Mål T-349/03

Corsica Ferries Frankrike SAS

mot

Europeiska gemenskapernas kommission

”Statligt stöd – Talan om ogiltigförklaring – Omstruktureringsstöd – Beslut enligt vilket det fastställs att stödet är förenligt med den gemensamma marknaden – Kommissionens riktlinjer – Motiveringsskyldighet – Iakttagande av villkor – Stöd som är absolut nödvändigt”

Förstainstansrättens dom (tredje avdelningen) av den 15 juni 2005

Sammanfattning av domen

1. Talan om ogiltigförklaring – Grunder – Bristfällig eller otillräcklig motivering – Skillnad i förhållande till en uppenbart felaktig bedömning

(Artiklarna 230 EG och 253EG)

2. Institutionernas rättsakter – Motivering – Skyldighet – Omfattning – Beslut som fattats av kommissionen avseende statligt stöd – Beslut avseende stöd för omstrukturering av ett företag i svårigheter

(Artiklarna 87.1 och 87.3 c EG och 253 EG; gemenskapens riktlinjer för statligt stöd till undsättning och omstrukturering av företag i svårigheter)

3. Statligt stöd – Förbud – Undantag – Kommissionens utrymme för skönsmässig bedömning – Domstolsprövning – Gränser

(Artikel 87.3 c EG)

4. Statligt stöd – Förbud – Undantag – Kommissionens utrymme för skönsmässig bedömning – Möjlighet att anta riktlinjer – Tvingande verkan – Domstolsprövning

(Artikel 87.3 c EG)

5. Talan om ogiltigförklaring – Ifrågasatt rättsakt – Bedömning av lagenligheten i förhållande till de upplysningar som var tillgängliga när rättsakten antogs – Bedömning i efterhand – Saknar betydelse

(Artikel 230 EG)

6. Statligt stöd – Förbud – Undantag – Stöd som kan anses förenligt med gemensamma marknaden – Stöd för omstrukturering av ett företag i svårigheter – Identifiering av företag i svårigheter

(Artikel 87.3 c EG; gemenskapens riktlinjer för statligt stöd till undsättning och omstrukturering av företag i svårigheter, punkterna 4, 5 a och 6)

7. Statligt stöd – Förbud – Undantag – Stöd som kan anses förenligt med gemensamma marknaden – Stöd till omstrukturering av ett företag i svårigheter – Villkor – Begränsning av stödbeloppet till vad som är absolut nödvändigt – Tillämpning av en omstruktureringsplan enligt vilken tillgångar som inte är absolut nödvändiga skall avyttras – Följder – Skyldighet att använda hela behållningen från avyttringen till att finansiera avyttringsplanen

(Artikel 87.3 c EG; gemenskapens riktlinjer för statligt stöd till undsättning och omstrukturering av företag i svårigheter, punkt 40)

8. Statligt stöd – Förbud – Undantag – Stöd som kan anses förenligt med gemensamma marknaden – Stöd till omstrukturering av ett företag i svårigheter – Kommissionens utrymme för skönsmässig bedömning – Befogenhet att göra en ungefärlig bedömning av nettobehållningen av avyttringar av tillgångar som anges i omstruktureringsplanen – Gränser

(Artikel 87.3 c EG)

9. Institutionernas rättsakter – Motivering – Skyldighet – Omfattning – Rättelse av bristande motivering under domstolsförfarandet – Otillåten

(Artikel 253 EG)

1. Grunden avseende åsidosättande av artikel 253 EG skiljer sig från grunden avseende den uppenbart felaktiga bedömningen. Den förstnämnda grunden som avser avsaknad av, eller en bristfällig, motivering, avser åsidosättande av väsentliga formföreskrifter i den mening som avses i artikel 230 EG, och hänför sig till den allmänna ordningen och skall prövas av gemenskapsdomstolarna. Den andra grunden däremot, som avser ett besluts lagenlighet i sak, avser ett åsidosättande av en rättsregel om tillämpningen av fördraget, i samma avseende som artikel 230 EG, och kan prövas av gemenskapsdomstolarna enbart om den åberopas av sökanden. Motiveringsskyldigheten är följaktligen en fråga som skiljer sig från frågan om huruvida motiveringen är välgrundad.

Förstainstansrätten kan emellertid inte, inom ramen för en kontroll av huruvida skyldigheten att motivera ett beslut fattat av kommissionen har iakttagits, bedöma lagenligheten av de grunder som kommissionen har åberopat för att motivera sitt beslut.

(se punkterna 52 , 58 och 59)

2. Motiveringsskyldighetens omfattning beror på karaktären av rättsakten i fråga och på det sammanhang i vilket den antagits. Av motiveringen skall klart och tydligt framgå hur den institution som har antagit rättsakten har resonerat, så att de som berörs därav kan få kännedom om skälen för den vidtagna åtgärden och så att domstolen ges möjlighet att utöva sin prövningsrätt.

Det krävs inte att motiveringen skall innehålla alla de relevanta faktiska och rättsliga omständigheterna, eftersom frågan huruvida motiveringen av en rättsakt uppfyller kraven i artikel 253 EG inte enbart skall bedömas mot bakgrund av motiveringens lydelse, utan även mot bakgrund av det sammanhang i vilket motiveringen ingår samt alla rättsregler som reglerar den berörda frågan.

I synnerhet är kommissionen inte tvungen att ta ställning till samtliga argument som de berörda har åberopat inför den, såsom omständigheter som uppenbarligen är irrelevanta, som saknar betydelse eller som uppenbart saknar direkt samband med saken, utan det räcker med att den anger de omständigheter och rättsliga överväganden som har haft en avgörande betydelse för beslutet.

När det gäller frågan om hur en stödåtgärd skall betecknas, kräver motiveringsskyldigheten att kommissionen anger skälen till att den anser att den ifrågavarande åtgärden omfattas av tillämpningsområdet för artikel 87.1 EG.

När det gäller motiveringsskyldigheten avseende huruvida ett statligt stöd till omstrukturering är förenligt med artikel 87.3 c EG, framgår det av rättspraxis att denna är uppfylld när kommissionen i sitt beslut anger skälen till att den anser att stödet är motiverat, med hänsyn till kriterierna i gemenskapens riktlinjer för statligt stöd till undsättning och omstrukturering av företag i svårigheter, bland annat kriterierna att det skall finnas en omstruktureringsplan och bevis som kan styrka den långfristiga lönsamheten samt att stödet står i proportion till stödmottagarens bidrag.

(se punkterna 62–66 och 132)

3. Kommissionen har vid tillämpningen av artikel 87.3 c EG en långtgående befogenhet att göra en skönsmässig bedömning vars utövande inbegriper komplicerade ekonomiska och sociala bedömningar som skall ske med hänsyn till gemenskapen. Domstolsprövningen av utövandet av denna befogenhet är begränsad till en kontroll av att reglerna för handläggning och för motivering har följts, att de uppgifter om faktiska omständigheter som lagts till grund för det ifrågasatta beslutet är materiellt riktiga, att bedömningen av dessa omständigheter inte är uppenbart oriktig och att det inte förekommit maktmissbruk. Det ankommer således inte på förstainstansrätten att ersätta beslutsfattarens ekonomiska bedömningar med sina egna.

(se punkterna 137–138)

4. Kommissionen är bunden av de gemenskapsriktlinjer och de meddelanden som den antar beträffande kontroll av statligt stöd, i den mån som de inte avviker från reglerna i fördraget och accepteras av medlemsstaterna.

Kommissionen kan inte genom att bedöma ett enskilt stöd mot bakgrund av sådana riktlinjer som den tidigare har antagit anses överskrida gränserna för sitt utrymme för skönsmässig bedömning eller avstå från detta. För det första kan den upphäva eller ändra riktlinjerna om detta skulle visa sig vara nödvändigt. För det andra avser riktlinjerna en avgränsad sektor och är motiverade av en önskan att följa en politik som den har slagit fast.

Det ankommer således på förstainstansrätten att bedöma om de krav som kommissionen har ålagt sig själv, såsom de anges i dessa riktlinjer, är uppfyllda.

(se punkterna 139–141)

5. Inom ramen för en talan om ogiltigförklaring enligt artikel 230 EG måste rättsaktens lagenlighet bedömas i förhållande till de faktiska och rättsliga omständigheter som rådde den dag då rättsakten antogs och kan inte bero på eventuella möjligheter att kringgå denna eller på en bedömning i efterhand av om den har varit effektiv.

I synnerhet skall kommissionens komplicerade bedömningar bedömas enbart mot bakgrund av de upplysningar som kommissionen hade tillgång till när den gjorde bedömningarna.

(se punkterna 142–143)

6. Om ett företag enligt gemenskapens riktlinjer ”under alla förhållanden” anses vara i svårigheter när en väsentlig del av dess aktiekapital har förlorats, finns det inte något som hindrar att ett företag genom andra tecken visar att det befinner sig i finansiella svårigheter i den mening som avses i riktlinjerna, även om det inte har förlorat en betydande del av sitt aktiekapital.

(se punkt 185)

7. Då ett företag för att beviljas ett stöd för omstrukturering i sin omstruktureringsplan har åtagit sig att avyttra tillgångar som inte är absolut nödvändiga skall det använda hela behållningen från avyttringen av dessa tillgångar till att finansiera omstruktureringsplanen. Denna skyldighet innebär inte på något sätt att en stödmottagare tvingas använda alla sina medel för att minska det beviljade stödbeloppet, utan endast att denne skall använda alla de medel som genereras genom de tillgångar som inte anses vara nödvändiga för att företagets verksamhet skall kunna fullföljas inom ramen för dess omstrukturering. Att stödmottagaren på så sätt bidrar med egna medel till omstruktureringsplanen är nödvändigt för att det skall kunna säkerställas att stödet, i enlighet med punkt 40 i gemenskapens riktlinjer för statligt stöd till undsättning och omstrukturering av företag i svårigheter, är begränsat till vad som är absolut nödvändigt för att möjliggöra en omstrukturering med hänsyn till de finansiella resurser som företaget, aktieägarna eller den koncern företaget tillhör har.

(se punkterna 266 och 313)

8. Kommissionen är inte, då den bedömer huruvida ett omstruktureringsstöd är förenligt med den gemensamma marknaden, skyldig att för varje åtgärd som företaget i fråga vidtar beräkna den specifika kostnaden. Förutom att en precis utvärdering av de olika utgiftsposterna under alla omständigheter är osäker med hänsyn till den framtida karaktären på de föreskrivna åtgärderna, kan kommissionen nämligen inom ramen för sitt stora utrymme för skönsmässig bedömning inskränka sig till en allmän värdering.

Härav följer att kommissionen i princip har rätt att inom ramen för sitt stora utrymme för skönsmässig bedömning fastställa en ungefärlig utvärdering av denna nettobehållning efter den avyttring av tillgångar som föreskrivs i omstruktureringsplanen, med hänsyn till svårigheten att fastställa det exakta beloppet av en sådan behållning.

Även om de tillgångar som skulle avyttras enligt nämnda plan faktiskt redan avyttrats och kommissionen därför har tillgång till nettobehållningen av denna avyttring, kan den inte, särskilt mot bakgrund av principen om förbud mot statligt stöd i artikel 87.1 EG, inskränka sig till att göra en utvärdering av ”de stora samlade beloppen” av det ifrågavarande företagets likvida medel.

(se punkterna 272–273, 278 och 282–283)

9. Skälen till ett beslut skall återfinnas i själva beslutstexten och hänsyn kan inte tas till kommissionens efterföljande förklaringar annat än i särskilda fall. Av detta följer att beslutet i sig skall vara tillräckligt och att dess motivering inte skall följa av senare skriftliga eller muntliga förklaringar då beslutet i fråga utgör föremål för en talan vid en gemenskapsdomstol.

(se punkt 287)

FÖRSTAINSTANSRÄTTENS DOM (tredje avdelningen)

den 15 juni 2005( )

”Statligt stöd – Talan om ogiltigförklaring – Omstruktureringsstöd – Beslut enligt vilket det fastställs att stödet är förenligt med den gemensamma marknaden – Kommissionens riktlinjer – Motiveringsskyldighet – Iakttagande av villkor – Stöd som är absolut nödvändigt”

I mål T-349/03,

Corsica Ferries France SAS, Bastia (Frankrike), företrätt av advokaterna S. Rodrigues och C. Scapel, med delgivningsadress i Luxemburg,

sökande,

mot

Europeiska gemenskapernas kommission, företrädd av C. Giolito och H. van Vliet, båda i egenskap av ombud, med delgivningsadress i Luxemburg,

svarande,

med stöd av

Republiken Frankrike, företrädd av G. de Bergues och S. Ramet, båda i egenskap av ombud, med delgivningsadress i Luxemburg,

och

Société nationale maritime Corse-Méditerranée (SNCM) SA, Marseille (Frankrike), inledningsvis företrätt av H. Tassy, därefter av advokaterna O. d’Ormesson och A. Bouin,

intervenienter,

angående en talan om ogiltigförklaring av kommissionens beslut 2004/166/EG av den 9 juli 2003 om det omstruktureringsstöd som Frankrike har för avsikt att lämna till Société nationale maritime Corse-Méditerranée (SNCM) (EGT L 61, 2004, s. 13),

meddelar

FÖRSTAINSTANSRÄTTEN



(tredje avdelningen)

sammansatt av ordföranden M. Jaeger, samt domarna V. Tiili och O. Czúcz,

justitiesekreterare: byrådirektören I. Natsinas,

med beaktande av det skriftliga förfarandet och efter att förhandling hållits den 18 november 2004,

följande

Dom

Tillämpliga bestämmelser

1 I artikel 87 EG föreskrivs följande:

”1. Om inte annat föreskrivs i detta fördrag, är stöd som ges av en medlemsstat eller med hjälp av statliga medel, av vilket slag det än är, som snedvrider eller hotar att snedvrida konkurrensen genom att gynna vissa företag eller viss produktion, oförenligt med den gemensamma marknaden i den utsträckning det påverkar handeln mellan medlemsstaterna.

