ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
40

Målet att det ska vara möjligt för den berörda personen och anställningsmyndigheten att komma fram till en lösning under det administrativa förfarandet betyder dock inte att tjänstemannen under alla omständigheter har rätt att under det administrativa förfarandet bestrida varje nytt skäl som anställningsmyndigheten anför under det förfarandet.
6.

Domstolsförfarande — Åberopande av nya grunder under rättegången — Grund som stöds av omständigheter som framkommit under rättegången — Grund som för första gången åberopats i repliken — Avvisning — Gränser — Grunder som stöds av omständigheter som framkommit under förfarandet (Tribunalens rättegångsregler, artikel 48.2) (se punkterna 59, 60 och 71)
1

Den 10 oktober 2007 beslutade Europeiska gemenskapernas kommission, till följd av flera skriftliga frågor som ställts till den under åren 2005 och 2006 av ledamöter i Europaparlamentet samt till följd av ett klagomål från en privat aktör som hade riktats till den under år 2007, att inleda det formella granskningsförfarandet, vilket föreskrivs i artikel 108.2 FEUF, avseende bestämmelsen i artikel 12.5 som infördes i Ley del Impuesto sobre Sociedades (den spanska lagen om bolagsskatt) genom Ley 24/2001, de Medidas Fiscales, Administrativas y del Orden Social (lag 24/2001 om skatteåtgärder, förvaltningsåtgärder och sociala åtgärder) av den 27 december 2001 (BOE no 313, av den 31 december 2001, s. 50493), och återgavs i Real Decreto Legislativo 4/2004, por el que se aprueba el texto refundido de la Ley del Impuesto sobre Sociedades (kungligt lagstiftningsdekret 4/2004 om godkännande av den omarbetade lydelsen av lagen om bolagsskatt), av den 5 mars 2004, BOE nr 61, av den 11 mars 2004, s. 10951, nedan kallad ”den omtvistade åtgärden” eller ”den omtvistade ordningen”).
80

För det första härrör samtliga de skrifter av C. S. och J. S. som sökanden har gett in från år 2008. Trots att, enligt artikel I.1.4 i finansieringsavtalet, projektet löpte från den 15 april 2004 till den 15 april 2006 och trots att, enligt artikel II.14.1 i avtalet, ersättningsgilla kostnader ska ha uppkommit under projektets löptid har sökanden inte kunnat visa att förberedelsearbetet för dessa skrifter har skett under projektets löptid. Det framgår vidare inte av dessa skrifter, såsom sökanden har hävdat, att deras utgivning har försenats av ordningen att kollegor ska utvärdera författarnas bidrag. Sökanden har nämligen uttryckligen angett att den första skriften lämnades in för publicering den 8 februari 2008, godkändes den 10 april 2008 och publicerades den 6 maj samma år. Vad beträffar andra skrifter av samma författare, vilka har bifogats stämningsansökan, erinras om att det inte anges när de lämnades in för publicering, medan däremot den enda tidpunkt som angetts för publiceringen, år 2008, är otillräcklig för att kunna fastställa att nämnda skrifter har förberetts under projektets löptid.
57

I den engelska språkversionen (rättegångsspråk) av artikel 1.1 i beslut 2011/172 föreskrivs att tillgångarna ska frysas för följande personer: ”persons having been identified as responsible for misappropriation of Egyptian State funds, and natural or legal persons, entities or bodies associated with them, as listed in the Annex”. Med andra ord hänvisas i denna språkversion av beslut 2011/172 dels till personer som ”identifierats” vara ansvariga för förskingring av egyptiska statliga tillgångar, dels till personer som är associerade med dem.
43

