ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
Förstainstansrättens beslut (fjärde avdelningen i utökad sammansättning) av den 8 december 1998. - Sadam Zuccherifici Divisione della SECI Spa m.fl. mot Europeiska unionens råd. - Förordning (EG) nr. 2613/97 - Bestämmelse om avskaffande av nationellt stöd till producenter av sockerbetor från och med regleringsåret 2001/2002 - Talan om ogiltigförklaring - Avvisning. - Mål T-39/98.



Rättsfallssamling 1998 s. II-04207



Sammanfattning



Nyckelord

Talan om ogiltigförklaring - Fysiska eller juridiska personer - Rättsakter som berör dem direkt och personligen - Förordning om avskaffande av anpassningsstöd till betodlare - Talan av företag som bearbetar och producerar betsocker - Avvisning

(EG-fördraget, artikel 173 fjärde stycket; rådets förordning nr 2613/97, artikel 2)

Sammanfattning

En talan om ogiltigförklaring av artikel 2 i förordning nr 2613/97 om avskaffande av nationellt stöd till producenter av sockerbetor från och med regleringsåret 2001/2002, vilken har väckts av ägare av bearbetnings- och produktionsanläggningar för betsocker, kan inte prövas i sak.

Genom denna bestämmelse införs nämligen en åtgärd med allmän giltighet som är tillämplig på objektivt fastställda situationer och får rättsverkningar för generellt och abstrakt bestämda personkategorier, nämligen medlemsstaterna och producenterna av sockerbetor. Även om denna åtgärd är av den arten att den kan påverka situationen för sökandena, är det enbart i deras objektiva egenskap av ekonomiska aktörer verksamma inom sockerbetssektorn, på samma sätt som alla andra ekonomiska aktörer som bedriver samma verksamhet inom Europeiska gemenskapen.

Det saknar i det avseendet betydelse att effekterna av den nämnda bestämmelsen är mera kännbara i den region där sökandena är verksamma, eftersom den omständigheten att den ifrågasatta bestämmelsen kan ha olika konkreta effekter för de olika rättssubjekt på vilka den är tillämplig inte motsäger dess karaktär av förordning och att sökandena under alla omständigheter befinner sig i samma situation som alla andra italienska betodlare som verkar inom samma region.
Beslut meddelat av förstainstansrättens ordförande den 7 juli 1998. - Van den Bergh Foods Ltd mot Europeiska kommissionen. - Konkurrens - Ansökan om interimistiska åtgärder - Intervention - Konfidentiell behandling - Uppskov med verkställigheten. - Mål T-65/98 R.



Rättsfallssamling 1998 s. II-02641



Sammanfattning



Nyckelord

Interimistiskt förfarande - Uppskov med verkställigheten - Uppskov med verkställigheten av ett beslut meddelat i ett konkurrensärende - Villkor för bifall - "Fumus boni juris" - Allvarlig och irreparabel skada - Avvägning mellan samtliga berörda intressen - Betydelsen av att den nationella domstolens och kommissionens tillämpning av konkurrensreglerna är motstridiga

(EG-fördraget, artikel 185; förstainstansrättens rättegångsregler, artikel 104.2)

Sammanfattning

Frågan huruvida en ansökan om uppskov med verkställigheten ställer krav på skyndsamhet skall bedömas med beaktande av om det är nödvändigt att fatta ett interimistiskt beslut för att undvika att den som ansöker om uppskov lider allvarlig och irreparabel skada. Det är tillräckligt att den ifrågavarande skadan, särskilt då den beror på förekomsten av ett antal faktorer, är förutsägbar med en tillräcklig grad av sannolikhet.

Om kommissionen i ett beslut förklarar att ett exklusivitetsvillkor i ett distributionsavtal strider mot fördragets konkurrensregler, orsakas den berörde en allvarlig och irreparabel skada om han, på grund av att beslutet skall verkställas omedelbart, inte får tillämpa det distributionssystem som bygger på exklusivitetsvillkoret, eftersom konkurrerande företag kommer att försöka sälja sina produkter, som i huvudsak säljs en viss årstid, vid de försäljningsställen som tidigare var mindre lättåtkomliga. Om detta beslut skulle ogiltigförklaras är det svårt, på grund av de omständigheter under vilka dessa produkter säljs, att uppskatta den ekonomiska skadan i ersättningssyfte. Om beslutet vidare skulle verkställas omedelbart, finns det skälig anledning att befara att marknaden skulle utvecklas på ett sådant sätt att det troligtvis skulle bli svårt, om inte omöjligt, att senare återställa denna marknadsutveckling om talan skulle bifallas i sak.

