ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
40.

Det är riktigt att det i målet C‑41/11, Inter-Environnement Wallonie and Terre wallonne hade gjorts gällande inför domstolen, och godtagits, att målet att nå en hög miljöskyddsnivå ”kan uppnås bättre ... om verkningarna av den ogiltigförklarade förordningen får bestå under den korta period som är nödvändig för att den ska ersättas av en ny förordning än om förordningen ogiltigförklaras med retroaktiv verkan”. ( 13 ) Detta avgörande, vilket åberopats av såväl den franska regeringen som rapporteur public i Conseil d’État, gav den hänskjutande domstolen tillstånd att tillämpa nationella bestämmelser enligt vilka den kunde bibehålla vissa verkningar av en medlemsstats beslut som antagits i strid med en skyldighet enligt ett direktiv. ( 14 ) Tillståndet gällde under iakttagande av strikta och detaljerade villkor som domstolen hade utarbetat.
34.

Under de inte helt olika omständigheter som anges i artikel 13 A.1 g ( 20 ) har domstolen dessutom funnit att begreppen ”inrättning” och ”organisation” även omfattar fysiska personer. ( 21 ) I artikel 13 A.1 b hänvisas det emellertid till organ, sjukhus, centra och inrättningar, medan det i artikel 13 A.1 c hänvisas till behandlingar som ges av yrkesutövare, vilket i princip endast fysiska personer kan vara. Detta skiljer sig från situationen avseende artikel 13 A.1 g, som inte följs av en motsvarighet till artikel 13 A.1 c. En sådan skillnad förefaller utgöra hinder för att ge artikel 13 A.1 b en lika vid tolkning som artikel 13 A.1 g. Även om det presumeras att medlemsstaterna har rätt att erkänna enskild hälso- och sjukvårdspersonal som ”i vederbörlig ordning erkända inrättningar” tillhandahåller tjänster ”under jämförbara sociala betingelser” som de ”verksamheter som bedrivs av offentligrättsliga organ”, finns det dock inget i begäran om förhandsavgörande eller i något av yttrandena som tyder på att de aktuella läkarna har erhållit något sådant erkännande. Från vad som framkom vid förhandlingen förefaller det tillstånd som beviljats enligt 116 § SGB V endast ha avsett möjligheten att omfattas av ett sjukförsäkringssystem, och hade inte någon som helst inverkan på läkarnas ställning.
14.

Ministério da Agricultura, do Mar, do Ambiente e do Ordenamento do Território (ministeriet för jordbruk, hav, miljö och fysisk planering, nedan kallat ministeriet), som är motpart i målet vid den nationella domstolen, har, å sin sida, anfört vid den hänskjutande domstolen att direktiv 93/38 inte endast riktar sig till medlemsstaterna, utan också till alla de upphandlande enheter som definieras i direktivet. Enligt ministeriet omfattades Portgás av skyldigheterna i direktivet, i dess egenskap av koncessionshavare av en allmännyttig tjänst med ensamrätt inom koncessionsområdet i fråga.
35.

EA ska hålla offentliga register över alla ansökningar om bortledningstillstånd, beviljade tillstånd och tillståndsvillkoren. Information om vattenprover, och analyser därav, som EA tar av avloppsvatten och recipientvatten måste ingå i registren i likhet med all annan information som företagen faktiskt har lämnat till EA. Information om vattenprover måste föras in i registren inom två månader. Information som kan anses som affärshemligheter får inte föras in utan företagens samtycke.
3.

