ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
36

Vad sedan gäller platsen för användningen har klagandebolaget invänt mot överklagandenämndens slutsats att bolaget endast saluför sina varor i Tyskland, Grekland, Italien och Finland. Bolaget hävdar att det har sålt sina varor i 20 medlemsstater i unionen under kännetecknet PICCOLO och i två medlemsstater under kännetecknet PIKKOLO. Enligt bolaget är detta styrkt genom marknadsföringschefens försäkran under ed av den 13 februari 2013.
Tribunalens dom (första avdelningen) av den 20 juni 2018 –

KV/EACEA

(förenade målen T‑306/15 och T‑484/15)

”Skiljedomsklausul – Bidragsavtal som ingåtts inom ramen för åtgärdsprogrammet för livslångt lärande (2007–2013) – Projekten NEST och ”This is IT” – Icke stödberättigande utgifter – Omkvalificering av talan”

1. Domstolsförfarande–Rättslig grund för en talan–Sökandens och inte unionsdomstolens val (se punkt 31)

2. Talan om ogiltigförklaring–Talan som i själva verket rör en avtalsrättslig tvist–Talan som avser ett unionsorgans beslut som är som är oskiljaktigt förbundet med avtalsförhållandena mellan detta unionsorgan och sökanden–Unionsdomstolen saknar behörighet–Avvisning (Artikel 263 FEUF) (se punkterna 36 och 43)

3. Talan om ogiltigförklaring–Talan som i själva verket rör en avtalsrättslig tvist–Omkvalificering av talan–Villkor (Artiklarna 263 och 272 FEUF; tribunalens rättegångsregler, artikel 76 d) (se punkterna 44, 45, 47 och 49)

4. Europeiska unionens budget–Ekonomiskt stöd från unionen–Skyldighet för mottagaren att iaktta villkoren för beviljandet av stödet–Stöd som endast omfattar de utgifter som stödmottagaren faktiskt har haft–Styrkande av de angivna kostnaderna–Föreligger inte–Icke-stödberättigande kostnader–Tillfredställande tekniskt genomförande av de projekt som har erhållit ekonomiskt stöd från unionen–Saknar betydelse (Artikel 317 FEUF) (se punkterna 57 och 58)

5. Nationell rätt–Hänvisning till nationell lagstiftning–Grekisk lagstiftning–Arbetsrätt–Prövning av huruvida det föreligger ett anställningsavtal (se punkterna 69, 70 och 89–91)

Saken

Talan, med stöd av artikel 272 FEUF, om fastställande av att EACEA, genom att fastställa att vissa kostnader för personal som sökanden anställt inom ramen för projekten ”Network of Staff and Teachers in childcare services” (NEST) och ”Facilitating and fostering digital competence through volunteers – This is IT” (This is IT) inte är stödberättigade, gjort sig skyldig till en felaktig tolkning och tillämpning av avtalsförpliktelserna beträffande dessa projekt.

Domslut

1) Målen T–306/15 och T–484/15 förenas vad gäller domen.

2) Talan ogillas i båda målen.
77

I det aktuella målet kvalificerade kommissionen, i skälen 56–66 i det angripna beslutet, Larko som ett företag i svårigheter när de omtvistade åtgärderna, inklusive 2008 års garanti, beviljades. Kommissionen grundade sig på Larkos bokslut för räkenskapsåren från år 2007 till och med första halvåret 2012 och tog härvid upp följande omständigheter: – För det första, vad angår tillämpningen av punkt 10 a i riktlinjerna för undsättning och omstrukturering, hade Larko under år 2008 ett negativt eget kapital och dess ackumulerade förluster översteg dess aktiekapital. Den omständigheten att aktiekapitalet inte hade minskat med mer än hälften, såsom anges i punkt 10 i riktlinjerna för undsättning och omstrukturering, berodde endast på att företaget inte hade vidtagit de i den grekiska lagstiftningen föreskrivna lämpliga åtgärderna. – Vad för det andra rör punkt 11 i riktlinjerna för undsättning och omstrukturering, hade Larko drabbats av en betydande minskad omsättning under åren 2007 respektive 2009 och betydande förluster under åren 2008 och 2009. Vidare var, trots att omsättningen och intäkterna ökade under åren 2010 och 2011, dessa ökningar inte tillräckliga för en rekonstruktion av företaget. – För det tredje berodde, tvärtemot vad de grekiska myndigheterna har anfört i sina yttranden, Larkos svårigheter under åren 2008 och 2009 inte på ferronickelprisets fall.
69

