ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
128.

På engelska används ”abstention”, som kommer från det latinska ordet abstinere, som betyder hålla sig borta, hålla sig tillbaka, avhålla sig från eller avstå från. I Oxford English Dictionary definieras abstention som att formellt avstå från att rösta för eller emot ett förslag (”formally decline to vote either for or against a proposal or motion”). En person som avstår från att rösta vill således inte räknas som vare sig för eller emot förslaget. Personen i fråga önskar enkelt uttryckt inte alls vara där (eller beter sig så). Personen vill inte rösta och vill bli behandlad som om han eller hon över huvud taget inte deltog i omröstningen.
22.

Enligt min uppfattning är en sådan praxis inte förenlig med unionsrätten. För att förklara denna slutsats är det först nödvändigt att fastställa vilken beskattningsbar person som var mervärdesskatteskyldig avseende den aktuella transaktionen (A). Därefter vill jag understryka vikten av rätten att göra en rättelse av skatten och erhålla en återbetalning av skatt som felaktigt har betalats in (B). Slutligen ska jag göra en bedömning av de grunder som de rumänska myndigheterna har anfört för att bestrida en rättelse av skatt och återbetalning av den skatt som felaktigt har betalats in i förevarande fall (C).
16.

Mot denna bakgrund har den hänskjutande domstolen ställt följande frågor till EU-domstolen: ”1) Ska unionsbestämmelsen i artikel 4.2 a jämförd med artikel 2.1 c i rådets rambeslut 2004/757 tolkas så, att den bestämmelsen inte utgör hinder för att en tolkning görs av rekvisitet ’betydande mängd narkotika’ varje gång inom ramen för nationell domstols individuella prövning, varvid det vid denna prövning inte krävs att man tillämpar någon form av objektivt kriterium och varvid det i synnerhet inte krävs att man fastställer att gärningsmannen innehar narkotika för att begå de gärningar som omfattas av bestämmelsen i artikel 4.2 a i nämnda rambeslut, det vill säga framställning, erbjudande, utbjudande till försäljning, distribution, förmedling eller överlåtelse av varje slag? 2) Är de åtgärder för domstolsskydd som är nödvändiga för att säkerställa den ändamålsenliga verkan och effektiviteten hos unionsbestämmelserna i rambeslut 2004/757, särskilt i artikel 4.2 a jämförd med artikel 2.1 c i rambeslutet – mot bakgrund av att [lagen om bekämpning av narkotikamissbruk] inte innehåller någon tydlig formulering av vad som avses med ’betydande mängd narkotika’, utan överlämnar åt den domstolssammansättning som dömer i det konkreta målet uppgiften att tolka det rekvisitet inom ramen för domstolens utrymme för eget skön – tillräckliga för att säkerställa att polska medborgare omfattas av det effektiva skydd som följer av de unionsbestämmelser som anger minimibestämmelser för brottsrekvisit och påföljder för olaglig narkotikahandel? 3) Är bestämmelsen i artikel 62 punkt 2 i [lagen om bekämpning av narkotikamissbruk] förenlig med unionsrätten, särskilt med bestämmelsen i artikel 4.2 a jämförd med artikel 2.1 c i rambeslut 2004/757, och, om så är fallet, utgör den unionsbestämmelse som föreskriver strängare straffansvar för den som begått brott bestående i innehav av stora mängder narkotika i syfte att begå de handlingar som omfattas av artikel 2.1 c i rambeslut 2004/757 inte hinder mot den hos polska nationella domstolar vedertagna tolkningen av rekvisitet ’betydande mängd psykotropa ämnen och narkotika’? 4) Utgör inte likhets- och icke-diskrimineringsprincipen (artikel 14 i [Europakonventionen] och artiklarna 20–21 i [stadgan], jämförda med artikel 6.1 [i fördraget om Europeiska unionen]), hinder mot artikel 62.2 i [lagen om bekämpning av narkotikamissbruk] som föreskriver strängare straffansvar för den som begått gärningar bestående i innehav av betydande mängd psykotropa ämnen och narkotika enligt den tolkning som är vedertagen hos polska nationella domstolar?”
11.

