ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
8.

Det bör inledningsvis anmärkas att det enligt min mening är tveksamt huruvida frågan, såsom den har utformats i målet, kan upptas till prövning i sak. Som domstolen har uttalat ”föreskrivs” i artikel 6 i fördraget ”en fullständig likhet i behandlingen av personer som befinner sig i en situation som regleras av gemenskapsrätten, i förhållande till medborgarna i medlemsstaten” ( 1 ) (min kursivering). Frågan har ställts på grund av att kravet på säkerhet, som uppställs i den svenska lagstiftningen i fråga om domstolsskydd, medför nackdelar för fysiska och juridiska personer i andra stater i gemenskapen, och ger dessutom upphov, om än indirekt, till en diskriminering — alltjämt till nackdel för dessa personer — av möjligheterna att utnyttja en i fördraget säkerställd frihet, den som avser den fria rörligheten för varor. Den omtvistade säkerheten gör det nämligen svårare för utländska ekonomiska aktörer att driva in fordringar som härrör från affärer och transaktioner vid vilka den fria rörligheten för varor har utnyttjats. Detta får just en diskriminerande verkan genom att försvåra utförandet av en rättighet som i fördraget tillerkänns utländska personer på exakt samma villkor som svenska medborgare. Den grekiska och den svenska regeringen, vilka liksom den irländska regeringen har inkommit med skriftligt yttrande, har anfört att frågan skall uppfattas på det sättet. Även kommissionen är av den uppfattningen. Domstolen kan utan tvivel pröva en sådan fråga. Att det är tveksamt om frågan kan upptas till prövning i sak framgår dock om man tar i beaktande att den kommersiella transaktion som ligger till grund för den omtvistade fordringen i målet vid den nationella domstolen hänför sig till tidsperioden mellan april 1990 och september 1991, under vilken Sverige ännu inte var medlem i Europeiska gemenskapen. Det går således inte att utifrån det förhållandet anta att tvistemålet, som käranden har väckt vid den svenska tingsrätten i syfte att driva in sin fordran, är en följd av eller i vart fall avser någon rättshandling eller något rättsligt förhållande som — vid den tidpunkt då den företagits eller uppkommit — skulle kunna omfattas av bestämmelser i gemenskapsrätten, och därmed av den princip som den hänskjutande domstolen har åberopat. EG-domstolen har vid upprepade tillfällen bekräftat att den inte kan pröva frågor i begäran om förhandsavgörande när en tolkning av gemenskapsrätten inte har något samband med ”den verkliga beskaffenheten” av och, givetvis, med föremålet för tvisten vid den nationella domstolen. ( 2 )”Den verkliga beskaffenheten” tycks mig i detta sammanhang även avse gemenskapsbestämmelsernas tillämplighet ratione temporis [i tids hänseende].
40

En sådan ansökan kan nämligen under alla omständigheter endast avslås av tribunalen på grund av att den inkommit för sent, eftersom det föreskrivs i artikel 143.1 i tribunalens rättegångsregler, jämförd med artikel 79 i samma rättegångsregler, att en interventionsansökan ska ges in inom sex veckor från det att det meddelande som ursprungligen låg till grund för ansökan i det aktuella målet offentliggjordes i Europeiska unionens officiella tidning.
6

I artikel 1.2 c i bilaga VII till tjänsteföreskrifterna föreskrivs följande: ”Följande skall beviljas hushållstillägg: … c) Tjänsteman som är registrerad i en stabil samlevnadsform, som inte är ett äktenskap, under förutsättning att i) paret kan uppvisa en officiell handling erkänd av en medlemsstat eller av någon behörig myndighet i en medlemsstat, som bekräftar att de lever tillsammans i ett förhållande utan att vara gifta med varandra, ii) ingen av dem är gift eller lever i ett förhållande med någon annan, iii) de inte är släkt i rätt upp- eller nedstigande led, syskon, förälders syskon, syskonbarn, svärsöner eller svärdöttrar, iv) paret inte har rättslig möjlighet att ingå äktenskap i en medlemsstat; ett par skall anses ha rättslig möjlighet att ingå äktenskap enligt detta led endast om parterna uppfyller samtliga villkor för att ingå äktenskap med varandra enligt lagstiftningen i en medlemsstat. …”
3