...

3. Som förenligt med den gemensamma marknaden kan anses

...

c) stöd för att underlätta utveckling av vissa näringsverksamheter eller vissa regioner, när det inte påverkar handeln i negativ riktning i en omfattning som strider mot det gemensamma intresset,

…”

2 I avsnitt 8 i gemenskapens riktlinjer för statligt stöd till sjötransport (EGT 1997, C 205, s. 5) föreskrivs att kommissionen, på stöd för omstrukturering av rederier, skall tillämpa riktlinjerna för omstrukturering och undsättning av företag i svårigheter.

3 Enligt gemenskapens riktlinjer för statligt stöd till undsättning och omstrukturering av företag i svårigheter (EGT C 288, 1999, s. 2) (nedan kallade riktlinjerna), som trädde i kraft den 9 oktober 1999, skall kommissionen ange villkoren för att det skall kunna fastställas att stödet i fråga är förenligt med den gemensamma marknaden i enlighet med artikel 87.3 c EG. Villkoren enligt punkt 3.2.2 i de ovannämnda riktlinjerna är att det företag som är i svårigheter skall vara stödberättigat, att stödet skall återställa lönsamheten, att stödet skall förhindra otillbörlig snedvridning av konkurrensen, att stödet skall begränsas till vad som är absolut nödvändigt, att särskilda villkor och skyldigheter kan åläggas som är nödvändiga för att konkurrensen inte skall snedvridas i en utsträckning som strider mot det gemensamma intresset och att en omstruktureringsplan genomförs i sin helhet.

4 Enligt rådets förordning (EEG) nr 3577/92 av den 7 december 1992 om tillämpning av principen om frihet att tillhandahålla tjänster på sjötransportområdet inom medlemsstaterna (cabotage) (EGT L 364, s. 7; svensk specialutgåva, område 6, volym 3, s. 203) åläggs medlemsstaterna att öppna de nationella cabotagemarknaderna. När en medlemsstat ingår avtal om allmän trafik skall enligt artikel 4 i nämnda förordning detta ske på icke-diskriminerande grund med hänsyn till alla rederier inom gemenskapen.

Bakgrund till tvisten

1. De ifrågavarande rederierna

5 Sökanden är ett rederi som erbjuder reguljära sjöfartsförbindelser med Korsika från det franska fastlandet (Toulon och Nice) och från Italien (Savona och Livorno).

6 Société nationale maritime Corse-Méditerranée (SNCM) är ett rederi som svarar för reguljära förbindelser med Korsika från det franska fastlandet (Nice, Toulon och Marseille) och med Nordafrika (Tunisien och Algeriet) från det franska fastlandet, samt för säsongsförbindelser från april till september med Sardinien.

7 SNCM ägs i dag till 80 procent av Compagnie générale maritime et financière (CGMF) och till 20 procent av Société nationale des chemins de fer (SNCF). Föremålet för verksamheten i CGMF, som till 100 procent är direktägt av franska staten, är sjöfartstjänster, rederiverksamhet och befraktning av fartyg samt sådana förvärv av aktier eller andelar och kommersiella eller industriella transaktioner som direkt eller indirekt hänger samman med föremålet för verksamheten.

8 SNCM äger en minoritetsandel i Compagnie méridionale de navigation (CMN), ett rederi som bedriver trafik mellan Marseille och Korsika och som ägs av koncernen Stef-TFE genom Compagnie méridionale de participation.

2. Den allmänna trafikplikten avseende sjöfartsförbindelserna mellan det franska fastlandet och Korsika

9 Sedan år 1948 ombesörjs den reguljära sjöfarten mellan det franska fastlandet och Korsika genom allmän trafikplikt.

10 Fram till år 1976 tillhandhölls dessa tjänster genom ett system som delvis styrdes av den franska lagstiftningen, där den franskregistrerade flottan hade monopol på cabotagetrafik. Inom detta system betalade staten till de företag som utförde trafiken ett schablonmässigt stöd som motprestation för de krav som den allmänna trafikplikten innebar när det gällde de hamnar som skulle trafikeras, punktlighet, turtäthet, kapacitet att tillhandahålla tjänsten, priser och bemanning av fartygen.

11 År 1976 ändrade Frankrike villkoren för den allmänna trafikplikten till Korsika på grundval av principen om territoriell kontinuitet. Denna princip syftar till att begränsa de nackdelar som ökaraktären innebär och att säkra trafiken till ön på ett sätt som så långt möjligt liknar rena landförbindelser. Ett koncessionssystem infördes med en kravspecifikation, i vilket ramarna för den allmänna trafikplikten fastställdes. Ett ramavtal ingicks den 31 mars 1976 med SNCM och CMN för en period på 25 år. Det fastställdes att avtalet skulle löpa ut den 31 december 2001.

12 Mellan åren 1976 och 1982 fastställde den franska regeringen trafikens former utifrån detta ramavtal.

13 Genom lag av den 30 juli 1982 om regionen Korsikas särskilda ställning överfördes förvaltningen av de fortlöpande förbindelserna med regionen till Korsikas regionala församling genom ett avtal med franska staten. Senare fick nämnda församling, genom lag av den 13 maj 1991 om den korsikanska regionala myndighetens ställning, hela ansvaret för trafiken till ön. Sedan dess organiseras trafiken av Korsikas transportbyrå (Office des transports de la Corse, OTC).

14 Sedan år 1991 har två avtal på fem år ingåtts mellan OTC och de båda koncessionshavarna på grundval av ramavtalet. I det första av dessa avtal (nedan kallat 1991 års avtal) angavs formerna för att genomföra den allmänna trafikplikten för perioden 1991–1996 närmare, och i det andra avtalet (nedan kallat 1996 års avtal) angavs dessa former för perioden 1996–2001. I avtalen angavs också principerna för utbetalning av det schablonmässiga stödet, som skulle tas ur anslaget till territoriell kontinuitet, som motprestation för de föreskrivna skyldigheterna. Den allmänna trafikplikten avsåg vid den tiden alla förbindelser till Korsika från de tre hamnarna på det franska fastlandet, det vill säga Nice, Toulon och Marseille.

15 År 2001 inledde den korsikanska regionala myndigheten i enlighet med förordning nr 3577/92 ett anbudsförfarande för att välja ut det företag som från och med den 1 januari 2002, inom ramen för ett avtal med en löptid på fem år, i utbyte mot ekonomisk ersättning skulle ombesörja den allmänna trafikplikten mellan det franska fastlandet och Korsika. Med tanke på hur konkurrensen hade utvecklats med avseende på förbindelserna med Toulon och Nice ansåg den korsikanska regionala myndigheten att endast förbindelsen från Marseille behövde omfattas av denna skyldighet till allmän trafikplikt.

16 SNCM och CMN tilldelades detta avtal i förening, eftersom sökanden hade avstått från att anmäla sig som sökande.

17 Enligt ett ”avtal om delegering av allmän trafikplikt” (nedan kallat 2002 års avtal), som ingicks med den korsikanska regionala myndigheten och OTC, var SNCM och CMN, såsom delegerade, skyldiga att från och med den 1 januari 2002 ansvara för de regelbundna sjöfartsförbindelserna på linjerna mellan Marseille och Korsika, på villkor att de iakttog den allmänna trafikplikten avseende turtäthet, kapaciteter, tidtabeller, priser (maximipriser beroende på säsong, obligatoriska rabatter för vissa personkategorier) och tjänstekvalitet. Enligt detta avtal skulle skyldigheterna fullgöras i utbyte mot en ekonomisk ”referensersättning”, som minskades varje år och vars belopp, som fastställts på grundval av en intäktsprognos, skulle anpassas i slutet av varje år i förhållande till skillnaden mellan dessa prognoser och de verkliga intäkterna. Enligt avtalet uppgick det högsta beloppet avseende den ekonomiska ersättningen, för hela den period som omfattades, till 326,85 miljoner euro för SNCM och till 128,2 miljoner euro för CMN, det vill säga totalt 455,05 miljoner euro. I 2002 års avtal föreskrivs för övrigt att den slutliga årliga ekonomiska ersättningen för varje delegerad begränsas till det verksamhetsunderskott som uppkommer genom den allmänna trafikplikten med beaktande av en rimlig avkastning av det sjökapital som anslås i proportion till dess effektiva utnyttjande. Denna rimliga avkastning fastställdes till 15 procent av fartygens saluvärde, såsom det definieras i avtalet. 2002 års avtal skall upphöra den 31 december 2006, såvida inte samtliga parter kommer överens om att låta det upphöra tidigare.

Det administrativa förfarandet

1. Stöd till förmån för SNCM för ersättning för den allmänna trafikplikten inom ramen för 1991 års avtal och 1996 års avtal

18 Till följd av klagomål beträffande det stöd som beviljats SNCM:s dotterbolag Corsica Marittima för transport av passagerare mellan Korsika och Italien meddelade kommissionen, den 22 december 1998, Republiken Frankrike sitt beslut att inleda ett formellt förfarande för granskning av stödet enligt artikel 93.2 i EG-fördraget (nu artikel 88.2 EG) (EGT C 62, 1999, s. 9). Detta ärende registrerades som nummer C-78/98.

19 Till följd av nya klagomål avseende det stöd som SNCM erhållit för att täcka kostnaden för sin allmänna trafikplikt meddelade kommissionen, den 28 februari 2001, Republiken Frankrike sitt beslut att inleda det formella förfarandet för granskning av stödet enligt artikel 88.2 EG (EGT C 117, 2001, s. 9). Detta ärende registrerades som nummer C-14/01.

20 Genom beslut 2002/149/EG av den 30 oktober 2001 om det statliga stöd som Frankrike har genomfört till förmån för Corse-Méditerranée (SNCM) (EGT L 50, 2002, s. 66), avslutade kommissionen de förfaranden som inletts i ärendena C-78/98 och C‑14/01 och ansåg, med tillämpning av artikel 86.2 EG, att det stöd till ett belopp av 787 miljoner euro som för perioden mellan åren 1991 och 2001 beviljats SNCM som kompensation för den allmänna trafikplikt som företaget svarade för till Korsika från de tre hamnarna på det franska fastlandet, det vill säga Nice, Toulon och Marseille, var förenligt med den gemensamma marknaden. Detta beslut har inte varit föremål för någon talan om ogiltigförklaring vid förstainstansrätten.

2. Stödet till undsättning och omstrukturering till förmån för SNCM

21 Den 20 december 2001 meddelade de franska myndigheterna kommissionen att CGMF lämnat SNCM ett förskott på 22,5 miljoner euro som undsättningsstöd. Detta stöd inregistrerades under NN 27/2002 (tidigare N 849/2001), eftersom det redan delvis utbetalats till SNCM.

22 Genom skrivelse av den 18 februari 2002 meddelade Republiken Frankrike kommissionen sina planer på ett omstruktureringsstöd till förmån för SNCM. Enligt det föreslagna omstruktureringsstödet skulle SNCM, genom CGMF, ges ett första kapitaltillskott till ett belopp av 76 miljoner euro, varvid SNCM:s eget kapital ökades från 30 miljoner till 106 miljoner euro. Kommissionen registrerade detta stöd såsom anmält stöd under N 118/2002.

23 Genom beslut C/2002/2611 slutligt av den 17 juli 2002, godkände kommissionen, inom ramen för det inledande förfarandet för granskning av stöd enligt artikel 88.3 EG, undsättningsstödet till förmån för SNCM. Kommissionen påpekade i sitt beslut att det anmälda stödet uppfyllde de fem kriterier som i detta avseende föreskrivs i riktlinjerna, särskilt den franska statens förpliktelse att anmäla en omstruktureringsplan. Detta beslut har inte varit föremål för någon talan om ogiltigförklaring vid förstainstansrätten.

24 Genom skrivelse av den 19 augusti 2002 riktad till Republiken Frankrike, beslöt kommissionen, sedan den efter en inledande granskning hade konstaterat att det kunde betvivlas huruvida det anmälda omstruktureringsstödet var förenligt med den gemensamma marknaden, att inleda det formella granskningsförfarande som föreskrivs i artikel 88.2 EG i enlighet med artikel 4.4 och artikel 6 i rådets förordning (EG) nr 659/1999 av den 22 mars 1999 om tillämpningsföreskrifter för artikel [88] i EG-fördraget (EGT L 83, s. 1, nedan kallat beslutet att inleda det formella granskningsförfarandet). Det anmälda stödet registrerades på nytt under mål C-58/2002.