DL väckte den 26 november 2006 talan vid Landgericht Bad Kreuznach. Talan avsåg en rad affärsmetoder som FFH hade infört till förmån för RA och som enligt DL:s uppfattning utgjorde oanmält statligt stöd som hade beviljats i strid med artikel 108.3 FEUF. DL gjorde i huvudsak gällande att de flygplatsavgifter som FFH hade tillämpat under åren 2001 och 2006 hade fastställts på grundval av tidigare ingångna avtal med RA – som svarar för mer än 95 procent av passagerartrafiken på F-H-flygplatsen – vilka innehöll villkor som var förmånliga för detta flygbolag. RA hade i synnerhet kunnat åtnjuta särskilt låga avgifter dels tack vare att den ersättning som skulle betalas per passagerare blev lägre med ökande passagerarantal, dels genom en subvention i form av marknadsföringsstöd (marketing support) som beviljades när nya flyglinjer öppnades. ( 3 ) Dessa åtgärder beviljades trots att FFH fortsatte att redovisa förlust. DL yrkade att de belopp som hade utbetalats till RA under åren 2002–2005 i form av marknadsföringsstöd och de belopp som motsvarade nedsättningen av avgifterna – som kommit RA till del under år 2003 till följd av tillämpningen av den taxa som FFH hade antagit för år 2001 ( 4 ) – skulle återbetalas samt att alla framtida stöd till förmån för RA skulle upphöra.
17.

Enligt begäran om förhandsavgörande uppbar Peter Brey vid tiden för sin inresa till Österrike två olika slags inkomster från tyska källor, nämligen en invaliditetspension på 864,74 EUR per månad före skatt och en vård- och omsorgsersättning på 225 EUR per månad. Han har inga andra inkomster eller tillgångar. Under den tid paret bodde i Tyskland, erhöll hans hustru en grundförmån, som emellertid upphörde den 1 april 2011, eftersom paret flyttade till Österrike. Peter Brey och hans hustru betalar en hyra på 532,29 EUR per månad för sin lägenhet i Österrike.
9.

I den italienska lagstiftningen är lagstiftningsdekret ( 4 ) nr 177 av den 31 juli 2005 som antagits av Republiken Italiens president (nedan kallat lagstiftningsdekret nr 177/2005) med konsoliderade bestämmelser om audiovisuella medietjänster och radiotjänster ( 5 ), relevant. Artikel 38 (begränsning av sändningstid) i nämnda lagstiftningsdekret ändrades med verkan från den 30 mars 2010 ( 6 ) och har sedan dess i utdrag följande lydelse: ”1. För den som innehar tillstånd att sända tv i allmänhetens tjänst (public service) får sändningstiden för reklamannonser inte överstiga 4 procent av sändningstiden per vecka och 12 procent per timme. Eventuell överskridande reklamtid, vilken dock inte får överstiga 2 procent per timme, måste utjämnas under den föregående eller efterföljande timmen. 2. För programföretag som sänder fri tv, även analogt, på nationell nivå och som inte innehar tillstånd att sända tv i allmänhetens tjänst får sändningstiden för tv-reklaminslag inte överstiga 15 procent av sändningstiden per dygn och 18 procent inom en given timme. Eventuell överskridande reklamtid, vilken dock inte får överstiga 2 procent per timme, måste utjämnas under den föregående eller efterföljande timmen ... … 5. För programföretag som sänder betal-tv, även analogt, får sändningstiden för tv-reklaminslag inte överstiga 16 procent år 2010, 14 procent år 2011 och, från och med år 2012, 12 procent inom en given timme. Eventuell överskridande reklamtid, vilken dock inte får överstiga 2 procent per timme, måste utjämnas under den föregående eller efterföljande timmen. …”
18.

New Yorker SHK Jeans GmbH & Co. KG (nedan kallat New Yorker Jeans) ansökte den 31 oktober 2003 om registrering av ordkännetecknet FISHBONE som gemenskapsvarumärke. Bolaget ville registrera detta varumärke med avseende på varor i bland annat klasserna 18 och 25 i Niceöverenskommelsen. ( 15 ) Ansökan offentliggjordes den 1 november 2004.
102.

Tribunalen gjorde fel när den bedömde att det omtvistade beslutet var förenligt med artikel 4.2 in fine i förordning nr 1049/2001, ( 67 ) trots att kommissionen inte hade undersökt om det förelåg ett övervägande allmänintresse, vilket den borde ha gjort (även ex officio, såsom Konungariket Sverige anfört) enligt artikel 4.2 in fine i förordning nr 1049/2001, eftersom artikel 6.1 i förordning nr 1367/2006 inte befriar kommissionen från detta.
107.

