ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
SV Europeiska unionens officiella tidning C 90/13

Begäran om förhandsavgörande framställd av House of Lords (Förenade kungariket) den 6 februari 2009 – Commissioners for Her Majesty’s Revenue and Customs mot Loyalty Management UK Limited

(Mål C-53/09)

2009/C 90/20

Rättegångsspråk: engelska

Hänskjutande domstol

House of Lords (Förenade kungariket)

Parter i målet vid den nationella domstolen

Klagande: Commissioners for Her Majesty’s Revenue and Customs

Motpart: Loyalty Management UK Limited

Tolkningsfrågor

”En skattskyldig person (främjaren) driver ett program, i vilket flera aktörer deltar, för att belöna lojala kunder (systemet) och har för detta ändamål ingått följande avtal:

i) Avtal med olika företag kallade ’sponsorer’, enligt vilka sponsorerna delar ut ’poäng’ till kunder (samlare) som förvärvar varor och tjänster från sponsorerna. Enligt samma avtal betalar sponsorerna främjaren.

ii) Avtal med samlarna vilka innehåller bestämmelser enligt vilka sponsorerna, när de förvärvar varor och tjänster från sponsorerna, får poäng som de kan lösa in mot varor och tjänster.

iii) Avtal med olika företag (nedan kallade inlösare) enligt vilka inlösarna bland annat åtar sig att tillhandahålla varor och/eller tjänster till samlare till ett lägre pris än vanligt eller kostnadsfritt, när en samlare löser in poängen, mot att främjaren betalar en ’serviceavgift’ som beräknas i förhållande till antal inlösta poäng hos inlösaren under den aktuella perioden. 1. Hur ska mot denna bakgrund artiklarna 14, 24 och 73 i rådets direktiv 2006/112/EG av den 28 november 2006 (1) (tidigare artiklarna 5, 6 och 11 A.1 a i rådets direktiv 77/388/EEG av den 17 maj 1977 (2)) tolkas med avseende på främjarens betalningar till inlösarna? 2. Ska dessa bestämmelser i synnerhet tolkas så att de betalningar främjaren gör till inlösarna ska anses som a) ersättning för endast de tjänster som inlösarna tillhandahåller främjaren eller b) ersättning för endast de varor och/eller tjänster som inlösarna tillhandahåller samlarna eller c) ersättning för både tjänster som inlösarna tillhandahåller främjaren och varor och/eller tjänster som inlösarna tillhandahåller samlarna? 3. Om svaret på fråga 2 är c, och serviceavgiften utgör ersättning för inlösarnas två tillhandahållanden, det enda till främjaren och det andra till samlarna, enligt vilka gemenskapsrättsliga kriterier ska det fastställas hur en avgift såsom serviceavgiften ska fördelas mellan dessa två tillhandahållanden?”

(1) Rådets direktiv 2006/112/EG av den 28 november 2006 om ett gemensamt system för mervärdesskatt, EUT L 347, s. 1

(2) Rådets sjätte direktiv 77/388/EEG av den 17 maj 1977 om harmonisering av medlemsstaternas lagstiftning rörande omsättningsskatter – Gemensamt system för mervärdesskatt: enhetlig beräkningsgrund, EGT L 145, s. 1; svensk specialutgåva, område 9, volym 1, s. 28.
SV Europeiska unionens officiella tidning C 82/19

Överklagande ingett den 2 februari 2009 av Lego Juris A/S av den dom som förstainstansrätten (åttonde avdelningen) meddelade den 12 november 2008 i mål T-270/06, Lego Juris A/S mot Byrån för harmonisering inom den inre marknaden (varumärken, mönster och modeller) – Mega Brands, Inc.

(Mål C-48/09 P)

(2009/C 82/34)

Rättegångsspråk: engelska

Parter

Klagande: Lego Juris A/S (ombud: V. von Bomhard, Rechtsanwältin samt T. Dolde och A. Renck, Rechtsanwälte)

Övriga parter i målet: Byrån för harmonisering inom den inre marknaden (varumärken, mönster och modeller), Megabrands, Inc.

Klagandens yrkanden

Klaganden yrkar att domstolen ska

— upphäva förstainstansrättens dom, eftersom den står i strid med artikel 7.1 e ii i förordning nr 40/94 (1).