I detta sammanhang kan sökanden inte med framgång hänvisa till att överklagandenämnden i punkt 22 i det angripna beslutet angav att ”det skulle vara fel att anta att de fakturor som förebringats utgör samtliga fakturor som utfärdats under den relevanta femårsperioden” och att ”de invändande parterna generellt sett, när bevis på användning utgörs av fakturor, endast inkommer med ett urval av de fakturor som utfärdats”. Tribunalen konstaterar i likhet med harmoniseringsbyrån att dessa överväganden grundas på sunt förnuft, eftersom det inte kan krävas av innehavaren av ett äldre varumärke att vederbörande förebringar bevisning för var och en av de transaktioner som genomförts under det varumärket under den relevanta femårsperiod som avses i artikel 42.2 i förordning nr 207/2009. Det som krävs, om nämnda innehavare åberopar fakturor som bevisning, är att ett så stort antal fakturor förebringas att det kan uteslutas att det rör sig om en rent symbolisk användning av nämnda varumärke, och att antalet fakturor följaktligen är tillräckligt för att visa att det är fråga om verkligt bruk. Det ska dessutom framhållas att intervenienten i förevarande fall i det yttrande som ingavs till överklagandenämnden den 17 mars 2011 uttryckligen angav att de 12 fakturorna utgjorde ett urval.
—

Klass 38: ”Telekommunikation; överföring av bilder, ljud och data via telefoni, datorterminaler, via ett globalt (Internet) och lokalt (intranät) kommunikationsnät och satellit, elektronisk post; övervakning, sändning och mottagning av data, signaler, bilder och information som bearbetats med hjälp av datorer eller apparater och instrument för telekommunikation; överföring av information lagrad i databaser och bildbanker; spridning av information på elektronisk väg, nyhetsbyråer; kommunikationstjänster via fiberoptiska nätverk; radio-, telefoni- och telegrafikommunikationstjänster; utsändning av televisionsprogram; radiosändning; televisionssändning, sändande av telegram; radiosändning; satellitöverföring; IT; kabel-tv.”
89

Tribunalen erinrar om att företaget vid kommissionens ankomst till lokalerna dessutom ska få en skälig, men kort, tidsfrist för att med hjälp av sina advokater granska inspektionsbeslutet. Vad i övrigt gäller sökandenas argument att de grundläggande rättigheterna åsidosätts i samma ögonblick som kommissionens tjänstemän går in hos företaget, anser tribunalen i likhet med kommissionen att inspektionen inte under några omständigheter får påbörjas innan beslutet har delgetts och att det inte utgör ett åsidosättande av en grundläggande rättighet att gå in hos företaget enbart i syfte att delge beslutet. Vidare ska kommissionen också under inspektionen ge företaget en kort tidsfrist för att rådgöra med sina advokater innan kommissionen tar kopior, förseglar eller begär muntliga förklaringar.
1)

Talan avvisas i den del den avser ogiltigförklaring av kommissionens förordning (EU) nr 222/2011 av den 3 mars 2011 om undantagsåtgärder avseende utsläppande på unionsmarknaden av socker och isoglukos utöver kvoterna under regleringsåret 2010/11, av kommissionens genomförandeförordning (EU) nr 293/2011 av den 23 mars 2011 om fastställande av en tilldelningskoefficient om avslag av nya ansökningar och om avslutande av ansökningsomgången för tillgängliga kvantiteter socker producerat utöver kvoten och avsett för försäljning på unionsmarknaden till nedsatt överskottsavgift, av kommissionens genomförandeförordning (EU) nr 302/2011 av den 28 mars 2011 om öppnande av en tullkvot för exceptionell import av vissa kvantiteter socker under regleringsåret 2010/11, samt av kommissionens genomförandeförordning (EU) nr 393/2011 av den 19 april 2011 om fastställande av tilldelningskoefficienten för utfärdande av importlicenser för sockerprodukter inom vissa tullkvoter för vilka det lämnats in ansökningar under perioden 1–7 april 2011, och om tillfälligt stopp för ansökningar om sådana licenser.
32

Det har under dessa omständigheter föga betydelse huruvida de varor som sökanden saluför under varumärket BIGA liknar eller är identiska med de varor som intervenienten saluför under det ifrågasatta varumärket. Det har nämligen i alla händelser inte visats att registreringen enbart syftade till att förhindra sökanden att använda varumärket BIGA.
1.

