Beslut meddelat av förstainstansrättens ordförande den 2 maj 2000. - Willy Rothley m.fl. mot Europaparlamentet. - Interimistiskt förfarande - Europaparlamentets rättsakt - Parlamentsledamöternas immunitet - Europeiska byrån för bedrägeribekämpning (OLAF) - Upptagande till sakprövning - Fumus boni juris - Krav på skyndsamhet - Intresseavvägning. - Mål T-17/00 R.



Rättsfallssamling 2000 s. II-02085



Sammanfattning



Nyckelord

1 Interimistiskt förfarande - Sakprövningsförutsättningar - Upptagande till sakprövning av talan rörande huvudsaken - Saknar relevans - Gränser

(Artiklarna 242 EG och 243 EG; förstainstansrättens rättegångsregler, artikel 104.1 andra stycket)

2 Talan om ogiltigförklaring - Rättsakter mot vilka talan kan väckas - Rättsakter från parlamentet avsedda att få rättsverkan utanför parlamentet

(Artikel 230 EG)

3 Interimistiskt förfarande - Uppskov med verkställigheten - Interimistiska åtgärder - Villkor för bifall - Allvarlig och irreparabel skada - Rättsakt från parlamentet om ändring av arbetsordningen som kan hota den parlamentariska immuniteten

(Artiklarna 242 EG och 243 EG; förstainstansrättens rättegångsregler, artikel 104.2)

Sammanfattning

1 Frågan huruvida talan kan tas upp till sakprövning skall i princip inte prövas i ett interimistiskt förfarande för att inte föregripa prövningen av sakfrågan i målet. Det kan emellertid visa sig nödvändigt att fastställa om vissa omständigheter föreligger som gör det möjligt att dra slutsatsen att talan rörande huvudsaken, som yrkandet om interimistiska åtgärder hör till, kan prövas när det har hävdats att det är uppenbart att en sådan talan inte kan tas upp till prövning.

(se punkt 45)

2 I artikel 230 första stycket EG föreskrivs att domstolen bland annat skall granska lagenligheten av rättsakter som antas av parlamentet och som skall ha rättsverkan i förhållande till tredje man. Syftet med denna bestämmelse är att de rättsakter som parlamentet antar inom ramen för EG-fördraget och som kan inkräkta på medlemsstaternas eller de övriga institutionernas behörighet eller överskrider de gränser som har satts för parlamentets behörighet skall kunna hänskjutas till domstolens granskning. De rättsakter som endast berör organisationen av parlamentets interna arbete kan däremot inte bli föremål för en talan om ogiltigförklaring. Till denna kategori hör de av parlamentets rättsakter som antingen inte har någon rättsverkan eller som får rättsverkan enbart inom parlamentet beträffande organisationen av dess arbete och som skall genomgå granskningsförfaranden som fastställs i dess arbetsordning.

(se punkt 46)

3 Frågan huruvida en ansökan om interimistiska åtgärder uppfyller kravet på skyndsamhet skall bedömas med hänsyn till behovet av ett interimistiskt beslut för att undvika att den part som ansöker om den interimistiska åtgärden orsakas allvarlig och irreparabel skada. Det ankommer på denna part att bevisa att den inte kan avvakta utgången av talan i huvudsaken utan att åsamkas sådan skada.

Om tjänstemännen vid Europeiska byrån för bedrägeribekämpning skulle inleda en intern utredning gentemot en ledamot av Europaparlamentet och säkra handlingar eller uppgifter i dennes arbetsrum, i enlighet med artikel 4.2 i förordning nr 1073/1999 om utredningar som utförs av byrån, då denne är frånvarande eller utan att han på förhand har givit sitt samtycke, såsom artikel 5 i parlamentets beslut om villkor och närmare bestämmelser för interna utredningar avseende bedrägeribekämpning tycks medge i vissa fall, är risken för att hans immunitet i egenskap av parlamentsledamot hotas förutsägbar med en tillräcklig grad av sannolikhet.

Eftersom parlamentet inte har tolkat beslutet om ändring av arbetsordningen till följd av det interinstitutionella avtalet om interna utredningar som utförs av byrån på så sätt att det, i fall där byrån har för avsikt att vidta åtgärder gentemot en ledamot, skulle vara skyldigt att omedelbart informera de berörda ledamöterna, vägra byrån tillträde till deras arbetsrum om de är frånvarande samt garantera att byrån endast ges tillträde till deras arbetsrum om de har givit sitt samtycke till detta, innebär det en risk för att parlamentsledamöternas immunitet hotas om byrån utövar sina befogenheter. Om en sådan risk förverkligades, skulle detta inte vid ett senare tillfälle kunna åtgärdas genom att beslutet ogiltigförklarades.

Parlamentsledamöternas skyldighet att samarbeta och lämna upplysningar, som föreskrivs i parlamentets beslut om villkor och närmare bestämmelser för interna utredningar, riskerar att hota deras parlamentariska immunitet. Eftersom det i beslutet saknas bestämmelser av motsatt innebörd, skall nämligen skyldigheten att fullt ut samarbeta med byrån iakttas av ledamöterna när byråns tjänstemän utför interna utredningar inom parlamentet. Iakttagandet av skyldigheten att fullt ut samarbeta med byrån kan således innebära att ledamoten måste ge tillträde till sitt arbetsrum och tillåta att byrån säkrar handlingar eller uppgifter för att undvika att dessa går förlorade, vilket framgår av artikel 4.2. Vad gäller skyldigheten att lämna upplysningar till parlamentets talman eller, om ledamöterna anser det vara av betydelse, till byrån direkt, kan ledamöternas iakttagande av denna skyldighet utgöra inledningen till en intern utredning som utförs av byrån gentemot en av dem. Om byrån utövar sina befogenheter kan detta emellertid innebära en risk för att den parlamentariska immuniteten hotas.

(se punkterna 103 och 107-110)