Dessa omständigheter och förhållanden kan läggas fram vid harmoniseringsbyrån genom de olika former av bevisning som beskrivs i artikel 78 i förordning nr 207/2009 och i enskilda bestämmelser som rör kravet på verkligt bruk, även om andra former av bevisning tycks vara tillåten. Sådana former av bevisning, såsom förpackningar, etiketter, prislistor, kataloger och så vidare, utgör materiell bevisning som den part som påstås inte ha använt sitt varumärke har tillgång till. Även om harmoniseringsbyrån kan be denna part att lägga fram sådan bevisning, kan byrån inte själv leta reda på den. Det är uppenbart att om upphävandeförfaranden ska fungera smidigt och effektivt, kan inte harmoniseringsbyrån åläggas ansvaret att på eget initiativ pröva de sakförhållanden som är relevanta för att fastställa huruvida varumärket faktiskt har använts.
2.

Artikel 1.9 andra och tredje styckena i direktiv 2004/18 har följande lydelse: ”Med offentligrättsliga organ avses alla organ a) som särskilt har inrättats för att tillgodose behov i det allmännas intresse, förutsatt att behovet inte har industriell eller kommersiell karaktär, b) som är juridiska personer, och c) vars verksamhet till största delen finansieras av statliga, regionala eller lokala myndigheter, eller av andra offentligrättsliga organ, eller vars verksamhet står under kontroll av sådana organ, eller i vars förvaltningsorgan, styrelseorgan eller kontrollorgan mer än hälften av ledamöterna utses av statliga, regionala eller lokala myndigheter, eller av andra offentligrättsliga organ. Icke uttömmande förteckningar över sådana offentligrättsliga organ och kategorier av organ som uppfyller villkoren i andra stycket a, b och c finns i bilaga III. …”
32.

I bilaga II till 1996 års lag om flyktingar anges att Refugee Appeals Tribunal ska vara sammansatt av en ordförande och de ordinarie ledamöter som Minister for Justice, Equality and Law Reform, i samråd med Minister for Finance, anser krävs för att målen vid Refugee Appeals Tribunal ska kunna handläggas skyndsamt. Varje ledamot ska ha minst fem års erfarenhet som praktiserande barrister eller solicitor före utnämningen. Ledamöterna vid Refugee Appeals Tribunal utnämns av Minister for Justice, Equality and Law Reform. De ordinarie ledamöterna utses för en mandattid av tre år, enligt de villkor som, med förbehåll för bestämmelserna i nämnda bilaga, fastställs av Minister for Justice, Equality and Law Reform när denna utnämner vederbörande. Ordföranden vid Refugee Appeals Tribunal utövar sitt ämbete i enlighet med ett skriftligt tjänsteavtal innehållande de villkor som Minister for Justice, Equality and Law Reform emellanåt kan fastställa i samråd med Minister for Finance. Varje ordinarie ledamot erhåller arvode, tillägg och ersättning för utlägg som Minister for Justice, Equality and Law Reform emellanåt kan fastställa i samråd med Minister for Finance.
10.

Artikel 9.2 och 9.3 i nämnda förordning rör informationen som bearbetningsföretaget ska tillhandahålla rättsinnehavaren av växtförädlarrätten, om inte rättsinnehavaren och företaget har ingått ett avtal om dessa upplysningar: ”2. … bearbetningsföretaget [skall], utan att det påverkar informationskraven enligt annan gemenskapslagstiftning eller lagstiftning i medlemsstaterna, på begäran av rättsinnehavaren vara förpliktad att lämna nödvändig information till rättsinnehavaren. Följande uppgifter skall anses som nödvändiga: a) Bearbetarens namn och hemvist samt företagets namn och adress. b) Upplysning om bearbetningsföretaget har tillhandahållit tjänster för att bearbeta skördeprodukten av en eller flera sorter som tillhör rättsinnehavaren till utsäde, då sorten eller sorterna hade deklarerats eller på annat sätt varit kända för bearbetningsföretaget. c) Om bearbetningsföretaget har tillhandahållit en sådan tjänst, mängden av skördeprodukten av den eller de lämpliga sorter som har bearbetats till utsäde och den totala framställda mängden från denna bearbetning. d) Datum och platser för den under c angivna bearbetningen. e) Namn och adress på den person eller de personer till vilka han har tillhandahållit de under punkt c angivna bearbetningstjänsterna samt respektive mängder. 3. De upplysningar som anges under 2 b‐e skall avse innevarande regleringsår och ett eller flera av de tre ( 6 ) föregående regleringsår för vilka rättsinnehavaren inte tidigare har begärt information i enlighet med bestämmelserna i punkt 4 eller 5. Det första regleringsår för vilket informationen skall lämnas skall vara det år under vilket den första av dessa begäran om information gjordes med hänsyn till den sort eller de sorter och det bearbetningsföretag som är aktuella. 4. Bestämmelserna i artikel 8.4 skall tillämpas i tillämpliga delar. …”
20.