25 Genom skrivelse av den 8 oktober 2002, som tillsammans med bilagor avsänts den 15 oktober 2002, meddelade de franska myndigheterna kommissionen sina synpunkter på beslutet att inleda det formella granskningsförfarandet.

26 Den 11 december 2002 offentliggjordes beslutet att inleda det formella granskningsförfarandet, tillsammans med en sammanfattning, i Europeiska gemenskapernas officiella tidning (EGT C 308, s. 29). De berörda parterna anmodades att inom en månad från offentliggörandet lämna sina synpunkter på det anmälda planerade stödet.

27 Genom skrivelse av den 8 januari 2003 framlade sökanden sina skriftliga synpunkter för kommissionen om beslutet att inleda det formella granskningsförfarandet. Kommissionen erhöll dessutom synpunkter från Stef-TFE-koncernen och från olika kommuner och regioner. Kommissionen överlämnade samtliga synpunkter till Republiken Frankrike, som gavs möjlighet att kommentera dem.

28 På begäran av sökanden höll kommissionen den 4 februari 2003 ett möte med denna. Vid detta möte överlämnade sökanden ytterligare handlingar till kommissionen.

29 Genom skrivelse av den 10 februari 2003 framförde de franska myndigheterna sina argument till kommissionen för att visa att det planerade stödet följde riktlinjerna, samt en beskrivning av de nya åtagandena angående personalstyrkans och lönernas utveckling, begränsningen av kostnaderna för insatsförbrukningen och SNCM:s prispolitik.

30 Genom skrivelse av den 13 februari 2003 meddelade de franska myndigheterna kommissionen sina kommentarer beträffande sökandens och Stef-TFE:s synpunkter.

31 Genom skrivelse av den 21 februari 2003 besvarade de franska myndigheterna de ytterligare frågor som ställts i kommissionens skrivelse av den 10 februari 2003.

32 Genom en telefaxskrivelse avsänd den 27 maj 2003 lämnade de franska myndigheterna sina kommentarer till de handlingar som sökanden hade översänt till kommissionen den 4 februari 2003 och som kommissionen hade vidarebefordrat till de franska myndigheterna genom skrivelse av den 21 februari 2003.

33 Den 9 juli 2003 antog kommissionen beslut 2004/166/EG om det omstruktureringsstöd som Frankrike har för avsikt att lämna till SNCM (EGT L 61, 2004, s. 13), vilket är det beslut som är föremål för denna talan om ogiltigförklaring (nedan kallat det ifrågasatta beslutet).

34 Själva beslutsdelen i det ifrågasatta beslutet har följande lydelse:

”Artikel 1

Det omstruktureringsstöd som Frankrike planerar till förmån för [SNCM] är förenligt med den gemensamma marknaden, på de villkor som fastställs i artiklarna 2–5.

Artikel 2

Från och med delgivningen av detta beslut till och med den 31 december 2006 får SNCM varken förvärva nya fartyg eller teckna avtal om byggande, beställning eller chartring av nya eller renoverade fartyg.

Från och med delgivningen av detta beslut till och med den 31 december 2006 får SNCM bara bedriva trafik med de elva fartyg som SNCM redan äger, närmare bestämt följande fartyg: Napoléon Bonaparte, Danielle Casanova, Île de Beauté, Corse, Liamone, Aliso, Méditerranée, Pascal Paoli, Paglia Orba, Monte Cinto och Monte d’Oro.

Om SNCM på grund av händelser som företaget inte ansvarar för måste ersätta något av sina fartyg före den 31 december 2006, kan kommissionen godkänna detta under förutsättning att det anmäls och vederbörligen motiveras av Frankrike.

Artikel 3

SNCM-gruppen skall avyttra samtliga direkta och indirekta aktieinnehav respektive andelar i följande företag:

– Amadeus France.

– Compagnie Corse Méditerranée.

– Fastighetsbolaget Schuman.

– Société Méditerranéenne d’Investissements et de Participations.

– Someca.

I stället för att avyttra sina aktier i Société Méditerranéenne d’Investissements et de Participations kan SNCM köpa företagets enda tillgång, fartyget Southern Trader, och sedan lägga ned detta dotterbolag.

Det är upp till de franska myndigheterna att bestämma om avyttringarna skall ske i form av ett offentligt försäljningserbjudande eller en uppmaning till intresseanmälan som utannonseras så tidigt att man har åtminstone två månader på sig att svara.

Frankrike skall till kommissionen lämna bevis på samtliga [av]yttringar. SNCM får inte åberopa för låga bud som skäl för att inte genomföra avyttringarna. Villkoret i första stycket skall anses vara uppfyllt, om det inte lämnas några bud och Frankrike kan visa att försäljningen har utannonserats på det sätt som krävs.

Artikel 4

Från och med delgivningen av detta beslut till och med den 31 december 2006 får SNCM i trafiken till och från Korsika inte föra någon prispolitik som medför lägre priser än vad konkurrenterna på samma dagar tar ut för likvärdiga resmål och tjänster.

Kommissionen förbehåller sig rätten att inleda det formella granskningsförfarandet för det fall att något av villkoren i detta beslut inte uppfylls, i synnerhet villkoret i första stycket.

Villkoret i första stycket är uppfyllt, om SNCM:s lägsta priser varje dag ligger över alla konkurrenters lägsta rabatterade priser för likvärdiga resmål och tjänster.

Villkoret i första stycket skall inte längre vara tillämpligt, om konkurrenternas priser överstiger SNCM:s inflationskorrigerade priser från referensåret 1996.

Frankrike skall varje år före den 30 juni till kommissionen lämna alla uppgifter som krävs för att visa att detta villkor under föregående kalenderår verkligen var uppfyllt för samtliga överfarter till och från Korsika.

Artikel 5

I enlighet med de franska myndigheternas åtaganden i omstruktureringsplanen skall antalet turer med fartyg på de olika sjöfartsförbindelserna till och från Korsika fram till den 31 december 2006 begränsas till tröskelvärdena i tabell 3 i detta beslut, utom om sådana exceptionella och oförutsebara förhållanden råder som SNCM inte ansvarar för och som tvingar företaget att senarelägga vissa resor till andra hamnar, och med undantag för att företagets skyldigheter enligt den allmänna trafikplikten ändras.

Artikel 6

Frankrike bemyndigas härmed att efter delgivningen av detta beslut ge SNCM ett första kapitaltillskott på 66 miljoner euro.

Fram till omstruktureringsperiodens slut, dvs. fram till den 31 december 2006, kan kommissionen därefter, på de franska myndigheternas begäran, besluta att godkänna ett andra kapitaltillskott till SNCM motsvarande skillnaden mellan det resterande beloppet på 10 miljoner euro och behållningen från de avyttringar som krävs enligt artikel 3, på de villkor som fastställs i den artikeln.

Ett sådant beslut får endast fattas om de åtgärder som krävs enligt artikel 3 har vidtagits, om behållningen från avyttringarna är lägre än 10 miljoner euro och om villkoren i artiklarna 2, 4 och 5 är uppfyllda, utan att det påverkar kommissionens rätt att inleda det formella granskningsförfarandet för det fall att något av dessa krav inte uppfylls. I annat fall får det andra kapitaltillskottet inte utbetalas.

Artikel 7

Frankrike skall inom sex månader från delgivningen av detta beslut underrätta kommissionen om vilka åtgärder som har vidtagits för att följa beslutet.

... ”

Förfarande och parternas yrkanden

35 Genom ansökan som inkom till förstainstansrättens kansli den 13 oktober 2003 väckte sökanden förevarande talan.

36 Genom handling som inkom till kansliet den 3 februari 2004 har Republiken Frankrike begärt att få intervenera till stöd för kommissionens yrkanden.

37 Genom handling som inkom till kansliet den 26 februari 2004 har SNCM begärt att få intervenera till stöd för kommissionens yrkanden.

38 Genom beslut av den 10 mars 2004 har Republiken Frankrike tillåtits att intervenera.

39 Genom beslut av den 30 mars 2004 har SNCM tillåtits att intervenera.

40 På grundval av referentens rapport beslutade förstainstansrätten (tredje avdelningen) att inleda det muntliga förfarandet och att som en processledningsåtgärd anmoda parterna att besvara vissa skriftliga frågor. Parterna efterkom denna begäran inom den utsatta fristen.

41 I sina svar informerade parterna förstainstansrätten om att kommissionen den 8 september 2004 hade antagit beslut C(2004) 3359 slutligt (nedan kallat beslutet av den 8 september 2004) om ändring av det ifrågasatta beslutet. Till följd av ytterligare en skriftlig fråga från förstainstansrätten föranleddes parterna att ta ställning till huruvida detta beslut inverkar på förevarande talan.

42 Parterna utvecklade sin talan och svarade på förstainstansrättens frågor vid den offentliga förhandlingen den 18 november 2004.

43 Sökanden har yrkat att förstainstansrätten skall

– ogiltigförklara det ifrågasatta beslutet,

– förplikta kommissionen att ersätta rättegångskostnaderna.

44 Kommissionen har, med stöd av intervenienterna Republiken Frankrike och SNCM, yrkat att förstainstansrätten skall

– ogilla talan,

– förplikta sökanden att ersätta rättegångskostnaderna.

Rättslig bedömning

45 Sökanden har till stöd för förevarande talan om ogiltigförklaring anfört två grunder. Den första grunden avser åsidosättande av artikel 253 EG i den del det ifrågasatta beslutet inte är tillräckligt motiverat. Den andra grunden avser åsidosättande av artikel 87.3 c EG, förordning nr 659/1999 och riktlinjerna i den del det ifrågasatta beslutet innehåller felaktiga uppgifter och uppenbart oriktiga bedömningar.

46 Inledningsvis skall det dock undersökas huruvida beslutet av den 8 september 2004 eventuellt inverkar på förevarande talan.

1. Inledande synpunkt på frågan huruvida beslutet av den 8 september 2004 inverkar på förevarande talan

47 Det skall påpekas att kommissionen, enligt sitt beslut av den 8 september 2004, ändrade det ifrågasatta beslutet för att, såsom anges i andra skälet i detta nya beslut, ge SNCM möjlighet dels att ersätta fartyget Asco med fartyget Aliso i den förteckning över fartyg som finns i artikel 2 i det ifrågasatta beslutet, det vill säga förteckningen över de fartyg som SNCM har tillstånd att använda under den tid som omstruktureringen pågår, dels att med hänsyn till svårigheterna att sälja fartyget Asco avyttra antingen detta fartyg eller fartyget Aliso.

48 Det skall dock erinras om att enligt rättspraxis skall i ett mål om ogiltigförklaring enligt artikel 230 EG en gemenskapsakts lagenlighet bedömas i förhållande till de faktiska och rättsliga omständigheter som förelåg vid den tidpunkt då rättsakten antogs (förstainstansrättens dom av den 25 juni 1998 i de förenade målen T‑371/94 och T-394/94, British Airways m.fl. mot kommissionen, REG 1998, s. II-2405, punkt 81).

49 Vidare förefaller det inte som om beslutet av den 8 september 2004 i förevarande fall skulle ha fått till följd att det inte längre finns anledning att åberopa vissa av de grunder och argument som sökanden har anfört till stöd för förevarande talan. För övrigt har varken sökanden eller kommissionen, som i detta avseende tillfrågats genom en skriftlig fråga från förstainstansrätten, åberopat någon sådan följd.

50 Det skall under dessa omständigheter konstateras att beslutet av den 8 september 2004 inte på minsta sätt påverkar förevarande talan om ogiltigförklaring av det ifrågasatta beslutet.

2. Den första grunden: Åsidosättande av artikel 253 EG i den del det ifrågasatta beslutet är otillräckligt motiverat

51 Genom förevarande grund har sökanden hävdat att det ifrågasatta beslutet är otillräckligt motiverat vad avser den ifrågavarande stödåtgärdens art och den karaktär av ersättning för den allmänna trafikplikten som en del av stödet har, undanröjandet av tvivlen som motiverade att det formella granskningsförfarandet inleddes, bedömningen av återställandet av lönsamheten, den planerade omstruktureringens realistiska karaktär och fastställandet av icke strategiska aktieinnehav.

