Domstolens dom (femte avdelningen) den 11 december 1997. - Europeiska kommissionen mot Förbundsrepubliken Tyskland. - Fördragsbrott - Underlåtenhet att införliva direktiv 92/43/EEG. - Mål C-83/97.



Rättsfallssamling 1997 s. I-07191



Sammanfattning

Parter

Domskäl

Beslut om rättegångskostnader

Domslut



Nyckelord

Institutionernas rättsakter - Direktiv - Genomförande av medlemsstaterna - Otillräckligt med vanlig administrativ praxis

(EG-fördraget, artikel 189 tredje stycket)

Sammanfattning

Vanlig administrativ praxis som genom sin natur fritt kan ändras av förvaltningen och som inte kungörs på ett fullgott sätt kan inte anses som ett giltigt fullgörande av den skyldighet som enligt artikel 189 i fördraget åligger de medlemsstater till vilka ett direktiv är riktat.

Parter

I mål C-83/97,

Europeiska gemenskapernas kommission, företrädd av juridiske rådgivaren Götz zur Hausen, i egenskap av ombud, delgivningsadress: rättstjänsten, Carlos Gómez de la Cruz, Centre Wagner, Kirchberg, Luxemburg,

sökande,

mot

Förbundsrepubliken Tyskland, företrädd av Ernst Röder, Ministerialrat, förbundsekonomiministeriet, och Bernd Kloke, Oberregierungsrat, samma ministerium, båda i egenskap av ombud, D-53107, Bonn,

svarande,

angående en talan om fastställelse av att Förbundsrepubliken Tyskland har underlåtit att uppfylla sina skyldigheter enligt EG-fördraget genom att inte inom den föreskrivna tidsfristen anta de lagar och andra författningar som är nödvändiga för att följa rådets direktiv 92/43/EEG av den 21 maj 1992 om bevarande av livsmiljöer samt vilda djur och växter (EGT L 206, s. 7),

meddelar

DOMSTOLEN

(femte avdelningen)

sammansatt av avdelningsordföranden C. Gulmann (referent) samt domarna M. Wathelet, J.C. Moitinho de Almeida, J.-P. Puissochet och L. Sevón,

generaladvokat: N. Fennelly,

justitiesekreterare: R. Grass,

med hänsyn till referentens rapport,

och efter att den 23 oktober 1997 ha hört generaladvokatens förslag till avgörande,

följande

Dom

Domskäl

1 Europeiska gemenskapernas kommission har genom ansökan, som inkom till domstolens kansli den 24 februari 1997, med stöd av artikel 169 i EG-fördraget väckt talan om fastställelse av att Förbundsrepubliken Tyskland har underlåtit att uppfylla sina skyldigheter enligt EG-fördraget genom att inte inom den föreskrivna tidsfristen anta de lagar och andra författningar som är nödvändiga för att följa rådets direktiv 92/43/EEG av den 21 maj 1992 om bevarande av livsmiljöer samt vilda djur och växter (EGT L 206, s. 7, nedan kallat direktivet).

2 Enligt artikel 23 i direktivet var medlemsstaterna skyldiga att sätta i kraft de lagar och andra författningar som är nödvändiga för att följa detta direktiv inom två år efter dagen för anmälan. De skulle genast underrätta kommissionen om detta. Eftersom Förbundsrepubliken Tyskland delgavs direktivet den 5 juni 1992, löpte denna tidsfrist ut den 5 juni 1994.

3 Eftersom kommissionen den 9 augusti 1994 inte hade fått något meddelande om åtgärder för införlivande av direktivet med den tyska rättsordningen, sände den i enlighet med artikel 169 i fördraget en formell underrättelse till den tyska regeringen och uppmanade den att inkomma med ett yttrande inom två månader.

4 Den tyska regeringen svarade i skrivelse av den 25 oktober 1994 kommissionen att de tyska myndigheterna förberedde de bestämmelser som var nödvändiga för att följa direktivet och att direktivet i avvaktan på att dessa bestämmelser antogs skulle tillämpas inom ramen för gällande bestämmelser. Förbundsregeringen har emellertid gjort gällande att bestämmelserna i direktivet om bevarande av livsmiljöer ännu inte var relevanta för områdena av gemenskapsintresse, att bestämmelserna om skydd för arter redan till stora delar var införlivade genom den gällande förbundslagen om naturskydd och att direktivet på ett allmänt sätt innehöll vissa oklarheter som komplicerade införlivandet.

5 Eftersom kommissionen inte hade fått något meddelande om åtgärder för införlivande, sände kommissionen den 28 november 1995 ett motiverat yttrande till förbundsregeringen och uppmanade denna att inkomma med ett yttrande inom två månader från delgivningen. Det motiverade yttrandet besvarades aldrig.

6 Under dessa omständigheter beslutade kommissionen att väcka förevarande talan.

7 Förbundsregeringen har inte bestritt att den inte har vidtagit alla nödvändiga åtgärder för att genomföra direktivet. Den har emellertid framhållit att direktivet sedan fristen för införlivande löpte ut har tillämpats direkt av de behöriga myndigheterna och att de befintliga nationella bestämmelserna tolkas i överensstämmelse med gemenskapsrätten. Den har tillagt att en lag som bland annat syftar till införlivande av direktivet håller på att antas.

8 Eftersom det ifrågavarande direktivet inte har införlivats inom den föreskrivna fristen, skall kommissionens talan anses välgrundad.

9 Det framgår av fast rättspraxis att vanlig administrativ praxis - som genom sin natur fritt kan ändras av förvaltningen och som inte kungörs på ett fullgott sätt - inte kan anses som ett giltigt fullgörande av den skyldighet som enligt artikel 189 i EG-fördraget åligger de medlemsstater till vilka ett direktiv är riktat (se bland annat dom av den 12 oktober 1995 i mål C-242/94, kommissionen mot Spanien, REG 1995, s. I-3031, punkt 6).

10 Det finns således anledning fastställa att Förbundsrepubliken Tyskland har underlåtit att uppfylla sina skyldigheter enligt artikel 23 i direktivet genom att inte inom den föreskrivna fristen anta de lagar och andra författningar som är nödvändiga för att följa detta direktiv.

Beslut om rättegångskostnader

Rättegångskostnader

11 Enligt artikel 69.2 i rättegångsreglerna skall tappande part förpliktas att ersätta rättegångskostnaderna. Eftersom Förbundsrepubliken Tyskland har tappat målet, skall den ersätta rättegångskostnaderna.

Domslut

På dessa grunder beslutar

DOMSTOLEN

(femte avdelningen)

följande dom:

12 Förbundsrepubliken Tyskland har underlåtit att uppfylla sina skyldigheter enligt artikel 23 i rådets direktiv 92/43/EEG av den 21 maj 1992 om bevarande av livsmiljöer samt vilda djur och växter genom att inte inom den föreskrivna fristen anta de lagar och andra författningar som är nödvändiga för att följa detta direktiv.

13 Förbundsrepubliken Tyskland skall ersätta rättegångskostnaderna.