Innan det kan prövas huruvida det föreligger en diskriminering (nedan under C) ska det först preciseras vilket som är föremålet för talan (nedan under A) och vilka diskrimineringsförbud som är tillämpliga (nedan under B).
7.

Klaganden i målet vid den nationella domstolen (nedan kallad klaganden), reste in illegalt i Polen och lämnade in en första asylansökan där. Klaganden lämnade denna medlemsstat utan att invänta utgången av asylförfarandet och reste illegalt in i Österrike där hon lämnade in en andra asylansökan.
41.

Domstolen har nyligen i domen i det ovannämnda målet Société Groupe Limagrain Holding haft tillfälle att uttala sig i fråga om lagerbokföringens roll när det gäller rätten till förskottsbetalning av exportbidrag. I den domen förutsatte sådan rätt bland annat att det styrkts att de produkter för vilka en betalningsdeklaration getts in hade ställts, och kvarstod, under tullkontroll tills de exporterades. Domstolen påpekade att syftet med att underkasta dessa produkter tullkontroll var att säkerställa att de produkter som angavs i betalningsdeklarationen var desamma som de som faktiskt exporterats. Om bestämmelserna om tullagerförfarandet inte iakttas, är det inte möjligt att lägga fram tillräckliga bevis för att de varor som anges i betalningsdeklarationen faktiskt exporterats. Domstolen jämställde ett åsidosättande av skyldigheten att i enlighet med unionens tullagstiftning lagerbokföra de produkter som ställts under tullkontroll med att produkterna återtas från tullkontroll. Följden blev densamma i båda dessa fall, nämligen att tullmyndigheterna inte längre kan kontrollera de berörda produkternas väg och att de därmed inte heller kan säkerställa att villkoren för förskottsbetalning av exportbidrag är uppfyllda. ( 8 )
—

ett direkt bidrag, upp till totalt 2000 miljoner HUF, för förvärv av jordbruksmark, vilket uppgår till högst 20 % av den köpeskilling som anges i köpeavtalet, med ett högsta belopp på 3 miljoner HUF per ansökan och högst två ansökningar per år per stödmottagare; bidraget kan tilldelas en enskild person som vid tidpunkten för köpet deltog i en jordbruksverksamhet som ägare till minst 0,5 ( 10 ) hektar odlingar eller 1 hektar annan jordbruksmark för en period på minst ett år, på ett skifte som gränsar direkt till den förvärvade marken, och som förbinder sig att inte sälja den förvärvade marken och att faktiskt använda den uteslutande för jordbruksproduktion under en period av minst fem år från dagen för utbetalningen av bidraget. Bidraget får endast beviljas om den totala storleken på den befintliga och den förvärvade marken överstiger 210 guldkronor [mätenhet för kvaliteten på jordbruksmark i Ungern], eller 2 hektar när det gäller jordbruksmark som används som vingård eller fruktträdgård, och om den inte är registrerad som mark som används för skogsbruk.”
34.

Kommissionen anser att det inte är förenligt med artikel 28.1 i direktiv 95/46 att DSK:s kontor strukturellt sett är integrerat i förbundskanslerns kansli, eftersom det medför att DSK inte är oberoende vare sig i organisatoriskt eller materiellt hänseende. De anställda vid DSK lyder under förbundskanslerns kansli och står under kansliets administrativa tillsyn. Härav följer att DSK:s kontor utsätts för en eventuell påverkan från förbundskanslerns kansli. Detta är särskilt allvarligt eftersom förbundskanslerns kansli, i egenskap av offentlig myndighet, står under den tillsyn som DSK förväntas utöva.
78.

