10

Förstainstansrätten gav i punkterna 22–30 i det nämnda beslutet följande motivering till sitt beslut: ”22 Förstainstansrätten påpekar, i likhet med vad sökanden har gjort gällande, att befordran av det angripna beslutet genom ett expressföretag, såsom företaget DHL, inte förekommer bland de delgivningssätt som föreskrivs i regel 61.2 i förordning nr 2868/95. Det skall dessutom konstateras att varken harmoniseringsbyrån eller sökanden, vilken till och med uttryckligen har gjort gällande att leverans genom företaget DHL inte är detsamma som delgivning per post, har påstått att den DHL-post som levererades till sökanden den 28 oktober 2005 skickades som rekommenderat brev, och för övrigt inte heller att företaget DHL har befogenhet att utföra expediering av det slaget i Tyskland, och slutligen inte heller att det angripna beslutet har delgetts sökanden genom någon av de övriga metoder som föreskrivs i regel 61.2 i förordning nr 2868/95 och i reglerna 62–66 i samma förordning. Det är för övrigt viktigt att i detta sammanhang påpeka att det inte på något sätt angavs i det följebrev från DHL-post som överlämnades till sökanden att det rörde sig om ett rekommenderat brev men att det framgick att den aktuella försändelsen ’endast delges genom DHL’. 23 Av ovanstående framgår att det angripna beslutet inte har delgetts sökanden i enlighet med de krav som följer av tillämpningen av reglerna 61 och 62 i förordning nr 2868/95. 24 Tvärtemot vad sökanden påstått kan emellertid denna omständighet inte leda till slutsatsen att förevarande talan har väckts i rätt tid. 25 Det skall nämligen erinras om att regel 68 i förordning nr 2868/95 med rubriken ’Oriktigheter vid delgivningen’ har följande lydelse: ’Om ett dokument har nått adressaten, men harmoniseringsbyrån inte kan bevisa att det har vederbörligen delgivits, eller om bestämmelserna rörande dess delgivning inte har följts, skall dokumentet anses ha delgivits den dag som harmoniseringsbyrån fastställer som dagen för mottagande.’ 26 Bestämmelsen, läst i sin helhet, skall förstås så att harmoniseringsbyrån ges möjlighet att fastställa vilken dag ett dokument nått mottagaren, när den inte kan bevisa att det har vederbörligen delgetts, eller när bestämmelserna rörande dess delgivning inte har följts, och att denna bevisning ges samma rättsverkan som en regelrätt delgivning (förstainstansrättens dom av den 19 april 2005 i de förenade målen T-380/02 och T-128/03, Success-Marketing mot harmoniseringsbyrån – Chipita (PAN & CO), REG 2005, s. II-1233, punkt 64). 27 I förevarande fall är det ostridigt mellan parterna att sökanden mottog DHL-posten den 28 oktober 2005, vilket för övrigt framgår av försändelsens uppföljningshandling som upprättats av överklagandenämndernas kansli. 28 Enligt regel 68 i förordning nr 2868/95 skall det angripna beslutet således anses ha delgetts sökanden den 28 oktober 2005, varför den presumtion som föreskrivs i regel 62.3 i förordning nr 2868/95 inte gäller i detta fall. Detta överensstämmer för övrigt med regel 70.2 i förordning nr 2868/95, i vilken det står att ’Då det steget i förfarandet är en delgivning skall den aktuella händelsen vara mottagandet av det dokument som delges, såvida inte annat anges’. På samma sätt gäller enligt fast rättspraxis angående artikel 230 femte stycket EG att – om det förutsätts att den angripna rättsakten har delgetts adressaten – den tidpunkt då fristen för att väcka talan börjar löpa skall vara den dagen då rättsakten mottagits av adressaten (se, för ett liknande resonemang, förstainstansrättens dom av den i mål T-12/90, Bayer mot kommissionen, REG 1991, s. II-219, punkt 19, fastställd efter överklagande genom domstolens dom av den i mål C-195/91 P, Bayer mot kommissionen, REG 1994, s. I-5619). 29 Under dessa omständigheter och med hänsyn till att talan enligt artikel 63.5 i förordning nr 40/94 skall väckas hos förstainstansrätten inom en frist om två månader från det att överklagandenämnden delgett beslutet, förlängd med tio dagar med hänsyn till avstånd, enligt artikel 102.2 i rättegångsreglerna, kan det konstateras att fristen för överklagande av det angripna beslutet löpte ut den 9 januari 2006. 30 Förevarande talan väcktes den 16 januari 2006 och har således väckts för sent och skall avvisas.”