Företaget etablerades 1989 som ett nytt företag, till följd av likvidationen av Hellenic Mining and Metallurgical SA. Vid tidpunkten för de faktiska omständigheterna i målet hade bolaget tre aktieägare: Grekiska staten, som innehade 55,2 procent av aktierna via det privata kreditinstitutet Hellenic Republic Asset Development Fund, National Bank of Greece SA, som innehade 33,4 procent av aktierna, och Public Power Corporation (den största elproducenten i Grekland, i vilken staten är majoritetsägare), som innehade 11,4 procent av aktierna.
73.

Som jag har erinrat om ovan fastslog domstolen emellertid i domen i målet Länsförsäkringar att varumärkesinnehavaren genom bestämmelserna om upphävande ges möjlighet att under en tidsperiod börja göra verkligt bruk av sitt varumärke – en tidsperiod under vilken vederbörande, även om märket inte används i näringsverksamhet, kan motsätta sig att tredje man gör intrång i ensamrätten att använda detta märke och erhålla ersättning för skada som ett sådant intrång orsakat. Den omständigheten att innehavaren efter utgången av denna tidsperiod inte ännu har använt varumärket påverkar i princip inte den omständigheten att ett varumärkesintrång som skedde under nämnda tidsperiod var olagligt. ( 38 )
95.

Uppgiftsskyddet och skyddet för ensamrätten på marknaden enligt artikel 8.1 i förordning nr 141/2000 och artikel 14.11 i förordning nr 726/2004 säkerställer dessvärre inte ett sådant skydd, eftersom dessa bestämmelser endast gäller inom Europeiska unionen/(Europeiska ekonomiska samarbetsområdet (EES). Det är riktigt att de som har anslutit sig till Trips-avtalet has samma skyldighet att skydda dessa uppgifter, men för att skapa ett heltäckande system måste dessa bestämmelser inte bara skydda uppgifter som lämnas in inom ramen för det egna godkännandeförfarandet, utan måste även gälla uppgifter som har getts in i detta syfte i andra länder eller till andra myndigheter. Det är intressant att notera att ordalydelsen i artikel 14.11 i förordning nr 726/2004 (som avser ”[h]umanläkemedel som godkänts enligt bestämmelserna i denna förordning”) ( 62 ) visar att de unionsrättsliga bestämmelserna inte heller ger ett sådant skydd. Det kan också tilläggas att bestämmelsen om ensamrätt på marknaden i artikel 8.1 i förordning nr 141/2000 också förutsätter att ett marknadsgodkännande har beviljats inom Europeiska unionen.
8.

Artikel 3.1, 3.3 och 3.5 i förordning nr 883/2004 har rubriken ”Sakområden” och anger följande: ”1. Denna förordning skall tillämpas på all lagstiftning om de grenar av den sociala tryggheten som rör a) förmåner vid sjukdom, b) förmåner vid moderskap och likvärdiga förmåner vid faderskap, c) förmåner vid invaliditet, d) förmåner vid ålderdom, e) förmåner till efterlevande, f) förmåner vid olycksfall i arbetet och arbetssjukdom, g) dödsfallsersättningar, h) förmåner vid arbetslöshet, i) förmåner vid förtida pensionering, j) familjeförmåner. … 3. Denna förordning skall också tillämpas på de särskilda icke-avgiftsfinansierade kontantförmåner som omfattas av artikel 70. … 5. Denna förordning ska inte tillämpas på a) socialhjälp och medicinsk hjälp, eller b) förmåner, avseende vilka en medlemsstat påtar sig ansvaret för personskador och lämnar ersättning, exempelvis förmåner till offer för krig och militära aktioner eller deras följder, offer för brott, mord eller terroristdåd, offer för skador som vållats av medlemsstatens tjänstemän under deras tjänsteutövning eller offer som har lidit skada av politiska eller religiösa skäl eller på grund av sin härkomst.”
9.

I artikel 12, med rubriken ”Nya institut under tillsyn eller ändring av status”, föreskrivs följande: ”1. När ett institut är ett nytt institut under tillsyn under endast en del av bidragsperioden ska det partiella bidraget fastställas genom att den metodik som anges i avsnitt 3 tillämpas på dess årliga bidragsbelopp som beräknas för den påföljande bidragsperioden, på grundval av det antal hela månader under bidragsperioden som institutet står under tillsyn. 2. En förändrad status för ett institut, även små institut, under bidragsperioden ska inte påverka det årliga bidrag som ska betalas för det året.”
9.