I domen i det ovannämnda målet Liga Portuguesa slog domstolen visserligen fast att medlemsstaterna har ett omfattande handlingsutrymme beträffande hasardspel som erbjuds via Internet. ( 44 ) Resonemanget i den domen kan emellertid inte tillämpas i förevarande mål, i vilket det om den aktuella tolkningen stämmer inte handlar om kontroll över spelverksamhet via Internet, utan om ett förbud mot all gränsöverskridande verksamhet inom detta område. I det aktuella målet vid den nationella domstolen skulle de omtvistade bestämmelserna kunna utgöra hinder för en verksamhet som visserligen är av gränsöverskridande karaktär, men som inte kan betraktas som spel via Internet i egentlig mening, eftersom företaget har en representant på plats i Italien.
35.

Är det mer tillfredsställande att lägga fram argumentet att gemenskapen, enbart på grundval av artiklarna 60 EG och 301 EG, har befogenhet att införa ett allmänt handelsembargo som skulle drabba hela befolkningen i det tredjeland som gemenskapens åtgärd riktas mot, och att de restriktiva åtgärderna av desto större anledning får grundas på ovannämnda artiklar? Jag anser inte det. Nämnda åtgärder presenteras i allmänhet som ”intelligenta åtgärder” eftersom de är riktade och deras syfte just är att begränsa oönskade effekter av internationella sanktioner för personer som redan har det svårt eller inte är ansvariga för situationen i det tredjeland som sanktionerna avser. När gemenskapen väljer att agera via riktade åtgärder ankommer det följaktligen på institutionerna att, under domstolens överinseende, försäkra sig om att de personer mot vilka nämnda åtgärder har antagits har tillräckliga band till den åsyftade regimen för att kunna klassificeras som ledare eller personer som är associerade med ledare. Det motsatta beslutet skulle vara detsamma som att ge nämnda institutioner fria händer, vilka då skulle kunna påföra vilken person eller personkategori som helst restriktiva åtgärder, under förevändningen att de när allt kommer omkring lika väl skulle kunna införa ett allmänt handelsembargo. Även om jag instämmer med vad tribunalen fann a fortiori i punkt 70 i den överklagade domen, är det följaktligen endast under förutsättning att åtgärden är strikt begränsad till att avse de burmesiska ledarna och de personer som är associerade med dem. Jag känner mig mer tveksam till påståendet i nämnda punkt att familjemedlemmar till burmesiska företagsledare tillhör kategorin personer som är associerade med den burmesiska regimen.
68.

Jag tolkar inte denna punkt på samma sätt. I originalversionen av punkt 116 anges det visserligen att förstainstansrättens praxis ”makes it clear that a person must be notified of the reasons for a decision against him at the time at which the decision is made”. ( 63 ) I övriga delar av överklagandet har dock klaganden under alla omständigheter aldrig formulerat något argument som syftar till att visa att en individuell delgivningsskyldighet ålåg rådet. Det vore uppenbart överdrivet att anse att enbart användningen av uttrycket ”notified” i den ursprungliga inlagan utgör formulering av en grund avseende skyldigheten att individuellt delge klaganden det omtvistade beslutet. Klaganden kunde hur som helst inte formulera en sådan grund, eftersom den, såsom påpekats ovan, inte åberopade denna grund i samband med förfarandet vid förstainstansrätten. Domstolen ska således inte låta sig förledas av de diskussioner som fördes mellan parterna i målet i samband med repliken och dupliken och därefter vid förhandlingen, när det gäller frågan huruvida de argument som har samband med delgivningen kan tas upp till sakprövning. Dessa argument utgör en ny grund, som avser att rådet åsidosatte delgivningsskyldigheten, och ska av det skälet avvisas, eftersom domstolen endast är behörig att pröva den rättsliga bedömningen av de grunder som har åberopats i den lägre instansen. ( 64 )
20.