Överklagandenämnden gjorde visserligen en oriktig bedömning när den ansåg att 2004 och 2006 års kataloger inte hänförde sig till de år som var relevanta för bedömningen, men nämnden bemödade sig ändå att granska dem och drog slutsatsen att de inte var tillräckliga för att styrka att det konstnärliga utrymmet var mättat, på grund av andra materiella omständigheter. I punkt 40 de i angripna besluten påpekade nämnden att utdragen ur 2004 års kataloger (Tubor) och 2006 års kataloger (The Radiator Company) var otillräckliga till antalet modeller som presenterades. Nämnde påpekade även att de inte visade hela produktsortimentet från dessa tillverkare (två modeller i Tubors katalog, tre modeller i The Radiator Companys katalog) och att bilderna i 2006 års katalog från The Radiator Company (modellerna Volcano och Volcano Verticale) var av dålig kvalitet. När överklagandenämnden konstaterade att utdragen ur de aktuella katalogerna endast berörde fem tillverkare beaktade nämnden för övrigt även 2004 och 2006 års kataloger. Överklagandenämnden ansåg att bevisningen borde ha innehållit mer koherent och exakt bevisning, till exempel fler kataloger och dokumentation avseende produkter från ett stort antal konkurrerande företag, utlåtanden från branschkunniga, utlåtanden från tillverkar- och konsumentföreningar, kataloger och prislistor från ett stort antal återförsäljare i referensbranschen och, slutligen, enkäter och branschundersökningar utförda av utomstående bolag. Nämnden konstaterade att sökanden endast hade lagt fram ett fåtal bilder hämtade ur fem kataloger från företag som tillverkade radiatorer. I punkt 44 i det angripna beslutet underströk överklagandenämnden att vissa formgivningar i katalogerna skiljde sig visuellt från andra exempel som lagts fram, i synnerhet vissa bilder i 2006 års katalog från The Radiator Company. Detta visade att dessa exempel inte var relevanta för att styrka att det fanns modeller som liknade de aktuella och, således, att det konstnärliga utrymmet var mättat. Nämndens överväganden, att de bevisen var otillräckliga till antalet och saknade relevans, är giltiga, däribland bedömningen av mättnaden av det konstnärliga utrymmet då ansökan om registrering av de omstridda formgivningarna ingavs.
36

För det tredje, vad gäller omfattningen av den påstådda ideella skadan, har sökandena framhållit att den ideella skada som de åberopat per definition inte kan fastställas exakt. De har dessutom lämnat uppgifter om det sammanhang som enligt dem berättigar den ersättning som krävs. De har vidare beräknat skadebeloppet. Sökandena har slutligen under förhandlingen anfört den period under vilken de ska ha lidit den åberopade ideella skadan. Den omständigheten utgör emellertid inte hinder för Europeiska unionens domstol att försvara sig. För det första kunde sistnämnda ta ställning till den frågan under förhandlingen. För det andra har den gjort en invändning om rättegångshinder. Till stöd för invändningen anförde den att yrkandet om ersättning för den påstådda ideella skadan har preskriberats. Den har för det tredje gjort gällande att sökandena inte har framlagt bevis för att det föreligger en ideell skada och ett orsakssamband. Denna institution har för det fjärde i andra hand gjort gällande att den ideella skada som sökandena lidit ska fastställas till maximalt 5000 euro.
24

Artikeldelen i det angripna beslutet har följande lydelse: ”Artikel 1 Följande företag har åsidosatt artikel 101.1 FEUF genom att, under de angivna perioderna, delta i en enda och fortlöpande överträdelse inom industrin för hästräkor inom Europeiska unionen, och som utgjordes av ett fastställande av försäljnings- och/eller förvärvspriser samt utbyte av känslig kommersiell information om priser, kunder och volymer, samt för vissa av dem även av uppdelning av marknaden och uppdelning av kundkretsen: a) Heiploeg från den 21 juni 2000 till den 13 januari 2009, b) Klaas Puul från den 21 juni 2000 till den 13 januari 2009, c) Stührk från den 14 mars 2003 till den 5 november 2007, d) Kok Seafood från den 11 februari 2005 till den 13 januari 2009. Artikel 2 För överträdelserna i artikel 1 ska följande bötesbelopp betalas: a) Heiploeg BV, Goldfish BV och Heiploeg Beheer BV gemensamt och solidariskt med 14262000 [euro,] Heiploeg BV, Goldfish BV, Heiploeg Beheer BV och Heiploeg Holding BV gemensamt och solidariskt med 12820000 [euro,] b) Klaas Puul BV, Klaas Puul Beheer BV och Klaas Puul Holding BV gemensamt och solidariskt med 0 [euro,] c) Stührk Delikatessen Import Gmbh & Co. KG: 1132000 [euro,] d) L. Kok International Seafood BV och Holding L. J. M. Kok BV gemensamt och solidariskt med 502000 [euro,] …”
43