A är turkisk medborgare, född 1966, och har sedan den 1 december 2013 en anställning på fem år som internationell lastbilschaufför. Den 15 november 2013 lämnade referensperson för A – det vill säga dennes arbetsgivare – in en ansökan för A om ett tillfälligt uppehållstillstånd för att inneha anställning. Den 28 mars 2014 beviljade statssekreteraren ansökan. I beslutet föreskrevs dock att det begärda tillståndet inte beviljades förrän A hade lämnat sina biometriska uppgifter. Efter att ha samarbetat för att lämna dessa uppgifter begärde A omprövning av beslutet att samla in och behandla A:s biometriska uppgifter. Statssekreteraren omprövade beslutet den 6 januari 2015 och antog samma ståndpunkt som i beslutet av den 23 december 2014 i vilket statssekreteraren inte ändrade sitt beslut gällande B och P.
22.

Court of Appeal (Appellationsdomstolen, Förenade kungariket) biföll ECO:s överklagande av Upper Tribunals (Förvaltningsöverdomstolen) dom. Court of Appeal (Appellationsdomstolen) fann att det avgörande inte var huruvida SM var en ”familjemedlem” enligt regulation 7 eller en ”medlem av en utvidgad familj” i regulation 8 i 2006 års immigrationsförordning, utan huruvida hon kunde anses vara en ”släkting i rakt nedstigande led” inom ramen för begreppet ”familjemedlem” i artikel 2.2 c i direktiv 2004/38, eller alternativt, om hon omfattades av begreppet ”alla andra familjemedlemmar, … som … om de i det land från vilket de har kommit är beroende av eller bor hos den unionsmedborgare som har primär uppehållsrätt …” i artikel 3.2 a i nämnda direktiv.
35.

Den skriftliga frågan rörde de investeringar som SAT redan gjort i motorvägsbygget och de förväntade investeringarna fram till 2028 samt den totala investeringen, på vilken SAT enligt vad som påståtts inte kommer att få en tillräcklig avkastning, om koncessionen upphör år 2028. I sitt svar av den 3 oktober 2018 till domstolen angav den italienska regeringen följande: i) Mellan år 2009 och år 2017 investerade SAT 253,136 miljoner euro i två motorvägssträckor från Cecina (Rosignano) till San Pietro in Palazzi och från Tarquina Sud till Civitavecchia. Båda dessa har öppnats för trafik. ii) Enligt 2011 års finansplan, som grundade sig på 2009 års kontrakt, skulle SAT investera 3411,7 miljoner euro i att färdigställa motorvägen senast år 2028, varav ovannämnda 253,136 miljoner euro täckte arbeten som planerades för perioden 2009–2015. Om kontraktet avslutades år 2028 skulle SAT gå miste om planerade intäkter på 1135,7 miljoner euro under perioden 2028–2046. iii) Enligt 2016 års finansplan, som grundade sig på de åtaganden som Italien föreslagit för kommissionen under det administrativa förfarandet, skulle SAT investera sammanlagt 1400 miljoner euro fram till 2023. Eftersom 253,136 miljoner euro redan hade investerats, återstod 1146,86 miljoner att investera. Om kontraktet avslutades år 2028 skulle SAT gå miste om planerade intäkter på 505,185 miljoner euro mellan år 2028 och år 2038 (vilket var ett av de datum för koncessionens upphörande som Italien hade föreslagit under det administrativa förfarandet). ( 15 )
33.

Det går säkert att föreställa sig en situation där ett visst idrottsförbund nästan uteslutande var beroende av statliga medel för dess intäkter och dess handläggare utsågs av en nationell regering. Ett sådant förbund skulle med största sannolikhet anses vara under inflytande av offentlig förvaltning i ett antal offentligrättsliga hänseenden – inte minst i de statistiska hänseenden som avses i ENS-förordningen – just eftersom dess allmänna inriktning i huvudsak antingen kontrollerades eller åtminstone var under bestämmande inflytande av en viss myndighet, även om det även var uppenbart att det berörda idrottsförbundets rent idrottsliga beslut var självständiga och genuint oberoende.
53.