Inom ramen för prövningen av ansökan om uppskov med verkställigheten finns det vidare anledning att beakta att frågan huruvida detta exklusivitetsvillkor är förenligt med fördragets konkurrensregler även är föremål för prövning vid de nationella domstolarna och att det vid ett första påseende är uppenbart att kommissionen och dessa nationella domstolar har tillämpat artiklarna 85 och 86 i fördraget på ett motstridande sätt.

För det fall villkoret avseende "fumus boni juris" är uppfyllt, skall uppskov med verkställigheten av det omtvistade beslutet beviljas om det vid en intresseavvägning visar sig att, om beslutet verkställs omedelbart, det berörda företaget riskerar att orsakas en allvarlig och irreparabel skada och att en bristande rättssäkerhet bibehålls på området till följd av att kommissionen och de nationella domstolarna har tillämpat fördragets bestämmelser på ett motstridande sätt.
Förstainstansrättens beslut (fjärde avdelningen) den 24 juni 1998. - Dalmine SpA mot Europeiska kommissionen. - Talan om ogiltigförklaring - Konkurrensrätt - Beslut om att begära upplysningar - Viten - Delgivning - Uppenbart att talan skall avvisas. - Mål T-596/97.



Rättsfallssamling 1998 s. II-02383



Sammanfattning



Nyckelord

1 Talan om ogiltigförklaring - Rättsakter mot vilka talan kan väckas - Begrepp - Rättsakter som har tvingande rättsverkningar - Beslut om vitesföreläggande och beslut i vilket vitesbeloppet slutgiltigt fastställs - Åtskillnad

(EG-fördraget, artikel 173; rådets förordning nr 17, artikel 16.1)

2 Talan om ogiltigförklaring - Berättigat intresse att få saken prövad - Talan mot ett beslut som är riktat till flera personer men i vilket enbart adressen till en av dessa har angivits som delgivningsadress - Den person som har delgivits beslutet har åberopat felaktigheter i delgivningen - Avvisning

(EG-fördraget, artikel 173)

Sammanfattning

3 Endast rättsakter som medför bindande rättsverkningar som kan påverka sökandens intressen genom att väsentligt förändra dennes rättsliga ställning är sådana rättsakter som kan bli föremål för en talan om ogiltigförklaring i den mening som avses i artikel 173 i fördraget.

Eftersom det beslut som åsyftas i artikel 16.1 i förordning nr 17, i vilket det föreläggs ett vite om ett visst antal beräkningsenheter om dagen, räknat från den dag som kommissionen anger i beslutet, inte medför några bindande rättsverkningar, är det inte någon rättsakt mot vilken talan kan föras i den mening som avses i artikel 173 i fördraget. Ett sådant beslut medför inte heller några bindande rättsverkningar på grund av att det anges att sökanden solidariskt med de övriga personer som beslutet är riktat till skall ansvara för de viten som dessa föreläggs. Beslut utgör i själva verket endast ett led i det förfarande vid vars slut kommissionen eventuellt kommer att fatta ett beslut i vilket det totala vitesbeloppet slutgiltigt fastställs, vilket följaktligen är verkställbart. Kommissionen måste emellertid uppfylla vissa formkrav innan den kan fatta det sistnämnda beslutet.

4 Om ett beslut är riktat till flera personer och enbart adressen till en av dessa har angivits som delgivningsadress, kan den person som har delgivits beslutet inte ha något intresse av att påtala eventuella felaktigheter i delgivningen, eftersom han inte är skyldig att översända beslutet till de andra personer som det är riktat till och eftersom beslutet, om delgivningen skulle anses vara felaktig, helt enkelt inte blir gällande för dem.