Förutom regler om ömsesidigt bistånd innehåller direktiv 76/308 även bestämmelser rörande den medlemsstat i vilken talan måste föras när en berörd person under indrivningsförfarandet bestrider fordringen eller de handlingar som ligger till grund för verkställighet, eller när indrivningsåtgärderna är omtvistade. Enligt artikel 12 i direktiv 76/308 beror valet av domstol på huruvida tvisten rör å ena sidan fordringen eller den handling som ligger till grund för verkställighet eller, å andra sidan, indrivningsåtgärderna. Således ska, enligt artikel 12.1 i direktiv 76/308, när fordran eller den handling som ligger till grund för verkställighet bestrids under indrivningsförfarandet, talan väckas vid behörigt organ i den medlemsstat där den sökande myndigheten finns. Enligt artikel 12.3 i direktiv 76/308 ska, när de indrivningsåtgärder som vidtagits i den medlemsstat där den anmodade myndigheten finns bestrids, talan väckas vid behörigt organ i den medlemsstaten. Dessutom föreskrivs i artikel 12.2 i direktiv 76/308, för att fullt ut säkerställa en persons rätt att bestrida fordran eller den handling som ligger till grund för verkställighet under indrivningsförfarandet, att den anmodade myndigheten ska uppskjuta verkställigheten av indrivningsförfarandet så snart den mottagit information om att ett ärende avseende bestridande av fordran eller den handling som ligger till grund för verkställighet pågår, i avvaktan på att behörigt organ i den medlemsstat där den sökande myndigheten finns fattar beslut. Trots skyldigheten att uppskjuta verkställigheten av indrivningsförfarandet får den sökande myndigheten under vissa förhållanden begära att den anmodade myndigheten ska driva in en bestridd fordran. Om resultatet av prövningen visar sig ge en förmånlig utgång för den betalningsskyldige är den sökande myndigheten skyldig att återbetala vad som indrivits jämte kompensation.
17.

Vad beträffar den ekonomiska omfattningen av det omstridda undantaget har kommissionen gjort gällande att det av 2006 års upplaga av den årliga rapporten om spel i Spanien, som ges ut av det spanska inrikesministeriet, framgår att 40,8 procent av spelen (i termer av totala summan av insatser), enligt en fördelning i procentsats per typ av förvaltning, anordnades av LAE och ONCE (33,4 respektive 7,4 procent), och att den sammanlagda summan av insatser under år 2006 varit 11790 miljarder euro, och att vinsterna i dessa spel var undantagna från inkomstskatteplikt.
1.

I beslut K(2004) 4221 slutlig av den 26 oktober 2004 om ett förfarande enligt artikel 81 [EG] (ärende COMP/F-1/38.338 – PO/Nålar) (nedan kallat det omtvistade beslutet) slog Europeiska gemenskapernas kommission i artikel 1 fast att bolagen William Prym GmbH & Co. KG och Prym Consumer GmbH (nedan kallade Prym eller klagandena) hade överträtt artikel 81.1 EG genom att delta i en rad avtal som innebar eller bidrog till dels uppdelning av produktmarknaderna genom att den europeiska marknaden för hårda sybehörsartiklar delades upp i segment, dels till uppdelning av de geografiska marknaderna, genom att den europeiska marknaden för synålar delades upp i segment, tillsammans med två brittiska företag och deras filialer, nämligen dels Coats Holdings Ltd och J&P Coats Ltd (nedan tillsammans kallade Coats-koncernen), dels Entaco Group Ltd och Entaco Ltd (nedan tillsammans kallade Entaco-koncernen).
2.

Den nationella domstolen behöver domstolens svar för att kunna avgöra en tvist mellan Mitsui & Co. Deutschland GmbH (nedan kallat Mitsui & Co.) och Hauptzollamt Düsseldorf (huvudtullkontoret i Düsseldorf, nedan kallat Hauptzollamt) avseende Hauptzollamts beslut angående en begäran om återbetalning av tull som Mitsui & Co. lämnat in.
9.

I artikel 44f i Frankrikes allmänna skattelag ( 5 ) föreskrevs en befrielse från bolagsskatt under två år för företag som bildats i syfte att överta verksamheten från industriföretag som befann sig i svårigheter. Enligt bestämmelserna i artiklarna 1383 A, 1464 B och 1464 C kunde dessa företag efter beslut av de behöriga lokala myndigheterna också komma i åtnjutande av befrielse under två år från lokal skatt på inkomst av yrkesmässig verksamhet och fastighetsskatt.