I artikel 26.3 i förordning (EU) nr 575/2013, i dess lydelse enligt förordning 2019/876 (nedan kallad förordning nr 575/2013 i ändrad lydelse), som är tillämplig från och med den 27 juni 2019, föreskrivs följande: ”De behöriga myndigheterna ska bedöma huruvida emitterade kapitalinstrument uppfyller de kriterier som anges i artikel 28 eller, i tillämpliga fall, artikel 29. Instituten ska klassificera emitterade kapitalinstrument som kärnprimärkapitalinstrument endast om tillstånd beviljas av de behöriga myndigheterna. Genom undantag från första stycket får institut klassificera efterföljande emissioner av en form av kärnprimärkapitalinstrument för vilka de redan beviljats sådant tillstånd som kärnprimärkapitalinstrument, förutsatt att båda följande villkor uppfylls: a) De efterföljande emissionerna regleras av bestämmelser som i huvudsak är likalydande som de bestämmelser som reglerar de emissioner för vilka institutet redan har beviljats tillstånd. b) Instituten har underrättat [anmält] de efterföljande emissionerna till de behöriga myndigheterna i tillräckligt god tid före klassificeringen av dessa som kärnprimärkapitalinstrument. De behöriga myndigheterna ska samråda med EBA innan de beviljar tillstånd för nya former av kapitalinstrument som ska klassificeras som kärnprimärkapitalinstrument. De behöriga myndigheterna ska ta vederbörlig hänsyn till EBA:s yttrande och, om de beslutar att avvika från det, skriva till EBA inom tre månader från dagen för mottagandet av EBA:s yttrande och ange skälen för avvikelse från det relevanta yttrandet. Detta stycke är inte tillämpligt på de kapitalinstrument som avses i artikel 31. På grundval av den information som samlas in från behöriga myndigheter ska EBA upprätta, uppdatera och offentliggöra en förteckning över samtliga former av kapitalinstrument i varje medlemsstat som räknas som kärnprimärkapitalinstrument. I enlighet med artikel 35 i [Europaparlamentets och rådets förordning (EU) nr 1093/2010 av den 24 november 2010 om inrättande av en europeisk tillsynsmyndighet (Europeiska bankmyndigheten), om ändring av beslut nr 716/2009/EG och om upphävande av kommissionens beslut 2009/78/EG (EUT L 331, 2010, s. 12)] får EBA inhämta den information som hör samman med kärnprimärkapitalinstrument som myndigheten anser nödvändig för att fastställa om kriterierna i artikel 28 eller, i tillämpliga fall, artikel 29 i denna förordning är uppfyllda och för att upprätthålla och uppdatera den förteckning som avses i detta stycke. …”
52

Det ska härvidlag påpekas att om de rättsliga och faktiska omständigheterna i de handlingar som ingetts till den nationella domstolen i samband med ett förfarande för utfärdande av ett betalningsföreläggande ger upphov till allvarliga tvivel om huruvida vissa villkor som inte avses med konsumentens talan, men som har samband med föremålet för tvisten, är oskäliga, utan att det för den skull är möjligt att göra slutgiltiga bedömningar i detta avseende, och den nationella domstolen anser att det är lämpligt att pröva huruvida dessa villkor är oskäliga, så ankommer det på den nationella domstolen att – vid behov ex officio – vidta åtgärder för bevisupptagning för att komplettera handlingarna i målet, och anmoda parterna att, med iakttagande av den kontradiktoriska principen, inkomma med de förtydliganden och handlingar som behövs i detta avseende. Härav följer att den nationella domstolen är skyldig att ex officio vidta åtgärder för bevisupptagning, under förutsättning att de rättsliga och faktiska omständigheter som redan framgår av handlingarna i målet ger upphov till allvarliga tvivel om huruvida vissa villkor är oskäliga (se, för ett liknande resonemang, dom av den 11 mars 2020, Lintner, C‑511/17, EU:C:2020:188, punkterna 37 och 38).
15