Frågan huruvida det har förekommit felaktigheter vid en sådan delgivning skulle enbart vara relevant vid en bedömning av om beslutet i fråga giltigt har delgivits de andra personer som det är riktat till och i förekommande fall vid fastställandet av utgångspunkten för den tidsfrist som dessa har för att väcka talan mot det ifrågasatta beslutet med stöd av artikel 173 i fördraget.
Beslut meddelat av förstainstansrättens ordförande den 1 oktober 1997. - Comafrica SpA och Dole Fresh Fruit Europe Ltd & Co. mot Europeiska kommissionen. - Gemensam organisation av marknaden - Bananer - Nedsättningskoefficient - Uppskov med verkställigheten - Interimistiska åtgärder - Frågan om ansökan om interimistiska åtgärder kan upptas till prövning - Allvarlig och irreparabel skada. - Mål T-230/97 R.



Rättsfallssamling 1997 s. II-01589



Sammanfattning



Nyckelord

Interimistiskt förfarande - Uppskov med verkställighet - Interimistiska åtgärder - Villkor för beviljande - Allvarlig och irreparabel skada - En importör av bananer som begär att en fördelaktigare nedsättningskoefficient än den som har fastställts i den ifrågasatta förordningen skall tillämpas saknar grund för denna begäran

(EG-fördraget, artiklarna 185 och 186; förstainstansrättens rättegångsregler, artikel 104.2)

Sammanfattning

Vid prövningen av en ansökan om interimistiska åtgärder, som har framställts av importörer av bananer från tredje land och som avser att verkställigheten av förordning nr 1155/97 om fastställande av nedsättningskoefficienter för fastställande av den kvantitet bananer som skall tilldelas varje aktör i kategorierna A och B inom ramen för tullkvoten för år 1997 skall uppskjutas och att sökandena skall tilldelas det antal importlicenser som de påstår sig ha rätt till innan den slutgiltiga nedsättningskoefficienten för det innevarande regleringsåret fastställs och fram till dess att det meddelas dom i målet i sak, är villkoret i artikel 104.2 i förstainstansrättens rättegångsregler om att det skall föreligga omständigheter som ställer krav på skyndsamhet inte uppfyllt när den förlust av marknadsandelar som sökandena har påstått att de oriktigt har åsamkats under regleringsåret inte kan anses vara av sådant slag att den kan åsamka företag av deras storlek allvarlig skada och när den skada som har gjorts gällande förefaller vara ersättningsbar i den mån som den minskade importen av bananer är en ekonomisk förlust som kan kompenseras genom de möjligheter att väcka talan som anges i fördraget.

För övrigt skulle ett bifallande av sökandenas yrkanden innebära ett intrång i kommissionens behörighet att fastställa nedsättningskoefficienten och leda till att det vidtas åtgärder som inte är interimistiska, utan snarare har samma verkan som de som talan i sak syftar till, då de endast skulle föregripa verkningarna av en eventuell ogiltigförklaring av den ifrågasatta förordningen.
Förstainstansrättens beslut (andra avdelningen) den 13 februari 1998. - Guérin automobiles EURL mot Europeiska kommissionen. - Talan om ogiltigförklaring - Tidfrist för väckande av talan - Uppenbart att talan inte kan upptas till sakprövning. - Mål T-275/97.



Rättsfallssamling 1998 s. II-00253



Sammanfattning



Nyckelord

Talan om ogiltigförklaring - Frist - Tvingande rätt - Utgångspunkt - Delgivning - Rena formfel saknar betydelse

(EG-fördraget, artikel 173)

Sammanfattning

Den tidsfrist för väckande av talan som föreskrivs i artikel 173 i fördraget utgör tvingande rätt och har upprättats för att säkerställa tydlighet och säkerhet i rättsliga situationer och för att undvika diskriminerande eller godtycklig behandling i rättsliga förfaranden. Det ankommer på förstainstansrätten att ex officio granska om denna tidsfrist har iakttagits.

I det avseendet utgör ett felaktigt angivande av mottagaren av ett beslut mot vilket talan om ogiltigförklaring förs ett rent formfel som under alla omständigheter inte kan förhindra tillämpningen av de frister som föreskrivs i fördraget, när rättsakten i fråga har anlänt till mottagaren och denne har kunnat inse att den var riktad till honom.
Beslut meddelat av förstainstansrättens ordförande den 19 juni 1997. - Luis Manuel Chaves Fonseca Ferrão mot Byrån för harmonisering inom den inre marknaden (varumärken, mönster och modeller). - Byrån för harmonisering inom den inre marknaden (varumärken, mönster och modeller) - Beslut från direktören för byrån beträffande överklagandenämndernas organisation - Fara i dröjsmål - Föreligger inte. - Mål T-159/97 R.