Slutligen fick sökanden ingen uppgift under det administrativa förfarandet om vilken rättslig grund som i förevarande fall kunde tillämpas för att inkludera uppgifterna om Esseco Group, vilket Echa bekräftade under förhandlingen. Echa har särskilt påtalat att artikel 6.2 tredje stycket i bilagan till rekommendation 2003/361 – som Echa har åberopat i skriftliga inlagor – inte omnämndes under det administrativa förfarandet. Den hänvisning till denna rättsliga grund som Echa har gjort vid tribunalen, avseende företag som är direkt eller indirekt anknutna till det berörda företaget, strider dessutom mot Echas egen definition av partnerföretag enligt rapporten som bifogades det angripna beslutet.
3

Genom skrivelse av den 23 juli 2012 bjöd kommissionen in de lettiska myndigheterna till ett bilateralt möte, i enlighet med artikel 11.1 i kommissionens förordning (EG) nr 885/2006 av den 21 juni 2006 om tillämpningsföreskrifter för rådets förordning (EG) nr 1290/2005 när det gäller godkännande av utbetalningsställen och andra organ och avslutande av räkenskaperna för EGFJ och EJFLU (EUT L 171, 2006, s. 90). I denna skrivelse angav kommissionen att den vidhöll sin ståndpunkt att normerna ”Normer för växtföljder” och ” Minsta täthet för betesdjur och/eller lämpliga betessystem” skulle ha införts under ansökningsåret 2008, vilket inte hade skett. Vad gällde genomförandet av normen kallad ”Minimikrav för marktäckning”, påpekade kommissionen att den av de lettiska myndigheterna angivna förklaringen endast rörde regleringen av markfuktigheten. Denna norm hade sålunda införts först under ansökningsåret 2010. Slutligen anmärkte kommissionen att det saknades ytterligare klargöranden såvitt avsåg normen kallad ”Bibehållande av landskapselement” och drog därav slutsatsen att denna norm inte hade tillämpats under ansökningsåren 2008 och 2009.
2

Under åren 2012 och 2013 deltog sökanden, samt femton andra företag och regionala aktörer, i ett konsortium som hade lämnat ett förslag i syfte att delta i projektet eDIGIREGION (Realising Digital Agenda Through Transnational Cooperation Between Regions).
77

Enligt de vetenskapliga uppgifter som lämnats av kommissionen och vilkas tillförlitlighet inte har bestritts av sökandena har för det första FN:s livsmedels- och jordbruksorganisation (FAO) i sin HPAI‑rapport om Mexico (”Highly Pathogenic Avian Influenza in Mexico (H7N3)” (Högpatogen aviär influensa i Mexico (H7N3), Empres Watch, vol. 26, augusti 2012, s. 63–71) bekräftat att H7N3-virus förekommer hos vilda fåglar i hela världen, vilket har påvisats vid en kontroll som gjorts i Nordamerika, Sydamerika (bland annat i Peru), Europa och Asien, och angett att vilda fåglars flyttning och kontakt med fjäderfä är ett av de mest observerade sätten för införande eller spridning av virus. H5N9-virus har även upptäckts hos vilda fåglar i Chile mellan åren 2007 och 2009, enligt en vetenskaplig artikel som ingetts av kommissionen (”Avian Influenza in wild birds from Chile, 2007–2009” (Aviär influensa hos vilda fåglar i Chile, åren 2007–2009), Virus Research 199 (2015) s. 42–45). Enligt uppgifter på OIE:s webbplats har epidemier av H7N7-virus också anmälts i Australien åren 2012 och 2013. Dessutom har det i Förenta staterna och Mexico år 2014 konstaterats nya virus som orsakar HPAI, däribland H5N8-virus, som kunnat sprida sig till Sydamerika och rekombineras med existerande virus hos populationerna av vilda fåglar. Slutligen har H7N9-viruset framträtt, ett lågpatogent virus som nästan inte uppvisar några kliniska tecken på sjukdom hos fåglar men utgör en allvarlig fara för människor.
61