Consiglio di Stato (Högsta förvaltningsdomstolen) anser inledningsvis att det omtvistade beslutet strider mot artikel 192.2 i lagen om offentlig upphandling, som även är tillämplig på Ecolan i enlighet med artikel 16.7 i lagstiftningsdekret nr 175/2016, eftersom det inte innehåller en korrekt redogörelse för de skäl som motiverade att in house-tilldelning användes. I artikel 192.2 i lagen om offentlig upphandling föreskrivs nämligen att två villkor ska vara uppfyllda för att tjänster som erbjuds på marknaden ska kunna tilldelas in house, vilket inte krävs för det fall samma tjänster tilldelas på andra sätt, bland annat genom anbudsinfordran eller andra former för övergripande samarbete mellan myndigheter. För det första är den upphandlande myndigheten skyldig att motivera varför den valt att inte låta kontraktet bli föremål för offentlig upphandling. Detta villkor följer av att tilldelning in house numera är av sekundär och underordnad karaktär och endast kan användas under förutsättning att det visas dels att det föreligger ett relevant ”marknadsmisslyckande”, med avseende på förutsebara brister i fråga om ”allmängiltighet och sociala behov, effektivitet, ekonomi och servicekvalitet samt optimal användning av offentliga resurser”, dels att in house-enheten kan avhjälpa denna brist. För det andra ska den upphandlande myndigheten ange vilka fördelar en tilldelning in house medför för myndigheten, trots att detta inte är nödvändigt för det fall den genomför en offentlig upphandling.
12

Det sjätte argumentet avser – med stöd av Europeiska kommissionens grönbok om rättsligt skydd för industriell formgivning – att formgivarens frihet, vilken enligt artikel 6 i förordning nr 6/2002 ska beaktas vid bedömningen av särprägeln, även kan begränsas av faktorer som ”marketing constraints” och ”deep-rooted marketing requirements by the clients”, vilket i förekommande fall innebär att små skillnader mellan formgivningar i förhållande till redan kända former kan räcka för att styrka att en formgivning har särprägel. Enligt Porsche har domstolen ännu inte prövat denna fråga och den är därför av vikt för utvecklingen av unionsrätten.
4

Decreto-legge n. 63, recante Disposizioni urgenti in materia di riordino dei contributi alle imprese editrici, nonché di vendita della stampa quotidiana e periodica e di pubblicità istituzionale (lagdekret nr 63 om brådskande åtgärder som rör omstrukturering av bidrag till bokförlag och företag inom försäljning av dags–, vecko– och månadstidningar samt institutionell reklam, nedan kallat lagdekret nr 63/2012) av den 18 maj 2012 har ändrat artikel 1.6 a punkt 5 i legge n. 249, Istituzione dell’Autorita per le garanzie nelle comunicazioni e norme sui sistemi delle telecomunicazioni e radiotelevisivo (lag nr 249 om inrättande av en tillsynsmyndighet för kommunikationer och om införande av bestämmelser avseende system för telekommunikation, radio och tv) av den 31 juil1997 som ålägger en skyldighet för koncessionsinnehavare för reklam som ska sändas via radio– eller tv–apparater eller spridas i dags–, vecko– och månadstidningar samt på webben och andra fasta eller mobila digitala plattformar, att anmäla sig till registret över kommunikationsoperatörer (nedan kallat registret).
13

Den hänskjutande domstolen har påpekat att Juzgado de lo Mercantil no 9 de Barcelona (Handelsdomstol nr 9 i Barcelona, Spanien) redan framställt en begäran om förhandsavgörande beträffande just frågan huruvida artikel 43 i civilprocesslagen är förenlig med artikel 7 i direktiv 93/13. Samtidigt konstaterar den hänskjutande domstolen emellertid att den enligt artikel 43 i civilprocesslagen inte ex officio kan vilandeförklara de nationella målen under sådana omständigheter. Nämnda domstol är därför osäker på huruvida nämnda artikel 43 är förenlig med systemet med konsumentskydd som föreskrivs i artikel 7 i direktiv 93/13.
10

