28

Mot denna bakgrund beslutade Fővárosi Közigazgatási és Munkaügyi bíróság (Förvaltnings- och arbetsdomstolen i Budapest) att vilandeförklara målet och ställa följande frågor till EU-domstolen: ”1) När artiklarna 2.1 c, 24.1 och 43 i [mervärdesskattedirektivet] tillämpas i samband med fastställandet av vilken person som, utifrån ett mervärdesskatteperspektiv, ska anses tillhandahålla en tjänst, och detta sker med anledning av en prövning av huruvida det rör sig om ett konstlat upplägg utan något reellt ekonomiskt eller kommersiellt innehåll, som endast genomförs i syfte att uppnå en skattefördel, är det då relevant för tolkningen av dessa artiklar att den som, i det nationella målet, leder och till hundra procent äger det bolag som upplåter licensen utgörs av den fysiska person som är upphovsman till den know-how som förs över genom licensavtalet? 2) Om den första frågan ska besvaras jakande, är det då vid en tillämpning av artiklarna 2.1 c, 24.1 och 43 i [mervärdesskattedirektivet] och vid en bedömning av huruvida det föreligger missbruk, relevant huruvida denna fysiska person på ett informellt sätt utövar eller kan utöva ett inflytande över den verksamhet som bedrivs av det bolag som licensen upplåts till och över de affärsbeslut som bolaget fattar? Kan det vara av relevans för tolkningen att upphovsmannen till denna know-how direkt eller indirekt deltar eller kan delta i bolagets beslutsfattande som har att göra med tillhandahållandet av den tjänst som är baserad på nämnda know-how, som konsult eller rådgivare beträffande utveckling och utnyttjande av nämnda know-how? 3) Är det, vid sidan av bedömningen av den bakomliggande avtalade transaktionen, en relevant omständighet som, under förhållanden i det nationella målet och mot bakgrund av uppgifterna i den andra frågan, ska beaktas för att utifrån ett mervärdesskatteperspektiv fastställa vilken person som ska anses tillhandahålla en tjänst, att upphovsmannen till know-how, i egenskap av fysisk person, utövar ett inflytande, eventuellt ett bestämmande inflytande, eller kontroll över hur den tjänst som är baserad på nämnda know-how ska tillhandahållas? 4) För det fall den tredje frågan ska besvaras jakande, vilka omständigheter eller kriterier är det som vid fastställandet av inflytandets och kontrollens omfattning kan beaktas för att konstatera att den som är upphovsman till denna know-how utövar ett bestämmande inflytande över tillhandahållandet av tjänsten och att det reella ekonomiska innehållet i den bakomliggande transaktionen gynnade det företag som upplät licensen? 5) Ska det under omständigheterna i det nationella målet, vid prövningen av erhållandet av en skattemässig fördel, anses vara relevant vid bedömningen av relationerna mellan näringsidkarna och de personer som deltar i transaktionen, att de beskattningsbara personer som har deltagit i den omtvistade avtalstransaktionen, som syftar till skatteflykt, är juridiska personer, medan den nationella skattemyndigheten anser att strategiska och operativa verksamhetsbeslut ska tillskrivas en fysisk person? För det fall det förhåller sig så, ska man då beakta i vilken medlemsstat som den fysiska personen har fattat dessa beslut? För det fall det kan konstateras att parternas avtalsställning inte är av avgörande betydelse, är det då, under sådana omständigheter som i det aktuella målet, av relevans för tolkningen att det är underleverantörer som har ansvaret för att sköta de tekniska verktyg, personalresurser och ekonomiska transaktioner som behövs för att tillhandahålla den internetbaserade tjänst som här är i fråga? 6) För det fall det kan konstateras att villkoren i licensavtalet inte återspeglar det reella ekonomiska innehållet, innebär då omkvalificeringen av avtalsvillkoren och återställandet av den situation som skulle föreligga om den transaktion som utgör missbruk inte hade ägt rum, att skattemyndigheten i en medlemsstat kan fastställa att tjänsten har tillhandahållits i en annan medlemsstat, och således att den plats där skatten kan utkrävas är en annan, även när det företag som licensen upplåtits till har erlagt skatt i den medlemsstat där det är etablerat och i enlighet med de i lag föreskrivna krav som gäller i den medlemsstaten? 