Förstainstansrättens dom (andra avdelningen) av den 27 februari 1992. - BASF AG m.fl. mot Europeiska gemenskapernas kommission. - Förenade målen T-79/89, T-84/89, T-85/89, T-86/89, T-89/89, T-91/89, T-92/89, T-94/89, T-96/89, T-98/89, T-102/89 och T-104/89.



Rättsfallssamling 1992 s. II-00315

Svensk specialutgåva s. II-00001

Finsk specialutgåva s. II-00001



Sammanfattning

Parter

Domskäl

Beslut om rättegångskostnader

Domslut



Nyckelord

1. Institutionernas rättsakter - principen om att ändring inte får göras i antagna rättsakter - ändring i motiveringen eller i själva beslutet - åsidosättande av rättssäkerhetsprincipen - rättsstridighet

(artiklarna 189 och 190 i EEG-fördraget)

2. Konkurrens - administrativt förfarande - beslut som konstaterar en överträdelse - antagande på ett giltigt språk enligt bemyndigande - kränkning av kollegialitetsprincipen - rättsstridighet

(artikel 85 i EEG-fördraget, artikel 27 i kommissionens arbetsordning)

3. Konkurrens - administrativt förfarande - beslut som konstaterar en överträdelse - beslutet inte undertecknat och fattat efter utgången av mandatperioden för den kommissionsledamot som undertecknat följebreven - rättsstridighet

(artikel 85 i EEG-fördraget, artikel 12 tredje stycket i kommissionens arbetsordning)

4. Talan om ogiltighet - grunder - åsidosättande av väsentliga formföreskrifter - en institutions åsidosättande av sin arbetsordning - bestämmelser om utarbetande, antagande och bestyrkande av institutionens rättsakter - grunder åberopade av en fysisk eller juridisk person - upptagande till sakprövning

(artikel 173 i EEG-fördraget, artiklarna 10 och 12 i kommissionens arbetsordning)

5. Institutionernas rättsakter - rättsakten en nullitet - begrepp

(artiklarna 189, 190 och 192 andra stycket i EEG-fördraget)

Sammanfattning

1. Principen om att ändring inte får ske i en rättsakt som har antagits av den behöriga myndigheten är av stor betydelse för rättssäkerheten och stabiliteten i rättsförhållanden i gemenskapens rättsordning, både för gemenskapsinstitutionerna och de rättssubjekt vars rättsliga och materiella situation påverkas av dessa institutioners beslut. Endast ett totalt iakttagande av denna princip kan säkerställa att rättsakten, sedan den antagits, bara kan ändras under iakttagande av gällande behörighets- och procedurregler och att den delgivna eller offentliggjorda rättsakten följaktligen är en exakt kopia av den antagna akten och därmed tillförlitligt återspeglar den behöriga myndighetens vilja.

Andra ändringar i beslutsmotiveringen än sådana som avser stavning eller syntax, utgör brister som kan påverka det ändrade beslutets lagenlighet i sin helhet, eftersom sådana ändringar dels undergräver den avsedda verkan av artikel 190 i fördraget, dels i materiellt hänseende påverkar det resonemang som ligger till grund för själva beslutet. Det gäller i ännu högre grad alla ändringar som görs i själva rättsaktens beslutsdel. En sådan ändring påverkar nämligen direkt räckvidden av de skyldigheter som kan åläggas rättssubjekten genom den ändrade rättsakten eller tvärtom räckvidden av de rättigheter de erhåller genom den ändrade rättsakten.

2. Ett beslut vari konstateras en överträdelse av artikel 85 i fördraget, och som ålägger flera företag höga böter som kan tvångsindrivas, påverkar klart dessa företags rättigheter och skyldigheter såväl som deras egendom. Att fatta ett sådant beslut på ett giltigt språk kan därför inte betraktas som en åtgärd av ren administrativ eller förvaltningsmässig art, som kan fattas inom ramen för ett bemyndigande för en enskild kommissionsledamot, utan att direkt åsidosätta den kollegialitetsprincip som artikel 27 i kommissionens arbetsordning åberopar.

3. En kommissionsledamot kan underteckna följebrev till ett beslut av kommissionen vari överträdelse av artikel 85 i fördraget fastslås, för delgivning av dem som beslutet riktar sig till eller för offentliggörande i Europeiska gemenskapernas officiella tidning, på de villkor som anges i artikel 12 tredje stycket i kommissionens arbetsordning. En sådan underskrift, som görs den dag då kommissionsledamotens mandat löper ut, befriar dock inte rättsakten från det fel på grund av bristande behörighet den är behäftad med, om det konstateras att den har utfärdats senare än den dag då kommissionsledamotens mandat löpte ut. En rättsakt som inte har påförts en handskriven underskrift av en myndighet och som utredningen visar inte har blivit slutgiltigt antagen förrän efter utgången av kommissionsledamotens mandat, är följaktligen rättsstridig på grund av att den som utfärdat akten saknade behörighet vid den aktuella tidpunkten.

4. Fysiska eller juridiska personer kan åberopa åsidosättande av en institutions arbetsordning till stöd för en talan om ogiltighet riktad mot en rättsakt som denna institution har utfärdat, när de bestämmelser vars åsidosättande åberopas skapar rättigheter för dessa personer och har betydelse för deras rättssäkerhet. Detta är fallet med de bestämmelser om utarbetande, antagande och bestyrkande av gemenskapens rättsakter som anges i artiklarna 10 och 12 i kommissionens arbetsordning.

5. En rättsakt kan inte betecknas

som beslut i den mening som av- ses i artikel 189 i fördraget, när man inte med tillräcklig säkerhet kan fastställa exakt från vilken dag den har rättsverkan och följaktligen har kunnat utgöra en del av gemenskapens rättsordning. Detsamma gäller om - på grund av de ändringar som har gjorts i den - det exakta innehållet i den motivering som rättsakten enligt artikel 190 i fördraget skall innehålla inte kan fastställas, eller det inte utan tvekan går att fastställa och kontrollera omfattningen av de skyldigheter som åläggs rättsaktens adressater, eller vilka de är, eller det med säkerhet kan fastställas vem som har utfärdat den slutgiltiga versionen, eller när det konstaterats att det förfarande för bestyrkande som föreskrivs i gemenskapens regelverk fullständigt har åsidosatts och det förfarande som anges i artikel 192 andra stycket i fördraget inte kan verkställas.

En rättsakt med sådana synnerligen grova och uppenbara brister förlorar den presumtion för giltighet som gäller för varje administrativ rättsakt enligt gemenskapsrätten och skall betraktas som en nullitet. En sådan rättsakt saknar rättsverkan och kan ifrågasättas utan hänsyn till de tidsfrister som gäller för väckande av talan.

Parter

De förenade målen T-79/89, T-84/89, T-85/89, T-86/89, T-89/89, T-91/89, T-92/89, T-94/89, T-96/89, T-98/89, T-102/89 och T-104/89

BASF AG, med säte i Ludwigshafen (Tyskland), företrätt av advokaten F. Hermanns i Düsseldorf, med delgivningsadress i Luxemburg hos advokaterna Loesch & Wolter, 8, rue Zithe,

NV Limburgse Vinyl Maatschappij, med säte i Tessenderlo (Belgien), företrätt av advokaten I. G. F. Cath i Haag, med delgivningsadress i Luxemburg hos advokaten L. H. Dupong, 14 A, rue des Bains,

NV DSM och DSM Kunststoffen BV, med säte i Heerlen (Nederländerna), företrädda av advokaten I. G. F. Cath i Haag, med delgivningsadress i Luxemburg hos advokaten L. H. Dupong, 14 A, rue des Bains,

Hüls AG, med säte i Marl (Tyskland), företrätt av advokaterna A. Deringer, C. Tessin, H. Herrmann och J. Sedemund i Köln, med delgivningsadress i Luxemburg hos advokaten J. Loesch, 8, rue Zithe,

Atochem SA, med säte i Puteaux (Frankrike), företrätt av advokaterna X. de Roux och Ch.-H. Léger i Paris, med delgivningsadress i Luxemburg hos advokaterna Hoss & Elvinger, 15, côte d'Eich,

Société artésienne de vinyle SA, med säte i Paris (Frankrike), företrätt av advokaten B. Van de Walle de Ghelcke i Brüssel, med delgivningsadress i Luxemburg hos advokaten J. Wolter, 8, rue Zithe,

Wacker Chemie GmbH, med säte i München (Tyskland), företrätt av advokaten H. Hellmann i Köln, med delgivningsadress i Luxemburg hos advokaterna Loesch & Wolter, 8, rue Zithe,

Enichem SpA, med säte i Milano (Italien), företrätt av advokaterna M. Siragusa i Rom, G. Scassellati Sforzolini i Bologna och G. Arcidiacono i Milano, med delgivningsadress i Luxemburg hos advokaterna Arendt & Medernach, 4, avenue Marie-Thérèse,

Hoechst AG, med säte i Frankfurt-am-Main (Tyskland), företrätt av advokaten H. Hellmann i Köln, med delgivningsadress i Luxemburg hos advokaterna Loesch & Wolter, 8, rue Zithe,

Imperial Chemical Industries plc, med säte i London (Förenade kungariket), företrätt av D. Vaughan, QC och D. Anderson, barrister, medlemmar i Englands och Wales advokatsamfund, på uppdrag av V. O. White, R. J. Coles och A. M. Ransom, solicitors, med delgivningsadress i Luxemburg hos advokaten L. H. Dupong, 14 A, rue des Bains,

Shell International Chemical Company Ltd, med säte i London (Förenade kungariket), företrätt av K. B. Parker, medlem i Englands och Wales advokatsamfund, på uppdrag av J. W. Osborne, solicitor i London, med delgivningsadress i Luxemburg hos advokaten J. Hoss, 15, côte d'Eich,

Montedison SpA, med säte i Milano (Italien), företrätt av advokaterna G. Aghina och G. Celona i Milano samt advokaten P. A. M. Ferrari i Rom, med delgivningsadress i Luxemburg hos advokaten G. Margue, 20, rue Philippe-II,

sökande,

mot

Europeiska gemenskapernas kommission, företrädd av B. J. Drijber, B. Jansen och J. Currall, rättstjänsten, alla i egenskap av ombud, biträdda av advokaten E. Morgan de Rivery i Paris, advokaten R. M. Morresi i Bologna (Italien), N. Forwood, QC, David Lloyd, medlem i Englands och Wales advokatsamfund, advokaten Alberto Dal Ferro i Vicenza (Italien), med delgivningsadress hos Roberto Hayder, företrädare för kommissionens rättstjänst, Centre Wagner, Kirchberg,

svarande.

Talan avser ogiltigförklaring av kommissionens beslut av den 21 december 1988 om ett förfarande för tillämpning av artikel 85 i EEG-fördraget (IV/31.865, PVC, EGT 1989, L 74, s. 1).

FÖRSTAINSTANSRÄTTEN (andra avdelningen)

sammansatt av ordföranden D. Barrington samt domarna A. Saggio, C. Yeraris, C. P. Briët och J. Biancarelli,

justitiesekreterare: H. Jung,

som beaktat det skriftliga förfarandet och de muntliga förhandlingarna den 18-22 november 1991 och den 10 december 1991,

meddelar följande

Domskäl

dom

Bakgrunden till talan, det omtvistade beslutet och processens allmänna förlopp

1 Efter kontroller som företagits inom polypropylenbranschen den 13 och 14 oktober 1983, på grundval av artikel 14 i rådets förordning nr 17 av den 6 februari 1962, Första förordningen om tillämpning av fördragets artiklar 85 och 86 (EGT 1962, 13, s. 204, fransk version; svensk specialutgåva del 08, volym 01, nedan kallad "förordning nr 17") inledde Europeiska gemenskapernas kommission (nedan kallad "kommissionen") en särskild undersökning angående vinylkloridplast (nedan kallad "PVC"). Kommissionen gjorde flera kontroller i de berörda företagens lokaler och begärde ett flertal gånger in upplysningar.

2 Den 24 mars 1988 inledde kommissionen enligt artikel 3.1 i förordning nr 17 på eget initiativ ett förfarande gentemot 14 PVC-producenter, nämligen Atochem SA, BASF AG, NV DSM och DSM Kunststoffen BV, Enichem SpA, Hoechst AG, Hüls AG, Imperial Chemical Industries plc, NV Limburgse Vinyl Maatschappij, Montedison SpA, Norsk Hydro AS, Société artésienne de vinyle SA, Solvay et Cie, Shell International Chemical Company Ltd och Wacker Chemie GmbH. Den 5 april 1988 tillsände kommissionen vart och ett av dessa företag det meddelande om anmärkningar som avses i artikel 2.1 i kommissionens förordning nr 99/63/EEG av den 25 juli 1963 om sådana förhör som avses i artikel 19.1 och 19.2 i rådets förordning nr 17 (EGT 1963, 127, s. 2268, fransk version; svensk specialutgåva del 08, volym 01). Alla de företag som tillsänts meddelandet om anmärkningarna framförde synpunkter under juni 1988. Med undantag för Shell International Chemical Company Ltd, som inte hade begärt ett muntligt förfarande, hördes de andra företagen under september 1988. Den 1 december 1988 avgav den rådgivande kommittén för kartell- och monopolfrågor sitt yttrande över kommissionens utkast till beslut.