Sökanden har därefter gjort gällande att de av kommissionen själv beställda studierna utmynnar i att det föreligger utbytbarhet mellan vanlig post och elektronisk post. Enligt sökanden sägs det uttryckligen i företaget WIK-Consults studie med rubriken ”Main developments in the postal sector (2010‑2013)” (huvuddragen av utvecklingen inom postsektorn (2010‑2013)) från augusti 2013 (nedan kallad WIK-studien 2013), att det föreligger utbytbarhet mellan elektronisk befordran och fysisk postbefordran och att det således finns konkurrens. I studien av Nikali, med rubriken ”The substitution of letter mail in targeted communication” (alternativ till adresserade brevförsändelser) och studien av Copenhagen Economics, med rubriken ”Main developments in the postal sector (2008‑2010)” (huvuddragen av utvecklingen inom postsektorn (2008‑2010)) kommer författarna fram till liknande resultat.
Tribunalens dom (åttonde avdelningen) av den 10 september 2015 – Laverana mot harmoniseringskontoret (ORGANIC WITH PLANT FLUID FROM OUR OWN PRODUCTION)

(mål T‑608/14)

”Gemenskapsvarumärke — Ansökan om registrering som gemenskapsvarumärke av figurmärket ORGANIC WITH PLANT FLUID FROM OUR OWN PRODUCTION — Absolut registreringshinder — Beskrivande karaktär — Artikel 7.1 c i förordning (EG) nr 207/2009”

1. Gemenskapsvarumärke — Definition och förvärv av gemenskapsvarumärke — Absoluta registreringshinder — Varumärken som endast består av kännetecken eller upplysningar vilka visar en varas egenskaper — Bedömning av ett känneteckens särskiljningsförmåga — Kriterier (Rådets förordning nr 207/2009, artikel 7.1 c) (se punkt 14)

2. Gemenskapsvarumärke — Definition och förvärv av gemenskapsvarumärke — Absoluta registreringshinder — Varumärken som endast består av kännetecken eller upplysningar vilka visar en varas egenskaper — Mål — Frihållningsbehov (Rådets förordning nr 207/2009, artikel 7.1 c) (se punkt 15)

3. Gemenskapsvarumärke — Definition och förvärv av gemenskapsvarumärke — Absoluta registreringshinder — Varumärken som endast består av kännetecken eller upplysningar vilka visar en varas egenskaper — Figurmärket ORGANIC WITH PLANT FLUID FROM OUR OWN PRODUCTION (Rådets förordning nr 207/2009, artikel 7.1 c) (se punkterna 16–18, 20 och 24)

4. Gemenskapsvarumärke — Definition och förvärv av gemenskapsvarumärke — Absoluta registreringshinder — Separat prövning av registreringshindren utifrån var och en av de varor eller tjänster som omfattas av registreringsansökan — Skyldighet att motivera beslut om avslag på ansökan om registrering av ett varumärke — Räckvidd (Rådets förordning nr 207/2009, artiklarna 7.1 och 75) (se punkt 19)

5. Talan om ogiltigförklaring — Grunder — Maktmissbruk — Begrepp (Artikel 263 FEUF) (se punkt 26)

Saken

Överklagande av det beslut som fjärde överklagandenämnden vid harmoniseringskontoret fattade den 2 juni 2014 i

ärende R 121/2014-4, angående en ansökan om registrering av figurkännetecknet ORGANIC WITH PLANT FLUID FROM OUR OWN PRODUCTION som gemenskapsvarumärke.

Domslut

1) Överklagandet ogillas.