Grunder och huvudargument

Sökanden gör gällande att den överklagade domen står i strid med artikel 7.1 e ii i varumärkesförordningen. Sökanden hävdar att förstainstansrätten

a) tolkade artikel 7.1 e ii i förordning nr 40/94 på ett sådant sätt att alla former som fyller en funktion undantas från varumärkesskydd, oberoende av om villkoren i artikel 7.1 e ii i förordning nr 40/94, såsom de har definierats av domstolen i domen i målet Philips mot Remington (2), är uppfyllda,

b) tillämpade felaktiga kriterier vid identifieringen av ett tredimensionellt varumärkes väsentliga särdrag, och

c) bedömde funktionaliteten på ett felaktigt sätt, eftersom den inte begränsade sin analys till det ifrågavarande varumärkets väsentliga särdrag samt eftersom den inte definierade lämpliga kriterier för att fastställa huruvida en forms särdrag är funktionella och, i synnerhet, inte beaktade några potentiella alternativa utföranden.

(1) EGT L 11, 1994, s. 1; svensk specialutgåva, område 17, volym 2, s. 3.

(2) Dom av den 18 juni 2002 i mål C-299/99, Philips (REG 2002, s. I-5475).
a.

Ska en företagare som tillhandahåller vissa varor eller tjänster (nedan kallad annonsören) anses använda ett registrerat varumärke i den mening som avses i artikel 5.1 a i direktiv 89/104/EEG (1) när denne använder sig av möjligheten att hos en leverantör av en söktjänst på Internet registrera ett sökord [Vid annonsering på Internet finns en möjlighet att mot betalning registrera vissa sökord för söktjänster såsom Google. När ett sådant ord skrivs in i sökmotorn visas en hänvisning till annonsörens webbplats antingen i listan över sökresultat eller som en annons till höger på sidan med sökresultat under rubriken ”Sponsrade länkar”.] som är identiskt med ett varumärke som har registrerats av någon annan (nedan kallad varumärkesinnehavaren) för varor och tjänster av liknande slag, och den Internetanvändare som har skrivit in sökordet – som inte är synligt för användaren av söktjänsten – finner en hänvisning till annonsörens webbplats i listan över sökresultat från söktjänstleverantören?
1.

a. Ska artikel 1.1 och 1.3 och artikel 2.1 och 2.6 i direktiv 89/665/EEG (1) tolkas så, att dessa bestämmelser inte har följts om det rättsliga skydd som ska tillhandahållas av nationella domstolar vid tvister om gemenskapsrättsliga upphandlingsförfaranden begränsas av att beslut som strider mot varandra kan fattas i ett system i vilket både förvaltningsdomstolar och allmänna domstolar kan ha behörighet med avseende på samma beslut och dess verkningar? b. Är det i detta sammanhang tillåtet att förvaltningsdomstolen endast får göra en bedömning av och besluta om upphandlingsbeslutet, och, om svaret är jakande, varför och under vilka förutsättningar? c. Är det i detta sammanhang tillåtet att det i Algemene wet bestuursrecht, som allmänt reglerar möjligheten att väcka talan vid förvaltningsdomstol, utesluts en sådan möjlighet beträffande ingående av avtal mellan den upphandlande myndigheten och en av anbudsgivarna, och, om svaret är jakande, varför och under vilka förutsättningar? d. Har svaret på fråga 2 någon betydelse i detta sammanhang?
2)

Är det förenligt med artiklarna 152 EG och 153 EG att ålägga apotek öppna för allmänheten sådana villkor som de i regionallag nr 26/2002, med begränsningar av eller förbud mot förlängda öppettider för enskilda apotek, räknat per dag, per vecka eller per år, även om syftet är att skydda folkhälsan?
19.

Enligt avtalet med fastighetsägarna kommer kommunen att under projektets löptid vara ägare till alla anläggningar för förnybar energiproduktion, det vill säga under fem år från och med den dag då kommunen mottog den sista betalningen enligt finansieringsavtalet och partnerskapsavtalet. Efter utgången av denna period övergår äganderätten till anläggningen för förnybar energi till fastighetsägaren. Under projektets löptid får fastighetsägaren inte avyttra anläggningen. Kommunen får inte heller överlåta eller demontera anläggningar under denna period, eftersom detta skulle kunna leda till att kommunen måste återbetala det finansiella stödet. Fastighetsägarna kan utan extra kostnad dra nytta av anläggningen för förnybar energi i enlighet med avtalsbestämmelserna. Varje enskild fastighetsägare gav kommunen tillstånd att agera i dennes namn vid de behöriga administrativa myndigheterna för att ansöka om de tillstånd som krävdes för att uppföra anläggningen på fastighetsägarens mark.
63.