Inledande anmärkningar avseende grundens omfattning

52 Det skall erinras om att enligt rättspraxis skiljer sig grunden avseende åsidosättande av artikel 253 EG från grunden avseende den uppenbart felaktiga bedömningen. Den förstnämnda grunden som avser avsaknad av, eller en bristfällig, motivering, avser åsidosättande av väsentliga formföreskrifter i den mening som avses i artikel 230 EG, och hänför sig till den allmänna ordningen och skall prövas av gemenskapsdomstolarna. Den andra grunden däremot, som avser ett besluts lagenlighet i sak, avser ett åsidosättande av en rättsregel om tillämpningen av fördraget, i samma avseende som artikel 230 EG, och kan prövas av gemenskapsdomstolarna enbart om den åberopas av sökanden. Motiveringsskyldigheten är följaktligen en fråga som skiljer sig från frågan om huruvida motiveringen är välgrundad (domstolens dom av den 2 april 1998 i mål C-367/95 P, kommissionen mot Sytraval och Brink’s France, REG 1998, s. I‑1719, punkt 67, av den 22 mars 2001 i mål C-17/99, Frankrike mot kommissionen, REG 2001, s. I‑2481, punkt 35, och av den 29 april 2004 i mål C‑159/01, Nederländerna mot kommissionen, REG 2004, s. I-0000, punkt 65, förstainstansrättens dom av den 13 januari 2004 i mål T-158/99, Thermenhotel Stoiser Franz m.fl. mot kommissionen, REG 2004, s. I-0000, punkt 97).

53 Det skall i förevarande fall konstateras att sökanden genom sin första grund, såsom uttryckligen framgår av rubriken till denna grund i ansökan (”Åsidosättande av väsentliga formföreskrifter: bristande motivering”) och av de resonemang som finns i denna, särskilt i punkterna 17, 18 och 43 i ansökan – i vilka det anges åsidosättande av väsentliga formföreskrifter, rättspraxis avseende artikel 253 EG respektive nödvändigheten att ogiltigförklara det ifrågasatta beslutet med hänsyn till dess ”externa lagenlighet” –, samt av det tredje och det fjärde stycket i sökandens sammanfattning av ansökan – vilka visar att de ovannämnda punkterna är ”bristfälligt motiverade” –, endast har gjort gällande att det ifrågasatta beslutet, med åsidosättande av artikel 253 EG, i vissa avseenden är otillräckligt motiverat.

54 Det skall påpekas att den omfattning som på så sätt har getts förevarande grund inte har ifrågasatts av parterna. Det skall nämligen noteras att sökanden, som svar på kommissionens och Republiken Frankrikes synpunkter i detta avseende, såsom framgår av punkt 3 i repliken, har erinrat om att den genom denna grund har kritiserat kommissionen för ”bristfällig” motivering eller för ”underlåtenhet” att uppfylla motiveringsskyldigheten.

55 Av ansökan framgår för övrigt att sökanden väl känner till skillnaden mellan motiveringsskyldigheten och en uppenbart felaktig bedömning. Efter att ha ägnat den första grunden åt att ifrågasätta huruvida det ifrågasatta beslutet är tillräckligt motiverat gjorde sökanden, genom sin andra grund (rubricerad ”Åsidosättande av EG-fördraget och tillämpningsbestämmelser: felaktiga sakuppgifter och uppenbart felaktiga bedömningar”) avseende åsidosättandet av artikel 87.3 EG och riktlinjerna, nämligen gällande att det ifrågasatta beslutet innehåller uppenbart felaktiga bedömningar. Samma skillnad visar sig i sammanfattningen av ansökan, i vilken sökanden i tredje stycket har angett att ”ansökan syftar till att det ifrågasatta beslutet skall ogiltigförklaras med den dubbla motiveringen att det är bristfälligt motiverat och innehåller felaktiga sakuppgifter och uppenbart felaktiga bedömningar”. Likaledes bekräftade sökanden på nytt i repliken, efter att ha fått kännedom om kommissionens och Republiken Frankrikes synpunkter i denna fråga, att den ifrågasatte dels underlåtenhet att uppfylla motiveringsskyldigheten, dels uppenbart felaktiga bedömningar.

56 Under dessa omständigheter skall den första grunden som sökanden anfört till stöd för förevarande talan förstås så, att den uteslutande avser ett åsidosättande av artikel 253 EG i den del det ifrågasatta beslutet på ett visst antal punkter är otillräckligt motiverat, med hänsyn till att sökandens anmärkningar i syfte att ifrågasätta huruvida det ifrågasatta beslutet är välgrundat återges inom ramen för den andra grunden.

57 Det skall dock konstateras, såsom kommissionen, som i detta avseende har stöd av Republiken Frankrike, med rätta har påpekat, att flera anmärkningar och argument som sökanden har anfört inom ramen för den första grunden inte syftar till att bevisa att det ifrågasatta beslutet är bristfälligt motiverat, utan att bevisa att det är felaktigt. Härigenom har sökanden, under sken av att ifrågasätta motiveringen av det ifrågasatta beslutet, i själva verket ifrågasatt huruvida det är välgrundat.

58 Såsom domstolen redan har fastställt kan förstainstansrätten emellertid inte inom ramen för en kontroll av huruvida motiveringsskyldigheten har iakttagits bedöma lagenligheten av de grunder som kommissionen har åberopat för att motivera sitt beslut (domen i det ovan i punkt 52 nämnda målet Frankrike mot kommissionen, punkt 38).

59 Härav följer att de anmärkningar och argument inom ramen för en grund avseende bristfällig eller otillräcklig motivering, som syftar till att ifrågasätta huruvida det ifrågasatta beslutet är välgrundat, är verkningslösa och saknar relevans (se, för ett liknande resonemang, domen i det ovan i punkt 52 nämnda målet Thermenhotel Stoiser Franz m.fl. mot kommissionen, punkt 97, förstainstansrättens dom av den 20 april 1999 i de förenade målen T‑305/94–T-307/94, T‑313/94–T‑316/94, T‑318/94, T‑325/94, T‑328/94, T‑329/94 och T‑335/94, Limburgse Vinyl Maatschappij m.fl. mot kommissionen, REG 1999, s. II‑931, punkt 389, av den 28 februari 2002 i mål T-86/95, Compagnie générale maritime m.fl. mot kommissionen, REG 2002, s. II‑1011, punkt 425, och av den 30 september 2003 i de förenade målen T‑191/98, T‑212/98–T‑214/98, Atlantic Container Line m.fl. mot kommissionen, REG 2003, s. II-3275, punkterna 1175 och 1176).

60 Eftersom sökanden uttryckligen har bekräftat att den första grunden uteslutande avsåg en bristfällig motivering, och det framgår efter det att talan väckts att ovannämnda sökande är medveten om skillnaden mellan bristfällig motivering och felaktig motivering, ankommer det dessutom inte på förstainstansrätten att på nytt beteckna de anmärkningar som framförts inom ramen för denna grund vars syfte i själva verket är att ifrågasätta huruvida det ifrågasatta beslutet är välgrundat. Detta gör sig gällande i än högre grad i ett fall, såsom i förevarande fall, där sökanden framför en andra grund avseende uppenbart felaktiga bedömningar inom vars ram vissa av dessa anmärkningar har framförts på nytt för att ifrågasätta huruvida det ifrågasatta beslutet är välgrundat.

61 Följaktligen skall det inom ramen för förevarande grund endast prövas huruvida det ifrågasatta beslutet är tillräckligt motiverat. De anmärkningar och argument som sökanden har framfört inom ramen för denna grund och vars syfte i själva verket är att ifrågasätta huruvida det ovannämnda beslutet är välgrundat skall underkännas då de saknar relevans.

Anmärkningarna avseende motiveringen av det ifrågasatta beslutet

Inledande synpunkter

62 Det skall erinras om att enligt fast rättspraxis beror motiveringsskyldighetens omfattning på karaktären av rättsakten i fråga och på det sammanhang i vilket den antagits. Av motiveringen skall klart och tydligt framgå hur den institution som har antagit rättsakten har resonerat, så att de som berörs därav kan få kännedom om skälen för den vidtagna åtgärden och så att domstolen ges möjlighet att utöva sin prövningsrätt (domen i det ovan i punkt 52 nämnda målet kommissionen mot Sytraval och Brink’s France, punkt 63, förstainstansrättens dom av den 6 mars 2003 i de förenade målen T-228/99 och T-233/99, Westdeutsche Landesbank Girozentrale mot kommissionen, REG 2003, s. II‑435, punkt 278, och av den 14 januari 2004 i mål T-109/01, Fleuren Compost mot kommissionen, REG 2004, s. II-0000, punkt 119).

63 Det krävs inte att motiveringen skall innehålla alla de relevanta faktiska och rättsliga omständigheterna, eftersom frågan huruvida motiveringen av en rättsakt uppfyller kraven i artikel 253 EG inte enbart skall bedömas mot bakgrund av motiveringens lydelse, utan även mot bakgrund av det sammanhang i vilket motiveringen ingår samt alla rättsregler som reglerar den berörda frågan (domen i det ovan i punkt 52 nämnda målet Frankrike mot kommissionen, punkt 36, förstainstansrättens dom av den 15 juni 2000 i de förenade målen T‑298/97, T‑312/97, T‑313/97, T‑315/97, T‑600/97–T‑607/97, T‑1/98, T‑3/98–T‑6/98 och T‑23/98, Alzetta m.fl. mot kommissionen, REG 2000, s. II‑2319, punkt 175, och domen i det ovan i punkt 62 nämnda målet Westdeutsche Landesbank Girozentrale mot kommissionen, punkt 279).

64 I synnerhet är kommissionen inte tvungen att ta ställning till samtliga argument som de berörda har åberopat inför den utan det räcker med att den anger de omständigheter och rättsliga överväganden som har haft en avgörande betydelse för beslutet (förstainstansrättens dom av den 8 juni 1995 i mål T-459/93, Siemens mot kommissionen, REG 1995, s. II-1675, punkt 31, och domen i det i punkt 62 ovannämnda målet Westdeutsche Landesbank Girozentrale mot kommissionen, punkt 280). Domstolen har sålunda redan fastställt att kommissionen inte var tvungen att ta ställning till de omständigheter som uppenbarligen är irrelevanta, som saknar betydelse eller som uppenbart saknar direkt samband med saken (domen i det ovan i punkt 52 nämnda målet kommissionen mot Sytraval och Brink’s France, punkt 64).

65 När det gäller frågan om hur en stödåtgärd skall betecknas, kräver motiveringsskyldigheten att kommissionen anger skälen till att den anser att den ifrågavarande åtgärden omfattas av tillämpningsområdet för artikel 87.1 EG (domen i det ovan i punkt 62 nämnda målet Westdeutsche Landesbank Girozentrale mot kommissionen, punkt 281).

66 När det gäller frågan huruvida ett statligt stöd till omstrukturering är förenligt med artikel 87.3 c EG, framgår det av rättspraxis att motiveringsskyldigheten är uppfylld när kommissionen i sitt beslut anger skälen till att den anser att stödet är motiverat med hänsyn till kriterierna i riktlinjerna, bland annat kriterierna att det skall finnas en omstruktureringsplan och bevis som kan styrka den långfristiga lönsamheten samt att stödet står i proportion till det bidrag som stödmottagaren står för (se, för ett liknande resonemang, domen i det ovan i punkt 52 nämnda målet Frankrike mot kommissionen, punkt 37, och förstainstansrättens dom av den 30 april 1998 i mål T-214/95, Vlaamse Gewest mot kommissionen, REG 1998, s. II-717, punkt 102. Se, när det gäller andra gemenskapsriktlinjer i fråga om statligt stöd, domen i det ovan i punkt 62 nämnda målet Fleuren Compost mot kommissionen, punkt 125).

67 Det är mot bakgrund av dessa principer som det skall prövas huruvida det ifrågasatta beslutet är tillräckligt motiverat i förevarande fall.

Den ifrågavarande åtgärdens karaktär och den karaktär av ersättning för allmän trafikplikt som en del av stödet har

68 Sökanden har gjort gällande att det ifrågasatta beslutet är otillräckligt motiverat i den del det avser fastställandet av ett belopp för otillräcklig ersättning för allmän trafikplikt. Sökanden har anfört att kommissionen inte hade upplyst den om den expertrapport som använts i detta syfte, att det ifrågasatta beslutet inte innehåller någon förklaring till varför anslaget för att nedskriva Liamone har beaktats, trots att detta fartyg inte behövdes för att uppfylla den allmänna trafikplikten, samt att beslutet inte ger möjlighet att fastställa den verkliga delen av ersättningen för den allmänna trafikplikten i det totala stödbeloppet.

69 Det skall genast påpekas att kommissionen, i skäl 259 i det ifrågasatta beslutet, ansåg att oberoende av behovet att analysera stödet som omstruktureringsstöd var den del av stödet som motsvarade ersättningen för allmän trafikplikt för perioden 1991–2001 förenlig med den gemensamma marknaden i enlighet med artikel 86.2 EG.

70 Det framgår att kommissionen för att fastställa beloppet avseende ersättningen för den allmänna trafikplikten, i skälen 256 och 257 i det ifrågasatta beslutet, räknade ut beloppet avseende SNCM:s förluster mellan åren 1991 och 2001 för samtliga förbindelser till Korsika som omfattades av den allmänna trafikplikten. Kommissionen har i detta avseende förklarat att den för perioden 1991–1999 utgick från resultatet före skatt för förbindelsen med Korsika, såsom det fastställts i rapporten från den expert som anlitades i samband med beslutet 2002/149/EG, med avdrag för realisationsvinsten från fartygen. För perioden 2000–2001, som inte täcktes av den ovannämnda rapporten, beräknade kommissionen dock på nytt, enligt det tillvägagångssätt som hade använts i beslut 2002/149/EG, resultatet före skatt på förbindelsen med Korsika, genom att undanta de medel för omstrukturering som redan ingick i de anmälda kostnaderna för omstruktureringen. Enligt kommissionen hade någon avyttring av fartygsutrustning inte ägt rum under dessa två år. Kommissionen angav att eventuella förluster avseende år 2002 på linjen Marseille-Korsika inte kunde konstateras, ”eftersom priserna för linjen Korsika-Marseille från och med den 1 januari 2002 och den ekonomiska ersättningen hade fastställts av de offentliga myndigheterna och SNCM genom avtal, till skillnad från vad som gällde för 1991 och 1996 års avtal”.