Rättsfallssamling 1997 s. II-01049



Sammanfattning



Nyckelord

Interimistiskt förfarande - Uppskov med verkställigheten - Villkor för beviljande - Krav på skyndsamhet - Allvarlig och irreparabel skada - Begrepp - Bevisbörda

(EG-fördraget, artikel 185; förstainstansrättens rättegångsregler, artikel 104.2; rådets förordning nr 40/94)

Sammanfattning

Huruvida skyndsamhetskravet för interimistiska åtgärder är uppfyllt skall bedömas genom en prövning av om verkställigheten av de omtvistade rättsakterna innan gemenskapsdomstolen avgör tvisten rörande huvudsaken är av den arten att den skulle kunna medföra allvarlig och oåterkallelig skada för den part som ansöker om åtgärderna och denna skada inte kan gottgöras om det ifrågasatta beslutet ogiltigförklaras eller skadan, trots dess tillfälliga karaktär, inte skulle stå i proportion till svarandens intresse av att dess rättsakter verkställs, även då dessa är föremål för överklagande. Det ankommer på sökanden att visa att dessa villkor är uppfyllda.

En ansökan om uppskov med verkställigheten av ett beslut inom ramen för genomförande av förordning nr 40/94, genom vilket direktören för byrån för harmonisering inom den inre marknaden (varumärken, mönster och modeller) fastställt regler för överklagandenämndernas organisation, skall avslås, eftersom sökanden inte har ingett något bevis till stöd för sina påståenden att en risk för allvarlig och irreparabel skada framgår av att den hierarkiska underordning av ledamöterna av byråns överklagandenämnder som åstadkommits genom det ifrågasatta beslutet riskerar att äventyra deras oavhängighet under hela deras mandatperiod.

Eftersom byrån inte har antagit någon rättsakt för genomförandet av det omtvistade beslutet som konkret äventyrar sökandens oavhängighet och denne inte har framfört någon omständighet som kan leda till antagandet att det finns en sådan risk, finns det inte något behov av att skyndsamt förordna om uppskov med verkställigheten av det omtvistade beslutet.
61996B0089

Förstainstansrättens beslut (första avdelningen i utökad sammansättning) av den 29 maj 1997. - British Steel plc mot Europeiska kommissionen. - Intervention - Konfidentiell behandling. - Mål T-89/96.



Rättsfallssamling 1997 s. II-00835
Förstainstansrättens beslut (femte avdelningen) den 21 november 1996. - Syndicat des producteurs de viande bovine de la coordination rurale, Syndicat des producteurs de lait de la coordination rurale och Philippe de Villiers mot Europeiska kommissionen. - Gemensam jordbrukspolitik - Nödåtgärder till skydd för folkhälsan - Skadeståndstalan - Oförutsebar skada - Avvisning. - Mål T-53/96.



Rättsfallssamling 1996 s. II-01579



Sammanfattning



Nyckelord

Förfarande - Ansökan genom vilken talan väcks - Formkrav - Kortfattad framställning av åberopade grunder - Ansökan om ersättning för skada som orsakats av en gemenskapsinstitution - Avsaknad av uppgifter om skada som har lidits och orsakssamband - Avvisning - Omöjligt att avhjälpa detta med ett yrkande om att en sakkunnig skall utses för att fastställa den ekonomiska skada som har orsakats

(EG-stadgan för domstolen, artikel 19; förstainstansrättens rättegångsregler, artiklarna 44.1 c, 64.2 b och c samt 65 d)

Sammanfattning

En ansökan skall enligt artikel 19 i EG-stadgan för domstolen och artikel 44.1 c i förstainstansrättens rättegångsregler innehålla uppgifter om föremålet för talan samt en kortfattad framställning av grunderna för denna. En ansökan om ersättning för skada som orsakats av en gemenskapsinstitution, där det varken tillhandahålls några uppgifter om den påstådda skadans art eller om på vilket sätt det handlande som läggs svarandeinstitutionen till last skulle ha vållat den skada som eventuellt har lidits, uppfyller inte dessa krav.