3 Den 17 mars 1989 offentliggjordes i Europeiska gemenskapernas officiella tidning "Kommissionens beslut 89/190/EEG av den 21 december 1988 om ett förfarande för tillämpning av artikel 85 i EEG-fördraget (IV-31.865, PVC)", som hade delgivits företagen i februari 1989. Det sålunda delgivna och offentliggjorda beslutet innehåller i själva beslutet bland annat följande tre artiklar:

"Artikel 1

Atochem SA, BASF AG, DSM NV, Enichem SpA, Hoechst AG, Hüls AG, Imperial Chemical Industries plc, Limburgse Vinyl Maatschappij, Montedison SpA, Norsk Hydro AS, Société artésienne de vinyle, Shell International Chemical Company Ltd, Solvay et Cie, och Wacker Chemie GmbH har överträtt bestämmelserna i fördragets artikel 85 genom att (under de perioder som anges i detta beslut) medverka i avtal och/eller samordnade förfaranden med början omkring augusti 1980, varvid de producenter som levererade PVC till den gemensamma marknaden deltog i regelbundna möten för att fastställa målpriser och målkvoter, planera samordnade initiativ i syfte att höja prisnivån och övervaka genomförandet av dessa hemliga arrangemang.

Artikel 2

De företag som anges i artikel 1 och som fortfarande verkar inom PVC-branschen skall omedelbart upphöra med ovannämnda överträdelser (om de inte redan har gjort det). De skall i framtiden avstå från varje avtal eller samordnat förfarande inom PVC-branschen som kan ha samma eller liknande syfte eller verkan, inbegripet varje utbyte av upplysningar av det slag som normalt betraktas som sekretessbelagda, och varigenom deltagarna direkt eller indirekt får information om andra producenters produktion, leveranser, lager, försäljningspriser, kostnader eller investeringsplaner, eller varigenom de kan övervaka genomförandet av uttalade eller tysta överenskommelser eller samordnade förfaranden angående priser eller uppdelning av marknaden inom gemenskapen. Allt utbyte av allmänna upplysningar som producenterna har inom PVC-branschen skall ske på ett sådant sätt att det utesluter all information som gör det möjligt att identifiera enskilda producenters uppträdande. Företagen skall avstå från att sinsemellan utbyta all annan information som har betydelse för konkurrensen och som inte omfattas av något sådant arrangemang.

Artikel 3

För den överträdelse som konstateras i artikel 1 åläggs de företag som anges i detta beslut följande böter:

i) Atochem SA: böter på 3 200 000 ecu.

ii) BASF AG: böter på 1 500 000 ecu.

iii) DSM NV: böter på 600 000 ecu.

iv) Enichem SpA: böter på 2 500 000 ecu.

v) Hoechst AG: böter på 1 500 000 ecu.

vi) Hüls AG: böter på 2 200 000 ecu.

vii) Imperial Chemical Industries plc: böter på 2 500 000 ecu.

viii) Limburgse Vinyl Maatschappij: böter på 750 000 ecu.

ix) Montedison SpA: böter på 1 750 000 ecu.

x) Norsk Hydro AS: böter på 750 000 ecu.

xi) Société artésienne de vinyle: böter på 400 000 ecu.

xii) Shell International Chemical Company Ltd: böter på 850 000 ecu.

xiii) Solvay et Cie: böter på 3 500 000 ecu.

xiv) Wacker Chemie GmbH: böter på 1 500 000 ecu."

4 Samtliga företag som avses i beslutet, utom Solvay et Cie, har väckt talan vid EG-domstolen. Ansökningarna registrerades på domstolens kansli mellan den 30 mars 1989 för BASF AG och den 25 april 1989 för Norsk Hydro AS. Domstolen har i enlighet med artiklarna 3.1 och 14 i rådets beslut av den 24 oktober 1988 om upprättandet av Europeiska gemenskapernas förstainstansrätt hänskjutit ärendena till förstainstansrätten genom beslut av den 15 november 1989.

5 Förstainstansrätten (andra avdelningen) avvisade genom beslut av den 19 juni 1990 Norsk Hydro AS:s talan på grund av att ansökan genom vilken talan väckts kommit in för sent. Detta beslut överklagades hos EG-domstolen, som avskrev målet efter återkallande från Norsk Hydro AS.

6 I slutet av det skriftliga förfarandet, som avslutades med kommissionens svaromål mellan den 29 juni och den 5 november 1990, förenades målen T-79/89, T-84/89, T-85/89, T-86/89, T-89/89, T-91/89, T-92/89, T-94/89, T-96/89, T-98/89, T-102/89 och T-104/89 inför det muntliga förfarandet genom beslut av den 11 juli 1991 av ordföranden på förstainstansrättens andra avdelning. Ett förberedande möte som arrangerades inför sammanträdet inom ramen för artikel 64.3 i förstainstansrättens rättegångsregler hölls den 11 juli 1991. På grundval av referentens rapport beslutade förstainstansrätten (andra avdelningen) att inleda det muntliga förfarandet och förordna om vissa processledande åtgärder.

7 Det muntliga förfarandet ägde rum den 18-22 november 1991 och den 10 december 1991. Under detta förfarande anmodade rätten genom beslut av den 19 november 1991 kommissionen att före den 22 november 1991 förebringa vissa handlingar. Genom ett nytt beslut av den 22 november 1991 förlängdes den ursprungliga tidsfristen till den 5 december 1991.

8 Sedan parterna hörts i frågan under det muntliga förfarandet har rätten ansett att samtliga ovannämnda mål bör förenas med avseende på en gemensam dom.

Parternas yrkanden

9 Sökandena har i huvudsak framställt följande yrkanden:

- I första hand att kommissionens beslut av den 21 december 1988 om ett förfarande enligt artikel 85 i EEG-fördraget (IV/31.865, PVC) skall ogiltigförklaras och i andra hand att de böter som ålagts företagen i artikel 3 i detta beslut skall undanröjas eller nedsättas.

- Att kommissionen förpliktas att ersätta rättegångskostnaderna.

- Dessutom har Montedison SpA yrkat att kommissionen skall dels till fullo ersätta bolaget för dess kostnader under det administrativa förfarandet, dels gottgöra samtliga skador som bolaget åsamkats genom verkställandet av det klandrade beslutet.

10 Kommissionen har framställt följande yrkanden:

- Att ansökan från Shell International Chemical Company Ltd avvisas såsom för sent inkommen.

- Att ansökningarna ogillas.

- Att sökandena förpliktas att ersätta rättegångskostnaderna.

Förstainstansrättens åtgärder för processledning och bevisupptagning

A - Parternas skriftliga argumentation som har föranlett rätten att företa processledningsåtgärden av den 11 juli 1991

11 I punkt 5 i sin ansökan rubricerad "Åsidosättande av motiveringsskyldigheten vid fattandet av det klandrade beslutet" åberopar BASF AG domstolens dom av den 23 februari 1988 om värphöns, Förenade kungariket mot rådet (131/86, Rec. s. 905) till stöd för att kommissionen enligt artikel 190 i fördraget är skyldig att vid fattandet av ett beslut även ange motiveringen, som skall utgöra en integrerad del av beslutet. Sökanden drar därav slutsatsen att ett beslut är ogiltigt om det inte är motiverat, om motiveringen vid beslutsfattandet är otillräcklig eller ofullständig eller om motiveringen ändras efter det att beslutet har fattats.

12 I förevarande fall konstaterar sökanden att det delgivna beslutet är daterat den 21 december 1988 och åtföljt av ett följebrev daterat den 5 januari 1989 undertecknat "För kommissionen, P. Sutherland, ledamot av kommissionen". Sökanden uppger dock att kommissionen den 21 december 1988 skickade ett telex till bolaget i vilket den påstod sig ha fattat ett beslut den 22 december 1988. Utan att utesluta möjligheten att det kan vara fråga om ett skrivfel, gör sökanden gällande att motiveringen till beslutet den 21 december 1988 antingen saknades eller skilde sig från vad som framgår av det delgivna beslutet. Till stöd för detta påstående gör sökanden gällande att kommissionens tjänstemän som svar på en begäran från sökanden att beslutet skulle delges bolaget, framställd mellan den 21 december 1988 och den 3 februari 1989, dagen för delgivningen, upplyste om att den tyska versionen av beslutet inte var färdig och att en delgivning följaktligen inte var möjlig. Enligt sökanden är den tid som förflutit från det att beslutet fattades till dess att det delgavs tillräcklig för att visa att beslutsmotiveringen har omarbetats. Detta innebär att beslutet är ogiltigt. Sökanden har i sin replik anfört att "svaranden skulle kunna framlägga den tyska text som kommissionen förfogade över den 21 december 1988. Då skulle både domstolen och sökanden kunna jämföra (de två texterna) och avgöra om skillnaden mellan den texten och den som delgavs sökanden den 3 februari 1989 beror på rent språkliga rättelser".

13 Hüls AG har i sin ansökan gjort gällande att bolaget har all anledning att tro att det delgivna beslutet på viktiga punkter avviker från det utkast som ligger till grund för kommissionens beslut av den 21 december 1988. Bolaget stödjer sina antaganden på att det tydligt framgår av den typografiska utformningen av det delgivna beslutet att viktiga delar har lagts till eller rättats. Bolaget har även begärt att domstolen skall förelägga kommissionen att "framlägga utkastet till beslutet av den 21 december 1988 och ställa det till sökandens förfogande, så att det blir möjligt att kontrollera om avvikelserna håller sig inom de tillåtna ramarna."

14 Sökandena Wacker Chemie GmbH och Hoechst AG har i sina ansökningar och repliker hävdat att de viktigaste rättsliga och faktiska grunderna för beslutet klart och tydligt skall framgå av den beslutsmotivering som föreskrivs i artikel 190 i fördraget. Motiveringen skall dessutom föreligga vid tidpunkten för fattandet av beslutet. Det är nämligen oförenligt med artikel 190 i fördraget att göra ändringar i motiveringen i efterhand, om dessa går utöver rena rättelser av stavfel (domstolens ovannämnda dom av den 23 februari 1988). Sökandena anser att de i förevarande fall har all anledning att tro att dessa principer har åsidosatts. De hänvisar till rykten om att beslutet skulle ha fattats före den 21 december 1988. De mottog den dagen ett telex från kommissionen som innehöll själva beslutet, men inte motiveringen, och där det påstods att beslutet hade fattats den 22 december 1988. Med tanke på de upplysningar som de har fått från andra företag, som det klandrade beslutet också riktades till, anser de sig ha skäl att starkt betvivla att beslutet har tillkommit på grundval av ett fullständigt beslutsunderlag som innehöll den nödvändiga motiveringen på det giltiga språket. Dessa sökande har därför begärt att kommissionen skall anmodas att visa upp det förslag som låg till grund för antagandet av det klandrade beslutet den 21 december 1988. Av kommissionens svar sluter de sig till att det inte har antagits något beslut på de spanska, italienska och nederländska språken. Enligt sökandena borde dock beslutet ha fattats på vart och ett av mottagarnas respektive språk. De ställer därför "frågan till rätten om inte kommissionens beslut borde ha fattats på grundval av överensstämmande texter". Dessutom uppstår enligt sökandena, med hänsyn till kommissionens sakframställning i svarsinlagan, frågan om den för konkurrensfrågor ansvarige kommissionsledamoten var behörig att fatta beslutet på de andra officiella språken, eftersom hans mandat löpte ut den 5 januari 1989, dvs. elva dagar före den dag då översättningarna lämnades in till kommissionens generalsekretariat. De drar slutsatsen att "beslutet, som borde ha fattats i form av ett enhetligt beslut gentemot alla mottagarna, kan ifrågasättas i sin helhet".

15 Enichem SpA har i sin ansökan gjort gällande att en avsevärd tid förflutit från det att beslutet fattades till dess att det delgavs, och att det därmed skulle kunna vara så att den delgivna och offentliggjorda texten inte överensstämmer med den beslutade texten, vilket skulle medföra att det beslut som delgivits parterna är ogiltigt. Enichem SpA begär att domstolen skall ålägga kommissionen att förete den text på kommissionens arbetsspråk som utgjorde underlag vid fattandet av beslutet av den 21 december 1988. Enichem SpA gör dessutom gällande att beslutet hade fattats tidigare än upprättandet av det slutgiltiga protokollet från kommissionens utfrågning av sökandena, vilket hade upprättats först den 13 februari 1989. Sökanden understryker att varken den rådgivande kommittén, kommissionsledamöternas kollegium eller den för konkurrensfrågor ansvarige kommissionsledamoten följaktligen hade kunnat ta del av den slutgiltiga protokollstexten och att utfrågningen hos kommissionen således hade förlorat all betydelse.

