Mål C‑216/15

Betriebsrat der Ruhrlandklinik gGmbH

mot

Ruhrlandklinik gGmbH

(begäran om förhandsavgörande från Bundesarbeitsgericht)

”Begäran om förhandsavgörande – Direktiv 2008/104/EG – Arbetstagare som hyrs ut av bemanningsföretag – Tillämpningsområde – Begreppet arbetstagare – Begreppet ekonomisk verksamhet – Vårdpersonal utan anställningskontrakt som ställs till en vårdinrättnings förfogande av en ideell förening”

Sammanfattning – Domstolens dom (femte avdelningen) av den 17 november 2016

Socialpolitik – Arbetstagare som hyrs ut av bemanningsföretag – Direktiv 2008/104 – Tillämpningsområde – Begreppet arbetstagare – Medlem av en ideell förening som ställs till förfogande för ett kundföretag för att där primärt och under det företagets ledning tillhandahålla en arbetsprestation mot lön, vilken i denna egenskap är skyddad i den berörda medlemsstaten – Inget anställningskontrakt med föreningen – Omfattas – Begreppet ekonomisk verksamhet – Ideell förening som ställer personal till förfogande för vårdinrättningar, i utbyte mot en ekonomisk ersättning som täcker personalkostnaden plus administrativa kostnader – Omfattas

(Europaparlamentets och rådets direktiv 2008/104, artiklarna 1.1, 1.2, 3.1 a och c och 3.2)

Artikel 1.1 och 1.2 i direktiv 2008/104 om arbetstagare som hyrs ut av bemanningsföretag ska tolkas så, att direktivet är tillämpligt på det fallet att en ideell förening i utbyte mot ekonomisk ersättning ställer en av sina medlemmar till förfogande för ett kundföretag för att där primärt och under dess ledning tillhandahålla en arbetsprestation mot lön, när denna medlem är skyddad i denna egenskap i den berörda medlemsstaten – vilket ankommer på den hänskjutande domstolen att pröva – och detta även om medlemmen inte har ställning som arbetstagare i nationell rätt av den anledningen att denne inte har ingått ett anställningskontrakt med föreningen.

För det första ska begreppet arbetstagare i den mening som avses i direktiv 2008/104 tolkas så, att det omfattar var och en som tillhandahåller en arbetsprestation, det vill säga under en viss tid mot ersättning utför arbete åt en annan person under dennes ledning och som i denna egenskap är skyddad i den berörda medlemsstaten, oavsett anställningsförhållandets rättsliga kvalificering enligt nationell rätt och förhållandets form liksom beskaffenheten av det rättsliga band som binder de båda personerna.

Enligt domstolens fasta praxis är det grundläggande kännetecknet för ett anställningsförhållande att en person under en viss tid utför arbete åt någon annan och under dennes ledning och får ersättning för detta arbete. Anställningsförhållandets rättsliga kvalificering enligt nationell rätt och förhållandets form liksom beskaffenheten av det rättsliga band som binder de båda personerna är därvidlag inte avgörande. Det framgår vidare av artikel 1.1 direktiv 2008/104 liksom av artikel 3.1 c i direktivet, som definierar begreppet ”arbetstagare som hyrs ut av bemanningsföretag”, att direktivet gäller inte bara arbetstagare som har ett anställningskontrakt med ett bemanningsföretag, utan även arbetstagare som har ett ”anställningsförhållande” med ett sådant företag.

Av detta följer att varken den rättsliga kvalificeringen i nationell rätt av förhållandet mellan den berörda personen och bemanningsföretaget, beskaffenheten av deras rättsliga band eller förhållandets form är avgörande för om denna person ska betraktas som arbetstagare i den mening som avses i direktiv 2008/104.

Det förhållandet att direktiv 2008/104, enligt artikel 3.2, inte ska påverka tillämpningen av nationell lagstiftning när det gäller definitionen av arbetstagare föranleder inte någon annan bedömning.

Den bestämmelsen betyder bara att unionslagstiftaren har avsett att bevara medlemsstaternas behörighet att avgöra vilken personkrets som ska omfattas av begreppet arbetstagare i nationell rätt och vara föremål för skydd i deras nationella lagstiftning, något som direktiv 2008/104 inte har till syfte att harmonisera.

Den bestämmelsen kan däremot inte tolkas så, att unionslagstiftaren avstått från att själv bestämma begreppets innebörd i direktiv 2008/104 och därmed den personkrets som direktivet är tillämpligt på (ratione personae). Unionslagstiftaren har inte överlåtit åt medlemsstaterna att på egen hand definiera det begreppet, utan denne har själv angett huvuddragen i artikel 3.1 a i direktivet, vilket lagstiftaren för övrigt även gjort beträffande definitionen av begreppet ”arbetstagare som hyrs ut av bemanningsföretag” i artikel 3.1 c i direktivet.

För det andra utövar en förening, såsom en sammanslutning, som ställer vårdpersonal till förfogande för vårdinrättningar mot ekonomisk ersättning som täcker personalkostnaderna och de administrativa kostnaderna en ekonomisk verksamhet i den mening som avses i artikel 1.2 i direktivet.

Det är därvidlag inte relevant att sammanslutningen saknar vinstsyfte, enligt vad som följer av själva lydelsen av artikel 1.2 i direktiv 2008/104 och av domstolens fasta praxis. Sammanslutningens rättsliga form – en förening – är inte heller relevant, då den inte hindrar att den bedrivna verksamheten har ekonomisk karaktär.

(se punkterna 27–32, 43 och 46–48 samt domslutet)