Denna totala avsaknad av uppgifter kan inte avhjälpas med ett yrkande i ansökan om att det skall utses en sakkunnig för att fastställa den ekonomiska skada som skall ersättas. Ett sådant yrkande kan nämligen inte bifallas såsom avseende att det skall förordnas om en åtgärd för bevisupptagning enligt artikel 65 d i rättegångsreglerna, eftersom en sådan åtgärd förutsätter att de sakförhållanden som skall bevisas är identifierade, vilket är just vad de inte är i ansökan. Yrkandet kan inte heller bifallas såsom avseende att det skall förordnas om en åtgärd för processledningen enligt artikel 64.2 b och c i rättegångsreglerna, eftersom det varken rör sig om att avgöra på vilka punkter det finns behov av bevisupptagning, att klargöra innebörden av yrkandena eller att klargöra en fråga som är tvistig mellan parterna.
Förstainstansrättens beslut (tredje avdelningen) den 19 februari 1997. - Intertronic F. Cornelis GmbH mot Europeiska kommissionen. - Klagomål - Begäran om inledande av ett förfarande avseende underlåtenhet - Passivitetstalan - Avvisning. - Mål T-117/96.



Rättsfallssamling 1997 s. II-00141



Sammanfattning



Nyckelord

1 Konkurrens - Administrativt förfarande - Prövning av klagomål - Begreppet klagomål enligt förordning nr 17 - Bedömning med hänsyn till klagomålets föremål - Klagomål som avser fastställelse av att en medlemsstat har underlåtit att uppfylla sina skyldigheter enligt fördraget - Otillåtlighet

(EG-fördraget, artikel 169; förordning nr 17, artikel 3)

2 Passivitetstalan - Fysiska eller juridiska personer - Underlåtenheter mot vilka talan kan väckas - Underlåtenhet att inleda ett fördragsbrottsförfarande - Avvisning

(EG-fördraget, artiklarna 169 och 175 tredje stycket)

Sammanfattning

3 Beskaffenheten av ett klagomål som har lämnats in till kommissionen skall bedömas med hänsyn till dess syfte och inte på grund av enbart formella kriterier. En hänvisning, utan någon närmare förklaring, till artikel 3 i förordning nr 17 i en skrivelse som har sänts till kommissionen kan inte ge denna skrivelse karaktären av ett klagomål med stöd av denna bestämmelse, eftersom det framgår av skrivelsen att dess syfte är att det skall fastställas att en medlemsstat har underlåtit att uppfylla sina skyldigheter enligt fördraget.

Det skall inte vara tillåtet för en klagande att kringgå de faktiskt tillämpliga reglerna genom att försöka att undandra ett förfarande från tillämpningen av artikel 169 i fördraget, vilket regleras av denna bestämmelse och genom att på ett konstlat sätt underkasta den de regler som föreskrivs i förordning nr 17, som garanterar sökanden en bättre ställning i förfarandemässigt hänseende än vad som erbjuds honom genom artikel 169 i fördraget.

4 En passivitetstalan som har väckts av en fysisk eller juridisk person och som avser fastställelse av att kommissionen, genom att inte inleda ett förfarande för fastställelse av en medlemsstats fördragsbrott, har brutit mot fördraget genom att inte fatta beslut, skall avvisas.

Fysiska eller juridiska personer kan nämligen åberopa artikel 175 tredje stycket i fördraget endast för att yrka fastställelse av fördragsstridig underlåtenhet att anta de rättsakter som eventuellt kan riktas mot dem. Vid ett fördragsbrottsförfarande enligt artikel 169 i fördraget, kan kommissionen emellertid endast tvingas att anta rättsakter som riktas till medlemsstaterna.

Det följer för övrigt av systematiken i artikel 169 att kommissionen inte är skyldig att inleda ett förfarande enligt denna bestämmelse, utan att den i detta hänseende förfogar över ett utrymme för skönsmässig bedömning som utesluter rätten för enskilda att begära av denna institution att den skall ta ställning i en viss riktning.
Beslut meddelat av förstainstansrättens ordförande den 26 augusti 1996. - Söktas Pamuk Ve Tarim Ürünlerini Degerlendirme Ticaret Ve Sanayii AS (Söktas) mot Europeiska kommissionen. - Meddelande om inledande av ett antidumpningsförfarande - Interimistiska åtgärder - Avvisning. - Mål T-75/96 R.