16 Som svar på dessa argument konstaterar kommissionen i sin svarsinlaga och duplik först att talan i denna del saknar all grund och inte har något egentligt stöd. Därefter görs gällande att förslagen till beslut förelades kommissionsledamöternas kollegium på sex språk (engelska, franska, italienska, nederländska, spanska och tyska), att det av protokollet från kommissionens sammanträde nr 945 framgår att beslutet fattades på de tre språken engelska, franska och tyska och att kommissionsledamöternas kollegium uppdrog åt den för konkurrensfrågor ansvarige ledamoten att fatta beslutet på de andra officiella språken och att ett sådant bemyndigande är förenligt med artikel 27 i dess arbetsordning, vilket domstolen för övrigt har fastslagit i sin dom av den 23 september 1986, AKZO Chemie mot kommissionen, punkt 40 (5/85, Rec. s. 2585). Enligt kommissionen omfattar ett sådant bemyndigande med nödvändighet möjligheten att göra de nödvändiga språkliga anpassningarna. Efter överläggningarna i kommissionsledamöternas kollegium översattes beslutet till de tre officiella språk som ännu inte förelåg (danska, grekiska och portugisiska). Dessa översättningar förelades generalsekretariatet den 16 januari 1989 och samma dag förelades de olika versionerna av beslutet, som nu förelåg på vart och ett av gemenskapens officiella språk, juristlingvisterna för att säkerställa överensstämmelsen mellan de olika språkversionerna. Dessa harmoniseringsarbeten avslutades i slutet av januari 1989. Kommissionen har uppgett att den, om rätten så önskar, kan ge in de dokument den hänvisar till i sin svarsinlaga. Den tillade att delegationen inte gjordes till P. Sutherland personligen, utan till den för konkurrensfrågor ansvarige kommissionsledamoten.

17 Under dessa omständigheter och med hänsyn till de olika skriftliga argumenten har rätten för att besvara de invändningar som sökandena anfört, funnit det nödvändigt att jämföra den rättsakt som delgivits sökandena och offentliggjorts i Europeiska gemenskapernas officiella tidning med den antagna rättsakten och har med tanke på de bevis som kommissionen själv erbjudit, inom ramen för sin utredningsbehörighet (domstolens ovannämnda dom av den 23 september 1986) den 11 juli 1991 som en processledningsåtgärd ålagt kommissionen att framlägga dels protokollet från kommissionens sammanträde, dels den beslutstext som antogs av kommissionsledamöternas kollegium.

18 I bilagorna IV och V till sitt svar på rättens processledningsåtgärder, registrerat på förstainstansrättens kansli den 12 september 1991, har kommissionen förebringat dels sidorna 41-43 i protokollet, avfattat på franska, från sammanträde nr 945 i kommissionsledamöternas kollegium den 21 december 1988, COM(88) PV 945 (bilaga IV), dels tre utkast till beslut daterade den 14 december 1988 och avfattade på engelska, franska och tyska, C(88) 2497 (bilaga V).

19 Därefter inlämnade BASF AG den 24 oktober 1991 ett dokument i vilket sökanden förklarade sig vidhålla sina skriftliga anmärkningar och förbereda ett förenklat muntliga förfarande. Detta dokument, som delgavs svaranden den 29 oktober 1991, innehöll en bilaga med en jämförande uppställning av vissa bristande överensstämmelser som BASF AG hade konstaterat, mellan den version av beslutet som delgivits sökanden och det utkast till beslut av den 14 december 1988 i tysk version som förebringats den 12 september 1991.

B - Parternas argumentation under den muntliga förhandlingen, som föranledde rätten att besluta om bevisupptagning den 19 november 1991

20 I sitt gemensamma muntliga inlägg den 18 november 1991 anförde samtliga företag, utom Shell International Chemical Company Ltd och Montedison SpA, som inte deltog i den gemensamma framställningen, att man måste skilja mellan två olika slags fel som beslutet var behäftat med.

21 Företagen har för det första gjort gällande att den delgivna rättsakten saknar laglig grund vad gäller de versioner som avfattats på italienska och nederländska, eftersom det framgår av de dokument som kommissionen framlade den 12 september 1991 att bara den för konkurrensfrågor ansvarige kommissionsledamoten hade antagit dessa versioner av den klandrade rättsakten. Artikel 27 i kommissionens arbetsordning av den 31 januari 1963, tillfälligt i kraft genom artikel 1 i beslut av den 6 juli 1967 (nedan kallad "kommissionens arbetsordning") i sin ändrade lydelse enligt kommissionens beslut 75/461/Euratom, EKSG, EEG av den 23 juli 1975 (EGT L 183, s. 63, fransk version; vid översättningen fanns ingen svensk version att tillgå), där det första stycket rör delegation som kan göras till kommissionens ledamöter, utgör enligt sökandena dock inte någon laglig grund i detta avseende. Sökandena har under det muntliga förfarandet bl.a. hävdat att kommissionens handlingssätt strider mot artikel 12 första och andra styckena i kommissionens arbetsordning, eftersom beslutet, i avsaknad av ett beslut fattat på italienska och nederländska, inte var "förseglat" med ordförandens och generalsekreterarens underskrifter. Slutligen har sökandena under denna punkt hävdat att efterlevnaden av artikel 12 i kommissionens arbetsordning utgör ett väsentligt formkrav, vars åsidosättande enligt artiklarna 173 och 174 i fördraget skall medföra att beslutet ogiltigförklaras.

22 Företagen har för det andra gjort gällande att det föreligger bristande överensstämmelser mellan samtliga rättsakter som delgivits sökandena och de dokument som kommissionen framlagt den 12 september 1991 och som den själv betecknar som det fattade beslutet. Med undantag för sådana rättelser som avser syntax och stavning har sökandena noterat tre viktiga ändringar. Det rör sig om tillägg som har gjorts på sidan 6 i den delgivna rättsakten och som avser de tyska företagen, tillägg av ett nytt stycke på sidan 24 i den delgivna rättsakten på tyska (sidan 22 i den delgivna rättsakten på engelska och sidan 23 i den på franska delgivna rättsakten) samt andra ändringar i den tyska versionen av beslutet. Företagen hänvisar i synnerhet till domstolens ovannämnda dom av den 23 februari 1988 och åberopar att det är absolut förbjudet att göra ytterligare ändringar i rättsakter som har varit föremål för beslut och som antagits av den behöriga myndigheten. De har dessutom hävdat att förtroendet för gemenskapens institutioner rubbas om inte dessa rättsprincipers okränkbarhet förbehållslöst garanteras.

23 I sitt svar samma dag på denna framställning, erbjöd sig kommissionen, utan att bestrida att ett nytt stycke tillagts i punkt 27 i motiveringen till den delgivna rättsakten, att visa att detta tillägg var tillåtet genom att hänvisa till ett protokoll från ett särskilt sammanträde mellan kommissionsledamöternas kanslichefer den 19 december 1988. Kommissionen uppgav dock att den, med tanke på den konfidentiella information protokollet innehöll, inte kunde förebringa detta. Rätten föreslog kommissionen att antingen avstå från att hänvisa till ett dokument som sökandena inte kunde få del av, eller redogöra för dokumentets innehåll utan att förebringa detta.

24 Kommissionen valde det sistnämnda alternativet och sökandena förklarade, efter redogörelsen för innehållet i detta dokument, att de inte var helt nöjda med kommissionens svar, eftersom de inte hade kännedom om det omtvistade dokumentet, som i deras ögon var av stor betydelse. De frågade dessutom kommissionen om beslutet hade bestyrkts i enlighet med artikel 12 i kommissionens arbetsordning. De förklarade även att de protokollsutdrag som framlagts inte utgjorde ett tillräckligt svar på rättens fråga. Slutligen begärde de att få se texten till det beslut som hade undertecknats av kommissionens ordförande och generalsekreterare.

25 Kommissionen meddelade i sin muntliga inlägg den 19 november 1991 att den bara kunde framlägga andra dokument än de som redan fanns tillgängliga hos rätten, om rätten beslutade om detta. Under dessa omständigheter förelade rätten, genom beslut av den 19 november 1991, kommissionen att "senast den 22 november 1991 kl. 12 inge (en) vidimerad kopia av beslutet av den 21 december 1988 om ett förfarande angående tillämpning av artikel 85 i EEG-fördraget (IV-31 865, PVC; 89/190/EEG), som det antagits av kommissionsledamöternas kollegium vid sammanträde den 21 december 1988 och bestyrkts i enlighet med kommissionens arbetsordning, i de språkversioner detta beslut har fattats".

26 För verkställande av detta beslut framlade kommissionen den 21 november 1991

- sidorna 41-43 i protokollet från kommissionens sammanträde, som redan hade framlagts den 12 september 1991, vidimerade av kommissionens generalsekreterare (sidorna 2-4),

- kopior av utkasten till beslut av den 14 december 1988 på engelska, franska och tyska (sidorna 5-148), vidimerade av kommissionens generalsekreterare,

- ett dokument med referensnummer SEC(88) EGT 945, punkt 15, daterat den 19 december 1988, rubricerat "Note à l'attention de MM. les membres de la commission" (Not till kommissionens ledamöter) och vidimerat av kommissionens generalsekreterare (sidan 149),

- ett dokument "bilaga III" rubricerat "modifications to be included in point 27 - PVC, in point 34 - LDPE" (ändringar som skall införas i punkt 27 - PVC, i punkt 34 - LDPE) (sidan 150),

- ett dokument undertecknat av kommissionens generalsekreterare och med följande lydelse:

"I certify that the attached is a true copy of the decision of the Commission in case IV/31.865-PVC, as adopted by the Commission at its meeting of 21 December 1988.

The text of the decision comprises the attached documents:

1) pages 41 to 43 of the minutes of the Commission's meeting of 21 december 1988, COM(88) PV 945;

2) the following documents which were before the Commission at that meeting:

i) document C(88) 2497 of 14 december 1988, being a draft decision, in the three language versions (German, English, French) available to the Commission;

ii) a document entitled 'Modifications to be included in point 27 - PVC, in point 34-LDPE' and bearing the reference 'ANNEXE III', which was attached as Annexe III to document SEC(88) 2033 referred to in point 2 of the abovementioned Commission minutes, page 41, being the minutes of the special meeting of the Chefs de cabinet held on 19 December 1988."

("Jag intygar att bifogade kopia överensstämmer med kommissionens beslut i ärende IV/31.865 - PVC, på sätt det fattades av kommissionen vid sammanträde den 21 december 1988.

Beslutet består av följande dokument:

1) Sidorna 41-43 i kommissionens protokoll av den 21 december 1988, COM(88) PV 945.

2) Följande dokument, som hade förelagts kommissionen vid sammanträdet:

i) Dokument C(88) 2497 av den 14 december 1988, ett utkast till beslutet på de tre språk (engelska, franska och tyska) som kommissionen hade tillgång till.

ii) Ett dokument rubricerat 'Ändringar som skall införas i punkt 27 - PVC, i punkt 34 - LDPE' och med referensen 'Bilaga III', som var bifogat som bilaga III till dokument SEC(88) 2033, till vilket det hänvisas i punkt 2, sidan 41, i kommissionens ovannämnda protokoll och som utgör protokoll från kanslichefernas särskilda sammanträde den 19 december 1988.")

27 Svaranden har i rätten uppgivit att det, med tanke på den flyttning av kommissionens huvudkontor som pågick, inte var möjligt att, inom den tidsfrist som medgetts i ovannämnda beslut av den 19 november 1991, inge andra dokument än de som framlagts denna dag. En komplettering var dock möjlig till den 5 december 1991. Under dessa omständigheter beslutades det att "med tanke på de särskilda omständigheter som kommissionen åberopat (skulle) den i beslutet av den 19 november 1991 fastställda sista dagen för att inge en vidimerad kopia av kommissionens beslut av den 21 december 1988 uppskjutas till den 5 december 1991".

28 Den 5 december 1991 framlade kommissionen följande:

- Sidorna 41-43 i protokollet från sammanträde nr 945 i kommissionsledamöternas kollegium den 21 december 1988, tillsammans med "försättsbladet" till protokollet. Det framgår dels att sidorna 41-43 ingår i del I från mötet, för vilken protokollet omfattar 60 sidor, dels att protokollet godkändes av kommissionsledamöterna den 22 december 1988. Den första sidan är försedd med underskrifter av kommissionens ordförande och generalsekreterare. Kopian är vidimerad av kommissionens generalsekreterare och försedd med kommissionens stämpel.