Domstolsförfarande — Rättsakter som under rättegången upphäver och ersätter de angripna rättsakterna — Begäran under rättegången om att ogiltighetsyrkandena ska justeras — Tillåtet — Frist för att ge in sådan begäran — Den tidpunkt då fristen börjar löpa — Den dag då den nya rättsakten delgavs de berörda (Artikel 263 sjätte stycket FEUF; tribunalens rättegångsregler, artikel 48.2 och 102) (se punkterna 54, 67, 68 och 71)
109

Den del av detta svar som rörde den omtvistade ordningen har följande lydelse: ”Kommissionen har, i förevarande fall, ännu inte uttalat sig beträffande huruvida de spanska bestämmelserna om skatteavskrivning av det finansiella mervärdet är förenliga med den inre marknaden med avseende på statligt stöd. Dessa förefaller emellertid inte strida mot bestämmelserna i det fjärde direktivet om årsredovisningar. … Kommissionen poängterar, under alla omständigheter, att det inte är möjligt att förutsäga utgången av ett senare förfarande för kontroll av eventuella stödåtgärder som parlamentsledamoten har hänvisat till. Kommissionen erinrar, i detta hänseende, om att den genom sin behörighet på området kontroll av statligt stöd kan kräva återvinning av varje stödåtgärd som är oförenlig med den inre marknaden och som har beviljats olagligen för att mottagaren ska förlora den fördel som denne åtnjöt på marknaden i förhållande till sina konkurrenter och, därigenom, återupprätta den konkurrenssituation som förelåg innan stödet betalades ut.” (In this case, the Commission has yet to give its opinion on the compatibility, from a state aid point of view, of the Spanish goodwill write-off provisions; they do not, however, appear to be contrary to the Fourth Accounting Directive. … In any case, the Commission would point out that it is impossible to predict the outcome of any subsequent investigation of the possible aid measures referred to by the Honourable Member. In this regard, the Commission would reiterate that it may, by virtue of its state aid control powers, order the recovery of any incompatible or illegally granted aid so as to deprive the recipient of any advantage it may have enjoyed over its competitors, thereby restoring the pre-aid competitive market situation.)
386

Kommissionen gjorde således en felaktig bedömning när den, i skäl 653 i det angripna beslutet, uppgav att ”Austria Draht, genom G., deltagit i åtminstone sex möten vigda åt Europa-klubbens utvidgning”, nämligen mötena den 27 september 2001, på vilket G. inte rapporterats som närvarande, och inte heller C. från CB, utan vid vilket en direktör för Austria Draht rapporterats som närvarande, samt mötena den 10 och den 11 oktober 2001, den 6 november 2001, under vilka G. utsetts till möjlig nationell koordinator i Italien, tillsammans med A. (Itas) och C. (CB), den 5 och den 6 juni 2002, den 1 juli 2002 och den 2 juli 2002 (se ovan punkt 305).
95

För det fjärde kan kommissionens argument att sökandena – såsom framgår av skäl 410 och fotnot 504 i det angripna beslutet som hänvisar till protokollet från Federceramicas möte med rubriken 386/93 PGM/ed – den 5 juli 1993 diskuterade prishöjningar avseende sanitetsporslin inom denna sammanslutning, innan dessa prishöjningar nämndes vid mötet i Euroitalia som hölls några dagar senare, inte godtas, eftersom det är verkningslöst. Tribunalen konstaterar att även om sökandena diskuterade priser med sina konkurrenter inom Federceramica några dagar innan ett möte i Euroitalia ägde rum, kan detta ligga till grund för konstaterandet att det förelåg en kartell avseende sanitetsporslin inom Federceramica, men inte att otillåtna diskussioner fördes inom Euroitalia. Vidare avser bevisen för de otillåtna förfarandena avseende Federceramica, såsom kommissionen angav i skäl 409 i det angripna beslutet, under alla omständigheter ”perioden före den period som det [angripna] beslutet avser (åren 1993–2004)”. Även om dessa bevis, såsom kommissionen likaså angav i detta skäl, ”visar på ett samlat handlingsmönster hos vissa tillverkare” under åren 1990–1993, gör de det emellertid inte möjligt att styrka att en överträdelse skedde under senare möten inom Euroitalia, under vilka sökandena var den enda tillverkaren av sanitetsporslin.
144

