikel 38.2 i den kungliga förordningen föreskrivs följande:

"De dagar då arbetstagaren inte har kunnat utföra sitt arbete utomlands till följd av sådana omständigheter som avses i första punkten i denna artikel skall beaktas under förutsättning att de i Belgien anses som likställda med arbetsdagar."

10 I samma del II, kapitel II i den kungliga förordningen föreskrivs i artikel 43, som utgör del 3 angående "Utländska och statslösa arbetstagare", bland annat följande:

"Artiklarna 37.2 och 38.2 tillämpas ... endast inom ramen för en internationell konvention."

Målet vid den nationella domstolen och tolkningsfrågan

11 Mohamed Alami är enligt vad som framgår av handlingarna i målet en marockansk medborgare som är bosatt i Belgien och uppbär arbetslöshetsersättning där.

12 Eftersom han har uppnått en ålder av femtio år har han ansökt om tjänstetidstillägg enligt artikel 126 i den kungliga förordningen.

13 ONEM avslog genom beslut av den 12 oktober 1993 denna ansökan, med motiveringen att Mohamed Alami inte, såsom det föreskrivs i artikel 126, hade visat att han under tjugo års tid varit arbetstagare i den mening som avses i artikel 114.4, eftersom han inte hade varit aktiv så länge i Belgien och eftersom den tid han arbetat i Frankrike - också som anställd - inte kunde beaktas i avsaknad av ett internationellt avtal i frågan, vilket var ett uttryckligt villkor enligt artikel 43.1 i den kungliga förordningen.

14 Mohamed Alami överklagade detta beslut till Tribunal du travail de Liège (Belgien).

15 Den domstolen, som självmant tagit upp frågan om samarbetsavtalets tillämpning, avslog Mohamed Alamis överklagande. I dom av den 25 maj 1998 fastställde den att sammanläggning av försäkringsperioder och anställningsperioder vid prövning av arbetslöshetsersättning, vilket det inte föreskrivits något krav på i artikel 41.2 i samarbetsavtalet, inte var nödvändig för att iaktta principen om likabehandling i frågor om social trygghet enligt artikel 41.1.

16 Mohamed Alami överklagade till Cour du Travail de Liège (Belgien), som, med ändring av den tidigare domen, i dom av den 19 november 1999 slog fast att när en arbetstagare, såsom i det förevarande målet, åberopar arbete som utförts i en annan medlemsstat för att erhålla tjänstetidstillägg till arbetslöshetsersättning i Belgien skall detta tillägg medges direkt enligt artikel 41.1 i samarbetsavtalet, såsom det tolkats av domstolen i dom av den 31 januari 1991 i mål C-18/90, Kziber (REG 1991, s. I-199). Visserligen omfattar artikel 41.2 i samarbetsavtalet inte sammanläggning av försäkrings- eller anställningsperioder som fullgjorts i olika medlemsstater, men förbudet mot diskriminering i frågor rörande social trygghet är tillräckligt för att anställningsperioder som Mohamed Alami fullgjort i en annan medlemsstat skall beaktas - oavsett förekomsten av internationella avtal i detta avseende - vid prövningen av tjänstetidstillägg på samma villkor som arbetstagare från värdlandet.

17 ONEM har till stöd för sitt överklagande av denna dom i huvudsak gjort gällande att tjänstetidstillägg enligt artikel 43.1 i den kungliga förordningen endast skall medges utländska arbetstagare när den rätten följer av en internationell konvention. Så är inte fallet med detta samarbetsavtal, eftersom det i dess artikel 41.2 inte föreskrivs att, vid prövning av frågor om arbetslöshetsersättning, sammanläggning skall ske av de perioder som fullgjorts i olika medlemsstater. Mot bakgrund av att det i artikel 41.1 stadgas att den skall tillämpas med "förbehåll för vad som föreskrivs i nedanstående punkter" och att denna begränsning innebär att det diskrimineringsförbud som föreskrivs där endast skall tillämpas inom de ramar som anges i artikel 41.2 och följande punkter skall förbudet mot diskriminering av marockanska arbetstagare som är anställda inom en medlemsstats territorium jämfört med arbetstagare från den medlemsstaten inte anses omfatta arbetslöshetsersättning. Den överklagade domen är följaktligen inte förenlig med artikel 41 i samarbetsavtalet.

18 Cour de cassation har mot denna bakgrund beslutat ställa följande tolkningsfråga till domstolen:

"Utgör samarbetsavtalet ... hinder mot att en medlemsstat, för att avgöra om en arbetstagare med marockanskt medborgarskap kan komma i åtnjutande av tjänstetidstillägg som höjer grundbeloppet för arbetslöshetsersättning, endast beaktar anställningsperioder som denne fullgjort på den medlemsstatens territorium?"