Rättsfallssamling 1996 s. II-00859



Sammanfattning



Nyckelord

Interimistiska åtgärder - Förutsättningar för sakprövning - Upptagande till prövning av talan i sak - Saknar relevans - Gränser - Talan i sak avser ogiltigförklaring av kommissionens beslut att inleda ett antidumpningsförfarande - Avvisning

(EG-fördraget, artikel 185; förstainstansrättens rättegångsregler, artikel 104, 1)

Sammanfattning

För att inte föregå förstainstansrättens avgörande i sak skall frågan om talan i sak kan upptas till prövning i princip inte avgöras inom ramen för ett förfarande om interimistiska åtgärder. Den frågan skall anstå till prövningen av talan i sak, såvida det inte vid första anblicken förefaller uppenbart att talan i sak inte kan prövas.

Så är fallet med en talan om ogiltigförklaring av ett beslut om inledande av ett antidumpningsförfarande. Ett sådant beslut utgör nämligen vid första anblicken en förberedande åtgärd som saknar rättsverkan, eftersom det inte omedelbart och oåterkalleligen kan påverka de berörda företagens rättsliga ställning. Beslutet innebär inte heller att företagen tvingas att ändra sina affärsmetoder på grund av det inledda förfarandet eller att samarbeta i undersökningen, vilken för övrigt kan avslutas utan att det införs några skyddsåtgärder. I fråga om ett sådant beslut är rätten till försvar tillräckligt säkerställd genom möjligheten att bestrida beslutets lagenlighet i samband med en eventuell talan mot det slutliga beslutet. Eftersom ansökan om uppskov med verkställigheten av kommissionens beslut att inleda ett antidumpningsförfarande hänför sig till en talan som vid första anblicken inte kan prövas i sak, skall ansökan avslås.
Förstainstansrättens beslut (tredje avdelningen) den 18 juli 1997. - Nutria AE mot Europeiska kommissionen. - Anbudsförfarande för gratis leverans av olivolja till folken i Georgien och Armenien - Påstådd skada som orsakats leverantören på grund av försenad avhämtning från den av kommissionen utsedda transportörens sida - Talan om utomobligatoriskt skadestånd - Kommissionens avtalsenliga skyldighet på vilken talan grundas - Ingen skiljedomsklausul i den mening som avses i artikel 181 i EG-fördraget - Förstainstansrättens uppenbart bristande behörighet. - Mål T-180/95.



Rättsfallssamling 1997 s. II-01317



Sammanfattning



Nyckelord

Förfarande - Skadeståndstalan - Kommissionens underlåtenhet att uppfylla sina skyldigheter gentemot leverantörer i samband med livsmedelsbistånd - Avtalsenlig grund - Skiljedomsklausul - Föreligger inte - Gemenskapsdomstolarna saknar behörighet

(EG-fördraget, artikel 178, 181 och 183)

Sammanfattning

Inom ramen för en tvist mellan kommissionen och leverantören i samband med livsmedelsbistånd till tredje land baseras ett skadeståndsyrkande som har riktats mot institutionen till följd av dess underlåtenhet att uppfylla sin skyldighet att se till att den transportör som institutionen utsett avhämtade varorna inom den frist som har föreskrivits i gemenskapsbestämmelserna och överenskommits mellan leverantören och kommissionen på en avtalsenlig grund. Livsmedelsbiståndet verkställs nämligen genom avtal mellan kommissionen och leverantörerna, så att gemenskapens eventuella skadeståndsansvar på grund av organisationen av aktionerna för gratis leverans även är kontraktsmässigt.

Av detta följer att eftersom det inte finns någon skiljedomsklausul i den mening som avses i artikel 181 i fördraget, är förstainstansrätten, när den har anmodats att pröva en talan om utomobligatoriskt skadeståndsansvar på grundval av artikel 178 i fördraget, uppenbart obehörig att i verkligheten avgöra en skadeståndstalan som grundas på ett avtal. I annat fall skulle förstainstansrätten utvidga sin domsrätt utöver de tvister som den enligt begränsningen i artikel 183 i fördraget får pröva, eftersom det enligt denna bestämmelse tvärtom är de nationella domstolarna som har privaträttslig behörighet att avgöra tvister i vilka gemenskapen är part.