- Ett intyg från kommissionens generalsekreterare David F. Williamson, daterat den 5 december 1991 och med följande lydelse:

"Pursuant to the Order of the Court of First Instance of 19 november 1991, I certify that the attached is a true copy of pages 41-43 of the authenticated minutes of the Commission's meeting of 19 december 1988, COM(88) PV 945, together with a copy of page 1 of those minutes, which bears the signatures of the President of the Commission and myself, in accordance with article 10 of the Commission's Rules of Procedure. These pages record the adoption by the Commission of the decision in Case IV/31.865 - PVC, which comprises this entry in the minutes, together with the documents before the Commission on that occasion and listed on page 41, of which certified copies were furnished to the Court on 21 november 1991."

(I enlighet med förstainstansrättens beslut av den 19 november 1991 intygar jag att bifogade kopia överensstämmer med sidorna 41-43 i det bestyrkta protokollet från kommissionens sammanträde den 19 december 1988, COM(88) PV 945, tillsammans med en kopia av sidan 1 i detta protokoll, försedd med underskrifter av kommissionens ordförande och mig, enligt artikel 10 i kommissionens arbetsordning. Dessa sidor rör fattandet av kommissionens beslut i ärende IV/31.865 - PVC, vilket omfattar denna del av protokollet samt de dokument som förelagts kommissionen vid detta tillfälle, vilka dokument förtecknas på sidan 41 och av vilka kopior tillställdes rätten den 21 november 1991.")

- Ett "följebrev" undertecknat av J. Currall, kommissionens rättstjänst, i egenskap av ombud, daterat den 5 december 1991 och med följande lydelse:

"In compliance with the Court's Order of 19 november 1991, please find enclosed a certified copy of the authenticated version of the minutes of the Commission's meeting of 21 december 1988, to be read with the other documents of which certified copies have already been supplied to the Court, the whole constituting the Commission's decision as adopted that day."

(I enlighet med rättens beslut av den 19 november 1991 bifogas en vidimerad kopia av den bestyrkta versionen av protokollet från kommissionens sammanträde den 21 december 1988, som tillsammans med de andra dokument som redan har tillställts rätten i form av vidimerade kopior utgör det beslut som kommissionen fattade den dagen.")

29 Slutligen anförde Montedison SpA i sin framställning den 10 december 1991 att bolaget med tanke på de nya upplysningar som framkommit under det muntliga förfarandet hade rätt att komplettera sina ursprungliga yrkanden. Montedison Spa ställde frågan till rätten om den klandrade rättsakten kunde anses vara en nullitet och om ansökan i så fall kunde upptas till prövning. I andra hand vidhöll Montedison SpA sina ursprungliga yrkanden.

Saken

30 Rätten konstaterar att sökandena i huvudsak har åberopat tre skilda grunder till stöd för sina yrkanden, nämligen åsidosättande av grundläggande rättigheter, åsidosättande av väsentliga formföreskrifter och att kommissionen har gjort en otillräcklig eller felaktig bedömning och rättslig rubricering av överträdelsen med hänsyn till artikel 85.1 i fördraget. En av dessa grunder avsåg de bristande överensstämmelserna mellan å ena sidan de beslut som fattades av kommissionsledamöternas kollegium och å andra sidan de rättsakter som delgavs sökandena och offentliggjordes i Europeiska gemenskapernas officiella tidning. Under det muntliga förfarandet kompletterades denna grund, till följd av kommissionens framställning och de dokument den framlagt, dels med en annan grund, som redan formulerats skriftligt av vissa sökande, gällande bristande behörighet hos den som hade utfärdat rättsakten, dels med en grund om rättsaktens nullitet.

31 Rätten finner att för att besvara de invändningar som sökandena anfört, skall först undersökas den åberopade grunden åsidosättande av principen om att ändring inte får ske i antagna rättsakter, därefter grunden bristande behörighet hos den som hade utfärdat rättsakten och slutligen invändningen om den klandrade rättsaktens nullitet. Rätten noterar att undersökningen av grunderna om utställarens bristande behörighet och rättsaktens nullitet under alla omständigheter är frågor som hör till rättsordningens grunder, vilka som sådana skall prövas på rättens eget initiativ.

A - Åsidosättande av principen om att ändring inte får ske i antagna rättsakter

32 Flera sökande har hävdat att den rättsakt som delgivits och offentliggjorts i Europeiska gemenskapernas officiella tidning uppvisade vissa avvikelser jämfört med den antagna rättsakten. Dessa avvikelser, som gick utöver rena grammatiska rättelser, innebär ett uppenbart åsidosättande av principen om att ändring inte får ske i antagna rättsakter, vilket gör det klandrade beslutet ogiltigt i sin helhet (se ovan punkterna 11-15).

33 Kommissionen har gjort gällande att dessa ändringar antingen var av ren syntaktisk eller grammatisk art eller berodde på de förslag som framfördes av kanslicheferna vid deras särskilda sammanträde den 19 december 1988. Till stöd för sina argument framlade kommissionen samtliga ovannämnda dokument (se ovan punkterna 16, 23, 26 och 28).

34 Rätten finner att det finns skäl att erinra om att domstolen genom ovannämnda dom av den 23 februari 1988 om värphöns, i fråga om ett direktiv som antagits av rådet och senare ändrats av tjänstemännen på rådets generalsekretariat, fastslog att motiveringen till en rättsakt utgör en väsentlig del av denna, eftersom den gör det möjligt för gemenskapsdomstolen att utöva sin prövningsrätt och för medlemsstaterna och de berörda medborgarna att få kännedom om de omständigheter under vilka gemenskapsinstitutionerna har tillämpat fördraget och att "följaktligen varken rådets generalsekreterare eller tjänstemännen på dess generalsekretariat har befogenhet att ändra motiveringen till rättsakter som rådet har godkänt" (punkterna 37 och 38). Denna slutsats grundandes även på en genomgång av rådets arbetsordning, som förbjuder sådana ändringar. På dessa grunder ogiltigförklarade domstolen det omtvistade direktivet.

35 Principen om att ändring inte får ske i en rättsakt som har antagits av den behöriga myndigheten är av stor betydelse för rättssäkerheten och den rättsliga stabiliteten i gemenskapens rättsordning, både för gemenskapsinstitutionerna och de rättssubjekt vars rättsliga och materiella situation påverkas av beslut av dessa institutioner. Endast ett strikt iakttagande av denna princip kan säkerställa att rättsakten, sedan den blivit antagen, bara kan ändras under iakttagande av de föreskrivna behörighets- och procedurreglerna och att den delgivna eller offentliggjorda rättsakten följaktligen är en exakt kopia av den antagna akten och därmed tillförlitligt återspeglar den behöriga myndighetens vilja.

36 I förevarande fall konstaterar rätten för det första att de dokument som kommissionen framlade den 12 september 1991 som svar på ovannämnda processledningsåtgärd av den 11 juli 1991, liksom även de dokument som framlades under det muntliga förfarandet den 21 november 1991 och 5 december 1991 och som behandlats ovan (se punkterna 26 och 28), visar att de tre utkast av den 14 december 1988 som förelades kommissionsledamöternas kollegium för övervägande, uppvisar vissa avvikelser från de rättsakter som delgavs sökandena och offentliggjordes i Europeiska gemenskapernas officiella tidning. Rätten konstaterar även att svaranden i princip inte bestrider dessa avvikelser, men anser att vissa avvikelser är obetydliga eller att vissa andra kan förklaras av den omständighet, som framgår av Williamsons och Curralls intyganden av den 21 november och 5 december 1991 och som behandlats ovan (punkterna 26 och 28), att de beslut som kommissionsledamöternas kollegium fattat är ett resultat av en sammanställning av de tre utkasten, protokollet från kommissionens sammanträde nr 945 och protokollet från kanslichefernas sammanträde den 19 december 1988, med det ändringsförslag detta innehöll, samt de andra dokumenten som kommissionen framlagt.

37 Rätten konstaterar för det andra att kommissionen, enligt ordalydelsen i protokollet från sammanträde nr 945 i kommissionsledamöternas kollegium, efter det att P. Sutherland, den för konkurrensfrågor ansvarige kommissionsledamoten den 21 december 1988, förelagt kollegiet vissa utkast till beslut benämnt C(88) 2497, samma dag

- beslutade att de 14 företagen i PVC-ärendet hade överträtt artikel 85 i fördraget, fastställde de bötesbelopp som skulle åläggas företagen och godkände principen att ålägga företagen att upphöra med överträdelsen,

- fattade beslut i ärende IV-31.865 PVC på vart och ett av de tre språken engelska, franska och tyska, som var giltiga i förhållande till vissa sökande, vilka beslut är återgivna i ovannämnda dokument C(88) 2497,

- bemyndigade den för konkurrensfrågor ansvarige kommissionsledamoten att anta beslutstexten på gemenskapens övriga officiella språk,

- fick kännedom om kommissionsledamöternas kanslichefers behandling av ärendet vid deras särskilda sammanträde och veckomöte den 19 december 1988.

38 Med hänsyn till dessa faktiska omständigheter skall rätten göra den rättsliga bedömningen av grunden om åsidosättande av principen om att ändring inte får ske i antagna rättsakter. Vid denna bedömning är det nödvändigt att skilja på den text som beslutats på tyska och den text som beslutats på alla de andra giltiga språken.

1. Ändringarna i den beslutstext som antagits på tyska

39 Vad gäller det beslut som fattades av kommissionsledamöternas kollegium den 21 december 1988, på tyska, framgår det av en jämförande undersökning av det utkast till beslut av den 14 december 1988 som enligt protokollet från sammanträde nr 945 antogs av kommissionsledamöternas kollegium, och det beslut som delgavs och offentliggjordes, att det delgivna och offentliggjorda beslutet har undergått ett flertal ändringar efter antagandet. Denna jämförande undersökning bekräftar att den förteckning över avvikelser som BASF AG framlade den 24 oktober 1991 är riktig, vilket för övrigt inte har bestritts av kommissionen, som har nöjt sig med att påpeka att det rör sig om obetydliga ändringar.

40 Jämförelsen mellan de tre utkasten av den 14 december 1988, avfattade på engelska, franska och tyska, och enligt protokollet från sammanträde nr 945 antagna av kommissionen den 21 december 1988, visar nämligen att det beslut som fattades på tyska uppvisade betydande avvikelser av annat slag än rent grammatiska eller syntaktiska ändringar, dels från det beslut som antogs på engelska och franska, dels från det delgivna och offentliggjorda beslutet. Även om ändringarna i den rättsakt som antogs på tyska av kommissionsledamöternas kollegium hade till syfte att harmonisera de texter som delgivits och offentliggjorts på de olika giltiga språken, är dessa ändringar icke desto mindre rättsstridiga, eftersom de har gjorts efter rättsaktens antagande, eftersom en del av ändringarna går vida utöver vad som är rena rättelser av stavning eller syntax och eftersom de kränker principen om att ändring inte får ske i rättsakter som har beslutats av den behöriga myndigheten.

41 Bland de noterade avvikelserna, såväl i den jämförande förteckning som BASF AG upprättat som i sökandenas gemensamma muntliga inlägg och i de muntliga inläggen från Wacker Chemie GmbH och Hoechst AG, finns det nämligen flera som inte kan betraktas som rena rättelser av syntax eller stavning:

- Sidan 6, punkt 7 fjärde stycket (hänvisningarna görs till den antagna tyska version av utkastet till beslut av den 14 december 1988 som kommissionen framlade den 12 september 1991): Utkastet av den 14 december 1988 innehåller varken fotnot 2 "Jedenfalls wurden sowohl Hüls als auch Hoechst von ICI und BASF als Sitzungsteilnehmer identifiziert" ("I varje fall har ICI och BASF uppgivit att både Hüls och Hoechst deltog i mötena") eller meningen "Hoechst als der einzige andere in Frage kommende Hersteller war nur ein unbedeutender PVC-Produzent" ("Hoechst som var den enda andra möjliga tillverkaren, var bara en mindre PVC-producent"), vilka har lagts till i den delgivna och offentliggjorda rättsakten.

- Sidan 17, punkt 21 första stycket: Frasen "Die Unternehmen streiten offensichtlich nicht ab" ("Företagen bestrider uppenbarligen inte") i utkastet av den 14 december 1988 har i den delgivna och offentliggjorda rättsakten ersatts med "Die Unternehmen bestreiten zwar nicht" ("Företagen bestrider visserligen inte").