Bedömning

19 Den nationella domstolen har ställt frågan för att få klarhet i huruvida artikel 41.1 skall tolkas så, att den utgör hinder mot att värdlandet inte ger en arbetstagare av marockansk nationalitet som är bosatt på dess territorium rätt till tjänstetidstillägg som höjer grundbeloppet för arbetslöshetsersättningen endast för att det inte finns någon föreskrift i en internationell konvention om att anställningsperioder som fullgjorts i en annan medlemsstat skall beaktas, när det inte finns någon sådan begränsning av de förmåner som arbetstagare från värdlandet har rätt till.

20 Svaret på den första tolkningsfrågan framgår klart av domstolens praxis. Domstolen har därför meddelat den nationella domstolen att den skall avgöra saken genom ett motiverat beslut enligt artikel 104.3 i rättegångsreglerna, och har berett parter och övriga som avses i artikel 20 i EG-stadgan för domstolen tillfälle att yttra sig i denna fråga.

21 Endast Förenade kungarikets regering och kommissionen har inkommit med yttranden inom den föreskrivna fristen. De har godtagit att domstolen avgör målet genom ett motiverat beslut.

22 Domstolen framhåller inledningsvis att det följer av fast rättspraxis att artikel 41.1 i samarbetsavtalet har direkt effekt, och att enskilda som omfattas av dess tillämpningsområde kan åberopa den vid nationell domstol (se domen i det ovannämnda målet Kziber, punkterna 15-23, dom av den 20 april 1994 i mål C-58/93, Yousfi, REG 1994, s. I-1353, punkterna 16-19, och av den 3 oktober 1996 i mål C-126/95, Hallouzi-Choho, REG 1996, s. I-4807, punkterna 19 och 20. Se även analogt dom av den 5 april 1995 i mål C-103/94, Krid, REG 1995, s. I-719, punkterna 21-24, och av den 15 januari 1998 i mål C-113/97, Babahenini, REG 1998, s. I-183, punkterna 17 och 18, angående artikel 39.1 i samarbetsavtalet mellan Europeiska ekonomiska gemenskapen och Republiken Algeriet, undertecknat i Alger den 26 april 1976 och godkänt på gemenskapens vägnar genom rådets förordning (EEG) nr 2210/78 av den 26 september 1978 (EGT L 263, s. 1), vilken är avfattad i samma ordalag som artikel 41.1 i samarbetsavtalet mellan EEG och Marocko.)

23 Vad, för det andra, beträffar omfattningen av artikel 41.1 i samarbetsavtalet har domstolen vid upprepade tillfällen slagit fast (se domarna i de ovannämnda målen Kziber, punkt 25, Yousfi, punkt 24, och Hallouzi-Choho, punkt 25, samt analogt domar i de ovannämnda målen Krid, punkt 32, och Babahenini, punkt 26) att begreppet social trygghet i den bestämmelsen skall tolkas på samma sätt som det identiska begrepp som återfinns i rådets förordning (EEG) nr 1408/71 av den 14 juni 1971 om tillämpningen av systemen för social trygghet när anställda, egenföretagare eller deras familjer flyttar inom gemenskapen i dess lydelse enligt rådets förordning (EEG) nr 2001/83 av den 2 juni 1983 (EGT L 230, s. 6; svensk specialutgåva, område 5, volym 3, s. 13) (nedan kallad förordning nr 1408/71).

24 I artikel 4.1 i förordning nr 1408/71 uppräknas de olika typer av förmåner som omfattas av förordningen, bland annat arbetslöshetsersättningen, av vilken tjänstetidstillägget endast utgör en underordnad del (se, för ett motsvarande synsätt, domen i det ovannämnda målet Kziber, punkt 25).

25 Den omständigheten att det i artikel 41.2 i avtalet, i motsats till i förordning nr 1408/71, inte anges att arbetslöshetsersättning är en av de förmåner på vilka sammanläggningen av försäkringsperioder eller anställningsperioder skall tillämpas, kan, i avsaknad av avtalsparternas klart uttalade avsikt, inte i sig medföra att arbetslöshetsersättning skall undantas från begreppet social trygghet. Arbetslöshetsersättning anses nämligen av tradition utgöra en del av det sociala trygghetssystemet (se, för ett motsvarande synsätt, domen i det ovannämnda målet Kziber, punkt 26).