2) Laverana GmbH & Co. KG ska ersätta rättegångskostnaderna.
1

Den 15 juli 2013 ingav sökanden, Bürgerausschuss für die Bürgerinitiative Minority SafePack – one million signatures for diversity in Europe, bestående av Hans Heinrich Hansen, Hunor Kelemen, Karl-Heinz Lambertz, Jannewietske Annie De Vries, Valentin Inzko, Alois Durnwalder och Anke Spoorendonk, ett förslag till europeiskt medborgarinitiativ med titeln ”Minority SafePack – one million signatures for diversity in Europe” (nedan kallat det föreslagna europeiska medborgarinitiativet) som enligt de knapphändiga uppgifter som lämnats i enlighet med artikel 4.1 första stycket i Europaparlamentets och rådets förordning (EU) nr 211/2011 av den 16 februari 2011 om medborgarinitiativet (EUT L 65, 2011, s. 1), jämförd med bilaga II till samma förordning (nedan kallade de nödvändiga uppgifterna) syftade till att uppmana ”Europeiska unionen att stärka skyddet av personer som tillhör nationella och språkliga minoriteter och stärka den kulturella och språkliga mångfalden i unionen”. Av samma nödvändiga uppgifter framgår att målet med det europeiska medborgarinitiativet var att uppmana Europeiska unionen ”att anta ett antal lagstiftningsakter för att stärka skyddet av personer som tillhör nationella och språkliga minoriteter och stärka den kulturella och språkliga mångfalden [på dess territorium]” och att ”[d]essa lagstiftningsakter ska inbegripa åtgärder rörande regionala språk och minoritetsspråk, utbildning och kultur, regionalpolitik, medborgardeltagande, likabehandling, medieinnehåll samt statligt stöd från regionala myndigheter”.
69

Sökanden har vidare understrukit att kommissionen hänvisade till begreppet SMF-företag såsom det anges i rekommendation 2003/361, utan att för den skull införa eller integrera bestämmelserna i denna rekommendation i en allmän och bindande rättsakt. I alla händelser visar redan hänvisningen till rekommendation 2003/361 kommissionens avsikt att i stort bevilja förmånen av en reducerad avgift för registreringen. Echa har i förevarande fall däremot uppställt krav på sökanden att tillhandahålla upplysningar rörande en lång rad uppgifter rörande sökandens verksamhet under en lång period, eller rörande utomstående bolag. Echa har i detta avseende beslutat att tillämpa de undervillkor som upptagits i bilagan till rekommendation 2003/361 (i synnerhet förekomsten av anknytning till andra bolag) utan att begränsa sig till att enbart tillämpa den enkla definition av SMF-företag som följer av denna rekommendation. Den enda hänvisning i förordning nr 340/2008 till de undervillkor som i anges i bilagan till rekommendation 2003/361 återfinns i artikel 12 i förordningen och rör enbart företag som är etablerade i länder utanför unionen. Echa har därmed gjort en felaktig tolkning av förordning nr 340/2008. Därmed har Echa åsidosatt den befogenhet den tilldelats av kommissionen när den utformat sin egen, restriktiva, definition av SMF-företag. När Echa krävt att sökanden skulle lämna uppgifter som härrör från ett utomstående bolag till vilket sökanden har en partnerrelation och som sökanden inte har haft möjlighet att få fram, har myndigheten på ett godtyckligt sätt fyllt ut och ersatt de bedömningskriterier och det förfarande som kommissionen angett med sina egna. När Echa gått längre än att enbart pröva om ansökan är fullständig har myndigheten överskridit sin befogenhet. Den enda förklaringen till Echas åtgärd att kräva en lång rad handlingar från sökanden är att det förekommit maktmissbruk syftande till att visa att sökanden inte uppfyllde de villkor som anges i rekommendation 2003/361, trots de bevis på för motsatsen som lagts fram. Sökanden har i detta avseende tillagt att Echa handlat i ond tro i förhållande till sökanden och underlåtit att tillhandahålla sökanden någon hjälp under förfarandet för registrering och bedömning. Det var först under förfarandet vid tribunalen som Echa uttryckte sin kritik mot sökanden, samtidigt som myndigheten gav in handlingar som den inhämtat efter det att talan väckts.
32