Det ska erinras om att kommissionen – genom att anta administrativa förhållningsregler som är avsedda att ha externa verkningar och genom att tillkännage, via reglernas offentliggörande, att den hädanefter kommer att tillämpa dem på de fall som berörs – själv har begränsat sitt utrymme för skönsmässig bedömning. Om institutionen frångår dessa regler riskerar den således att, i förekommande fall, åläggas sanktionsåtgärder på grund av att den åsidosatt allmänna rättsprinciper, såsom principerna om likabehandling, rättssäkerhet eller skydd för berättigade förväntningar. Det kan följaktligen inte uteslutas att sådana förhållningsregler med allmän räckvidd, under vissa förutsättningar och beroende på deras innehåll, kan ha rättsverkningar och, i synnerhet, att administrationen i ett bestämt fall inte kan avvika från dem utan att ange skäl som är förenliga med allmänna rättsprinciper, såsom principerna om likabehandling eller skydd för berättigade förväntningar, under förutsättning att ett sådant förfaringssätt inte strider mot överordnade regler i unionsrätten (se, för ett liknande resonemang och analogt, domstolens dom av den 28 juni 2005 i de förenade målen C-189/02 P, C-202/02 P, C-205/02 P-C-208/02 P och C-213/02 P, Dansk Rørindustri m.fl. mot kommissionen, REG 2005, s. I-5425, punkterna 209–211, och förstainstansrättens dom av den 7 november 2007 i mål T-374/04, Tyskland mot kommissionen, REG 2007, s. II-4431, punkt 111 och där angiven rättspraxis).
2)

Fruit of the Loom, Inc. ska bära sina rättegångskostnader och ersätta harmoniseringsbyråns rättegångskostnader.
41

När det gäller innehållet i skrivelsen av den 29 juli 2010, erinrar tribunalen om att det uttryckligen framgår av artikel 44.1 c i rättegångsreglerna att det ska göras en kortfattad framställning av de grunder som åberopas i ansökan. Eftersom det i artikel 48.2 i rättegångsreglerna inte finns någon specifik bestämmelse angående formkraven för framställningen av en ny grund som åberopats under rättegången, finner tribunalen att artikel 44.1 c i rättegångsreglerna är tillämplig även på en sådan grund.
31

Den 21 oktober 2009 sände ING en skrivelse till kommissionen för att meddela att ING på kommissionens begäran gick med på att ta tillbaka de ovannämnda synpunkterna, för att kommissionen senast den 18 november 2009 skulle kunna anta ett slutgiltigt beslut om de ovan i punkt 3 angivna stödåtgärderna. I denna skrivelse påpekade ING emellertid att bolaget fortfarande ansåg att kostnaden för åtgärden för värdeminskade tillgångar hade bedömts korrekt. Kommissionen svarade genom ett e-postmeddelande att den inte kunde godta en skrivelse från ING där det angavs att det var kommissionen som hade begärt att synpunkterna skulle tas tillbaka. Kommissionen förklarade att den behövde en skrivelse där det endast angavs att ING tog tillbaka sina synpunkter, eftersom de inte längre var relevanta mot bakgrund av överenskommelsen och det förväntade beslutet (”We need a letter that simply states that ING is withdrawing its observations because they are [no] longer valid in view of the settlement and the expected decision”). Avslutningsvis angav kommissionen att inga åtgärder skulle vidtas avseende beslutsprocessen innan den hade mottagit en sådan skrivelse (”Once again, I will not start the decision process before I have not [sic] received such a letter”). Till följd av detta e-postmeddelande sände ING den 21 oktober 2009 en ny skrivelse till kommissionen för att tillmötesgå dess krav.
När ett beslut eller en förordning som direkt och personligen berör en enskild under förfarandets gång ersätts med en annan rättsakt med samma föremål ska den sistnämnda rättsakten betraktas som en ny omständighet som ger sökanden möjlighet att anpassa sina yrkanden och grunder. Det skulle nämligen strida mot god rättskipning och processekonomiska krav att tvinga sökanden att väcka en ny talan. Det skulle dessutom vara oskäligt om institutionen i fråga, för att undslippa den kritik mot en rättsakt som har framförts i en ansökan som getts in till unionsdomstolen, skulle kunna ändra rättsakten eller byta ut den mot en annan och under förfarandet åberopa denna ändring eller detta byte för att frånta motparten möjligheten att utvidga sina ursprungliga yrkanden och grunder till att avse den senare rättsakten, eller att anföra ytterligare yrkanden och grunder gentemot denna.