I ett annat mål vid Tribunal do Trabalho do Porto rörande artikel 19 i 2011 års lag om statsbudgeten var den domstolen i betydande grad osäker på huruvida denna artikel var förenlig med unionsrätten. Tribunal do Trabalho do Porto beslutade därför i det målet att begära förhandsavgörande i detta hänseende. Begäran inkom till EU-domstolen den 8 mars 2012 (mål C‑128/12).
9

Concepción Maestre García, som är anställd som kassörska hos Carrefour, var sjukskriven under perioden 4 november 2010–20 juni 2011. Semesterschemat för år 2011 fastställdes under denna period. Concepción Maestre García tilldelades 10 dagars semester under vintern och ytterligare 21 dagars semester under sommaren.
2)

Artikel 4.1 i direktiv 89/105 ska tolkas så att, under förutsättning att kraven i denna bestämmelse är uppfyllda, det är möjligt att flera gånger per år besluta om en sänkning av priserna på alla läkemedel eller på vissa kategorier av läkemedel och att upprepa detta under flera år.
2)

Atlantic Dawn Ltd, Antarctic Fishing Co. Ltd, Atlantean Ltd, Killybegs Fishing Enterprises Ltd, Doyle Fishing Co. Ltd, Western Seaboard Fishing Co. Ltd, O’Shea Fishing Co. Ltd, Aine Fishing Co. Ltd, Brendelen Ltd, Cavankee Fishing Co. Ltd, Ocean Trawlers Ltd, Eileen Oglesby, Noel McGing, Mullglen Ltd, Bradan Fishing Co. Ltd, Larry Murphy, Pauric Conneely, Thomas Flaherty, Carmarose Trawling Co. Ltd och Colmcille Fishing Ltd ska ersätta rättegångskostnaderna.
I ‑ 59*UPPLYSNING OM OPUBLICERADE AVGÖRANDEN
Domstolens beslut (femte avdelningen) av den 11 april 2008 —  
Focus Magazin Verlag mot harmoniseringsbyrån och Merant
(mål C-344/07 P)
”Överklagande — Gemenskapsvarumärke — Förordning (EG) 
nr 40/94 — Artikel 8.1 b — Risk för förväxling — Ordmärket ’FOCUS’”
Överklagande—Grunder—Felaktig bedömning av de faktiska omständigheterna 
och bevisningen—Avvisning—Domstolens kontroll av bedömningen av de 
faktiska omständigheterna och bevisningen—Får inte ske såvida inte bevisningen 
missuppfattats (Artikel 225.1 EG; domstolens stadga, artikel  58 första stycket) (se 
punkt 49)
Saken
Överklagande av förstainstansrättens (tredje avdelningen) dom av den 16 maj 2007 i 
mål T‑491/04, Merant mot harmoniseringsbyrån, genom vilken förstainstansrätten 
ogiltigförklarade beslut R 542/2002‑2, som fattats av harmoniseringsbyråns andra 
överklagandenämnd den 18  oktober  2004, att fastställa den talan som väckts mot 
beslutet att delvis vägra registrering av ordmärket ”FOCUS” för varor och tjänster 
i klasserna 3, 6, 7, 8, 9, 14, 15, 16, 21, 24, 25, 26, 28, 29, 32, 33, 34, 35, 36, 38, 39, 41 
och 42, till följd av en invändning som framställts av innehavaren av det nationella 
figurmärket ”MICRO FOCUS” för varor och tjänster i klasserna 9, 16, 41 och 42 — 
Risk för förväxling mellan de båda varumärkena.
Avgörande
1)  Överklagandet ogillas.
2)  Focus Magazin Verlag GmbH ska ersätta rättegångskostnaderna.
Galileo International Technology LLC, Galileo International LLC, Galileo Belgium SA, Galileo Danmark A/S, Galileo Deutschland GmbH, Galileo España, SA, Galileo France SARL, Galileo Nederland BV, Galileo Nordiska AB, Galileo Portugal Ltd, Galileo Sigma Srl, Galileo International Ltd, The Galileo Co. och Timas Ltd skall ersätta rättegångskostnaderna.
I-B-2  - 3DOMSTOLENS BESLUT (sjunde avdelningen)
den 26 januari 2007
Mål C-57/06 P
Elisabetta Righini
mot
Europeiska gemenskapernas kommission
”Överklagande — Tjänstemän — Tillfälligt anställda — Placering i lönegrad 
och löneklass — Placering i högre lönegrad — Oriktig återgivning av 
omständigheterna — Bristfällig motivering — Uppenbart att överklagandet 
delvis inte kan tas upp till sakprövning och delvis är ogrundat”
Fullständig text på franska  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  . II-B-2 - 15
Saken:  Överklagande av den dom som förstainstansrätten (femte 
avdelningen) meddelade den 15 november 2005 i mål T-145/04, 
Righini mot kommissionen (REGP 2005, s . I-A-349 och II-1547), 
i vilken förstainstansrätten ogillade klagandens talan dels om o
giltigförklaring av kommissionens beslut att placera sökanden 
i lönegrad A7/3 vid dennes tjänstetillträde, dels, vid behov, om 
ogiltigförklaring av beslutet av den 21  januari  2004 att avslå 
sökandens klagomål .
Avgörande:  Överklagandet ogillas . Elisabetta Righini skall ersätta rättegång s-
kostnaderna .
I-B-2  - 4SAMMANFATTNING – MÅL C-57/06 P
Sammanfattning
1. Överklagande — Grunder — Felaktig bedömning av de faktiska omständigheterna — 
Kan inte prövas — Domstolens prövning av bevisvärderingen — Får inte ske såvida inte 
b
evisningen missuppfattats
(
Artikel 225 EG; domstolens stadga, artikel 58 första stycket)
2. Tjänstemän — Talan — Grunder — Sökanden har bevisbördan för en omständighet 
som åberopats av denne
3. Överklagande — Grunder — Bristfällig motivering — Rent skrivfel
4. Överklagande  — Grunder  — Grund som åberopats mot ett domskäl som inte är 
nödvändigt för domslutet — Verkningslös grund
Domstolens beslut (sjätte avdelningen) den 23 oktober 2002. - Europeiska kommissionen mot Republiken Grekland. - Avskrivning. - Mål C-374/00.