71 Detta var grunden till kommissionens slutsats, i skäl 258 i det ifrågasatta beslutet, att de korrigerade resultaten av realisationsvinsten från de sålda fartygen under denna period och kostnaderna för omstrukturering för hela perioden 1991–2001 totalt uppgick till 53,48 miljoner euro. Sammanfattningen av kommissionens beräkning återgavs i skäl 257, tabell 11, i det ifrågasatta beslutet.

72 Kommissionen ansåg dock, i skäl 260 i det ifrågasatta beslutet, att de franska myndigheterna hade anmält ett stöd på ett högre belopp, uppgående till 76 miljoner euro, som omstruktureringsstöd, och eftersom det formella granskningsförfarandet enligt artikel 88.2 EG hade inletts på denna grund skulle det ifrågavarande stödet i sin helhet granskas som omstruktureringsstöd. Denna granskning omfattas av skälen 261–367 i det ifrågasatta beslutet.

73 Under dessa omständigheter skall sökandens anmärkning att det ifrågasatta beslutet inte är tillräckligt motiverat vad avser iakttagandet av villkoren enligt artikel 86.2 EG underkännas då den saknar grund. I den mån som kommissionen ansåg att det totala stödet på 76 miljoner euro, däri inbegripet den del som motsvarade ersättningen för den allmänna trafikplikten till ett belopp på 53,48 miljoner euro, skulle bedömas som omstruktureringsstöd inom ramen för den granskning som omfattades av skälen 261–367 i det ifrågasatta beslutet, kan en bristfällig motivering i frågan huruvida det ovannämnda ersättningsbeloppet är förenligt med artikel 86.2 EG som sådan inte leda till att det ifrågasatta beslutet ogiltigförklaras, eftersom det är motiverat genom sina skäl, enligt vilka stödet skall bedömas såsom omstruktureringsstöd.

74 Det finns däremot anledning att pröva sökandens anmärkning att det ifrågasatta beslutet inte är tillräckligt motiverat vad gäller fastställandet av beloppet för den otillräckliga ersättningen för den allmänna trafikplikten. I skäl 327 i det ifrågasatta beslutet ansåg kommissionen nämligen, inom ramen för bedömningen av stödets begränsning till vad som är absolut nödvändigt med hänsyn till riktlinjerna, att den del av stödet som motsvarade den ovannämnda otillräckliga ersättningen var nödvändig för SNCM:s omstrukturering. I denna mån kan en eventuell bristfällig motivering vad gäller fastställandet av beloppet för den otillräckliga ersättningen för den allmänna trafikplikten påverka bedömningen av stödet såsom omstruktureringsstöd.

75 I detta avseende skall det dock konstateras att motiveringen i skälen 256–260 i det ifrågasatta beslutet, av vilken både de kriterier som kommissionen beaktade för att fastställa beloppet avseende den otillräckliga ersättningen för den allmänna trafikplikten och den beräkningsmetod som fastställdes för detta syfte framgår, kan ge de berörda möjlighet att få kännedom om skälen till den vidtagna åtgärden, så att de kan försvara sina rättigheter och kontrollera huruvida det ifrågasatta beslutet är välgrundat eller inte, och ge gemenskapsdomstolarna möjlighet att utöva sin kontroll av lagenligheten.

76 Av de argument och anmärkningar som sökanden har framfört är inget eller ingen av sådan art att denna slutsats kan ifrågasättas.

77 När det för det första gäller kommissionens underlåtenhet att vidarebefordra expertens rapport till sökanden, påpekar förstainstansrätten att detta påstående är irrelevant för att det skall kunna fastställas att motiveringsskyldigheten eventuellt har åsidosatts. Även om det antas att en sådan underlåtenhet att vidarebefordra skulle fastställas, skulle den inte på minsta sätt utgöra en bristfällig eller otillräcklig motivering av det ifrågasatta beslutet. Genom detta påstående kan sökanden på sin höjd åberopa att dess rätt att få tillgång till handlingarna eventuellt har åsidosatts, ett åsidosättande som inte avser motiveringen, utan iakttagandet av rätten till försvar. Det skall dock konstateras, och detta inte har ifrågasatts, att sökanden inte har åberopat något sådant åsidosättande av sin rätt till försvar. En sådan grund faller emellertid inte under åsidosättande av väsentliga formföreskrifter och skall inte framföras ex officio (se förstainstansrättens dom av den 8 juli 2004 i de förenade målen T‑67/00, T‑68/00, T‑71/00 och T‑78/00, JFE Engineering mot kommissionen, REG 2004, s. II-0000, punkt 425, och där angiven rättspraxis).

78 Såvitt sökanden genom detta påstående har gjort gällande att den inte kunde förstå hur kommissionen resonerat för att fastställa beloppet avseende den otillräckliga ersättningen för den allmänna trafikplikten, räcker det att konstatera att kommissionens resonemang i detta avseende, såsom har redovisats ovan, på ett klart och tydligt sätt anges i skälen 256–258 i det ifrågasatta beslutet.

79 Vad gäller påståendet att kommissionen inte med giltig verkan hade kunnat utgå ifrån den ifrågavarande rapporten för åren 2000 och 2001 och den omständigheten att de preliminära räkenskaper som kommissionen använt för dessa två år skiljer sig från de slutliga räkenskaperna såsom de offentliggjorts, är det fråga om anmärkningar som avser frågan huruvida den metod som kommissionen fastställde är välgrundad, och som följaktligen saknar relevans inom ramen för förevarande grund avseende en otillräcklig motivering.

80 När det för det andra gäller påståendet att det saknas motivering för den omständigheten att anslaget för nedskrivning av Liamone har beaktats, då däremot detta fartyg inte var nödvändigt för att den allmänna trafikplikten skulle kunna fullgöras, skall det konstateras att detta påstående grundar sig på en felaktig tolkning av det ifrågasatta beslutet. Det framgår nämligen tydligt av skäl 257, tabell 11, i det ifrågasatta beslutet att kommissionen, i motsats till vad sökanden har hävdat, inte har beaktat det ovannämnda anslaget för att fastställa beloppet avseende den otillräckliga ersättningen för den allmänna trafikplikten. Det belopp på 14,771 miljoner euro som motsvarade denna nedskrivning var nämligen avdraget från förlusterna från verksamheten avseende den allmänna trafikplikten men inte sammanlagt med dem. Sökanden medgav för övrigt uttryckligen, då den vid förhandlingen tillfrågades av förstainstansrätten, att dess tolkning av det ifrågasatta beslutet i detta avseende var felaktig. Kommissionen kan uppenbarligen inte kritiseras för att inte ha motiverat ett resonemang som inte återfinns i dess beslut.

81 Såsom kommissionen har förklarat i sina skrivelser beaktades beloppet avseende nedskrivningen av Liamone däremot i kostnaderna för den omstruktureringsplan som är föremål för granskning i skälen 261–367, eftersom den speciella nedskrivningen av detta fartyg var inskriven i denna plan, såsom bland annat framgår av skälen 126, 144, 302 och 330 i det ifrågasatta beslutet.

82 Sökanden anförde därför, i repliken och vid förhandlingen, att syftet med förevarande anmärkning i själva verket var att betona att kommissionen var inkonsekvent när den ansåg att fartyget Liamone före år 2002 var nödvändigt för att den allmänna trafikplikten skulle kunna fullgöras. Sökanden medgav däremot att anslagen för nedskrivning av detta fartyg inte medtagits i beräkningen av de icke ersatta merkostnaderna i samband med den allmänna trafikplikten. Eftersom fartyget Liamone enligt sökanden inte var nödvändigt för att den allmänna trafikplikten skulle kunna uppfyllas, ansåg sökanden att kommissionen haft fel när den beaktat nedskrivningen av detta fartyg i kostnaderna för omstruktureringsplanen.

83 Det skall dock konstateras att dessa påståenden, som innebär en ändring av anmärkningen såsom den ursprungligen formulerats i ansökan, syftar till att ifrågasätta huruvida bedömningarna i det ifrågasatta beslutet är välgrundade och att de följaktligen, då de saknar relevans inom ramen för förevarande grund, skall underkännas.

84 När det för det tredje gäller påståendet att det i det totala stödbeloppet var omöjligt att fastställa den verkliga delen av ersättningen för den allmänna trafikplikten, räcker det att konstatera att kommissionen, i motsats till vad sökanden har gjort gällande, i skäl 258 och i skäl 257, tabell 11, i det ifrågasatta beslutet, uttryckligen angav att denna del uppgick till 53,48 miljoner euro, och detta sedan den, i skälen 256 och 257 i det ovannämnda beslutet, hade redogjort för den beräkning som ledde fram till detta belopp.

85 Såvitt sökanden inom denna ram har kritiserat kommissionen för att den inte motiverade ”den nödvändiga nivån” avseende ersättningen för den allmänna trafikplikten och kontrollerade om merkostnaderna i samband med den allmänna trafikplikten eventuellt var alltför höga, särskilt skälet till att 50 procent av SNCM:s förluster visade sig under åren 2000 och 2001, skall det konstateras att sökanden genom denna anmärkning syftat till att ifrågasätta kommissionens beräkning av den otillräckliga ersättningen i den del den utgått från beloppet avseende SNCM:s förluster. En sådan anmärkning, vars syfte är att ifrågasätta huruvida det ifrågasatta beslutet är välgrundat i detta avseende, saknar relevans inom ramen för förevarande grund.

86 Såvitt denna anmärkning kan förstås så att kommissionen kritiseras för att den inte tillräckligt har motiverat det ifrågasatta beslutet i detta avseende, skall det vidare noteras att sökanden under det administrativa förfarandet inte har framfört någon sådan anmärkning, vare sig i sitt yttrande över beslutet att inleda det formella förfarandet eller vid mötet den 4 februari 2003, varför kommissionen inte kan kritiseras för att den i sitt beslut inte har besvarat densamma.

87 Det skall under alla förhållanden konstateras att det i det ifrågasatta beslutet på ett tillräckligt sätt har redogjorts för både skälen till att SNCM:s förluster enligt kommissionen gav möjlighet att fastställa beloppet avseende den otillräckliga ersättningen för den allmänna trafikplikten och skälen till att dessa förluster förelåg.

88 När det gäller skälen till att SNCM:s förluster gjorde det möjligt att fastställa beloppet avseende den otillräckliga ersättningen för den allmänna trafikplikten, skall det påpekas att kommissionen, i skäl 257 i det ifrågasatta beslutet, angav att den för att fastställa detta belopp följde ”samma tillvägagångssätt och kriterier som i beslut 2002/149/EG”. Detta beslut hade antagits efter ett förfarande, i vilket sökanden hade deltagit såsom berörd part och som avsåg stöd som beviljats samma företag, inom ramen för avtal som avsåg samma allmänna trafikplikt och samma period, eftersom 1996 års avtal var tillämpligt fram till år 2001.

89 Under dessa förhållanden skall det, med hänsyn till att det i det ifrågasatta beslutet uttryckligen hänvisas till beslut 2002/149/EG och med hänsyn till att beslut 2002/149/EG ingår i ett sammanhang som är väl känt för sökanden, medges att beslut 2002/149/EG kan komplettera motiveringen av det ifrågasatta beslutet avseende frågan om fastställande av beloppet avseende den otillräckliga ersättningen för den allmänna trafikplikten (se, för ett liknande resonemang, domstolens dom av den 22 juni 2004 i mål C-42/01, Portugal mot kommissionen, REG 2004, s. I-0000, punkterna 69 och 70, och förstainstansrättens dom av den 19 mars 2003 i mål T-213/00, CMA CGM m.fl. mot kommissionen, REG 2003, s. II‑913, punkt 217).

90 I skälen 87–105 i beslut 2002/149/EG angav kommissionen, med utgångspunkt från slutsatserna av dess expert för perioden 1991–1999, att det på så sätt fastställda förlustbeloppet rimligen återspeglade kostnaden för den allmänna trafikplikten. Kommissionen drog i detta beslut slutsatsen att det, med hänsyn till dessa förluster och trots att ersättning utbetalats enligt 1991 års och 1996 års avtal, inte förelåg någon överkompensation.

91 När det gäller skälen till SNCM:s förluster skall det noteras att kommissionen, såväl i det ifrågasatta beslutet (skälen 281, 282 och 326) som i beslut 2002/149/EG (skäl 123), som skäl 257 i det ifrågasatta beslutet hänvisar till, angav att den ekonomiska ersättningen enligt 1991 års avtal och 1996 års avtal inte var tillräcklig för att täcka kostnaden för den allmänna trafikplikten i sin helhet, bland annat eftersom den var relativt oberoende av intäkterna. I skäl 282 i det ifrågasatta beslutet påpekade kommissionen dessutom att det förhållandet att sökanden inlett sin verksamhet år 1996 hade haft negativa effekter på SNCM:s resultat.