Mot bakgrund av detta anser jag att för att säkerställa en tolkning som är förenlig med direktiv 2003/88 och stadgan ska den slutsatsen dras, såsom även kommissionen ( 31 ) och arbetstagaren ( 32 ) har hävdat, att arbetstagaren under alla omständigheter ska ha rätt till dygnsvila under varje 24-timmarsperiod, även om denne inte behöver arbeta under de följande 24 timmarna.
14.

Genom avgörande av den 3 september 2013, som meddelades av Tribunal de commerce de Liège (Handelsdomstolen i Liège, Belgien) i ett mål mellan Starkinvest och två bolag (nedan kallad avgörandet av den 3 september 2013), vilket därefter fastställdes genom dom av Cour d’appel de Liège (Appellationsdomstolen i Liège, Belgien) av den 6 januari 2015, (nedan kallad domen av den 6 januari 2015) ( 7 ) förelades de båda bolagen, vid äventyr av vite på 2500 euro per överträdelse, ( 8 ) bland annat att upphöra med all saluföring av sina varor och tjänster inom Beneluxområdet under ordmärket SOFT PARIS.
21.

Republiken Polen har angett att det system som den tillämpar grundar sig på unionens system för flyttning av punktskattepliktiga varor under ett uppskovsförfarande, vilket har inrättats bland annat i syfte att förhindra bedrägerier. ( 8 ) Flyttningen av varor sker mellan skatteupplag, genomförs av godkända personer, som måste uppfylla ett stort antal skyldigheter och uppvisa en hög grad av professionalism och försiktighet. ( 9 ) Skattemyndigheterna övervakar flyttningen av varor inom systemet med hjälp av elektroniska handlingar, som underlättar ett ingripande vid en konkret risk för bedrägeri. Kravet att etylalkohol som används vid framställning av mediciner måste flyttas under ett uppskovsförfarande för att punktskattebefrielse ska erhållas hindrar således inte på något sätt näringsidkare från att erhålla denna skattebefrielse. Av den bevisning som har lämnats in till domstolen framgår också att det system som tillämpas i Polen praktiskt taget eliminerar risken för skatteflykt, skatteundandragande och missbruk. Vad särskilt gäller skattebefrielsen för etylalkohol som används vid framställning av mediciner har Republiken Polen lämnat in uppgifter från det polska finansministeriet som visar att 165 tull- och skattekontroller utfördes 2019, 545 sådana kontroller utfördes 2020 och 194 kontroller utfördes 2021. Oegentligheter rapporterades i två fall. Med beaktande av den stora risken för bedrägeri i samband med punktskattebefriad etylalkohol är kravet på att etylalkohol som används vid framställning av mediciner ska flyttas under ett uppskovsförfarande förenligt med kraven i direktiv 92/83 och proportionalitetsprincipen.
36.

Det krävs således en prövning av huruvida MC:s ansvar enligt artikel 19.2 DOPK utgör en tillämpning av en sådan unionsrättslig skyldighet. En sådan skyldighet kan följa av artikel 325 FEUF (se nedan under 1), av PIF-konventionen (se nedan under 2), av artikel 205 (se nedan under 3) eller av artikel 273 (se nedan under 4) i mervärdesskattedirektivet.
29.

Den hänskjutande domstolen har för att förklara varför den ställt den aktuella frågan redogjort för vissa särdrag hos domstolskontrollen av ett förvaltningsförfarande i nederländsk rätt. Enligt artikel 8:69.1 Awb är det överklagandet som avgör omfattningen av tvisten, och domstolen är endast skyldig att ex officio ta upp åsidosättande av bestämmelser som rör grunderna för rättsordningen (ordre public). Den behöriga domstolen ska enligt artikel 8:69.2 Awb komplettera de rättsliga grunderna ex officio, vilket innebär att klaganden endast behöver ange grunderna för överklagandet med egna ord, vilka domstolen sedan ska översätta till rättsliga termer. Den behöriga domstolen har också enligt artikel 8:69.3 Awb rätt att komplettera de faktiska omständigheterna ex officio. Parterna förväntas alltså lägga fram prima facie-bevisning som domstolen sedan kan komplettera, till exempel genom att ställa frågor eller kalla vittnen.
19.