Rättsfallssamling 2002 s. I-09133



Parter

Domskäl

Domslut



Parter

I mål C-374/00,

Europeiska gemenskapernas kommission, företrädd av R. Wainwright, inledningsvis tillsammans med P. Panayotopoulos sedan tillsammans med Konstantinidis, båda i egenskap av ombud, med delgivningsadress i Luxemburg,

sökande,

mot

Republiken Grekland, företrädd av P. Skandalou i egenskap av ombud, med delgivningsadress i Luxemburg,

svarande,

angående en talan om fastställelse av att Republiken Grekland har underlåtit att uppfylla sina skyldigheter enligt EG-fördraget och enligt rådets direktiv 97/11/EG av den 3 mars 1997 om ändring av direktiv 85/337/EEG om bedömning av inverkan på miljön av vissa offentliga och privata projekt (EGT L 73, s. 5) genom att inte inom den föreskrivna fristen anta de lagar och andra författningar som är nödvändiga för att följa nämnda direktiv och, i andra hand, genom att inte underrätta kommissionen om sådana bestämmelser,

meddelar

ORDFÖRANDEN PÅ DOMSTOLENS SJÄTTE AVDELNING

efter att ha hört generaladvokat S. Alber,

följande

Beslut

Domskäl

Genom skrivelse som inkom till domstolens kansli den 15 juli 2002 har Europeiska gemenskapernas kommission i enlighet med artikel 78 i rättegångsreglerna meddelat domstolen att den återkallar sin talan och har yrkat att Republiken Grekland med tillämpning av artikel 69.5 första stycket i rättegångsreglerna skall förpliktas att ersätta rättegångskostnaderna.

Genom en skrivelse som inkom till domstolen den 20 augusti 2002 har Republiken Grekland meddelat domstolen att den har noterat denna återkallelse utan att ha framställt något yrkande avseende rättegångskostnaderna.