26 Det slags förmåner som är i fråga i målet vid den nationella domstolen omfattas således i princip av tillämpningsområdet för artikel 41.1 i samarbetsavtalet.

27 Domstolen har vidare slagit fast att begreppet arbetare i artikel 41.1 i samarbetsavtalet omfattar både yrkesverksamma arbetstagare och sådana som har lämnat arbetsmarknaden efter att ha uppnått den ålder som krävs för att få ålderspension eller som har drabbats av ett av de riskfall som ger rätt till förmåner enligt andra grenar av det sociala trygghetssystemet (se i synnerhet domen i det ovannämnda målet Kziber, punkt 27.

28 Det är ostridigt att Mohamed Alami är en marockansk medborgare som senast har arbetat i Belgien, där han för närvarande är bosatt och där han erhåller arbetslöshetsersättning efter att ha förlorat sin anställning.

29 En sådan arbetstagare omfattas av artikel 41.1 i samarbetsavtalet.

30 Det framgår likaledes av domstolens praxis att den princip som anges i artikel 41.1 i avtalet, nämligen att marockanska migrerande arbetstagare och deras familjemedlemmar som bor tillsammans med dem i fråga om social trygghet inte får diskrimineras på grund av nationalitet jämfört med medborgarna i de medlemsstater där de är sysselsatta, innebär att de personer som omfattas av bestämmelsen skall behandlas som om de var medborgare i de berörda medlemsstaterna (se i synnerhet domen i det ovannämnda målet Hallouzi-Choho, punkt 35).

31 Denna princip medför således att de behöriga myndigheterna i en medlemsstat då de beviljar en social trygghetsförmån skall likställa de personer som omfattas av tillämpningsområdet för artikel 41.1 i samarbetsavtalet med medborgarna i den staten, vilket innebär att det i den nationella lagstiftningen i fråga inte får ställas upp ytterligare eller strängare villkor för de förra jämfört med de villkor som gäller för medborgarna i medlemsstaten (se bland annat domen i det ovannämnda målet Hallouzi-Choho, punkt 36, och analogt domen i det ovannämnda målet Babahenini, punkt 29, och dom av den 4 maj 1999 i mål C-262/96, Sürül, REG 1999, s. I-2685, punkt 97).

32 Det är således inte bara oförenligt med denna princip att kräva att personer som omfattas av artikel 41.1 i samarbetsavtalet skall vara medborgare i den berörda medlemsstaten, utan också att ställa varje annat krav som inte ställs på de egna medborgarna (se domen i det ovannämnda målet Hallouzi-Choho, punkt 37, och analogt domen i det ovannämnda målet Babahenini, punkt 30).

33 Enligt de nationella bestämmelserna om sådant tjänstetidstillägg som är i fråga i målet vid den nationella domstolen skall det, vid beaktande av anställningsperioder som fullgjorts i utlandet, tas hänsyn till huruvida det finns någon internationell konvention rörande "utländska och statslösa arbetstagare", ett villkor som inte finns beträffande arbetstagare som är belgiska medborgare och som varit anställda i en annan medlemsstat än Belgien.

34 Sådana bestämmelser är således oförenliga med principen om icke-diskriminering i artikel 41.1 i samarbetsavtalet, vilken därmed utgör hinder mot att en medlemsstat inte ger en arbetstagare av marockansk nationalitet rätt till sådant tjänstetidstillägg som höjer grundbeloppet för arbetslöshetsersättning som föreskrivs i de nationella bestämmelserna om förmåner till arbetstagare över 50 år som har minst 20 års anställningstid, när en sådan förmån skulle utgå till en medborgare i den medlemsstaten i motsvarande situation.

35 ONEM har emellertid framhållit att domstolen i punkt 18 i domen i det ovannämnda målet Kziber slagit fast att det förhållandet att diskrimineringsförbudet i artikel 41.1 endast gäller med förbehåll för vad som föreskrivs i de därefter följande punkterna innebär, såvitt gäller sammanläggning av försäkrings-, anställnings- och bosättningsperioder, beviljande av familjebidrag och överföring av pensioner och ersättningar till Marocko, att diskrimineringsförbudet endast gäller inom ramen för de villkor som anges i punkterna 2, 3 och 4 i artikel 41. De gränser inom vilka en sådan sammanläggning kan komma i fråga anges i artikel 41.2, nämligen att försäkrings-, anställnings- eller bosättningsperioder för dessa arbetare skall läggas samman vid beräkningen av pensioner eller andra ersättningar vid hög ålder, invaliditet eller dödsfall samt vid bestämning av rätt till hälsovård. Däremot skall det inte ske någon sammanläggning enligt denna bestämmelse i samband med arbetslöshetsersättning. Enligt ONEM omfattar diskrimineringsförbudet i samarbetsavtalet därmed inte diskriminering av marockanska arbetstagare i frågor rörande arbetslöshetsersättning.