Den 6 juli 2015 fick X en pensionsöversikt från SVB över de pensionsförmåner hon hade rätt till. Av denna översikt framgick att X pension enligt AOW hade sänkts till 82 procent, eftersom X ansågs vara försäkrad enligt nederländsk lagstiftning om social trygghet endast under de perioder då hon hade utfört faktiskt arbete som bemanningsanställd i Nederländerna. Omvänt skulle bosättningsstatens lagstiftning, det vill säga Tysklands, tillämpas under perioderna mellan de olika bemanningsuppdragen, eftersom det under dessa perioder varken förelåg något anställningsförhållande eller utfördes något faktiskt arbete.
9.

I artikel 30 i direktiv 2015/849 ( 6 ) föreskrivs följande: ”1. Medlemsstaterna ska se till att de företag och andra juridiska enheter som är registrerade på deras territorium är skyldiga att inhämta och förfoga över adekvata, korrekta och aktuella uppgifter om sitt verkliga huvudmannaskap, inbegripet uppgifter om sina förmånsintressen. Medlemsstaterna ska se till att överträdelser av denna artikel omfattas av effektiva, proportionella och avskräckande åtgärder eller sanktioner. … 3. Medlemsstaterna ska se till att uppgifterna som avses i punkt 1 återfinns i ett centralt register i varje medlemsstat… 4. Medlemsstaterna ska kräva att de uppgifter som finns i det centrala register som avses i punkt 3 är adekvata, korrekta och aktuella, och ska införa mekanismer för detta… 5. Medlemsstaterna ska se till att uppgifterna om verkligt huvudmannaskap är tillgängliga i samtliga fall för a) behöriga myndigheter och [finansunderrättelseenheter (FIU)] utan inskränkning, b) ansvariga enheter, inom ramen för åtgärder för kundkännedom i enlighet med kapitel II, c) allmänheten. De personer som avses i led c ska ha tillåtelse att få tillgång till åtminstone den verkliga huvudmannens namn, födelsemånad och födelseår, bosättningsland och medborgarskap, samt arten och omfattning av det förmånsintresse som innehas av den verkliga huvudmannen. Medlemsstaterna får, enligt villkor som ska fastställas i nationell rätt, ge tillgång till ytterligare information som gör det möjligt att identifiera den verkliga huvudmannen. Denna ytterligare information ska inkludera åtminstone födelsedatum eller kontaktuppgifter, i enlighet med regler för skydd av personuppgifter. 5a. Medlemsstaterna får välja att göra de uppgifter som finns i deras nationella register enligt punkt 3 tillgängliga på villkor att registrering sker online och att en avgift erläggs som inte får överstiga de administrativa kostnaderna för att göra uppgifterna tillgängliga, inklusive kostnader för underhåll och utveckling av registret. … 9. Under exceptionella omständigheter som fastställs i nationell rätt får medlemsstaterna, om den tillgång som avses i punkt 5 första stycket b och c skulle utsätta den verkliga huvudmannen för en oproportionell risk, risk för bedrägeri, kidnappning, utpressning av olika slag, trakasserier, våld eller hotelser, eller om den verkliga huvudmannen är minderårig eller på annat sätt saknar rättshandlingsförmåga, föreskriva ett undantag från sådan tillgång till alla eller vissa av uppgifterna om verkligt huvudmannaskap i det enskilda fallet. Medlemsstaterna ska se till att dessa undantag beviljas efter en detaljerad bedömning av omständigheternas exceptionella karaktär. Rätten till en administrativ omprövning av beslutet om undantag och till ett effektivt rättsmedel ska garanteras. En medlemsstat som har beviljat undantag ska årligen publicera statistik över antalet beviljade undantag och angivna skäl, och rapportera in uppgifterna till [Europeiska] kommissionen. Undantag som beviljas enligt första stycket i denna punkt får inte tillämpas på kreditinstitut och finansiella institut eller på de ansvariga enheter som avses i artikel 2.1.3 b och som är offentliga tjänstemän. …”
35.