92 Härav följer att sökandens anmärkningar om hur beloppet avseende den otillräckliga ersättningen för den allmänna trafikplikten har motiverats i det ifrågasatta beslutet skall underkännas.

Undanröjandet av de tvivel som motiverade att det formella granskningsförfarandet inleddes

93 Sökanden anser att det i det ifrågasatta beslutet inte på ett tillräckligt sätt redogörs för skälen till att kommissionen undanröjde de tvivel som motiverade att det formella granskningsförfarandet inleddes och som avsåg sambanden mellan SNCM:s förluster och dess allmänna trafikplikt, frågan hur SNCM:s politik för fartygsinköp inverkade på dess resultatkonton, de planerade åtgärderna för att öka SNCM :s produktivitet och åtgärderna för att minska insatsförbrukning, samt SNCM:s framtida prispolitik.

94 För att granska huruvida kommissionen i detta avseende motiverade det ifrågasatta beslutet på ett tillräckligt sätt, skall det fastställas vilken omfattning kommissionens tvivel hade i beslutet att inleda det formella granskningsförfarandet, för att det därefter skall kunna kontrolleras i vilken mån skälen till att dessa tvivel kunde undanröjas redogjordes för i det ifrågasatta beslutet.

95 Vad för det första avser sambanden mellan SNCM:s förluster och den allmänna trafikplikten, skall det konstateras att kommissionen i sitt beslut att inleda det formella granskningsförfarandet framförde tvivel om huruvida SNCM åter kan bli lönsamt och motiverade detta med att de analytiska uppgifter som lämnades i omstruktureringsplanen inte gav möjlighet att fastställa de strukturella orsakerna till SNCM:s ständiga förluster under de senaste åren. Kommissionen ansåg att den borde kontrollera att omstruktureringsstödet inte användes för att täcka tidigare verksamhetsförluster och att omstruktureringsplanen skulle försätta företaget i ett läge där den framtida verksamheten kunde gå med vinst. Kommissionen påpekade i beslutet att inleda det formella granskningsförfarandet i detta avseende dels att det inte av omstruktureringsplanen framgick hur SNCM skulle minska sina förluster på de linjer som tidigare omfattades av den allmänna trafikplikten, dels att denna plan skulle göra det möjligt att garantera företagets fortlevnad, även i det fall då SNCM efter år 2006 inte skulle tilldelas avtalet om den allmänna trafikplikten på förbindelserna mellan Marseille och Korsika.

96 Av detta framgår att de tvivel som kommissionen framförde i fråga om sambanden mellan SNCM:s förluster och den allmänna trafikplikten täcker två skilda aspekter, det vill säga dels huruvida stödet var lämpligt i förhållande till de kostnader som var förenade med den allmänna trafikplikten mellan åren 1991 och 2001, eftersom stödet skulle ge företaget möjlighet att täcka de tidigare förlusterna som enbart var en följd av att den allmänna trafikplikten fullgjorts inom ramen för 1991 års avtal och 1996 års avtal, dels stödets bidrag till att företaget åter skulle bli lönsamt för perioden 2002–2006, eftersom stödet skulle ge företaget möjlighet att i framtiden minska sina förluster på de linjer som inte omfattades eller inte skulle komma att omfattas av den allmänna trafikplikten.

97 När det för det första gäller frågan huruvida stödet var lämpligt i förhållande till de kostnader som var förenade med den allmänna trafikplikten mellan åren 1991 och 2001, räcker det att erinra om att det ovan redan fastställts att skälet till att SNCM:s tidigare förluster på förbindelserna med Korsika, som alla vid den tiden omfattades av den allmänna trafikplikten, kunde anses motsvara SNCM:s merkostnader för fullgörandet av denna allmänna trafikplikt, på ett tillräckligt sätt motiverats genom såväl det ifrågasatta beslutet, särskilt skälen 256, 257, 281 och 282 i detta, som beslut 2002/149/EG, som det hänvisar till.

98 Det skall i detta avseende påpekas att sökandens anmärkningar angående motiveringen av skälen 281 och 282 i det ifrågasatta beslutet, genom vilka sökanden hävdade att 2002 års avtal inte hade till syfte att täcka förlusterna och att det förhållandet att en konkurrent år 1996 inledde en verksamhet var en följd av gemenskapens liberalisering, i själva verket avser frågan huruvida kommissionens konstateranden, och inte dess motivering, är välgrundade. Dessa anmärkningar skall följaktligen underkännas då de är irrelevanta.

99 För övrigt är det ifrågasatta beslutet, vad avser eventuella förluster inom ramen för den allmänna trafikplikten enligt 2002 års avtal, på ett tillräckligt sätt motiverat genom skäl 256 i beslutet, i vilket kommissionen angav att dessa förluster inte kunnat konstateras med hänsyn till att ersättningen hade fastställts genom avtal.

100 När det för det andra gäller stödets bidrag till att återställa lönsamheten för perioden 2002–2006, skall det först konstateras att kommissionen, i skälen 263–282 i det ifrågasatta beslutet, i motsats till vad sökanden har hävdat, analyserade de orsaker som lett fram till SNCM:s svårigheter och beräknade den kostnad som motsvarades av de kostnader som svårigheterna medfört. I skälen 270–273 granskade kommissionen inom denna ram särskilt den rationella karaktären av SNCM:s politik för inköp av nya fartyg. Kommissionen redogjorde därefter, i skälen 299–303, för skälen till att omstruktureringsplanen skulle göra det möjligt att återställa SNCM:s lönsamhet såväl fram till år 2006 som efter detta datum. Det skall i detta avseende påpekas att kommissionen, i skälen 142–152 i det ifrågasatta beslutet, i detalj redogjorde för det ekonomiska resultat som kunde förutses enligt det valda ”medianscenariot”, såväl för perioden 2002–2006 som efter år 2006. Kommissionen noterade dessutom, i skäl 315 i det ifrågasatta beslutet, att SNCM företagit sin sanering genom att sälja fyra fartyg. Dessutom, och i motsats till vad sökanden har hävdat, påpekade och beskrev kommissionen, i skälen 111 och 113 i det ifrågasatta beslutet, de ytterligare åtaganden som de franska myndigheterna, efter beslutet att inleda det formella granskningsförfarandet, föreslagit i syfte att minska personalkostnaderna och inköpskostnaderna för insatsförbrukning. I skäl 114 i det ifrågasatta beslutet konstaterade kommissionen att dessa åtaganden, samt minskningen av flottan, hade gjort det möjligt att minska underhållskostnaderna från 29,6 till 23 miljoner euro mellan åren 2001 och 2002.

101 Av detta framgår att kommissionen genom samtliga dessa skäl på ett tillräckligt sätt har redogjort för skälen till att SNCM, inom ramen för omstruktureringsplanen, i framtiden kommer att kunna minska sina förluster på de linjer som inte omfattas eller inte kommer att omfattas av den allmänna trafikplikten.

102 Inget argument som sökanden har framfört är av sådan art att denna slutsats kan ifrågasättas.

103 När det för det första gäller anmärkningarna avseende påståendet om inkonsekventa skäl i det ifrågasatta beslutet, när det i detta konstaterats att planen för mellanliggande inköp är otillräcklig (skäl 279) eller att räkenskaperna avseende år 2002 inte är positiva, tvärtemot prognoserna i omstruktureringsplanen (skäl 280), skall det konstateras att dessa anmärkningar avser frågan huruvida det ifrågasatta beslutet är välgrundat i dessa avseenden och inte dess motivering, varför de skall underkännas då de saknar relevans.

104 När det därefter gäller påståendet att det av skälen 258–260 i det ifrågasatta beslutet inte framgår varför stödet skall bedömas utifrån riktlinjerna, räcker det att konstatera att detta påstående är felaktigt, eftersom det, i skäl 260 i det ifrågasatta beslutet, anges att stödet har anmälts som omstruktureringsstöd och att dess belopp överstiger den otillräckliga ersättningen för den allmänna trafikplikten, och att det därefter, i skäl 326, anges att omstruktureringsstödet får täcka dels kostnaderna för omstruktureringsplanens olika åtgärder, dels företagets förluster för genomförandet av den allmänna trafikplikten fram till slutet av år 2001.

105 När det slutligen gäller påståendena avseende domstolens dom av den 24 juli 2003 i mål C-280/00, Altmark Trans och Regierungspräsidium Magdeburg (REG 2003, s. I‑7747), skall det påpekas att, eftersom denna dom meddelades efter det att det ifrågasatta beslutet hade fattats, hade kommissionen uppenbarligen inte någon skyldighet att redogöra för skälen till att villkoren enligt denna dom var uppfyllda i förevarande fall, vilket sökanden för övrigt själv har medgett.

106 Vad för det andra avser frågan hur SNCM:s politik för fartygsinköp har påverkat dess resultaträkningar, räcker det att konstatera att syftet med sökandens anmärkning, genom vilken den har ifrågasatt konstaterandet i skäl 271 i det ifrågasatta beslutet att SNCM under de senaste åren inte i särskilt stor utsträckning har överinvesterat för att förnya sin flotta, är att ifrågasätta huruvida kommissionens bedömning i detta avseende är välgrundad samt ifrågasätta den metod som använts i detta syfte. Sökanden har därvid bland annat kritiserat kommissionen för att den inte har beaktat ett visst antal faktorer som sökanden bedömer vara relevanta och för att den har inskränkt sig till en analys som enbart avser balansräkningen. En sådan anmärkning saknar relevans inom ramen för förevarande grund.

107 Det skall under alla förhållanden påpekas, såsom redan angetts ovan, att det i skälen 269–273 i det ifrågasatta beslutet på ett tillräckligt sätt redogjorts för skälen till att SNCM:s politik för fartygsinköp inte har lett till någon alltför stor överinvestering.

108 Vad för det tredje avser de åtgärder som planerats för att öka SNCM:s produktivitet och avsaknaden av konkreta åtgärder för att minska beloppet avseende insatsförbrukningen, skall det återigen konstateras att sökanden genom sina anmärkningar i detta avseende har ifrågasatt huruvida kommissionens bedömning är välgrundad. Syftet med dessa anmärkningar är nämligen att ifrågasätta huruvida tvivlen har kunnat undanröjas i dessa avseenden, eftersom kommissionen, i skälen 279 och 280 i det ifrågasatta beslutet, konstaterade att programmet ”Köp bättre” var otillräckligt och att resultaten avseende år 2002 inte var positiva. Sådana anmärkningar saknar relevans inom ramen för förevarande grund.

109 Det skall under alla förhållanden erinras om att det ovan redan har påpekats att det ifrågasatta beslutet är tillräckligt motiverat i detta avseende, genom skälen 113, 114 och 279 i beslutet.

110 Vad slutligen, för det fjärde, avser SNCM:s framtida prispolitik skall det återigen konstateras att sökanden i själva verket har ifrågasatt huruvida kommissionens bedömningar är välgrundade. Sökanden har i huvudsak gjort gällande att kommissionen innan den antog det ifrågasatta beslutet inte hade bedömt SNCM:s prispolitik på ett riktigt sätt och att den inte hade haft de uppgifter som krävdes för att år 2003 kunna bedöma denna politik. Dessa anmärkningar saknar relevans inom ramen för förevarande grund och skall följaktligen avvisas.

111 För övrigt skall det, såvitt sökandens anmärkningar skall tolkas så att kommissionen kritiseras för att den inte i det ifrågasatta beslutet på ett specifikt sätt har besvarat påståendena om de biljettpriser som SNCM tillämpade innan det ovannämnda beslutet antogs, påpekas att kommissionen i skäl 359 uttryckligen angav att Republiken Frankrikes argument i detta avseende, som anges i skälen 119–123 och 191–203, gjorde att dessa påståenden kunde avvisas.

112 Det framgår av det ovanstående att sökandens anmärkningar och argument, avseende motiveringen av det undanröjande av tvivlen som motiverade att det formella granskningsförfarandet inleddes, skall underkännas.

Bedömningen av huruvida lönsamheten kan återställas

113 Sökanden anser att det ifrågasatta beslutet inte är tillräckligt motiverat i den del som avser återställandet av lönsamheten, eftersom kommissionen inte har redogjort för skälen till att den godtog att, med undantag från principen i riktlinjerna, beakta externa faktorer, det vill säga den ökande nordafrikanska marknaden, den förutsedda utvecklingen av förbindelsen med Nice och antagandet om att 2002 års avtal inte skulle förnyas efter år 2006.

114 Det skall i detta avseende erinras om att enligt punkt 32 i riktlinjerna skall ”[f]örbättringen av lönsamheten ... i första hand uppnås genom de interna åtgärder som anges i omstruktureringsplanen” och ”[d]en får endast vara baserad på externa faktorer, såsom pris- och efterfrågeförändringar som företaget självt inte i högre grad kan påverka, om de antaganden som gjorts beträffande marknadens utveckling allmänt erkänns”.