I det aktuella fallet finns emellertid två skäl till varför denna rättfärdigandegrund för antagandet av slutliga förluster som ska beaktas inte kan bli tillämplig. För det första skulle det innebära ett åsidosättande av medlemsstaternas självbestämmande i skattehänseende om förlusterna som uppkommit i dotterbolaget i Tyskland under tidigare år beaktas (under i nedan). För det andra är inte förutsättningen avseende förluster som visserligen kan utnyttjas rättsligt, dock inte faktiskt, uppfylld i det aktuella fallet (under ii nedan).
12.

I de praktiska anvisningarna till parterna i mål vid domstolen (nedan kallade domstolens praktiska anvisningar) ( 5 ) anges följande i fråga om ingivande och översändande av inlagor: ”42. … inlagan … kan … även ges in till domstolen med post. … enligt artikel 57.7 i rättegångsreglerna ska vid beräkningen av frister i förfarandet endast datum och klockslag för ingivande av originalet till kansliet gälla. För att undvika att inlagan kommer in för sent, är det därför tillrådligt att försändelsen skickas med rekommenderat brev eller som expressförsändelse flera dagar innan fristen löper ut. 43. … [en kopia] av en undertecknad inlaga … som översänds per telefax eller e-postmeddelande är …, vid bedömningen av om en tidsfrist följts, endast giltig om det undertecknade originalet … inkommer till kansliet senast inom tio dagar efter det att [kopian] skickades. Det undertecknade originalet ska sändas utan dröjsmål, genast efter översändandet av kopian, och får inte innehålla rättelser eller ändringar, inte ens mindre sådana. Om det förekommer olikheter mellan det undertecknade originalet och den tidigare översända kopian, kommer endast dagen då det undertecknade originalet gavs in att beaktas.”
11.

Artikel 71 i ramförordningen om SSM har rubriken ”Bedömning att det föreligger särskilda omständigheter”. Artikel 71.1 har följande lydelse: ”1. Frågan om det förekommer särskilda omständigheter som motiverar att en enhet som står under tillsyn klassificeras som mindre betydande i stället för betydande ska fastställas från fall till fall och specifikt för den enhet eller grupp som står under tillsyn, men inte för kategorier av enheter som står under tillsyn.”
7.

I artikel 10 föreskrivs vilken information som i vart fall ska lämnas till den registrerade: ”Medlemsstaterna skall föreskriva att den registeransvarige eller hans företrädare i vart fall skall ge den person från vilken uppgifter om honom själv samlas in följande information, utom i fall då han redan känner till informationen: a) Den registeransvariges och dennes eventuella företrädares identitet. b) Ändamålen med den behandling för vilken uppgifterna är avsedda. c) All ytterligare information, exempelvis mottagarna eller de kategorier som mottar uppgifterna, – huruvida det är obligatoriskt eller frivilligt att besvara frågorna samt eventuella följder av att inte svara, – förekomsten av rättigheter att få tillgång till och att erhålla rättelse av uppgifter som rör honom, i den utsträckning som den ytterligare informationen - med hänsyn till de särskilda omständigheter under vilka uppgifterna samlas in - är nödvändig för att tillförsäkra den registrerade en korrekt behandling.”
11.