Den skyldigheten återges i huvudsak i riktlinjerna för harmoniseringskontorets handläggning, vilka harmoniseringskontoret åberopat under förhandlingen. I de riktlinjerna anges med hänvisning till domen harmoniseringskontoret/National Lottery Commission, ovan punkt 31 (EU:C:2014:186), att harmoniseringskontoret har befogenhet att med alla medel som det anser vara lämpliga kontrollera innehållet i, tillämpningsvillkoren för och räckvidden hos de rättsregler i den tillämpliga lagstiftningen som invändaren har åberopat (riktlinjerna för harmoniseringskontorets handläggning, del C, avsnitt 4, punkt 4.1). Harmoniseringskontoret har under förhandlingen insisterat på att den kontrollbefogenheten är begränsad till att säkerställa att den lagstiftning som invändaren åberopat tillämpas på rätt sätt. Den innebär emellertid inte att invändaren inte har bevisbördan. Kontrollbefogenheten kan dessutom inte medföra att harmoniseringskontoret, i invändarens ställe, åläggs skyldigheten att ange den lagstiftning som är relevant i målet.
25

I regel 19 i förordning nr 2868/95 föreskrivs följande: ”1. [Harmoniseringsbyrån] skall ge den invändande parten möjlighet att lägga fram fakta, bevis och argument till stöd för invändningen eller att komplettera alla fakta, bevis och argument som redan har lämnats in enligt regel 15.3 inom den tid som [harmoniseringsbyrån] bestämmer och som skall vara minst två månader från och med det datum då invändningsförfarandet skall avses inledas … 2. Inom den tid som avses i punkt 1 skall den invändande parten också lämna bevis för förekomst, giltighet och omfattning av skyddet av hans äldre märke eller äldre rättighet … Främst skall den invändande parten lägga fram följande bevis: a) Om invändningen baseras på ett varumärke som inte är ett gemenskapsvarumärke, bevis på att det lämnats in en ansökan om registrering eller på att det är registrerat genom att ge in, i) …, ii) om varumärket registrerats, en kopia av inlämningsbeviset och i förekommande fall det senaste förnyelseintyget av vilket det framgår att varumärkets skydd sträcker sig längre än till den tidsgräns som avses i punkt 1 eller någon annan förlängning av denna eller motsvarande dokument från den förvaltning där varumärket har registrerats. …”
31

Sökanden har gjort gällande att den angripna förordningen strider mot artikel 2.7 c första strecksatsen i grundförordningen, i den del det anges att villkoren för att sökanden ska anses ha marknadsekonomisk status inte var uppfyllda. Sökanden har anfört att företaget lämnade in tillräckliga bevis för att bolagets affärsbeslut hade fattats som svar på marknadssignaler som återspeglade utbud och efterfrågan och utan ett större statligt inflytande, och för att kostnaderna för de viktigaste insatsvarorna i stort sett återspeglade marknadsvärdena. Sökanden anser sig i synnerhet ha visat att bolagets beslut om inköp av råvaror hade fattats utan något som helst statligt inflytande med avseende på kvantiteter eller priser. Sökanden har tillagt att företaget, enligt den angripna förordningen, uppfyllde de villkor som föreskrivs i artikel 2.7 c andra–femte strecksatserna i grundförordningen.
15

Under förfarandet för godkännande för försäljning för läkemedlet nilotinib och efter det att EMA:s kommitté för humanläkemedel avgett ett yttrande som innebar att imatinib och nilotinib var att betrakta som liknande läkemedel, meddelade innehavaren av godkännandet för försäljning av läkemedlet imatinib under handelsnamnet Glivec EMA att denne lämnade sitt medgivande till att det liknande läkemedlet nilotinib skulle godkännas för försäljning under handelsnamnet Tasigna för samma behandlingsindikationer, i enlighet med artikel 8.3 a i förordning nr 141/2000.
47

När den angripna rättsakten under förfarandets gång ersätts med en annan rättsakt med samma föremål, ska detta betraktas som en ny omständighet som ger sökanden möjlighet att justera sina yrkanden och grunder. Det kan nämligen inte godtas att Europeiska unionens institutioner och organ – till bemötande av den kritik mot en rättsakt som framförts i en ansökan som getts in till unionsdomstolen – kan ändra rättsakten eller byta ut den mot en annan och under förfarandet åberopa denna ändring eller detta byte för att frånta motparten möjligheten att utvidga sina ursprungliga yrkanden och grunder till att avse den senare rättsakten eller att anföra ytterligare yrkanden och grunder gentemot denna (domstolens dom av den 3 mars 1982 i mål 14/81, Alpha Steel mot kommissionen, REG 1982, s. 749, punkt 8, och tribunalens dom av den 6 september 2013, i de förenade målen T‑35/10 och T‑7/11, Bank Melli Iran mot rådet, punkt 53).