(se punkt 37)
Talan väckt mot det beslut harmoniseringsbyråns andra överklagandenämnden antog den 16 juni 2008 (ärende R 1590/2007‑2) gällande ett invändningsförfarande 2nine Ltd och Pacific Sunwear of California, Inc.
Ett grundbelopp för böterna som, enligt riktlinjerna för beräkning av böter som döms ut enligt artikel 23.2 a i förordning nr 1/2003, beräknats på grundval av försäljningsvärdet under referensperioden och multipliceras med en koefficient för varaktigheten ger ett lämpligt beräkningstal som återspeglar den ekonomiska verkligheten under hela överträdelsen endast om utgångspunkten – det vill säga försäljningsvärdet – är åtminstone ungefärligen representativ för hela den tid som överträdelsen pågått.

Med hänsyn till kommissionens utrymme för skönsmässig bedömning vid beräkningen av bötesbeloppet har den förvisso – under normala förhållanden – möjlighet att beakta det sista kompletta räkenskapsåret för deltagande i överträdelsen som referensperiod. En sådan allmän lösning är nämligen motiverad, eftersom kommissionen, med hänsyn till det ovannämnda utrymmet för skönsmässig bedömning, har möjlighet att underlåta att beakta varje variation i försäljningsvärdet under de år som överträdelsen pågått och, eftersom en höjning av försäljningsvärdet kan vara ett resultat av kartellen i sig.

När en fusion har genomförts under den tid som kartellen pågått och endast en av parterna har deltagit i överträdelsen före fusionen, kan försäljningsvärdet under det sista kompletta räkenskapsåret för den enhet som skapades genom fusionen, multiplicerat med det antal år som inte bara denna enhet, utan även den part som före fusionen ensam deltog i kartellen har deltagit i överträdelsen, emellertid inte utgöra ”ett lämpligt beräkningstal för att värdera överträdelsens ekonomiska betydelse och omfattningen av varje företags delaktighet i överträdelsen” för hela den tid som delaktigheten pågått. Genom att kommissionen även multiplicerar försäljningsvärdet för den enhet som bildas genom fusionen med det antal år som endast ett av de företag som ingick i fusionen deltog i överträdelsen, ökar den nämligen artificiellt grundbeloppet för böterna på ett oproportionerligt sätt som inte återspeglar den ekonomiska verkligheten under de år som föregick fusionen. Kommissionen åsidosätter därmed artikel 23.3 i förordning nr 1/2003 och proportionalitetsprincipen.

(se punkterna 110–114)
Nyckelord

Föremål för talan

Domslut



Nyckelord

Talan om ogiltigförklaring

–

Fysiska eller juridiska personer

–

Rättsakter som berör dem direkt och personligen

–

Möjlighet att vara personligen berörd av ett beslut av allmän karaktär

–

Villkor

–

Kommissionens förordning som syftar till att fastställa tillämpningsföreskrifter för arbetsprogrammet för utvärdering av alla förekommande verksamma ämnen

–

Talan väckt av producenter av verksamma ämnen

–

Villkoret personligen berörd ej uppfyllt

–

Avvisning (Artikel 230 fjärde stycket EG; kommissionens förordning nr 1451/2007) (se punkterna 34

–

38, 44

–

46, 49 och 50)

Föremål för talan

Saken

Talan om ogiltigförklaring av artiklarna 3.2, 4, 7.3, 14.2 andra stycket, 15.3 och 17 i, samt bilaga II till, kommissionens förordning (EG) nr 1451/2007 av den 4 december 2007 om andra fasen av det tioåriga arbetsprogram som avses i artikel 16.2 i Europaparlamentets och rådets direktiv 98/8/EG om utsläppande av biocidprodukter på marknaden (EUT L 325, s. 3).

Domslut

Domslut

1) Talan avvisas.

2) Anledning saknas att pröva de ansökningar om intervention som framställts av Europaparlamentet och av Europeiska unionens råd.

3) Arch Chemicals, Inc., Arch Timber Protection Ltd, Rhodia UK Ltd, Sumitomo Chemical (UK) plc och Troy Chemical Co. BV ska bära sina rättegångskostnader.