- Sidan 32, punkt 42 första stycket: Hänvisningen till en "rationaliseringsprocess" i utkastet av den 14 december 1988 finns inte med i den delgivna och offentliggjorda rättsakten, vilket framgår av en jämförelse mellan den antagna texten ("Die europäische Petrochemie-Industrie einschließlich des PVC-Sektors hat in dem von dieser Entscheidung erfaßten Zeitraum einen grundlegenden Umstrukturierungs- und Rationalisierungsprozeß durchlaufen, der von der Kommission unterstützt worden ist"; "Den europeiska petrokemiska industrin, PVC-branschen inbegripen, genomgick under den period som beslutet omfattar en genomgripande omstrukturering och rationalisering, som stöddes av kommissionen") och den delgivna och offentliggjorda texten ("Die europäische Petrochemie-Industrie einschließlich des PVC-Sektors hat in dem von dieser Entscheidung erfaßten Zeitraum einen grundlegenden Umstrukturierungsprozeß durchlaufen, der von der Kommission unterstützt worden ist"; "Den europeiska petrokemiska industrin, PVC-branschen inbegripen, genomgick under den period som omfattas av beslutet en genomgripande omstrukturering, som stöddes av kommissionen").

42 Eftersom dessa ändringar dels är gjorda efter det att rättsakten antagits den 21 december 1988, dels inte är rent ortografiska eller syntaktiska, måste de ha gjorts av någon som inte var behörig att göra detta. Därmed har principen om att ändring inte får ske i den rättsakt som antagits av kommissionsledamöternas kollegium åsidosatts, och det saknas skäl att undersöka vilken omfattning, betydelse eller väsentlig karaktär dessa ändringar har, vilket också framgår av domstolens ovannämnda dom av den 23 februari 1988.

2. Ändringar som gjorts i alla de av kommissionsledamöternas kollegium fattade besluten den 21 december 1988 enligt protokollet från sammanträde nr 945

43 Det framgår av bevisningen att, förutom ovanstående ändringar som endast berör den på tyska delgivna och offentliggjorda akten, har vissa ändringar i de rättsakter som delgivits sökandena och offentliggjorts i Europeiska gemenskapernas officiella tidning avsett samtliga versioner som enligt protokollet från sammanträde nr 945 antogs den 21 december 1988 på engelska, franska och tyska. Dessa ändringar rör både rättsakternas motivering och själva beslutet.

a) Ändringen i motiveringen till de delgivna och offentliggjorda rättsakterna

44 Vad beträffar ändringarna i motiveringen till de enligt protokollet från sammanträde nr 945 antagna rättsakterna konstaterar rätten att det i punkt 27 i motiveringen till de antagna rättsakter som offentliggjordes i Europeiska gemenskapernas officiella tidning förekommer ett helt nytt fjärde stycke, vilket i vissa av de giltiga språkversionerna tydligt framgår av den annorlunda typografiska utformningen av detta stycke i den rättsakt som delgivits. Denna typografiska skillnad är särskilt uppenbar i exempelvis den italienska versionen och den bestrids inte av kommissionen, enligt vad som framkommit under det muntliga förfarandet. Det nya stycket gäller frågan om huruvida kommissionen i ett fall som det förevarande, där ett förfarande som inletts enligt artikel 85 i EEG-fördraget gäller flera företag, gentemot de andra företagen som berörs av samma förfarande, kan tillmötesgå ett företags önskan att avstå från sekretessen vad gäller upplysningar om företaget, eller om hänsynen till allmän ordning hindrar kommissionen från att i ett sådant fall tillmötesgå denna begäran från det företag som omfattas av sekretessen. Kommissionen har tagit upp detta känsliga och kontroversiella problem på sidan 52 i sin artonde rapport om konkurrenspolitiken.

45 Enligt det infogade stycket i de delgivna besluten "skall [det] påpekas att företagens avstående från sekretessen vad gäller deras affärsdokument är underordnat det allmänna intresset av att konkurrenterna inte informeras om varandras verksamhet och affärspolicy på ett sådant sätta att konkurrensen mellan dem begränsas". Däremot innehåller inte beslutet, som det offentliggjordes i den tyska versionen i Europeiska gemenskapernas officiella tidning, negationen i meningens tredje sats, utan föreskriver att allmänintresset kräver att konkurrenterna skall informeras om varandras affärsverksamhet- och policy.

46 Av protokollet från kommissionens sammanträde den 21 december 1988, som framlades för rätten den 12 september, 21 november och 5 december 1991, framgår att även om det är klart att kommissionen enligt själva ordalydelsen i protokollet från sammanträde nr 945 antog de utkast av den 14 december 1988, vilka i de tre giltiga och antagna språkversionerna inte innehöll det omtvistade stycket, kan det konstateras att kommissionen fick kännedom om kanslichefernas undersökning av ärendet vid ett särskilt sammanträde den 19 december 1988. I detta hänseende konstaterar rätten att, även om kommissionen den 21 november 1991 har framlagt dokument som uppges vara vidimerade utdrag ur protokollet från kanslichefernas särskilda sammanträde den 19 december 1988, och även om det bland dessa handlingar i bilaga III förekommer ett dokument som på engelska och franska återger det omtvistade stycket, visar inte de framlagda dokumenten på något sätt att denna ändring har antagits eller föreslagits av kanslicheferna för att föreläggas kommissionsledamöternas kollegium för övervägande - vilket kommissionen också har medgett under det muntliga förfarandet.

47 Även om man antar att ändringen hade kunnat läggas fram för och föreslås kommissionsledamöternas kollegium under dess överläggning den 21 december 1988 - vilket under alla händelser inte kunde vara fallet vad gäller texten till det beslut som antogs på tyska, eftersom bilaga III, som visats ovan och som Hüls AG har hävdat under det muntliga förfarandet, bara är avfattad på engelska och franska - framgår det av själva ordalydelsen i protokollet från sammanträdet (se punkt 37) att kommissionsledamöternas kollegium, genom att anta de utkast av den 14 december 1988 som inte innehåller detta stycke, underförstått har varit överens om att inte anta ändringen. Följaktligen måste infogandet av ändringen i samtliga rättsakter som delgivits sökandena och offentliggjorts i Europeiska gemenskapernas officiella tidning ha skett efter den 21 december 1988 och utgör därför ett uppenbart åsidosättande av principen om att ändringar inte får ske i en rättsakt som antagits av den behöriga myndigheten. Detta tillägg i motiveringen till beslutet, som varken är av syntaktisk eller grammatisk art, påverkar därmed giltigheten av samtliga delgivna rättsakter, och av den rättsakt som offentliggjordes i Europeiska gemenskapernas officiella tidning, precis som domstolen har ansett i ovannämnda dom av den 23 februari 1988. Det är därvid inte nödvändigt att undersöka om ändringen är väsentlig, vilket för övrigt är ostridigt.

b) Ändringen i själva beslutet i de delgivna och offentliggjorda rättsakterna

48 För det andra, vad beträffar ändringarna i själva beslutsdelen noterar rätten, vilket BASF AG har hävdat och vilket även har understrukits i företagens gemensamma muntliga inlägg, att den hänvisning i artikel 1 i själva besluten som delgivits samtliga sökande och offentliggjorts i Europeiska gemenskapernas officiella tidning, till att Société artésienne de vinyle SA tillhör koncernen Entreprise chimique et minière ("EMC-koncernen") som förekommer i utkasten av den 14 december 1988, som enligt protokoll nr 945 antogs av kommissionsledamöternas kollegium den 21 december 1988, inte finns med i de rättsakter som delgivits sökandena och offentliggjorts i Europeiska gemenskapernas officiella tidning.

49 Eftersom ändringar i motiveringen till ett beslut kan karakteriseras som brister som kan påverka hela det ändrade beslutets lagenlighet, vilket EG-domstolen har ansett, då sådana ändringar dels tenderar att undergräva den avsedda verkan av artikel 190 i fördraget, dels i materiellt hänseende påverkar det resonemang som ligger till grund för själva beslutet, utgör varje ändring i själva beslutsdelen av en sådan rättsakt en sådan brist i ännu högre grad. Ändringar i själva beslutet påverkar nämligen direkt räckvidden av de skyldigheter som kan åläggas rättssubjekten genom den ändrade rättsakten, eller tvärtom räckvidden av de rättigheter de erhåller genom den ändrade rättsakten. I förevarande fall kan en sådan ändring påverka det sätt på vilket ansvar utkrävs för den påstådda överträdelsen, och även medföra att de ålagda böterna övervältras på någon annan. Sådana ändringar i själva beslutsdelen av den antagna rättsakten bör därför betraktas som ett särskilt allvarligt och uppenbart åsidosättande av principen om att ändringar inte får ske i antagna rättsakter, vilket utgör en av grunderna för rättssäkerheten i gemenskapsrätten.

50 Den hållning som domstolen intagit i ovannämnda dom av den 23 februari 1988 måste i ännu högre grad anses tillämplig när - som i förevarande fall - den ändrade rättsakten ålägger de som den riktar sig till böter och skyldigheter, eller när ändringen kan påverka bestämningen av den juridiska person som skall åläggas dessa skyldigheter. Detta är den nödvändiga konsekvensen av ovannämnda ändring i artikel 1 i själva beslutet, i vilka kommissionen med stöd av resonemanget i motiveringen fastställer den rättsliga rubriceringen av de omtvistade förhållandena enligt artikel 85 i EEG-fördraget och vilka företag som är skyldiga till överträdelser. En sådan ändring återverkar därför direkt och med nödvändighet på de andra artiklarna som, genom förelägganden och ekonomiska sanktioner samt genom att fastställa villkor för hur beslutets adressater kan fullgöra sina skyldigheter, med nödvändighet följer av artikel 1 i själva beslutsdelen av rättsakten, vilken i förevarande fall har varit föremål för ändring.

B - Bristande behörighet hos den som utfärdar rättsakten

51 Vissa sökanden har uttryckligen gjort gällande att den som har utfärdat de delgivna och offentliggjorda rättsakterna saknade behörighet. Wacker Chemie GmbH och Hoechst AG har hävdat att kommissionens svar på sökandenas invändning beträffande åsidosättande av principen om att ändringar inte får ske i antagna rättsakter, föranleder frågan om huruvida kommissionens ledamot med ansvar för konkurrensfrågor var behörig att fatta besluten på vissa av de giltiga språken. Dessa sökande har även noterat att P. Sutherlands mandat löpte ut den 5 januari 1989, medan beslutet, enligt kommissionens uppgifter, på de olika officiella språken inte tillställdes kommissionens generalsekretariat förrän den 16 januari 1989, dvs. elva dagar senare. Likaledes har Hüls AG under det muntliga förfarandet påpekat att P. Sutherland den 16 januari 1989 inte längre var ledamot av kommissionen.

52 Kommissionen har tvärtemot hävdat att kommissionsledamöternas kollegium antog rättsakterna enligt reglerna på tre av de giltiga språken och att artikel 27 i dess arbetsordning utgör rättslig grund för de beslut som fattades på italienska och nederländska, vilka således behörigen antagits av den för konkurrensfrågor ansvarige kommissionsledamoten, som var vederbörligen bemyndigad att göra detta av kollegiet. Kommissionen har härvid tillagt att P. Sutherlands uppdrag inte var personligt och att uppdraget hade givits till den för konkurrensfrågor ansvarige kommissionsledamoten.

53 Vid undersökning av den första grunden har det, som anförts ovan, visat sig att det föreligger en bristande överensstämmelse mellan de antagna rättsakterna å ena sidan och de delgivna och offentliggjorda rättsakterna å andra sidan och att dessa ändringar inte kan ha gjorts av kommissionsledamöternas kollegium, utan måste ha gjorts av någon annan efter det att de klandrade rättsakterna antagits. Det ankommer på rätten att i ljuset av detta undersöka sökandenas invändning vad gäller bristande behörighet hos den som har utfärdat de delgivna och offentliggjorda rättsakterna. Denna invändning, som under alla omständigheter rör grunderna för rättsordningen, består av två delar. Man bör nämligen skilja mellan den materiella behörigheten och behörighetens utsträckning i tiden hos den som har utfärdat de delgivna och offentliggjorda rättsakterna mot vilka sökandena har väckt talan.

1. Den för konkurrensfrågor ansvarige kommissionsledamotens materiella behörighet att anta de rättsakter som delgivits och offentliggjorts på italienska och nederländska

54 Enligt bestämmelserna i artikel 3 i rådets förordning nr 1 av den 15 april 1958 om vilka språk som skall användas i Europeiska ekonomiska gemenskapen (EGT 1958, 17, s. 385, fransk version; svensk specialutgåva, del 01, volym 01), senast ändrad genom punkt XVII i bilaga I till Anslutningsakten för Spanien och Portugal (EGT 1985, L 302, s. 242, nedan kallad "förordning nr 1 om vilka språk som skall användas i gemenskapen"), skall "skriftliga handlingar som någon av gemenskapens institutioner ställer till ... en person som lyder under en medlemsstats jurisdiktion ... avfattas på den statens språk". Enligt artikel 12 första stycket i kommissionens arbetsordning skall rättsakter som antas av kommissionen under ett sammanträde eller genom skriftligt förfarande på det eller de språk på vilka de är giltiga bestyrkas genom ordförandens och generalsekreterarens underskrifter.

