Artikel 17 i förordning nr 2081/92 ska, under alla omständigheter, tolkas så, att den bestämmelsen på intet sätt innebär att berörda utomstående som ansåg att registreringen inverkat menligt på deras berättigade intressen inte fick möjlighet att yttra sig och invända mot den medlemsstat som ansökt om registrering, bland annat i enlighet med principerna om ett rättsligt skydd som följer av ordningen för nämnda förordning. Det är således tillåtet för utomstående som berördes att även, inom ramen för det förenklade förfarande som föreskrivs i artikel 17 i den nämnda förordningen, invända mot den aktuella ansökan om registrering. Det ankom därför på de nationella domstolarna att avgöra om ansökan om registrering av en sådan beteckning, enligt artikel 17 i förordning nr 2081/92, är lagenlig. De ska härvid tillämpa samma kriterier som vid prövning av alla andra slutliga beslut som fattats av samma nationella myndighet och som kan antas skada tredje mans rättigheter enligt gemenskapsrätten, och de ska sålunda ta upp en sådan talan till sakprövning, även om detta inte varit möjligt enligt de nationella processuella reglerna.

Tvärtemot artikel 5 i förordning nr 2081/92 om skydd för geografiska och ursprungsbeteckningar för jordbruksprodukter och livsmedel, i vilken det uttryckligen föreskrivs att en ansökan om registrering vid tillämpning av det normala förfarandet ska åtföljas av en produktspecifikation, är artikel 17 i samma förordning begränsad till att ålägga medlemsstaterna att meddela kommissionen ”vilka hos dem skyddade beteckningar eller, vad gäller medlemsstater som saknar sådant skyddssystem, vilka inarbetade beteckningar de önskar registrera”. Under dessa omständigheter kan nämnda artikel 17 inte tolkas så, att medlemsstaterna åläggs att inom sexmånadersfristen meddela den slutliga versionen av produktspecifikationen och andra relevanta handlingar, vilket skulle innebära att varje ändring av den produktspecifikation som ursprungligen ingavs skulle medföra att det normala förfarandet tillämpades.

Förordning nr 1347/2001 om komplettering av bilagan till förordning nr 1107/96 om registrering av geografiska beteckningar och ursprungsbeteckningar enligt förfarandet i artikel 17 i förordning nr 2081/92 ska tolkas så, att den inte påverkar giltigheten och möjligheten att, på ett sätt som motsvarar ett av de fall som avses i artikel 13 i förordning nr 2081/92 om skydd för geografiska och ursprungsbeteckningar för jordbruksprodukter och livsmedel, använda befintliga varumärken tillhörande tredje man som innehåller ordet Bavaria, vilka har registrerats i god tro före den dag då ansökan om registrering av den skyddade geografiska beteckningen Bayerisches Bier gavs in, under förutsättning att dessa varumärken inte omfattas av de skäl för att ogiltigförklara eller upphäva varumärkesregistreringen som föreskrivs i artiklarna 3.1 c och g samt 12.2 b i första direktivet 89/104 om tillnärmningen av medlemsstaternas varumärkeslagar.

Artikel 14.2 och 14.3 i förordning nr 2081/92 har skilda mål och skilda funktioner och är underkastade skilda villkor. Den omständigheten att beteckningen Bayerisches Bier registrerades som skyddad geografisk beteckning genom artikel 1 i förordning nr 1347/2001 och att det konstaterades i skäl 3 i denna förordning att denna beteckning och varumärket Bavaria inte omfattades av ett fall som avses i artikel 14.3 i förordning nr 2081/92 kan inte inverka på prövningen av villkoren för att det aktuella varumärket och den aktuella skyddade geografiska beteckningen ska kunna gälla samtidigt, vilka föreskrivs i artikel 14.2 i förordningen. Det förhållandet att det inte föreligger en risk att konsumenterna förväxlar beteckningen i fråga och det befintliga varumärket, i den mening som avses i artikel 14.3 i förordning nr 2081/92, innebär i synnerhet inte att det är uteslutet att det sistnämnda brukas på ett sätt som kan omfattas av en av de situationer som avses i artikel 13.1 i den nämnda förordningen. Det innebär inte heller att det är uteslutet att det nämnda varumärket inte kan omfattas av ett av skälen att ogiltigförklara eller häva varumärkesregistreringen enligt reglerna i artiklarna 3.1 c och g samt 12.2 b i första direktivet 89/104. Att det inte föreligger någon risk för förväxling innebär inte heller att det inte är nödvändigt att kontrollera att varumärket i fråga har registrerats i god tro före den dag då ansökan om registrering av den skyddade ursprungsbeteckningen eller den skyddade geografiska beteckningen lämnades in. Det ankommer enbart på den nationella domstolen att pröva de nämnda villkoren i artikel 14.2 i förordning nr 2081/92 på grundval av såväl relevant nationell och internationell rätt som gemenskapsrätten och, i förekommande fall, genom hänskjutande av en begäran om förhandsavgörande enligt artikel 234 EG.

(se punkterna 121–125 samt punkt 2 i domslutet)