Artikel 6 har följande lydelse: ”1. Behandling är endast laglig om och i den mån som åtminstone ett av följande villkor är uppfyllt: a) Den registrerade har lämnat sitt samtycke till att dennes personuppgifter behandlas för ett eller flera specifika ändamål. … c) Behandlingen är nödvändig för att fullgöra en rättslig förpliktelse som åvilar den personuppgiftsansvarige. … e) Behandlingen är nödvändig för att utföra en uppgift av allmänt intresse eller som ett led i den personuppgiftsansvariges myndighetsutövning. … 2. Medlemsstaterna får behålla eller införa mer specifika bestämmelser för att anpassa tillämpningen av bestämmelserna i denna förordning med hänsyn till behandling för att efterleva punkt 1 c och e genom att närmare fastställa specifika krav för uppgiftsbehandlingen och andra åtgärder för att säkerställa en laglig och rättvis behandling, inbegripet för andra specifika situationer då uppgifter behandlas i enlighet med kapitel IX. 3. Den grund för behandlingen som avses i punkt 1 c och e ska fastställas i enlighet med a) unionsrätten, eller b) en medlemsstats nationella rätt som den personuppgiftsansvarige omfattas av. Syftet med behandlingen ska fastställas i den rättsliga grunden eller, i fråga om behandling enligt punkt 1 e, ska vara nödvändigt för att utföra en uppgift av allmänt intresse eller som ett led i den personuppgiftsansvariges myndighetsutövning. … Unionsrätten eller medlemsstaternas nationella rätt ska uppfylla ett mål av allmänt intresse och vara proportionell mot det legitima mål som eftersträvas. 4. Om en behandling för andra ändamål än det ändamål för vilket personuppgifterna samlades in inte grundar sig på den registrerades samtycke eller på unionsrätten eller medlemsstaternas nationella rätt som utgör en nödvändig och proportionell åtgärd i ett demokratiskt samhälle för att skydda de mål som avses i artikel 23.1, ska den personuppgiftsansvarige för att fastställa huruvida behandling för andra ändamål är förenlig med det ändamål för vilket personuppgifterna ursprungligen samlades in bland annat beakta följande: a) Kopplingar mellan de ändamål för vilka personuppgifterna har samlats in och ändamålen med den avsedda ytterligare behandlingen. b) Det sammanhang inom vilket personuppgifterna har samlats in, särskilt förhållandet mellan de registrerade och den personuppgiftsansvarige. c) Personuppgifternas art, särskilt huruvida särskilda kategorier av personuppgifter behandlas i enlighet med artikel 9 eller huruvida personuppgifter om fällande domar i brottmål och överträdelser behandlas i enlighet med artikel 10. d) Eventuella konsekvenser för registrerade av den planerade fortsatta behandlingen. e) Förekomsten av lämpliga skyddsåtgärder, vilket kan inbegripa kryptering eller pseudonymisering.”
84.

Även om barnskyddsorganisationen inte kontrollerade arbetet i hemmen under arbetsperioderna var det barnbyorganisationen som fastställde det vidare ramverket som reglerade barnbyföräldrarnas arbete. I synnerhet arbetade de under förutbestämda skift i förutbestämda hem under ett förutbestämt antal dagar per år. Trots den något vilseledande arbetsbeskrivningen (barnbyförälder) utgjorde de helt enkelt tillfällig personal på en barnby, personal som inte hade det huvudsakliga ansvaret att uppfostra de barn som bodde i byn.
74.

Under dessa omständigheter kan det inte uteslutas att det alltför långa dröjsmålet vid avgörandet av målen T‑72/06 och T‑79/06 inte orsakade en förlust för Gascogne Sack Deutschland och Gascogne, utan att det till och med medförde en ekonomisk fördel för dessa bolag. Detta är emellertid ingenting som kan fastställas med ledning av den överklagade domen, eftersom tribunalen, utan vidare undersökning, fann att kostnaderna för bankgarantin under överskridandetiden motsvarade den skada som Gascogne lidit under denna tid.
16.

En ansökan om utfärdande av en visering för en vistelse som överstiger tre månader, såsom den som är aktuell i det nationella målet, utgör enligt Raad van State (Högsta förvaltningsdomstolen), en ansökan om inresa och vistelse för familjeåterförening för en flykting eller en person som beviljats subsidiärt skydd. En sådan ansökan ska lämnas in för en familjemedlem som är bosatt utomlands eller om familjemedlemmen rest in i Nederländerna tillsammans med referenspersonen. När en sådan ansökan har lämnats in får statssekreteraren ex officio bevilja denna familjemedlem ett uppehållstillstånd för asylberättigade.
50.

Således medför inte detta formfel ogiltighet för den handling som ska delges eller för delgivningsförfarandet. Denna brist avhjälps genom att den berörda parten lämnar in det standardformulär som finns i bilaga II i förordning nr 1393/2007 och fristen för att lämna in ett bestridande, med stöd av artikel 16.2 i förordning nr 1896/2006, börjar löpa först från och med avhjälpandet. Under dessa omständigheter kan förutsättningen för att artikel 20 i förordning nr 1896/2006 ska vara tillämplig, nämligen att svaranden styrker att den åberopade omständigheten har hindrat denne från att lämna in bestridande inom utsatt frist, inte anses uppfylld i förevarande mål.
22.