55 Sammantaget framgår av dessa bestämmelser att då kommissionen, som i förevarande fall, avser att genom en enda rättsakt fatta ett beslut som är bindande för flera juridiska personer enligt olika språkversioner, skall beslutet avfattas på vart och ett av de språk på vilka det är giltigt, för att ett bestyrkande skall vara möjlig. I förevarande fall framgår det av själva ordalydelsen i protokollet från kommissionens sammanträde nr 945, godkänt den 22 december 1988, att kommissionsledamöternas kollegium inte fattade det klandrade beslutet på italienska och nederländska, vilka utgör de giltiga språken gentemot företagen Enichem SpA och Montedison SpA resp. NV Limburgse Vinyl Maatschappij, NV DSM och DSM Kunststoffen BV.

56 Enligt bestämmelserna i artikel 27 första stycket i kommissionens arbetsordning kan "kommissionen ..., under förutsättning att principen om dess kollegiala ansvar till fullo respekteras, bemyndiga sina ledamöter att på dess vägnar och under dess ansvar fatta beslut om klart definierade förvaltningsmässiga eller administrativa åtgärder".

57 Rätten anser i detta avseende att fattandet av ett beslut om tillämpning av artikel 85.1 i fördraget inte är en åtgärd av förvaltningsmässig eller administrativ karaktär i den mening som avses i ovannämnda bestämmelser i artikel 27 i kommissionens arbetsordning. Detta till skillnad från de åtgärder för processledning och bevisupptagning som kan komma i fråga under de administrativa förberedelserna av beslutet, såsom ett meddelande om anmärkningar (domstolens domar av den 14 juli 1972, ICI mot kommissionen, punkterna 16-19, i mål 48/69, Rec. s. 619, av den 17 oktober 1972, Cementhandelaren mot kommissionen, punkterna 10-14, i mål 8/72, Rec. s. 977 och av den 17 januari 1984, VBVB och VBBB mot kommissionen, i mål 43/82 och 63/82, Rec. s. 19), eller åtgärder som kan komma i fråga inom ramen för de allmänna befogenheter att företa undersökningar som tilldelats kommissionen genom förordning nr 17 (domstolens ovannämnda domar av den 23 september 1986, punkterna 28-40, och av den 17 oktober 1989, Dow Chemical Iberica mot kommissionen, punkterna 57-59, i mål 97/87, 98/87 och 99/87, Rec. s. 3181).

58 Det framgår nämligen vid en undersökning av ovannämnda bestämmelser i artikel 27 första stycket i kommissionens arbetsordning, tillsammans med andra stycket i samma artikel om delegation som kan göras till tjänstemän, att kommissionsledamöternas kollegium i förekommande fall kan delegera till en av sina ledamöter att fatta beslut enbart på de av gemenskapens officiella språk, angivna i artikel 1 i förordning nr 1 om vilka språk som skall användas i gemenskapen, som inte är giltiga, dvs. i förevarande fall danska, grekiska, portugisiska och spanska, eftersom de beslut som fattats på dessa fyra språk inte har någon rättsverkan och inte kan verkställas med tvång gentemot ett eller flera av de företag som angetts i själva beslutet.

59 Fattandet av beslut på det giltiga språket har en helt annan betydelse. Ett beslut där en överträdelse av artikel 85 i fördraget konstateras, där förelägganden utfärdas för flera företag och där de åläggs stora böter som kan tvångsindrivas, påverkar klart dessa företags rättigheter och skyldigheter liksom deras egendom. Detta kan inte betraktas som en åtgärd av ren administrativ eller förvaltningsmässig art, som kan företas inom ramen för en enskild kommissionsledamots befogenhet, utan att direkt åsidosätta den kollegialitetsprincip som ovannämnda artikel 27 uttryckligen åberopar.

60 Av det ovan anförda framgår att den rättsakt som antogs på italienska och nederländska av den för konkurrensfrågor ansvarige kommissionsledamoten i enlighet med det uppdrag som gavs åt honom vid överläggningarna den 21 december 1988, i varje fall har utfärdats av en obehörig myndighet.

2. Den för konkurrensfrågor ansvarige kommissionsledamotens behörighet vid den aktuella tidpunkten att anta rättsakter som delgivits sökandena och offentliggjorts i Europeiska gemenskapernas officiella tidning

61 Även om den för konkurrensfrågor ansvarige kommissionären, som ovan anförts, inte har befogenhet att ensam fatta ett beslut om tillämpning av artikel 85.1 i fördraget på de giltiga språken, har han utan tvivel befogenhet att underteckna kopior av en rättsakt som antagits av kommissionsledamöternas kollegium för att delges dem som rättsakten riktar sig till, enligt villkoren i artikel 12 tredje stycket i kommissionens arbetsordning. Det framgår dock i förevarande fall, både av kommissionens inlaga som av de förtydliganden den gjort under det muntliga förfarandet, att rättsaktens text på de olika språken, antingen det gäller de fem giltiga språken eller de fyra andra officiella språken, inte blev slutgiltigt fastställd och överlämnad till kommissionens generalsekretariat förrän den 16 januari 1989 - som då själv överlämnade den till juristlingvisterna för granskning, enligt villkoren i domstolens ovannämnda dom av den 23 februari 1988 - och att juristlingvisternas arbete avslutades i slutet av januari 1989.

62 Under dessa omständigheter konstaterar rätten att svaranden, i sitt svar på sökandenas bestämda påståenden, inte har kunnat visa att det förelåg en rättsakt som var klar att delges och offentliggöras förrän mellan den 16 och 31 januari 1989. De rättsakter som delgavs på vart och ett av de fem giltiga språken måste då anses ha antagits efter den 5 januari 1989, den dag då P. Sutherlands mandat löpte ut.

63 Följaktligen måste den maskinskrivna påskriften "På kommissionens vägnar, Peter Sutherland, ledamot av kommissionen" i slutet av de delgivna rättsakterna - även om den utan P. Sutherlands handskrivna namnteckning skulle kunna gälla som dennes underskrift - ha påförts antingen efter den dag då hans mandat löpte ut, eller före den 5 januari 1989, dvs. vid en tidpunkt då de rättsakter som delgivits och offentliggjorts inte förelåg. Det förhållandet att P. Sutherland den 5 januari 1989 undertecknade ett följebrev till rättsakter ställda till sökandena som ännu inte var slutgiltigt antagna, saknar rättslig betydelse, eftersom detta följebrev inte ingår i den omtvistade rättsakten och inte har någon rättsverkan. Även det av kommissionen åberopade förhållandet att bemyndigandet gavs till den för konkurrensfrågor ansvarige kommissionsledamoten, och inte till P. Sutherland personligen, saknar betydelse för svaret på denna invändning. Även om svarandens argument kunde anses berättigat, skulle det nämligen då ha ålegat den för konkurrensfrågor ansvarige kommissionsledamot, som utsågs efter P. Sutherland och vars mandat började den 6 januari 1989, att underteckna rättsakterna under förutsättning att han var behörig att göra detta. Så var det inte i detta fall. Rätten konstaterar därför att de rättsakter som delgavs sökandena och offentliggjordes i Europeiska gemenskapernas officiella tidning den 17 mars 1989 måste ha utfärdats av en myndighet som saknar behörighet vid den aktuella tidpunkten.

64 Denna brist skulle bara kunna avhjälpas om svaranden kunde visa att bristen bara gäller den kopia som delgavs sökandena eller det exemplar som tillsändes publikationsbyrån för offentliggörande i Europeiska gemenskapernas officiella tidning, men att originalbeslutet var vederbörligen undertecknat av den behöriga myndigheten. I så fall skulle nämligen påståendet att den som undertecknade de delgivna och offentliggjorda rättsakterna saknade behörighet med fog kunna tillbakavisas. Endast genom att förete bevis som bekräftar den presumtion för giltighet som är knuten till gemenskapens rättsakter och som följer av de strikta formkraven för antagandet av rättsakter, skulle det i förevarande fall gå att undanröja den uppenbara bristande behörighet som gör det klandrade beslutet, på sätt det delgivits sökandena och offentliggjorts i Europeiska gemenskapernas officiella tidning, ogiltigt. Av skäl som anges nedan kan rätten inte annat än konstatera att svaranden, som har medgivit att man inte kan framlägga en bestyrkt originalversion av den omtvistade rättsakten, i förevarande fall inte har kunnat framlägga något sådant bevis.

65 Av det ovan anförda följer att alla de brister som rättsakten enligt ovan är behäftad med, dvs. de ändringar som har gjorts i motiveringen och i själva beslutet efter det att kommissionsledamöternas kollegium enligt protokoll nr 945 antagit rättsakten och den bristande behörigheten hos den som har utfärdat beslutet, borde medföra att det klandrade beslutet ogiltigförklaras på grund av bristande behörighet och åsidosättande av väsentliga formföreskrifter. I förevarande fall finner rätten dock att innan en sådan ogiltigförklaring av beslutet görs, bör sökandenas sista grund beträffande rättsaktens nullitet undersökas. Om den grunden visar sig vara befogad, skall nämligen sökandenas talan avvisas (domstolens dom av den 10 december 1957, Société des usines à tubes de la Sarre mot Haute Autorité, i mål 1/57 och 14/57, Rec. s. 201).

C - Rättsaktens nullitet

66 Under det muntliga förfarandet har sökandena i sitt gemensamma muntliga inlägg gjort gällande att artikel 12 i kommissionens arbetsordning har åsidosatts och att det följaktligen var omöjligt att kontrollera om den klandrade rättsakten var giltig (se punkterna 21 och 24). Atochem SA har inför rätten ställt frågan om det verkligen förelåg ett beslut fattat enligt reglerna i förevarande fall. BASF AG har ifrågasatt det klandrade beslutets existens. Wacker Chemie GmbH och Hoechst AG har under sin avslutande muntliga framställning kommit med invändningen, vilken Imperial Chemical Industries plc och Société artésienne de vinyle SA anslöt sig till, att kommissionen inte fattade något beslut den 21 december 1988, eftersom rättsakten varken blev undertecknad eller bestyrkt. Hüls AG var angelägna om att understryka dels att bolaget delgivits ett beslut som aldrig blivit fattat och som därför inte kan verkställas, dels att det bara finns en maskinskriven underskrift på beslutet, inte P. Sutherlands handskrivna namnteckning. Montesdison SpA har hävdat att det klandrade beslutet aldrig har existerat, eftersom det varken har fattats av kommissionsledamöternas kollegium eller den för konkurrensfrågor ansvarige kommissionsledamoten. Därefter har Montedison SpA uttryckligen förklarat sig vilja ändra sina yrkanden med tanke på de nya uppgifter som framkommit genom de handlingar som kommissionen förebringat och de förtydliganden den gjort. Sökanden begär framför allt att rätten skall ta ställning till det klandrade beslutets existens och om talan kan tas upp till prövning (se punkt 29). Slutligen har NV Limburgse Vinyl Maatschappij, NV DSM och DSM Kunststoffen BV åberopat att beslutet är en nullitet i förhållande till dem, med motiveringen att det saknades en nederländsk version av beslutet vid överläggningen den 21 december 1988.

67 Kommissionen har tvärtom gjort gällande att det beslut av den 21 december 1988 som fattades av kommissionsledamöternas kollegium enligt ovan angivna intyg (se punkterna 26 och 28) av den 21 november och 5 december 1991 har sin grund i en sammanställning av utkasten till beslut av den 14 december 1988, protokollet från kommissionens sammanträde nr 945 och de dokument betecknade protokoll från kanslichefernas särskilda möte den 19 december 1988. Kommissionen har även hävdat att sökandenas talan om åsidosättande av artikel 12 i dess arbetsordning inte kan prövas i den delen. Den har vidare gjort gällande att de rättsakter som delgavs sökandena i varje fall skall betraktas som original av den antagna rättsakten. Slutligen har kommissionen under det muntliga förfarandet hävdat att kommissionsledamöternas kollegium vid sin överläggning den 21 december 1988 antog "saken", "huvudinnehållet" och "kärnan" i beslutet och att de delgivna rättsakterna skall anses överensstämma med upphovsmannens vilja.

