Överklagande ingett den 2 december 2011 av New Yorker SHK Jeans GmbH & Co. KG, tidigare New Yorker SHK Jeans GmbH av den dom som tribunalen (sjätte avdelningen) meddelade den 29 september 2011 i mål T-415/09, New Yorker SHK Jeans GmbH & Co. KG, tidigare New Yorker SHK Jeans GmbH mot Byrån för harmonisering inom den inre marknaden (varumärken, mönster och modeller) samt Vallis K. — Vallis A. & Co. O.E.

(Mål C-621/11)

(2012/C 25/82)

Rättegångsspråk: engelska

Parter

Klagande: New Yorker SHK Jeans GmbH & Co. KG, tidigare New Yorker SHK Jeans GmbH (ombud: V. Spitz, A. Gaul, T. Golda och S. Kirschstein-Freund, Rechtsanwälte)

Övriga parter i målet: Byrån för harmonisering inom den inre marknaden (varumärken, mönster och modeller) samt Vallis K. — Vallis A. & Co. O.E.

Klagandens yrkanden

Klaganden yrkar att domstolen ska

1. upphäva den dom som tribunalen meddelade den 29 september 2011 i mål T-415/09 och a) ogiltigförklara det beslut som första överklagandenämnden vid Byrån för harmonisering inom den inre marknaden (varumärken, mönster och modeller) antog den 30 juli 2009 i den mån överklagandet avslås och avslaget på ansökan om registrering av varor i klass 25 står fast, i andra hand, b) återförvisa målet till tribunalen för slutligt avgörande.

2. förplikta Byrån för harmonisering inom den inre marknaden (varumärken, mönster och modeller) att ersätta rättegångskostnaderna i första instans samt i samband med överklagandet.

Grunder och huvudargument

— Beaktandet av ytterligare bevisning för verkligt bruk som ingetts efter den frist som harmoniseringsbyrån fastställt strider mot artiklarna 42.2, 42.3, 74.2, 74.3 och 76.2 i förordning nr 207/2009 (1) (tidigare artiklarna 43.2, 42.3 och 74.2) och regel 22.2 i förordning nr 2868/95.

— Inlämnandet av bevisning gällande verkligt bruk av det varumärke som åberopats i invändningsförfarandet regleras enbart av regel 22.2 i förordning nr 2868/95. Ordalydelsen i denna bestämmelse medger inget handlingsutrymme. Artikel 76.2 i förordning nr 207/2009 är således inte tillämplig i detta avseende. För det fall verkligt bruk av det varumärke som åberopats i invändningsförfarandet inte har styrkts inom den frist som harmoniseringsbyrån fastställt enligt regel 22.2 första meningen i förordning nr 2868/95 ska invändningen avvisas.

— Om harmoniseringsbyrån bereder motparten tillfälle att yttra sig över sökandens argument avseende bevisningen på verkligt bruk får denna följaktligen inkomma med yttranden enligt artikel 75 i förordning nr 207/2009 och regel 20.4 i förordning nr 2868/95. Ytterligare bevisning gällande verkligt bruk kan emellertid inte beaktas när sådan bevisning ingetts efter det att fristen löpt ut. Beaktande av bevisning som inlämnats sent innebär ett åsidosättande av artikel 42.2 och 42.3 i förordning nr 207/2009 samt regel 22.2 i förordning nr 2868/95.

— Endast den omständigheten att sökanden i sina yttranden har bestritt att den bevisning som ingetts inom fristen är tillräcklig motiverar inte att ytterligare bevisning gällande verkligt bruk ska kunna beaktas.

— Även om artikel 76.2 i förordning nr 207/2009 anses tillämplig avseende ytterligare bevis på verkligt bruk som ingetts efter det att fristen enligt regel 22.2 i förordning nr 2868/95 har löpt ut har artiklarna 42.2, 42.3 och 76.2 i förordning nr 207/2009 samt regel 22.2 i förordning nr 2868/95 i förevarande fall åsidosatts.

— Den bevisning som senare ingavs var ingen kompletterande bevisning. Kompletterande bevisning kräver att den bevisning som ingetts inom fristen verkligen styrkte verkligt bruk av det varumärke som åberopats i invändningsförfarandet och att den senare åberopade bevisningen endast underbygger denna slutsats. Tribunalen åsidosatte således artikel 76.2 i förordning nr 207/2009 genom att medge tillämpning av denna bestämmelse I samband med överklagandet.

— Det handlingsutrymme som medges enligt artikel 76.2 i förordning nr 207/2009 har överträtts. Harmoniseringsbyrån överträdde sina befogenheter bara genom att beakta att åberopande av ytterligare exempel på verkligt bruk var nödvändigt för motparten. Frågan huruvida inlämnandet av ytterligare bevisning är nödvändig för en part är inte en omständighet som kan beaktas i målet. Denna fråga måste varje part besvara själv. Harmoniseringsbyrån beaktade inte heller några ytterligare omständigheter. Den beaktade inte ens värdet av den bevisning som först ingetts. Tribunalen gjorde sig skyldig till felaktig rättstillämpning då den bedömde att inga befogenheter överträtts.

(1) Rådets förordning (EG) nr 207/2009 av den 26 februari 2009 om gemenskapsvarumärken (EUT L 78, s. 1)