Trots detta är det vid tillämpning av rättspraxis rörande holdingbolag för att det ska anses vara ekonomisk verksamhet – och därmed föreligga rätt till avdrag för ingående mervärdesskatt – avgörande huruvida Ryanair planerade att tillhandahålla förvaltningstjänster mot ersättning till Aer Lingus (om detta under B). För denna lösning skulle det dock inte ha någon betydelse i vilken omfattning förvaltningstjänsterna skulle tillhandahållas. Följaktligen uppkommer frågan huruvida kostnaderna för aktieförvärvet inte måste delas upp vid avdrag (om detta under C). Förutom omsättningen som avser förvaltningstjänsterna kan nämligen utdelningsintäkterna – som inte medför avdragsrätt – under vissa omständigheter bli betydligt högre.
23.

Under dessa förhållanden beslöt High Court of Ireland att vilandeförklara målet och att hänskjuta följande fråga till EU-domstolen för ett förhandsavgörande enligt artikel 267 FEUF: ”Utgör artikel 14.1 och artikel 14.2 i direktiv 2010/24 hinder för High Court of Ireland att vid avgörande av huruvida ett ’enhetligt dokument som medger verkställighet’, utfärdat den 14 november 2012 av tullkontoret i Patras avseende administrativa avgifter och böter till ett belopp på 1097505,00 euro som påförts den 15 juli 2009 för påstådd smuggling den 26 juli 2002, kan verkställas i Irland, i) tillämpa rätten till ett effektivt rättsmedel och till en rättvis rättegång inom skälig tid för en medborgare i Irland och i Europeiska unionen med avseende på begäran om verkställighet, ii) beakta ändamålen i direktiv 2010/24 att ge ömsesidigt bistånd (skäl 20 i direktiv 2010/24) och att fullgöra skyldigheten att lämna ett vidare bistånd i enlighet med den europeiska konventionen om skydd för de mänskliga rättigheterna och de grundläggande friheterna (Europakonventionen) (skäl 17 i direktiv 2010/24), såsom medborgares rätt till ett effektivt rättsmedel enligt artikel 47 i stadgan och artikel 13 i Europakonventionen, iii) ta hänsyn till gemenskapsrättens fulla verkan för dess medborgare?”
255.

Mot bakgrund av ovanstående överväganden föreslår jag att domstolen ska besluta enligt följande: 1. Överklagandet ogillas. 2. H. Lundbeck A/S och Lundbeck Ltd ska solidariskt bära sina egna rättegångskostnader och ersätta Europeiska kommissionens rättegångskostnader. 3. European Federation of Pharmaceutical Industries and Associations och Förenade konungariket Storbritannien och Nordirland ska bära sina respektive rättegångskostnader.
55.

Mot bakgrund av dessa omständigheter bör således den del i domen av den 12 juni 2014, Bollacke, ( 35 ) i vilken domstolen angav att ”rätten till kontant ersättning i artikel 7.2 i direktiv 2003/88, såsom domstolen har tolkat den artikeln, inte är villkorad av annat än att anställningen ska vara avslutad och att arbetstagaren inte ska ha tagit ut all semester som vederbörande hade rätt till när anställningen avslutades” relativiseras. ( 36 ) För att uppfylla det dubbla ändamålet med rätten till årlig betald semester, nämligen att dels tillåta arbetstagaren att vila, dels att ha en period för avkoppling och fritid, samt regeln att en arbetstagare normalt sett ska kunna åtnjuta en faktisk viloperiod, ska det andra villkor som ställs i artikel 7.2 i direktiv 2003/88, nämligen att ”arbetstagaren inte ska ha tagit ut all årlig betald semester som vederbörande hade rätt till när [anställningen] avslutades, ( 37 ) nödvändigtvis tolkas så att det innebär att arbetstagaren ”inte kunnat ta ut all sin årliga betalda semester innan vederbörandes anställning avslutades”. ( 38 ) Det är endast för det fall det första villkoret, det vill säga att anställningen har avslutats, och det andra villkoret, tolkat på detta sätt, är uppfyllda som den arbetstagare vars anställning har avslutats har en rätt, grundad på artikel 7.2 i direktiv 2003/88, till en ekonomisk ersättning för årlig betald semester som inte har tagits ut.