115 I förevarande fall skall det, när det för det första gäller den ökade marknaden på Nordafrika, påpekas att kommissionen i skäl 300 i det ifrågasatta beslutet angav att verkan av omstruktureringsåtgärderna inte är beroende av utvecklingen på marknaden ”med undantag för ökningen av trafiken till Nordafrika som bland annat gör att SNCM har återtagit den position som företaget hade fram till mitten av 1990-talet”. I skälen 66–81 konstaterade kommissionen på grundval av den marknadsundersökning som tillhandahållits inom ramen för omstruktureringsplanen att denna marknad torde ha en betydande tillväxtpotential. Med hänsyn till punkt 32 i riktlinjerna hade sökanden således mycket väl kunna förstå det skäl som låg bakom kommissionens slutsats i skäl 300 i det ifrågasatta beslutet.

116 Det skall för övrigt påpekas att samma konstateranden om den ökade marknaden på Nordafrika också uttryckligen fanns i beslutet om att inleda det formella granskningsförfarandet. Även om sökanden i sitt skriftliga yttrande av den 8 januari 2003 angående inledandet av detta förfarande hävdade att SNCM:s mål att eftersträva marknadsandelar var ambitiöst med hänsyn till den stora konkurrensen från de nationella bolagen och påpekade att SNCM:s affärsanseende i Nordafrika var negativt, ifrågasatte den dock inte vid något tillfälle antagandet om den starka tillväxt som förutsetts i marknadsundersökningen. Förutom att denna attityd bekräftar att antagandet om att denna marknad skulle öka i stor utsträckning faktiskt godtagits i den mening som avses i riktlinjerna, motiverar den även att kommissionen, eftersom sökanden inte har invänt däremot, inte mer specifikt motiverade denna aspekt på det ifrågasatta beslutet.

117 När det för det andra gäller upprätthållandet av förbindelsen mellan Nice och Korsika bygger sökandens anmärkning på en felaktig tolkning av det ifrågasatta beslutet. Enligt det ifrågasatta beslutet godtog kommissionen inte, i motsats till sökandens uppfattning, att denna förbindelse skulle upprätthållas på grund av marknadsutvecklingen. Kommissionen godtog däremot upprätthållandet på de grunder som anges i skäl 302, enligt vilka betydelsen av denna förbindelse minskade och den förtida nedskrivningen av Liamone skulle komma att göra det lättare att åter uppnå positiva resultat. Det skall dessutom påpekas att kommissionen, i skäl 283 i det ifrågasatta beslutet, i samband härmed angav att den var mån om att hindra sökanden från att få ett faktiskt monopol på förbindelserna med Korsika. Visserligen konstaterade kommissionen, i skäl 316 i det ifrågasatta beslutet, ett skäl som sökanden inte har åberopat, att marknaden i hela Genua- och Toulonbukten ökade starkt. Detta gjordes dock inte för att med stöd av en extern faktor motivera att SNCM skulle upprätthållas i Nice, utan tvärtom för att påpeka betydelsen av den kompensation som beviljades konkurrenterna, vilken bland annat omfattade nedläggning (i praktiken) i Toulon och begränsning av turerna till Nice. Kommissionen var uppenbarligen inte skyldig att i sitt beslut motivera en ståndpunkt som den inte hade intagit.

118 Beträffande påståendet att det saknas motivering till den omständigheten att andra möjligheter än upprätthållande eller nedläggning av förbindelsen mellan Nice och Korsika inte har beaktats, skall det konstateras att sökanden i sitt yttrande av den 8 januari 2003 över inledandet av det formella förfarandet inte, i motsats till vad sökanden har hävdat i repliken, har föreslagit någon annan möjlighet, utan i huvudsak endast påstått att SNCM inte kunde vara lönsamt på denna linje. Under dessa förhållanden var kommissionen inte skyldig att motivera det ifrågasatta beslutet när det gällde att andra möjligheter inte hade beaktats.

119 När det för det tredje gäller antagandet att 2002 års avtal eventuellt inte skulle förnyas efter år 2006, räcker det att konstatera att det ifrågasatta beslutet i detta avseende är tillräckligt motiverat i skäl 303, eftersom kommissionen i detta, när det gällde den långsiktiga lönsamheten, angav att ”företaget med hjälp av planen kommer att kunna konkurrera på ett effektivt sätt när avtalet förnyas”. Dessutom angavs i skäl 149 i det ifrågasatta beslutet att ”[d]et är viktigt att veta hur företaget kommer att stå sig i konkurrensen 2006 när det nuvarande avtalet om allmän trafikplikt löper ut och hur livskraftigt det kommer att vara”, ett skäl som även återges i skäl 310.

120 För övrigt räcker det, i den mån som sökanden har hävdat att det är inkonsekvent att anse att antagandet att avtalet inte kommer att förnyas är förhastat på samma gång som lönsamheten på lång sikt bedöms, att konstatera att denna anmärkning som avser frågan huruvida det ifrågasatta beslutet är välgrundat saknar relevans inom ramen för förevarande grund.

121 Av detta följer att sökandens anmärkningar och argument angående motiveringen av hur lönsamheten skall återställas skall underkännas i sin helhet.

Huruvida antagandena om omstrukturering är realistiska

122 Sökanden har gjort gällande att kommissionen, i frågan huruvida antagandena om omstrukturering är realistiska, endast kopierade riktlinjerna och, i skäl 306 i det ifrågasatta beslutet, angav att den marknadsundersökning som de franska myndigheterna framlagt utgjorde en ”god grund för de scenarier som beskriver företagets utveckling”.

123 Det framgår dock tydligt, av skälen 139–141 i det ifrågasatta beslutet, att kommissionen i detta beslut har redogjort för skälen till att de tre scenarierna för den ekonomiska utvecklingen, det vill säga det optimistiska och det pessimistiska scenariet, som förutspås i marknadsundersökningen, och det medianscenario som valts i omstruktureringsplanen, vilka anges i punkt 33 i riktlinjerna, utgjorde en ”god grund” för att bedöma företagets utveckling. När det gäller det optimistiska och det pessimistiska scenariet redogjorde kommissionen för sina skäl i detta avseende i skäl 139, innan den drog slutsatsen att dessa antaganden ”[därför] förefaller ... utgöra ett tämligen representativt intervall av möjliga utvecklingar”. I skäl 140 tillade kommissionen att resultaten enligt det pessimistiska scenariet skulle kunna förbättras genom att SNCM helt enkelt anpassade sitt utbud i förhållande till efterfrågan under säsongerna. I skäl 141 konstaterade kommissionen, efter det att den hade jämfört utvecklingen av de huvudsakliga finansiella indikatorerna enligt de tre möjliga scenarierna i tabell 6, att ”[d]essa simuleringar visar att SNCM i samtliga tre fall bör kunna bli lönsamt igen”.

124 Dessutom har sökandens anmärkningar förväxlats med anmärkningarna avseende återställandet av lönsamheten. Enligt punkt 32 i riktlinjerna skall omstruktureringsplanen, för att det skall kunna bedömas om den ger möjlighet att återställa lönsamheten, bygga på realistiska antaganden om villkoren för den framtida verksamheten.

125 Det framgår i detta avseende, av skälen 142–148 i det ifrågasatta beslutet, att den väntade utvecklingen enligt det medianscenario som valts för att bedöma återställandet av lönsamheten har fastställts utifrån en undersökning med följande frågor: omläggningen mot Nordafrika, förbindelsen mellan Nice och Korsika, förbindelsen mellan Marseille och Korsika och SNCM:s skuldsättning. Det framgår dessutom av skälen 149–152 att marknadsundersökningen även har inneburit en granskning av antagandet att avtalet om allmän trafikplikt inte skulle förnyas efter år 2006. Det skall dock konstateras att var och en av dessa frågor har behandlats specifikt i skälen 300–304 och att, såsom det framgår redan av granskningen av anmärkningarna om återställandet av lönsamheten, dessa skäl innehåller en tillräcklig motivering av skälen till att kommissionen anser att omstruktureringsplanen kan återställa lönsamheten, även utanför SNCM :s fullgörande av sin allmänna trafikplikt.

126 Beträffande argumentet att flottan år 2004 ökat sin kapacitet till följd av att sökanden köpt ett nytt fartyg, skall det erinras om att kommissionen inte är skyldig att besvara alla faktiska eller rättsliga påståenden som framställs under det administrativa förfarandet. I motsats till vad sökanden har hävdat framgår det inte heller, vare sig av det skriftliga yttrandet av den 8 januari 2003 eller av skälen 169–174 i det ifrågasatta beslutet, som, vilket inte har ifrågasatts av sökandena, innehåller de argument som sökanden framförde vid mötet den 4 februari 2003, att sökanden särskilt hade fäst kommissionens uppmärksamhet på denna fråga.

127 När det gäller den omständigheten att kommissionen i andra beslut har uttalat sig om giltigheten av stöd till rederier efter en ingående analys av den ekonomiska utvecklingen i det företag som utnyttjat omstruktureringsplanen, såväl med avseende på dess likviditet som dess förmåga att generera vinster och dess finansiella kapacitet (till exempel kommissionens beslut 2002/15/EG av den 8 maj 2001 om det statliga stöd som Frankrike genomfört till förmån för företaget Bretagne Angleterre Irlande (BAI eller Brittany Ferries) (EGT L 12, 2002, s. 33)), räcker det att konstatera att motiveringsgraden av detta beslut, som det i det ifrågasatta beslutet till stöd för den egna motiveringen inte hänvisas till, inte på något sätt kan visa, även om det antagits inom samma område, att det ifrågasatta beslutet är otillräckligt motiverat och, under alla förhållanden, inte kan innebära ett ifrågasättande av den tidigare slutsatsen, enligt vilken det av skälen 300–304 framgår att det ifrågasatta beslutet i frågan om återställandet av lönsamheten är motiverat på ett tillräckligt sätt.

128 Slutligen, såvitt sökanden har kritiserat kommissionen för att den till stöd för sina slutsatser om återställandet av lönsamheten enbart har åberopat de franska myndigheternas beräknade antaganden, vilka för övrigt nu vederlagts av de faktiska omständigheterna, skall det konstateras att en sådan anmärkning vars syfte är att ifrågasätta huruvida kommissionens bedömningar i detta avseende är välgrundade, saknar relevans inom ramen för förevarande grund. Detta gäller särskilt argumentet avseende påståendet att stödmottagarens likviditet inte granskats eller att flottans ökade kapacitet till följd av sökandens inköp av ett nytt fartyg inte har beaktats.

129 Av detta följer att sökandens anmärkningar och argument avseende motiveringen av frågan huruvida antagandena är realistiska skall underkännas.

Fastställandet av icke strategiska aktieinnehav

130 Sökanden anser att det ifrågasatta beslutet inte är motiverat på ett tillräckligt sätt vad avser skälet till att SNCM:s aktieinnehav i CMN utgör ett strategiskt aktieinnehav som följaktligen inte bör överlåtas.

131 Det framgår dock av skälen 348–354 i det ifrågasatta beslutet att kommissionen i detta beslut, som svar på sökandens och Stef-TFE:s argument under det administrativa förfarandet, i detalj har redogjort för skälen till att den ansåg att detta aktieinnehav var väsentligt och inte borde överlåtas. Kommissionen påpekade i skälen 349–351 i det ifrågasatta beslutet i detta avseende särskilt att de två företagen genomförde avtalet om den allmänna trafikplikten, att de två företagen hade utvecklat en samverkan med avseende på förbindelsen till Korsika som gick längre än vad som föreskrevs i 2002 års avtal och att CMN:s och SNCM:s flottor kompletterade varandra. Sådana uppgifter ger uppenbarligen en tillräcklig motivering för det ifrågasatta beslutet i detta avseende.

132 Beträffande påståendet att värdeökningen av SNCM:s aktieinnehav i CMN inte beaktats framgår det visserligen av skäl 174 i det ifrågasatta beslutet att detta påstående framförts vid mötet den 4 februari 2003, men det skall erinras om att kommissionen inte har skyldighet att besvara alla faktiska eller rättsliga påståenden som framförs under förfarandet. Det skall emellertid anses att det ifrågasatta beslutet, genom skälen 348–354, är tillräckligt motiverat i frågan om CMN:s aktieinnehav. Det skall för övrigt noteras att sökanden kunde ha förstått kommissionens resonemang i detta avseende, eftersom det av skäl 256 i det ifrågasatta beslutet tydligt framgår att kommissionen ansåg att icke gjorda realisationsvinster inte kunde beaktas för att fastställa nivån på SNCM:s tillgångar.

133 Dessutom är syftet med de argument som sökanden har framfört för att visa att motiveringen av det ifrågasatta beslutet i detta avseende är inkonsekvent i själva verket att bestrida att det ifrågasatta beslutet är välgrundat. Då dessa argument saknar relevans inom ramen för förevarande grund skall de följaktligen underkännas.

134 Av detta följer att sökandens anmärkningar och argument avseende motiveringen av beloppet avseende fastställandet av icke strategiska aktieinnehav inte kan godtas.