68 Rätten vill först påpeka att gemenskapsdomstolen, med ledning av de principer som gäller i de nationella rättsordningarna, skall förklara en rättsakt som är behäftad med särskilt grova och uppenbara fel vara en nullitet (om begreppet nullitet i fråga om gemenskapens rättsakter se domstolens ovannämnda dom av den 10 december 1957, Société des usines à tubes de la Sarre mot Haute Autorité, och domar av den 21 februari 1974, Kortner mot rådet, kommissionen och parlamentet, i mål 15/73-33/73, 52/73, 53/73, 57/73-109/73, 116/73, 117/73, 123/73, 132/73 och 135/73-137/73, Rec. s. 177, av den 26 februari 1987, Consorzio Cooperative d'Abruzzo mot kommissionen, i mål 15/85, Rec. s. 1005, av den 30 juni 1988, kommissionen mot Grekland, i mål 226/87, Rec. s. 3611, samt förstainstansrättens dom av den 27 juni 1991, Valverde Mordt mot domstolen, i mål C-156/89, Rec. s. II-407). Denna invändning rör rättsordningens grunder och kan som sådan åberopas av parterna under förfarandet utan tidsbegränsning och skall tas upp på eget initiativ av domstolen. Domstolen fastslog i sin ovannämnda dom av den 26 februari 1987 att "liksom enligt de olika medlemsstaternas nationella rätt, skall en administrativ rättsakt presumeras vara giltig, även om den är behäftad med fel, ända till dess att den har ogiltigförklarats eller i vederbörlig ordning återkallats av den institution som utfärdat densamma. Om en rättsakt förklaras vara en nullitet kan den även efter utgången av tidsfristen för väckande av talan förklaras sakna all rättsverkan. Av uppenbara rättssäkerhetsskäl måste därför nullitetsförklaring ... vara förbehållen rättsakter som är behäftade med särskilt grova och uppenbara brister". Det bör undersökas om den klandrade rättsakten i förevarande fall är behäftad med särskilt grova och uppenbara brister i den mening som avses i domstolens ovannämnda dom av den 26 februari 1987, och därmed föranleder att rätten förklarar den vara en nullitet.

69 Rätten erinrar om att den med anledning av invändningarna om bristande överensstämmelser mellan den antagna rättsakten och den delgivna och offentliggjorda rättsakten och med anledning av sökandenas tillräckligt understödda påståenden (se punkterna 11-15) har begärt, först genom den processledningsåtgärd som beslöts den 11 juli 1991 och sedan genom ovannämnda beslut av den 19 november 1991, att svaranden skulle förebringa det fattade beslutet i dess ursprungliga utformning, vederbörligen bestyrkt enligt föreskrifterna i kommissionens arbetsordning (se punkterna 17 och 25).

70 Som svar på dessa åtgärder för processledning och bevisupptagning ingav kommissionen ovannämnda tre utkast till beslut daterade den 14 december 1988 och avfattade på engelska, franska och tyska samt två protokollsutdrag (se punkterna 18, 26 och 28). Som det visade sig under det muntliga förfarandet, bekräftar genomgången av dessa dokument att, förutom de framlagda protokollen, var det följebrev av den 5 januari 1989 som bifogades de beslut som delgavs sökandena, det enda dokumentet som var undertecknat av en ledamot av kommissionen. Kommissionen har även medgett detta, eftersom den själv har bekräftat att den inte kunde framlägga ett vederbörligen undertecknat och bestyrkt originalbeslut och eftersom texten i det klandrade beslutet, enligt de intyg som utfärdats den 21 november och 5 december 1991 av både kommissionens generalsekreterare och en ledamot av dess rättstjänst i egenskap av ombud (se punkterna 26 och 28), utgjordes av en sammanställning av de olika dokument som nämnts i det föregående.

1. Åsidosättande av artikel 12 i kommissionens arbetsordning

71 Enligt artikel 12 första stycket i kommissionens arbetsordning skall "rättsakter som antas av kommissionen under ett sammanträde ... på det eller de språk på vilka de är giltiga bestyrkas genom ordförandens och generalsekreterarens underskrifter". Sökandena har i sin inlaga av den 18 november 1991 med anledning av de dokument som svaranden förebringat gjort gällande att denna bestämmelse har åsidosatts.

72 Det förfarande för bestyrkande av rättsakterna som föreskrivs i dessa bestämmelser i kommissionens arbetsordning, som har sin rättsliga grund i artiklarna 15 och 16 i fusionsfördraget av den 8 april 1965, där det dessutom föreskrivs att arbetsordningen skall offentliggöras, är av stor betydelse för rättssäkerheten och stabiliteten i rättsförhållanden i gemenskapens rättsordning. Detta förfarande är det enda som garanterar att institutionens rättsakter är antagna av den behöriga myndigheten under iakttagande av fördragets formföreskrifter och dess tillämpningsföreskrifter, särskilt motiveringsskyldigheten enligt artikel 190 i fördraget. Genom att garantera att ändring inte sker i antagna rättsakter, som bara får ändras eller upphävas under iakttagande av dessa skyldigheter, möjliggörs för rättssubjekten, antingen de är fysiska eller juridiska personer, i medlemsstaterna eller andra gemenskapsinstitutioner, att vid varje tidpunkt och med säkerhet känna till den exakta omfattningen av sina rättigheter och skyldigheter samt skälen till att kommissionen har fattat ett beslut riktat till dem.

FORTS. AV DOMSKÄL UNDER DOK.NR: 689A0079.1

73 Domstolen har därför nyligen erinrat om att inom områden där kommissionen, såsom inom konkurrensrätten, skall göra komplicerade ekonomiska bedömningar och förfogar över ett stort utrymme för skönsmässig bedömning "bör dock särskilt stor vikt läggas vid att de garantier som tillhandahålls av gemenskapens rättsordning i fråga om administrativa förfaranden uppfylls. Dessa garantier innebär bl.a. ... att beslutet skall vara tillräckligt motiverat", och denna skyldighet är i sig ett nödvändigt villkor för att domstolen verkligen skall kunna utöva sin prövningsrätt (domstolens dom av den 21 november 1991, Technische Universität München, i mål C-269/90, Rec. s. I-5469). Följaktligen medför varje administrativt förfarande för utarbetande och antagande av rättsakter som gör det möjligt att i efterhand göra ändringar i motiveringen till en antagen rättsakt, ett direkt åsidosättande av dessa grundläggande principer.

74 Detta är skälet till att det i artikel 12 andra stycket i kommissionens arbetsordning föreskrivs att "dessa rättsakter skall bifogas protokollet från det sammanträde vid vilket anteckning gjordes om deras antagande". Denna skyldighet är av avgörande betydelse, eftersom den garanterar att den bestyrkta rättsakten överensstämmer med den antagna rättsakten och att ändring följaktligen inte kan ske i rättsakten, eftersom protokollet från sammanträdet enligt artikel 10 i samma arbetsordning skall godkännas av kommissionsledamöternas kollegium vid nästa sammanträde. Godkännandet av protokollet garanteras i sin tur enligt samma bestämmelser genom bestyrkande, som görs av kommissionens ordförande och generalsekreterare genom att de förser rättsakten med sin namnteckning respektive kontrasignatur. Det är bara genom en jämförelse av den av kommissionsledamöternas kollegium antagna och med ordförandens och generalsekreterarens underskrifter vederbörligen bestyrkta rättsakten, med det protokoll från kommissionens sammanträde där antagandet av rättsakten är infört, som det är möjligt att med säkerhet få kännedom om rättsaktens materiella existens och dess innehåll, liksom visshet om att rättsakten till fullo överensstämmer med kollegiets vilja.

75 För det första bevisar bestyrkandet av rättsakten med säkerhet dess existens och innehållets exakta överensstämmelse med den rättsakt som antagits av kommissionsledamöternas kollegium. För det andra gör dateringen samt ordförandens och generalsekreterarens underskrifter det möjligt att försäkra sig om att den som har utfärdat rättsakten är behörig. För det tredje gör bestyrkandet rättsakten verkställbar och därmed är dess fulla införlivande i gemenskapens rättsordning säkerställt.

76 Alla dessa stränga formföreskrifter för utarbetande, antagande och bestyrkande av rättsakter är nödvändiga för att garantera rättsordningens stabilitet och rättssäkerheten för dem som är underkastade gemenskapsinstitutionernas rättsakter. En sådan formalism är absolut nödvändig för att bevara en rättsordning som bygger på normhierarki. Därmed garanteras på samma gång legalitetsprincipen, rättssäkerhetsprincipen och principen om god förvaltning (domstolens domar av den 5 december 1963, Lemmerz mot Haute Autorité, i mål 53/63 och 54/63, Rec. s. 487, och Usines Émile Henriot mot Haute Autorité, i mål 23/63, 24/63 och 52/63, Rec. s. 439). Varje åsidosättande av dessa regler skulle skapa ett i grunden osäkert system, där man bara skulle ha en ungefärlig kännedom om vilka rättssubjekt som var underkastade institutionernas rättsakter, omfattningen av deras rättigheter och skyldigheter och vem som har utfärdat rättsakterna, varmed själva den rättsliga kontrollen genom domstolsprövning skulle äventyras. Därför har domstolen i dom av den 23 februari 1988, Förenade kungariket mot rådet om ämnen med hormonell verkan (68/86, Rec. s. 855), eller i ovannämnda dom av samma datum om värphöns, erinrat om att institutionernas arbetsordningar har bindande verkan: "Reglerna för beslutsprocessen inom gemenskapens institutioner har fastställts genom fördraget och det står varken medlemsstaterna eller institutionerna själva fritt att bestämma dessa."

77 Dessa principer bekräftas till fullo av domstolens fasta rättspraxis, enligt vilken fysiska eller juridiska personer kan åberopa åsidosättande av en gemenskapsinstitutions arbetsordning till stöd för sina yrkanden riktade mot en rättsakt som denna institution har utfärdat (se härom ett flertal domarna om gemenskapsrättsliga tvister som rör personalmål: den 9 juni 1964, Bernusset mot kommissionen, i mål 94/63 och 96/63, 587, den 17 december 1981, Bellardi Ricci mot kommissionen, i mål 178/80, Rec. s. 3187, den 4 februari 1987, Bouiteller mot kommissionen, i mål 324/85, Rec. s. 529, vad gäller enbart kommissionens arbetsordning. Se även inom andra områden av gemenskapsrättsliga tvister domarna av den 29 oktober 1980, Roquette Frères mot rådet, punkt 36, i mål 138/79, Rec. s. 3333, av den 30 juni 1988, CIDA mot rådet, i mål 297/86, Rec. s. 3531 och av den 11 oktober 1990, FUNOC mot kommissionen, i mål C-200/89, Rec. s. I-3669).

78 Kommissionen anförde under det muntliga förfarandet att domstolens dom av den 7 maj 1991, Nakajima All Precision mot rådet, punkterna 49 och 50 (C-69/89, Rec. s. I-2069) kunde tolkas så att gemenskapsinstitutionernas arbetsordningar inte har bindande verkan och att fysiska eller juridiska personer inte kan åberopa att de har åsidosatts. Detta argument kan inte godtas. Rätten anser nämligen att denna dom i själva verket skall tolkas så att man bland bestämmelserna i en institutions arbetsordning måste skilja mellan sådana bestämmelser vars åsidosättande inte kan åberopas av fysiska och juridiska personer, eftersom dessa bestämmelser bara rör institutionens interna arbetsformer som inte kan påverka personernas rättsliga ställning, och bestämmelser vars åsidosättande kan åberopas, eftersom de skapar rättigheter för dessa personer och har betydelse för deras rättssäkerhet, vilket är fallet med artikel 12 i kommissionens arbetsordning.

79 Vid bedömning av huruvida det uppdrag som gavs åt den för konkurrensfrågor ansvarige kommissionsledamoten den 5 november 1980 är giltigt, har domstolen i ovannämnda domar av den 23 september 1986 och 17 oktober 1989 förklarat att uppdraget omfattades av artikel 27 i kommissionens arbetsordning. Dessutom har kommissionen i förevarande fall själv i sin inlaga åberopat artikel 27 i sin arbetsordning för att motivera giltigheten av det uppdrag som gavs åt den för konkurrensfrågor ansvarige kommissionsledamoten. Eftersom kommissionens arbetsordning kan göras gällande, och har gjorts gällande gentemot sökandena, kan den även åberopas av dessa till stöd för deras yrkanden riktade mot ett beslut av kommissionen.

80 Rätten finner slutligen att när det som i förevarande fall gäller rättsakter som ålägger en ekonomisk sanktion, är begreppet verkställbar rättsakt enligt artikel 192 i fördraget av särskild betydelse. Det skall i detta avseende påpekas att ett beslut från en gemenskapsinstitution enligt artikel 189 är "till alla delar bindande för dem som det är riktat till" och, vilket uttryckligen framgår av de rättsakter som delgavs sökandena och offentliggjordes i Europeiska gemenskapernas officiella tidning, att de omtvistade besluten i sig själva är verkställbara, eftersom de ålägger en ekonomisk sanktion. Enligt artikel 192 första stycket i fördraget skall "beslut av ... kommissionen som medför betalningsskyldighet ... vara verkställbara".