7) Ska artiklarna 49 FEUF och 56 FEUF tolkas så, att det strider mot dessa bestämmelser och utgör missbruk av etableringsfriheten och friheten att tillhandahålla tjänster, att ha ett avtalsupplägg som det som är i fråga i det nationella målet, enligt vilket ett företag som är en beskattningsbar person i en medlemsstat, genom ett licensavtal med ett annat företag som är en beskattningsbar person i en annan medlemsstat, till detta andra företag upplåter know-how och nyttjanderätten för tillhandahållandet av tjänster med vuxeninnehåll med hjälp av en teknik för interaktiv internetbaserad kommunikation, i en situation som kännetecknas av att mervärdesskattebördan i den medlemsstat där licenstagarföretaget har sitt säte är mer fördelaktig vad gäller den överförda tjänsten? 8) Vilken betydelse ska man, under sådana omständigheter som de i det nationella målet, utöver den skattefördel som påstås kunna uppnås, tillskriva de kommersiella överväganden som det bolag som upplåter licensen har gjort? Är det i detta sammanhang relevant för tolkningen att den som till 100 procent äger och leder det bolag som upplåter licensen är den fysiska person som ursprungligen skapade denna know-how? 9) Får man vid bedömningen av eventuellt missbruk beakta omständigheter liknande dem i det nationella målet, såsom de tekniska och infrastrukturrelaterade uppgifter beträffande införandet och genomförandet av den tjänst som den omtvistade transaktionen avser och den kompetens och de personalresurser som det företag som beviljar licensen förfogar över för att tillhandahålla den aktuella tjänsten, och i så fall, vilken betydelse har dessa omständigheter? 10) Ska artiklarna 2.1 c, 24.1, 43 och 273 i mervärdesskattedirektivet jämförda med artikel 4.3 FEU och artikel 325 FEUF, i en sådan situation som i det nationella målet, tolkas så, att skattemyndigheten i en medlemsstat, för att på ett verkningsfullt sätt fullgöra den skyldighet som åvilar unionens medlemsstater att genomföra en effektiv och exakt uppbörd av det totala mervärdesskattebeloppet och undvika den budgetförlust som följer av skatteundandragande och skatteflykt över medlemsstaternas gränser, i ett fall avseende en transaktion för tillhandahållande av tjänster och i syfte att fastställa vilken person som tillhandahåller tjänsten, har rätt att – under skedet för insamling av bevisning i (det administrativa) skatteförfarandet och i syfte att klargöra omständigheterna – ta över uppgifter, information och bevismedel som utredningsenheten vid skattemyndigheten har samlat in inom ramen för det straffrättsliga förfararet utan den beskattningsbara personens kännedom, till exempel avlyssningsrapporter? Har nämnda skattemyndighet rätt att använda dessa uppgifter och lägga dem till grund för sin rättsliga bedömning? Ska dessa artiklar tolkas så, att den förvaltningsdomstol som har att pröva ett överklagande av ett förvaltningsbeslut som har fattats av skattemyndigheten i en medlemsstat har rätt att göra en bedömning av dessa uppgifter inom ramen för bevisprövningen, i samband med prövningen av bevisningens laglighet? 11) Ska artiklarna 2.1 c, 24.1, 43 och 273 i mervärdesskattedirektivet jämförda med artikel 4.3 FEU och artikel 325 FEUF, i en sådan situation som i det nationella målet, tolkas så, att det handlingsutrymme som medlemsstaterna tillerkänns för användningen av de medel som står till deras skattemyndigheters förfogande – för att medlemsstatens skyldighet att genomföra en effektiv och exakt uppbörd av det totala mervärdesskattebeloppet ska kunna fullgöras på ett verkningsfullt sätt och för att medlemsstatens skyldighet att säkerställa efterlevandet av de skyldigheter som åvilar den beskattningsbara personen ska kunna fullgöras – måste inbegripa en möjlighet för nämnda myndighet att använda sig av sådan bevisning som ursprungligen har erhållits i brottsutredningssyfte för att undertrycka skattflyktsbeteenden, även om den egna nationella rätten inte i sig tillåter hemlig insamling av information inom ramen för ett administrativt förfarande för att bekämpa skatteflyktsbeteenden eller när de nationella bestämmelserna såsom villkor för en sådan hemlig insamling inom ramen för det straffrättsliga förfarandet uppställer krav på garantier som inte föreligger i det administrativa skatteförfarandet, samtidigt som skattemyndigheten enligt nationell rätt tillerkänns rätten att agera i enlighet med principen om fri bevisföring inom ramen för dess handläggning? 