28

Mot denna bakgrund beslutade Verwaltungsgericht Berlin (Förvaltningsdomstolen i Berlin) att vilandeförklara målet och ställa följande frågor till domstolen: ”1. a) Är artikel 7.1 och 7.7 i [direktiv 2014/40] jämförd med artikel 7.14 i samma direktiv ogiltig på grund av att den strider mot principen om rättssäkerhet, eftersom det i artikelns bestämmelser föreskrivs att medlemsstaterna ska förbjuda att vissa tobaksvaror släpps ut på marknaden, utan att det klart och tydligt framgår exakt vilka av dessa tobaksvaror som ska förbjudas redan från den 20 maj 2016 och vilka som ska förbjudas först från den 20 maj 2020? b) Är artikel 7.1 och 7.7 i [direktiv 2014/40] jämförd med artikel 7.14 i samma direktiv ogiltig på grund av att den strider mot likabehandlingsprincipen eftersom de, med avseende på de förbud som ska utfärdas av medlemsstaterna, gör skillnad mellan olika försäljningsvolymer utan att detta är sakligt motiverat? c) Är artikel 7.1 och 7.7 i [direktiv 2014/40] ogiltig på grund av att den strider mot proportionalitetsprincipen och/eller mot artikel 34 FEUF, eftersom den föreskriver att medlemsstaterna ska förbjuda att tobaksvaror med en viss karakteristisk smak vilkas försäljningsvolym i hela unionen utgör mindre än 3 % i en viss produktkategori släpps ut på marknaden redan från den 20 maj 2016? d) Om [första frågan a–c] ska besvaras nekande: Hur ska uttrycket ’produktkategori’ i artikel 7.14 i [direktiv 2014/40] förstås? Ska fördelningen per ’produktkategori’ ske utifrån typen av karateristisk smak eller utifrån typen av (smaksatt) tobaksvara eller utifrån en kombination av båda dessa kriterier? e) Om [första frågan a–c] ska besvaras nekande: Hur ska det fastställas huruvida tröskelvärdet på 3 % enligt artikel 7.14 i [direktiv 2014/40] uppnåtts med avseende på en viss tobaksvara så länge det inte finns några officiella och offentligt tillgängliga siffror eller statistik på området? 2. a) Får medlemsstaterna meddela kompletterande övergångsbestämmelser när de införlivar artiklarna 8–11 i [direktiv 2014/40] med sin nationella lagstiftning? b) Om andra frågan a ska besvaras nekande: — Är artiklarna 9.6 och 10.1 f i [direktiv 2014/40] ogiltiga på grund av att de strider mot proportionalitetsprincipen och/eller mot artikel 34 FEUF, eftersom de delegerar befogenheten att fastställa vissa föreskrifter rörande märkning och förpackning till kommissionen, utan att ange en tidsfrist i detta avseende och utan att ange närmare övergångsbestämmelser eller övergångsperioder, för att säkerställa att berörda företag får tillräckligt med tid för att anpassa sig till direktivets föreskrifter? — Är artikel 9.1 andra stycket (varningstext) och artikel 9.4 a andra meningen (typsnittsstorlek), artik[el] 10.1 b (rökavvänjningsinformation) och 10.1 e (varningarnas placering) samt artikel 11.1 första stycket första meningen (märkning) i [direktiv 2014/40] ogiltiga på grund av att de strider mot proportionalitetsprincipen och/eller mot artikel 34 FEUF, eftersom de ger medlemsstaterna diverse val och utformningsmöjligheter utan att ange en tidsfrist i detta avseende och utan att ange närmare övergångsbestämmelser eller övergångsperioder, för att säkerställa att berörda företag får tillräckligt med tid för att anpassa sig till direktivets föreskrifter? 3. a) Ska artikel 13.1 c i [direktiv 2014/40] jämförd med artikel 13.3 i samma direktiv tolkas så, att den förpliktar medlemsstaterna att förbjuda användning av information som hänvisar till smak, doft, eventuella smaktillsatser eller andra tillsatser, även om det inte är fråga om information i reklamsyfte och det fortfarande är tillåtet att använda ingredienserna i fråga? b) Är artikel 13.1 c i [direktiv 2014/40] ogiltig på grund av att bestämmelsen strider mot artikel 17 i [stadgan]?”