Slutsats angående den första grunden

135 Det följer av samtliga ovanstående överväganden att talan inte kan vinna bifall på den första grunden avseende ett åsidosättande av artikel 253 EG på grund av att det ifrågasatta beslutet är otillräckligt motiverat.

3. Den andra grunden: Åsidosättande av artikel 87.3 c EG, av förordning nr 659/1999 och av riktlinjerna i den del det ifrågasatta beslutet innehåller felaktiga uppgifter och uppenbart felaktiga bedömningar

136 Genom förevarande grund har sökanden hävdat att det ifrågasatta beslutet innehåller felaktiga uppgifter och uppenbart felaktiga bedömningar vad avser bedömningen av hur den allmänna trafikplikten ersätts med en del av stödet, analysen av de orsaker som har lett fram till SNCM:s ekonomiska svårigheter, det förhållandet att riktlinjerna skall iakttas och att de villkor som kommissionen har föreskrivit är nödvändiga.

Inledande synpunkt avseende förstainstansrättens prövning

137 Det framgår av fast rättspraxis att kommissionen vid tillämpningen av artikel 87.3 c EG har en långtgående befogenhet att göra en skönsmässig bedömning vars utövande inbegriper komplicerade ekonomiska och sociala bedömningar som skall ske med hänsyn till gemenskapen som helhet (domstolens dom av den 24 februari 1987 i mål 310/85, Deufil mot kommissionen, REG 1987, s. 901, punkt 18, och av den 29 april 2004 i mål C-372/97, Italien mot kommissionen, REG 2004, s. I-0000, punkt 83).

138 Domstolsprövningen av utövandet av denna befogenhet är begränsad till en kontroll av att reglerna för handläggning och för motivering har följts, att de uppgifter om faktiska omständigheter som lagts till grund för det ifrågasatta beslutet är materiellt riktiga, att bedömningen av dessa omständigheter inte är uppenbart oriktig och att det inte förekommit maktmissbruk (domstolens dom av den 13 februari 2003 i mål C-409/00, Spanien mot kommissionen, REG 2003, s. I‑1487, punkt 93, domen i det ovan i punkt 137 nämnda målet Italien mot kommissionen, punkt 83, förstainstansrättens dom av den 5 november 1997 i mål T-149/95, Ducros mot kommissionen, REG 1997, s. II‑2031, punkt 63, av den 6 oktober 1999 i mål T-123/97, Salomon mot kommissionen, REG 1999, s. II‑2925, punkt 47, domen i mål T‑110/97, Kneissl Dachstein mot kommissionen, REG 1999, s. II‑2881, punkt 46, och domen i det ovan i punkt 62 nämnda målet Westdeutsche Landesbank Girozentrale mot kommissionen, punkt 282). Det ankommer i synnerhet inte på förstainstansrätten att ersätta beslutsfattarens ekonomiska bedömningar med sina egna (domen i det ovan i punkt 48 nämnda målet British Airways m.fl. mot kommissionen, punkt 79).

139 För övrigt är kommissionen, enligt rättspraxis, bunden av de gemenskapsriktlinjer och de meddelanden som den antar beträffande kontroll av statligt stöd, i den mån som de inte avviker från reglerna i fördraget och accepteras av medlemsstaterna (domen i det ovan i punkt 138 nämnda målet Spanien mot kommissionen, punkt 95, förstainstansrättens dom av den 8 juli 2004 i mål T-198/01, Technische Glaswerke Ilmenau mot kommissionen, REG 2004, s. II-0000, punkt 149, och av den 18 november 2004 i mål T-176/01, Ferriere Nord mot kommissionen, REG 2004, s. II-0000, punkt 134).

140 Det framgår av rättspraxis att kommissionen genom att bedöma ett enskilt stöd mot bakgrund av sådana riktlinjer som den tidigare har antagit inte kan anses överskrida gränserna för sitt utrymme för skönsmässig bedömning eller avstå från detta. För det första kan den upphäva eller ändra riktlinjerna om detta skulle visa sig vara nödvändigt. För det andra avser riktlinjerna en avgränsad sektor och är motiverade av en önskan att följa en politik som den har slagit fast (domen i det ovan i punkt 66 nämnda målet Vlaamse Gewest mot kommissionen, punkt 89).

141 I detta sammanhang ankommer det således på förstainstansrätten att bedöma om de krav som kommissionen har ålagt sig själv, såsom de anges i dessa riktlinjer, är uppfyllda (förstainstansrättens dom av den 30 januari 2002 i mål T-35/99, Keller och Keller Meccanica mot kommissionen, REG 2002, s. II‑261, punkt 77, och domen i det ovan i punkt 138 nämnda målet Ducros mot kommissionen, punkterna 61 och 62).

142 Det skall dessutom erinras om att inom ramen för en talan om ogiltigförklaring enligt artikel 230 EG måste rättsaktens lagenlighet bedömas i förhållande till de faktiska och rättsliga omständigheter som rådde den dag då rättsakten antogs. I synnerhet skall kommissionens komplicerade bedömningar bedömas enbart mot bakgrund av de upplysningar som kommissionen hade tillgång till när den gjorde bedömningarna (domen i det ovan i punkt 138 nämnda målet Salomon mot kommissionen, punkt 48, och domen i det ovan i punkt 138 nämnda målet Kneissl Dachstein mot kommissionen, punkt 47).

143 Slutligen kan enbart ett påstående att något av dessa villkor inte skulle vara uppfyllt inte inverka på beslutets lagenlighet. Rent allmänt skall en gemenskapsakts lagenlighet inte bero på eventuella möjligheter att kringgå denna eller på en bedömning i efterhand av om den har varit effektiv (domen i det ovan i punkt 48 nämnda målet British Airways m.fl. mot kommissionen, punkt 291, och domen i det ovan i punkt 138 nämnda målet Salomon mot kommissionen, punkt 49).

144 Det är mot bakgrund av ovannämnda principer som prövningen av sökandens anmärkningar och argument skall göras.

Anmärkningarna avseende frågan huruvida det ifrågasatta beslutet är välgrundat

145 I den mån som förevarande grund avser åsidosättande av förordning nr 659/1999 skall den omedelbart lämnas utan avseende. Den nämnda förordningen, i vilken förfaranderegler för att granska statliga stöd har fastställts, kan nämligen inte på något sätt ha åsidosatts genom de påstått felaktiga uppgifter och uppenbart felaktiga bedömningar som tillskrivs kommissionen, och detta än mindre som det ifrågasatta beslutet antogs efter det att det formella granskningsförfarandet enligt artikel 88.2 EG hade inletts. Det skall för övrigt konstateras att sökanden inte har framfört något argument för att visa att det ifrågasatta beslutet innebär ett åsidosättande av förordning nr 659/1999 och att den inte har angett vilka bestämmelser i denna förordning som skulle ha åsidosatts genom ovannämnda beslut.

146 Förevarande grund skall följaktligen enbart granskas i den del det i denna åberopas ett åsidosättande av artikel 87.3 c EG och av riktlinjerna.

Beräkningen av den ersättning för den allmänna trafikplikten som en del av stödet utgör

147 Sökanden har gjort gällande att kommissionen felaktigt har beräknat den del av stödet som motsvarar den otillräckliga ersättningen för den allmänna trafikplikten genom att den dels har beaktat nedskrivningen av Liamone, trots att detta fartyg inte påverkas av den allmänna trafikplikten, dels inte har beaktat eventuella realisationsvinster avseende den flotta som berörs av denna allmänna trafikplikt. För övrigt har sökanden pekat på den starka ökningen av förluster mellan åren 2000 och 2001.

148 Förevarande anmärkningar skall lämnas utan avseende i den del de syftar till att fastställa att det i det ifrågasatta beslutet har gjorts en felaktig bedömning av frågan huruvida stödet är förenligt med artikel 86.2 EG. Kommissionen ansåg nämligen, i skäl 260 i det ifrågasatta beslutet, att det ifrågavarande stödet på 76 miljoner euro, däri inbegripet den del som motsvarade den otillräckliga ersättningen för den allmänna trafikplikten, i sin helhet borde granskas som omstruktureringsstöd.

149 Däremot skall förevarande anmärkningar prövas i den del syftet med dem är att ifrågasätta kommissionens fastställande av beloppet avseende den otillräckliga ersättningen för den allmänna trafikplikten.

150 När det för det första gäller nedskrivningen av Liamone, skall det konstateras att sökandens anmärkning bygger på en felaktig tolkning av det ifrågasatta beslutet. I motsats till vad sökanden har hävdat har kommissionen för att beräkna den del av stödet som motsvarar den otillräckliga ersättningen för den allmänna trafikplikten inte beaktat anslaget avseende ovannämnda nedskrivning, utan tvärtom, såsom tydligt framgår av skäl 257, tabell 11, i det ifrågasatta beslutet, i sin beräkning dragit av beloppet på detta anslag. Sökanden har för övrigt, efter att vid förhandlingen ha tillfrågats av förstainstansrätten, uttryckligen medgett att dess tolkning av det ifrågasatta beslutet i detta avseende var felaktig.

151 Av detta framgår att nedskrivningen av Liamone inte beaktats i det belopp på 53,48 miljoner euro som kommissionen ansåg motsvarade icke ersatta kostnader för den allmänna trafikplikt som SNCM mellan åren 1991 och 2001 fullgjorde på förbindelserna till Korsika.

152 När det för det andra gäller eventuella realisationsvinster avseende den flotta som berörs av den allmänna trafikplikten, har sökanden konstaterat att saluvärdet av de fem fartyg som berördes av den allmänna trafikplikten den 31 december 2001 översteg deras bokförda värde med 22,2 miljoner euro. Enligt sökanden borde därför förlusterna mellan åren 1991 och 2001 på förbindelsen med Korsika, vilka enligt kommissionen motsvarade den otillräckliga ersättningen för den allmänna trafikplikten, minskas med beloppet avseende dessa realisationsvinster.

153 Det skall i detta avseende för det första konstateras, och detta har inte ifrågasatts, att de påstådda dolda realisationsvinsterna inte var bokförda i SNCM:s räkenskaper för åren 2000 och 2001. Dessa räkenskaper hade reviderats av godkända revisorer. Såsom kommissionen har gjort gällande utan att sökanden ifrågasatt detta, vilket denna bekräftat vid förhandlingen, framgår det nämligen av tillämpningen av allmänna räkenskapsprinciper, särskilt försiktighetsprincipen, att ett företag i princip inte har rätt att uppskriva beloppet på en tillgång i sin balansräkning med motiveringen att dess saluvärde är högre än dess bokförda värde. Tvärtom skall, enligt samma principer, ett företag notera en förtida nedskrivning när en tillgångs saluvärde är lägre än dess bokförda värde.

154 Visserligen har sökanden allmänt, i samband med andra anmärkningar, hävdat att de preliminära räkenskaper som kommissionen hade tillgång till vid den tidpunkt då det ifrågasatta beslutet antogs skilde sig från de slutgiltiga räkenskaper som revisorerna godtagit, vilka gjordes tillgängliga efter det att det ovannämnda beslutet hade antagits. Det skall dock konstateras att sökanden inte har inkommit med någon uppgift till stöd för detta påstående och att den inte vid något tillfälle har angett vari skillnaden skulle bestå mellan de preliminära räkenskaperna och de reviderade slutgiltiga räkenskaperna.

155 Slutligen, och framför allt, skall det påpekas att kommissionen, i skäl 272 i det ifrågasatta beslutet, angav att två av de fem fartyg som före år 2002 berördes av den allmänna trafikplikten var intecknade, medan företaget i fråga om de tre andra fartygen inte hade funnit några banker som var beredda att godta dem som inteckningsgaranti. Kommissionen konstaterade i detta avseende att ”[f]öretagets skuldsättningsnivå och dess svaga självfinansiering, som redovisas i detalj nedan och som knappt gör det möjligt för företaget att klara befintliga skulder, ... inte [är] sådana att en bank, som agerar som privat kreditgivare på marknadens villkor, är beredd att erbjuda ytterligare lån. Risken skulle vara stor att SNCM inte skulle kunna betala tillbaka ett såpass stort lån. Av samma skäl kan SNCM inte heller använda sig av lease-back för att minska sin skuldsättning. Kommissionens erfarenheter av beslagtagande av fartyg eller flygplan visar att det är svårt att genomföra i praktiken när fartygen används för trafik av nationellt eller regionalt intresse.” Det skall konstateras att sökanden visserligen har ifrågasatt dessa konstateranden men att den inte i samband med förevarande anmärkningar har inkommit med någon konkret uppgift av sådan art att de kan ifrågasättas.

156 Slutligen skall, såvitt sökanden har gjort gällande att SNCM borde ha gjort de påstådda realisationsvinsterna för att generera ytterligare egna intäkter och på så sätt minska de skulder som var en följd av fullgörandet av den allmänna trafikplikten, detta påstående avvisas, eftersom det skulle innebära att just de fartyg som SNCM avdelat för sin allmänna trafikplikt måste säljas.

157 Under dessa omständigheter framgår det inte att kommissionen skulle ha gjort sig skyldig till en uppe