12) Ska artikel 8.2 i [Europeiska konventionen om skydd för de mänskliga rättigheterna och de grundläggande friheterna, undertecknad i Rom den 4 november 1950 (nedan kallad Europakonventionen)], jämförd med artikel 52.2 i stadgan, tolkas så, att den hindrar att skattemyndigheten i en medlemsstat tillerkänns den befogenhet som avses i frågorna 10 och 11, eller kan det under omständigheterna i det nationella målet anses vara befogat att, i syfte att bekämpa skatteflykt, i ett skatteförfarande använda sig av de slutsatser som kan dras av sådan information som har erhållits utan den berörda personens kännedom, detta för att främja en effektiv uppbörd av skatten och ’landets ekonomiska välstånd’? 13) Om det framgår av svaren på frågorna 10–12 att skattemyndigheten i en medlemsstat kan använda sig av sådana bevismedel i det administrativa förfarandet, har då den nationella skattemyndigheten en absolut skyldighet enligt artiklarna 7, 8, 41 och 48 i stadgan jämförda med artikel 51.1 i stadgan – för att säkerställa rätten till försvar och rätten till god förvaltning – att höra den beskattningsbara personen under det administrativa förfarandet, att garantera vederbörande tillgång till de slutsatser som följer av den information som har erhållits utan hans eller hennes kännedom och att respektera syftet med insamlingen av uppgifterna i denna bevisning, eller utgör, i detta sammanhang, den omständigheten att den information som erhållits utan den berörda personens kännedom uteslutande var avsedd för en brottsutredning redan av det skälet ett hinder för användningen av sådana bevismedel? 14) För det fall bevisning erhålls och används i strid med artiklarna 7, 8, 41 och 48 i stadgan, jämförda med artikel 47 i stadgan, är det då förenligt med rätten till ett effektivt rättsmedel att en medlemsstat har en nationell lagstiftning som innebär att ett överklagande till domstol för att göra gällande att ett beslut i ett skatteärende är behäftat med ett förfarandefel kan bifallas och leda till upphävande av beslutet endast om det, med hänsyn till omständigheterna i det enskilda fallet, finns en faktisk möjlighet att det överklagade beslutet skulle ha varit annorlunda om förfarandefelet inte hade förekommit och om detta fel dessutom har påverkat klagandens rättsliga ställning i materiellt hänseende, eller bör ett sådant förfarandefel kunna leda till upphävande i större utsträckning, med bortseende från vilken betydelse detta förfarandefel, vilket strider mot bestämmelserna i stadgan, eventuellt kan få för utgången i målet? 15) Krävs det för att artikel 47 i stadgan ska få effekt att den förvaltningsdomstol, i en sådan processrättslig situation som den nu aktuella, som prövar ett överklagande av det förvaltningsbeslut som fattats av skattemyndigheten i en medlemsstat kan pröva huruvida den bevisning som, i hemlighet och inom ramen för ett straffrättsligt förfarande har samlats in i brottsutredningssyfte, har erhållits på laglig väg, framför allt när den beskattningsbara person mot vilken åtal har väckts inte har haft möjlighet, inom ramen för det parallellt pågående straffrättsliga förfarandet, att få kännedom om dessa handlingar och inte heller har kunnat ifrågasätta handlingarnas laglighet vid domstol? 16) Ska förordning nr 904/2010, även med beaktande av fråga 6 och särskilt mot bakgrund av förordningens skäl 7 – enligt vilket medlemsstaterna vid skatteuppbörden bör samarbeta för att hjälpa till att säkerställa att mervärdesskatten fastställs korrekt och följaktligen inte bara måste kontrollera att skatten tillämpas korrekt på sitt territorium utan också bör ge bistånd till andra medlemsstater så att den skatt som är kopplad till en verksamhet på det egna territoriet men som ska betalas i en annan medlemsstat tillämpas korrekt – tolkas så, att den skattemyndighet som, under sådana omständigheter som i det aktuella målet, upptäcker en skatteskuld måste skicka en begäran till skattemyndigheten i den medlemsstat där den beskattningsbara person som har varit föremål för skatteinspektion redan har fullgjort sin skattskyldighet? 17) För det fall fråga 16 ska besvaras jakande ställs följande fråga: Om de beslut som har fattas av en skattemyndighet i en medlemsstat har överklagats till domstol, och den domstolen finner att besluten är behäftade med förfarandefel på grund av underlåtenhet att inhämta information och att framställa en begäran till de behöriga myndigheterna i en annan medlemsstat, vilken åtgärd bör då vidtas av den domstol som prövar överklagandet av förvaltningsbesluten från skattemyndigheten i den medlemsstaten, med beaktande även av övervägandena i fråga 14?”