36 Domstolen delar inte denna bedömning.

37 Domstolen framhåller inledningsvis att punkt 18 i domen i det ovannämnda målet Kziber, på vilken ONEM grundat denna ståndpunkt, tillhör den del av domen som rör frågan huruvida artikel 41.1 i samarbetsavtalet skall anses ha direkt effekt. Domstolen angav därvid att detta förbehåll inte skall tolkas så att det berövar diskrimineringsförbudet dess karaktär av ovillkorlighet i frågor om social trygghet, med undantag av vad som omfattas av punkterna 2, 3 och 4 i artikel 41.

38 Såsom framgår av punkterna 33 och 34 i förevarande beslut rör målet vid den nationella domstolen inte tekniska problem rörande sammanläggning av anställningsperioder som fullgjorts i olika medlemsstater, utan endast principen om förbud mot diskriminering på grund av nationalitet i artikel 41.1 i samarbetsavtalet och huruvida Mohamed Alami skall ha rätt att, i den medlemsstat där han är bosatt och uteslutande i kraft av lagstiftningen i den staten, erhålla en social förmån på samma villkor som föreskrivs för medborgare i värdmedlemsstaten (se, analogt, domen i det ovannämnda målet Sürül, punkt 55). Allt som erfordras enligt denna princip är att de personer som omfattas av samarbetsavtalet behandlas lika förmånligt som medborgare i värdlandet.

39 Domstolen framhåller att den tolkning som förordats av ONEM inte bara skulle stå i strid med vad som anförts i punkterna 25 och 26 i förevarande beslut - vilka grundats direkt på punkt 26 i domen i det ovannämnda målet Kziber, där det slagits fast att arbetslöshetsersättning omfattas av artikel 41.1 i samarbetsavtalet - utan dessutom medföra att denna bestämmelse förlorade en stor del av sin ändamålsenliga verkan.

40 Domstolen understryker slutligen att det ovannämnda målet Kziber i varje avseende är jämförbart med det förevarande målet. De rör båda såväl arbetslöshetsersättning som nationella belgiska bestämmelser enligt vilka utländska och statslösa arbetstagare endast medgivits rätt att åtnjuta sådana förmåner i den mån så föreskrivits i en internationell konvention, trots att de egna medborgarna inte är föremål för någon sådan begränsning. Vad domstolen slagit fast i målet Kziber skall således tillämpas analogt i förevarande mål.

41 Den nationella domstolens fråga skall således besvaras så, artikel 41.1 utgör hinder mot att värdlandet inte medger en arbetstagare av marockansk nationalitet som är bosatt på dess territorium rätt till tjänstetidstillägg som höjer grundbeloppet för arbetslöshetsersättningen endast på grund av att det inte finns någon föreskrift i en internationell konvention om att anställningsperioder som fullgjorts i en annan medlemsstat skall beaktas, när det inte finns någon sådan begränsning av de förmåner som arbetstagare från värdlandet har rätt till.

Beslut om rättegångskostnader

Rättegångskostnader

42 De kostnader som har förorsakats Förenade kungarikets regering och kommissionen, vilka har inkommit med yttranden till domstolen, är inte ersättningsgilla. Eftersom förfarandet i förhållande till parterna i målet vid den nationella domstolen utgör ett led i beredningen av samma mål ankommer det på den nationella domstolen att besluta om rättegångskostnaderna.

Domslut

På dessa grunder fattar

DOMSTOLEN (andra avdelningen)

följande beslut:

Artikel 41.1 i samarbetsavtalet mellan Europeiska ekonomiska gemenskapen och Kungariket Marocko, undertecknat i Rabat den 27 april 1976 och godkänt på gemenskapens vägnar genom rådets förordning (EEG) nr 2211/78 av den 26 september 1978 utgör hinder mot att värdlandet inte medger en arbetstagare av marockansk nationalitet som är bosatt på dess territorium rätt till tjänstetidstillägg som höjer grundbeloppet för arbetslöshetsersättningen endast för att det inte finns någon föreskrift i en internationell konvention om att anställningsperioder som fullgjorts i en annan medlemsstat skall beaktas, när det inte finns någon sådan begränsning av de förmåner som arbetstagare från värdlandet har rätt till.