81 Enligt andra stycket i samma artikel skall "verkställigheten ... följa de civilprocessrättsliga regler som gäller i den medlemsstat inom vars territorium den sker. Beslutet om att verkställighet skall ske skall bifogas avgörandet utan andra formaliteter än kontroll av avgörandets äkthet genom den nationella myndighet som varje medlemsstats regering skall utse för detta ändamål samt meddela kommissionen och domstolen". Det framgår av ordalydelsen i fördraget att sökandena kan åberopa åsidosättande av artikel 12 i kommissionens arbetsordning för att kontrollera rättsaktens äkthet i en talan vid en nationell domstol mot ett beslut av den behöriga nationella myndigheten om tvångsindrivning av det av kommissionen ådömda bötesbeloppet, enligt villkoren i ovan citerade artikel 192 andra stycket i fördraget. Av processekonomiska skäl och med tanke på en god förvaltning följer att sökandena har rätt att åberopa denna grund vid en tvist som hänskjuts till gemenskapsdomstolen enligt villkoren i artikel 173 i fördraget och som rör lagenligheten av ett beslut om en påföljd som kan bli föremål för tvångsindrivning. Härvidlag konstaterar rätten att eftersom bevisupptagningen har visat att ett bestyrkande av rättsakten i överensstämmelse med artikel 12 första stycket i kommissionens arbetsordning är omöjlig, kan inte det i fördragets artikel 192 andra stycket föreskrivna förfarandet för kontroll av beslutets äkthet, dvs. av den ursprungliga bestyrkta rättsakten, genomföras i förevarande fall.

82 Kommissionens argument under det muntliga förfarandet, enligt vilket sökandena inte skulle ha rätt att göra gällande att artikel 12 i kommissionens arbetsordning har åsidosatts, skall av ovan redovisade skäl ogillas.

83 Vad gäller det berättigade i sökandenas påståenden räcker det att konstatera att kommissionen själv har medgivit att den inte kunde framlägga en kopia av de ursprungliga rättsakterna som är bestyrkt enligt villkoren i arbetsordningen.

2. Betecknande av den klandrade rättsakten som "beslut" i den mening som avses i artikel 189 i fördraget

84 Eftersom det således är fastställt att de rättsakter som delgavs sökandena och offentliggjordes i Europeiska gemenskapernas officiella tidning inte kan vara bestyrkta enligt formföreskrifterna och därmed inte kan vara verkställbara, så att förfarandet enligt fördragets artikel 192 andra stycket kan tillämpas, uppkommer frågan om, enligt artikelns första stycke, de rättsakter som företetts i rätten i rättsligt hänseende kan betecknas som "beslut".

85 Enligt kommissionen, som under det muntliga förfarandet uttryckligen medgivit att den inte kunde framlägga ett exemplar av de klandrade besluten som var bestyrkt enligt villkoren i artikel 12 i arbetsordningen, skulle besluten, vilket framgår av ovan åberopade intyg av den 21 november och 5 december 1991, vara resultatet av en sammanställning av de utkast till beslut och utdrag ur protokoll som framlagts för rätten.

86 En sådan slutsats kan av principiella skäl och med hänsyn till de särskilda omständigheterna i förevarande fall inte godtas.

87 För det första utgör formkraven i samband med antagandet och bestyrkandet av gemenskapsinstitutionernas rättsakter en garanti som rör själva grunderna för gemenskapens rättsordning. Dessa formkrav garanterar att ändringar inte får ske i en rättsakt - förordning, direktiv eller beslut - som har införlivats i gemenskapens rättsordning och försäkrar att akten efter utställandet bara kan ändras eller upphävas under iakttagande av behörighets- och procedurreglerna, i synnerhet kollegialitetsprincipen. Bara de exakta och stränga formföreskrifterna i artikel 12 i kommissionens arbetsordning, enligt vilka antagna rättsakter skall bestyrkas och bifogas protokollet från det sammanträde vid vilket de har antagits, gör det möjligt att på ett obestridligt sätt kontrollera den exakta överensstämmelsen mellan det senare godkända sammanträdesprotokollet och den ursprungligen antagna och bestyrkta rättsakten. Följaktligen hindrar själva uppbyggnaden av artikel 12 i kommissionens arbetsordning att enbart utdrag ur protokoll i förening med oidentifierade utkast till beslut, skall kunna fungera som beslut.

88 För det andra påpekar rätten att genomgången av företedda handlingar inte gör det möjligt att godta kommissionens påstående att den vid sitt sammanträde den 21 december 1988, i form av en ändring i utkastet av den 14 december 1988, skulle ha antagit det fjärde stycket i punkt 27 i motiveringen till den delgivna och offentliggjorda rättsakten (se punkt 47).

89 I konsekvens härmed skulle endast framläggandet av bestyrkta rättsakter enligt villkoren i artikel 12 i kommissionens arbetsordning göra det möjligt att få kännedom om gemenskapslagstiftarens exakta vilja. Denna vilja kan bara grunda skyldigheter för sökandena i den mån den är känd och med exakthet kan fastställas när rätten utövar sin prövningsrätt.

90 Rätten noterar vidare att även om man går med på svarandens uppfattning vad gäller behovet av att sammanställa de olika dokument som den hade framställt, skulle inte heller de rättsakter som delgavs och offentliggjordes i Europeiska gemenskapernas officiella tidning överensstämma med den "rättsakt" som är resultatet av sammanställningen av protokollen, enligt ovannämnda intyg av den 21 november och 5 december 1991, och de utkast till beslut på engelska, franska och tyska som enligt protokollet från sammanträde nr 945 antogs av kommissionsledamöternas kollegium den 21 december 1988. Även om det kan antas, vilket inte är fallet, att de rättsakter som antogs av kommissionsledamöternas kollegium den 21 december 1988 består av en sammanställning av flera skilda dokument, som i de flesta fall inte var undertecknade och bestyrkta, har dessa rättshandlingar under alla förhållanden inte beaktat ovannämnda ändringar i den tyska delgivna och offentliggjorda rättsakten (se punkterna 39-42). De har inte heller beaktat den ovan beskrivna ändringen (se punkterna 48-50) i själva beslutsdelen av de delgivna och offentliggjorda besluten. Slutligen lämnar dessa rättsakter frågan öppen om de rättsakter som enligt bevisupptagningen delgavs och offentliggjordes på italienska och nederländska, har antagits av någon myndighet alls (se punkterna 54-56).

91 Rätten noterar dessutom att en av kommissionens tjänstemän under det muntliga förfarandet förklarade att kommissionsledamöternas kollegium inte fattade något slutgiltigt beslut den 21 december 1988 och att det var skälet till att det den dagen inte bifogades någon text till protokollet från kommissionens sammanträde, vilket föreskrivs i artikel 12 i arbetsordningen. Eftersom bevisningen i målet visar att den institution som har utfärdat de omtvistade rättsakterna inte själv har någon säker kännedom om vad kommissionsledamöternas kollegium egentligen och slutgiltigt enats om, finner rätten att bevisningen ger vid handen att sådana "rättsakter" inte kan göras gällande mot tredje man och att de följaktligen inte kan anses vara beslut i den mening som avses i artikel 189 i fördraget.

92 Argumentet som stöder sig på institutionens praxis, även om en sådan existerar, påverkar inte den slutsatsen, eftersom som domstolen konstaterat "en praxis ... inte får strida mot reglerna i fördraget (se domstolens dom av den 23 februari 1988 om värphöns).

93 Rätten konstaterar för det första att den i förevarande fall har funnit det omöjligt att exakt tidsbestämma rättsakterna, även om antagandet av akterna har gjorts vid en tidpunkt som ligger nära utgången av den kommissionsledamots mandat som ansvarade för konkurrensfrågor och som ostridigt, åtminstone delvis, hade fått mandat att anta akterna av kollegiet. Rätten finner det därmed omöjligt att fastställa vilken dag mellan den 21 december 1988 och 16 januari 1989 som de omtvistade rättsakterna verkligen antogs och införlivades i gemenskapens rättsordning och därmed fick bindande verkan.

94 Rätten konstaterar för det andra att det är omöjligt att fastställa det exakta innehållet i de antagna rättsakterna, på grund av de ändringar som har gjorts i dem, eftersom det förfarande för bestyrkande som föreskrivs i artikel 12 i arbetsordningen helt har åsidosatts. Detta förfarande hade nämligen varit det enda sättet att med säkerhet och i överensstämmelse med syftet med processledningsåtgärden av den 11 juli 1991 och bevisupptagningsåtgärden av den 19 november 1991, skilja mellan det beslutande organets vilja och de senare ändringar som gjordes av en okänd person och vid en okänd tidpunkt.

95 Rätten konstaterar slutligen att det till följd av dessa två ovannämnda brister är omöjligt att med säkerhet fastställa vem som har utfärdat de slutligen antagna rättsakterna eftersom det å ena sidan handlar om grunderna för rättsordningen och å andra sidan rättsakterna på grund av dessa brister har förlorat den presumtion för giltighet som automatiskt gäller för sådana rättsakter.

96 En rättsakt kan inte betecknas som beslut i den mening som avses i ovannämnda artikel 189 i fördraget, när rätten inte med tillräcklig säkerhet kan fastställa exakt från vilken dag den har kunnat ha rättsverkan och följaktligen har kunnat utgöra en del av gemenskapens rättsordning. Inte heller kan en akt betecknas som beslut när rätten inte - på grund av de ändringar som har gjorts i den - med säkerhet kan bedöma det exakta innehållet i den motivering som rättsakten enligt artikel 190 i fördraget skall innehålla, eller utan tvekan kan fastställa och kontrollera omfattningen av de skyldigheter som åläggs rättsaktens adressater, eller vilka dessa är, eller med säkerhet kan fastställa vem som har utfärdat den slutgiltiga versionen. Och inte heller när det är konstaterat att det förfarande för bestyrkande som föreskrivs i gemenskapens regelverk fullständigt har åsidosatts och att det förfarande som anges i artikel 192 andra stycket i fördraget inte kan verkställas. En sådan rättsakt är behäftad med så grova och uppenbara brister att den måste anses vara en nullitet.

3. De delgivna och offentliggjorda rättsakternas materiella utformning

97 Slutligen kan inte svaranden - som den har gjort under det muntliga förfarandet - hänvisa sökandena till de delgivna dokumenten och hävda att de utgör den ursprungliga rättsakten med motiveringen att deras överensstämmelse med rättsakten har bestyrkts. Även om den delgivna och offentliggjorda rättsakten i princip kan anses vara i överensstämmelse med den ursprungliga, autentiska rättsakten, gäller detta förmodande inte längre i förevarande fall i och med att kommissionen - som inte har kunnat framlägga något bestyrkt originaldokument annat än protokoll tillsammans med utkast till beslut som varken är undertecknade eller bestyrkta och som inte gör det möjligt att fastställa rättsaktens innehåll - inte är i stånd att tillbakavisa sökandenas tillräckligt klara och samstämmiga påståenden beträffande den bristande överensstämmelsen mellan å ena sidan den antagna "rättsakten" och å andra sidan den delgivna och offentliggjorda "rättsakten". Därtill kommer att de dokument som sökandena framlagt bara har bekräftat den bristande överensstämmelse som sökandena från början gjort gällande och dessutom visat på dels den bristande överensstämmelsen mellan de tre versioner som antogs av kommissionsledamöternas kollegium, dels avsaknaden av beslut på två av de fem giltiga språken.

98 Kommissionen kan inte heller påstå - som den gjorde under det muntliga förfarandet - att kommissionsledamöternas kollegium vid sin överläggning den 21 december 1988 har antagit "saken", "huvudinnehållet" och "kärnan" i beslutet och att de delgivna rättsakterna därför skall anses överensstämma med upphovsmannens vilja. Det bör nämligen noteras att artiklarna 189 och 190 i fördraget och ovannämnda artikel 12 i kommissionens arbetsordning bara avser och kan tillämpas på av kommissionen antagna rättsakter och inte på informella viljeförklaringar av denna institution, som kommer till uttryck i en överenskommelse om "saken", "huvudinnehållet" och "kärnan" i en rättsakt, då dessa begrepp inte förekommer i gemenskapsrätten.

99 Dessa bevis föranleder gemenskapsdomstolen att ogiltigförklara den rättsakt som den i princip och enligt doktrinen om rättsakternas materiella utformning borde godta på grund av den presumtion för giltighet som gäller för gemenskapens rättsakter. Rätten understryker härvid att denna doktrin och denna presumtion bara är en direkt och nödvändig följd av de precisa formkrav som gäller i gemenskapsrätten. Det är just på grund av att ändring inte får ske i en antagen rättsakt och på grund av att den förutsätts ha blivit antagen enligt föreskrifterna som det är möjligt att godta att de delgivna och offentliggjorda kopiorna i princip överensstämmer med rättsakten. Med andra ord kan man under inga omständigheter hävda att den delgivna eller offentliggjorda "rättsakten" överensstämmer med den antagna "rättsakten", vars original den påstås utgöra, när det har konstaterats att "rättsakten" har ändrats efter antagandet. Kommissionen kan således inte med fog åberopa doktrinen om rättsaktens materiella utformning, eftersom den inte har kunnat tillbakavisa sökandenas påståenden om bristande överensstämmelse mellan å ena sidan de delgivna och offentliggjorda rättsakterna och å andra sidan en autentisk rättsakt, utan s