I synnerhet kan inte dessa myndigheter vägra att verkställa den begärda åtgärden på grundval av deras egen bedömning av de omständigheter som motiverade att en registrering lagts in i SIS II, såsom en bedömning av om det pågår ett brottmål i den medlemsstat som lagt in registreringen. Förevarande slutsats följer bland annat av artikel 49.1 och 49.2 i beslut 2007/533. Där föreskrivs att endast den medlemsstat som lägger in en registrering ska ansvara för att uppgifterna är korrekta, aktuella och läggs in i SIS II lagligen och ska ha tillstånd att ändra, komplettera, korrigera, uppdatera eller radera de uppgifter som den har lagt in. ( 12 ) På samma sätt föreskrivs det i artikel 21 i beslutet att den bedömning som ska göras innan registreringen läggs in och som avser frågan om fallet är så adekvat, relevant och tillräckligt viktigt för att motivera en sådan registrering, ankommer på den medlemsstat som lagt in registreringen.
20.

Denna skillnad i behandling rör endast de arbetstagare som har hyrts ut till ett kundföretag under ett visst kalenderår och som har avslutat sin anställning två eller fler kalenderår senare, som i förevarande fall. När det gäller arbetstagare som arbetar hos kundföretaget under en period som inte överstiger tolv månader eller anställningen inletts under ett kalenderår och avslutats under nästa föreligger däremot inga oklarheter.
8.

Artikel 146.2 i Code général des impôts (den franska allmänna skattelagen) (nedan kallad CGI) hade följande lydelse under de beskattningsår som är aktuella i det nationella målet: ”När utdelning från ett moderbolag medför att förskottsskatt tas ut enligt artikel 223 sexies, ska förskottsskatten i förekommande fall minskas med belopp motsvarande den avräkning som är hänförlig till den avkastning på andelarna, som uppburits under räkenskapsår vilka avslutats under de senaste fem åren.”
10.

I artikel 1 i förordningen, som har rubriken ”Tillämpningsområde”, anges följande: ”1. Denna förordning gäller statligt stöd till företag inom fiskeri- och vattenbrukssektorn, med undantag för följande: a) Stöd vars storlek fastställs på grundval av priset på eller mängden av produkter som köps in eller släpps ut på marknaden. b) Stöd till exportrelaterad verksamhet riktad mot tredjeländer eller medlemsstater, det vill säga stöd som är direkt knutet till exporterade volymer, till upprättandet eller driften av ett distributionsnät eller till andra löpande utgifter som har samband med exportverksamhet. c) Stöd som gynnar användningen av inhemska varor på bekostnad av importerade varor. d) Stöd för inköp av fiskefartyg. e) Stöd till modernisering eller byte av fiskefartygs huvud- eller hjälpmotorer. f) Stöd till verksamhet som ökar ett fartygs fiskekapacitet eller utrustning som ökar ett fartygs förmåga att lokalisera fisk. g) Stöd till konstruktion av nya fiskefartyg eller import av fiskefartyg. h) Stöd för tillfälligt eller permanent upphörande med fiskeverksamhet, såvida detta inte särskilt föreskrivs i förordning (EU) nr 508/2014[ ( 5 )]. i) Stöd till experimentellt fiske. j) Stöd för överföring av äganderätten till ett företag. k) Stöd till direkt utsättning, utom om detta uttryckligen fastställs som en bevarandeåtgärd i en unionsrättsakt eller görs i vetenskapligt syfte. 2. Om ett företag är verksamt inom fiskeri- och vattenbrukssektorn och inom en eller flera sektorer eller har andra verksamheter som omfattas av förordning (EU) nr 1407/2013[ ( 6 )] ska den förordningen tillämpas på stöd som beviljas för de sistnämnda sektorerna eller verksamheterna, under förutsättning att den berörda medlemsstaten på lämpligt sätt, till exempel genom åtskillnad mellan verksamheterna eller uppdelning av kostnaderna, kan garantera att verksamheterna inom fiskeri- och vattenbrukssektorn inte åtnjuter stöd av mindre betydelse som beviljas i enlighet med den förordningen. 3. Om ett företag är verksamt både inom fiskeri- och vattenbrukssektorn och inom primärproduktionen av jordbruksprodukter som omfattas av kommissionens förordning (EU) nr 1408/2013[ ( 7 )] ska denna förordning tillämpas på stöd som beviljas för den förstnämnda sektorn, under förutsättning att den berörda medlemsstaten på lämpligt sätt, till exempel genom åtskillnad mellan verksamheterna eller uppdelning av kostnaderna, kan garantera att primärproduktionen av jordbruksprodukter inte åtnjuter stöd av mindre betydelse som beviljas i enlighet med denna förordning.”
61.