4) European Chemical Industry Council (CEFIC) ska bära sina rättegångskostnader.
Nyckelord

Föremål för talan

Domslut



Nyckelord

Gemenskapsvarumärke – Avstående, upphävande och ogiltighet – Absoluta ogiltighetsgrunder – Registrering i strid med artikel 7.1 b–d i förordning nr 40/94 (Rådets förordning nr 40/94, artiklarna 7.1 b–d och 51.1 a) (se punkterna 32–35, 59–65, 78 och 79)

2. Gemenskapsvarumärke – Avstående, upphävande och ogiltighet – Absoluta ogiltighetsgrunder – Sökande i ond tro vid ingivandet av varumärkesansökan (Rådets förordning nr 40/94, artikel 51.1 b) (se punkterna 89–93)

Föremål för talan

Saken

Talan som väckts mot ett beslut som fattades av andra överklagandenämnden vid harmoniseringsbyrån den 23 juli 2008 i ärende R 1012/2007-2 angående ett ogiltighetsförfarande mellan Psytech International Ltd Institute for Personality & Ability Testing, Inc.

Uppgifter i målet

>lt>2

Domslut

Domslut

1) Talan ogillas.

2) Psytech International Ltd ska ersätta rättegångskostnaderna.
55

Anledning saknas för tribunalen att uttala sig avseende relevansen av domen från Supreme Court of the United States (Förenta staternas högsta domstol) av den 13 januari 2004 (Verizon Communications Inc. v. Law Offices of Curtis V. Trinko, LLP, 540 U.S. 398 (2004)) som åberopats av Konungariket Spanien, för att i förevarande fall analysera villkoren för kommissionens ingripande med stöd av artikel 82 EG på den aktuella reglerade marknaden. Det kan däremot konstateras att kommissionen i skälen 287–309 i det angripna beslutet faktiskt har analyserat de regler som var tillämpliga när Telefónica tillhandahöll grossisttillträde på regional och nationell nivå och beaktat detta sammanhang, just på grund av den i punkt 51 ovan nämnda nödvändigheten av att bedöma samtliga omständigheter, bland vilka ingår Telefónicas skyldighet enligt det spanska regelverket att tillhandahålla grossisttillträde på regional nivå sedan mars 1999 och grossisttillträde på nationell nivå sedan april 2002 (skäl 287 i det angripna beslutet). Kommissionen har för övrigt på ett flertal ställen i det angripna beslutet hänvisat till CMT:s åtgärder på den spanska marknaden. Även om det antas att den sektorsspecifika regleringen som Konungariket Spanien har hänvisat till är ett resultat av unionens sekundärrättsakter, ska det under alla förhållanden understrykas att med beaktande av principerna om normhierarki kan sådana akter, i avsaknad av bestämmelser om detta i fördraget, inte medföra undantag från en bestämmelse i fördraget, i detta fall artikel 82 EG (se, för ett liknande resonemang, förstainstansrättens dom av den 10 juli 1990 i mål T-51/89, Tetra Pak mot kommissionen, REG 1990, s. II-309, punkt 25).
25

Sökandens påståenden, att ordet spa har en beskrivande eller generisk karaktär med avseende på kosmetiska varor, är nämligen inte övertygande. Av de handlingar som sökanden har gett in under det administrativa förfarandet och under förfarandet vid harmoniseringsbyrån framgår endast att detta begrepp eventuellt har en beskrivande och generisk karaktär för anläggningar avsedda för hydroterapi, såsom ångbastur eller vanliga bastur, och inte en sådan karaktär som den som avser de kosmetiska varor som omfattas av det sökta varumärket. Den enda omständighet som förefaller tala för sökandens ståndpunkt är ett avgörande från Tribunal de grande instance de Paris. Dess bevisvärde är emellertid begränsat. För det första kan detta avgörande endast avse den uppfattning som en del av omsättningskretsen har, närmare bestämt den fransktalande allmänheten i Beneluxländerna. För det andra förefaller det som om ståndpunkten i detta avgörande har bestritts av andra domstolar, däribland Cour d’appel de Paris.