I det aktuella fallet borde Biofa tillsammans med sin ansökan om godkännande av kiselgur också ha inkommit med en dossier för den representativa produkten InsectoSec®, som till 100 procent utgörs av kiselgur. kiselgur har således inledningsvis bedömts av den utvärderande behöriga myndigheten (i Frankrike) – för användning i produkter som ingår i produkttyp 18, till vilken ”InsectoSec®” hör. I den bedömningsrapport som sammanställts av denna myndighet har denna således uttryckligen undersökt vilket verkningssätt som kiselgur har och funnit att ”[kiselgur] ingriper i de fysiologiska processerna genom att förstöra det naturliga vattentäta lagret, kutikulans vaxskikt, och genom att på så sätt störa funktionen hos den avdunstningshämmande mekanismen”. ( 44 ) Nämnda myndighet har härvid grundat sig på ”Manuel of Decisions for implementation of [Directive 98/8]”. Kemikaliemyndigheten har i sin tur avgett ett yttrande med utgångspunkt i nämnda myndighets slutsatser. Enligt detta yttrande kan ”biocidprodukter i produkttyp 18 som innehåller [kiselgur] förväntas uppfylla de krav som fastställs i artikel 19.1 b i förordning [nr 528/2012]”. ( 45 ) Det följer härav att det verksamma ämnets verkningssätt i biocidhänseende har undersökts och bekräftats vid godkännandet av kiselgur ( 46 ) och att det med bindande verkan för alla medlemsstaterna i unionen har fastställs att kiselgur har en biocidal verkningsmekanism, varvid detta konstaterande inte kan bli föremål för en bevisprövning i nationell domstol, eller, i ännu mindre grad, en avvikande bedömning på grundval av ett sådant argument som framförts av Sikma, enligt vilket godkännandet grundar sig på obsoleta vetenskapliga uppgifter.
44.

Det ska därför inledningsvis klargöras vilken betydelse en faktura har för avdragsrätten (se nedan under C.1 och C.2). Härav följer sedan huruvida kravet på innehav av en faktura i artikel 178 led a i mervärdesskattedirektivet är en förutsättning för avdragsrätten – såsom domstolen fastslagit i domarna Volkswagen ( 10 ) och Biosafe ( 11 ) – eller om detta rekvisit har blivit obsolet på grund av domstolens dom i målet Vădan ( 12 ) (se nedan under C.3). Det måste därefter fastställas huruvida denna slutsats ändras om fakturan var felaktig och leverantören krediterade (makulerade) denna faktura och utfärdade en ny faktura år 2015 (se nedan under C.4). I detta sammanhang ska emellertid – i motsats till vad kommissionen tycks göra gällande – utöver de materiella aspekterna (se nedan under C.4.a) även processuella aspekter (se nedan under C.4.b) beaktas, eftersom det är nödvändigt att ta hänsyn till fristen för ansökan enligt artikel 15 i återbetalningsdirektivet och frågan om laga kraft av ett avslagsbeslut (se artikel 23 i återbetalningsdirektivet) från skattemyndigheten som inte överklagats.
4.

Skälen 11, 29 och 38 i förordning nr 1069/2009 har följande lydelse: ”(11) … Huvudmålen med bestämmelserna om animaliska biprodukter, dvs. bekämpning av risker för människors och djurs hälsa och skydd av säkerheten i livsmedels- och foderkedjan, bör fastställas tydligt. Genom bestämmelserna i den här förordningen bör dessa mål kunna uppnås. … (29) Animaliska biprodukter och därav framställda produkter bör klassificeras i tre kategorier som motsvarar den risk de utgör för människors och djurs hälsa på grundval av en riskbedömning. Animaliska biprodukter och därav framställda produkter som medför en hög risk bör endast användas för ändamål utanför foderkedjan, medan användning av dem för sådana ändamål som utgör en låg risk bör tillåtas under säkra förhållanden. … (38) Animaliska biprodukter bör endast användas om riskerna för människors och djurs hälsa minimeras under processen och i samband med att produkter som är framställda av animaliska biprodukter släpps ut på marknaden. Om denna möjlighet inte finns bör de animaliska biprodukterna bortskaffas under säkra förhållanden. … Överlag bör de möjligheter som finns tillgängliga för en högre riskkategori finnas tillgängliga också för de lägre riskkategorierna, om inte särskilda hänsyn gäller till följd av den risk som vissa animaliska biprodukter är förknippad med.”