Enligt artikel 69.5 första stycket i rättegångsreglerna skall den part som återkallar sin talan förpliktas att ersätta rättegångskostnaderna, om den andra parten har yrkat detta i sitt yttrande över återkallelsen. På begäran av den part som återkallar sin talan skall emellertid kostnaderna bäras av den andra parten, om det anses skäligt på grund av dennes uppträdande.

I förevarande fall är kommissionens väckande av talan och påföljande återkallelse ett resultat av Republiken Greklands uppträdande, eftersom denna medlemsstat inte förrän efter det att talan väckts underrättade kommissionen om de åtgärder som den hade vidtagit för att uppfylla sina skyldigheter.

Republiken Grekland skall således förpliktas att ersätta rättegångskostnaderna.

Domslut

På dessa grunder fattar

ORDFÖRANDEN PÅ DOMSTOLENS SJÄTTE AVDELNING

följande beslut:

1) Mål C-374/00 avskrivs.

2) Republiken Grekland skall ersätta rättegångskostnaderna.
Beslut meddelat av domstolens ordförande den 12 oktober 2000. - Federación de Cofradías de Pescadores de Guipúzcoa m.fl. mot Europeiska unionens råd och Europeiska kommissionen. - Överklagande - Beslut av förstainstansrättens ordförande som meddelats inom ramen för ett interimistiskt förfarande - Upptagande till sakprövning. - Mål C-300/00 P-R.



Rättsfallssamling 2000 s. I-08797



Sammanfattning



Nyckelord

1 Överklagande - Grunder - Felaktig bedömning av de faktiska omständigheterna - Avvisning

(Artikel 225 EG; EG-stadgan för domstolen, artikel 51)

2 Interimistiskt förfarande - Uppskov med verkställighet - Sakprövningsförutsättningar - Talan rörande huvudsaken skall prima facie framstå som möjlig att uppta till sakprövning

(Domstolens rättegångsregler, artikel 83.2)

Sammanfattning

1 Enligt artiklarna 225 EG och 51 i EG-stadgan för domstolen skall överklagandet vara begränsat till rättsfrågor och endast grundas på bristande behörighet hos förstainstansrätten, på rättegångsfel som kränker den överklagandes intressen eller på att förstainstansrätten har åsidosatt gemenskapsrätten. Följaktligen är det endast förstainstansrätten som är behörig att dels fastställa de faktiska omständigheterna, utom i det fall då de handlingar som har ingivits i målet har lett den till materiellt oriktiga konstateranden, dels bedöma dessa faktiska omständigheter.

(se punkterna 31 och 32)

2 Även om det är riktigt att problemet huruvida talan rörande huvudsaken kan tas upp till prövning i princip inte skall prövas inom ramen för ett förfarande om interimistiska åtgärder för att inte föregripa avgörandet i saken, skall klaganden, för att begäran om uppskov med verkställigheten av en rättsakt skall kunna upptas till sakprövning, styrka vissa omständigheter som gör det möjligt att, vid ett första påseende, dra slutsatsen att talan rörande huvudsaken, som begäran om interimistiska åtgärder hör till, kan prövas, för att undvika att klaganden genom ett interimistiskt förfarande kan beviljas uppskov med verkställigheten av en rättsakt, vilken domstolen senare inte kommer att ogiltigförklara eftersom talan rörande huvudsaken inte kunde upptas till sakprövning En sådan bedömning av talans upptagande till sakprövning är nödvändigtvis förenklad, med hänsyn till att ett interimistiskt förfarande är brådskande, och bedömningen kan endast grundas på omständigheter som har anförts av sökanden. Den slutsats som domaren i det interimistiska förfarandet har dragit föregriper dessutom inte det beslut som förstainstansrätten kan komma att fatta vid prövningen av talan rörande huvudsaken.

(se punkterna 34 och 35)
Domstolens beslut (första avdelningen) den 18 november 1999. - Pescados Congelados Jogamar SL mot Europeiska kommissionen. - Överklagande - Passivitetstalan - Avvisning i första instans. - Mål C-249/99 P.



Rättsfallssamling 1999 s. I-08333



Sammanfattning



Nyckelord

Passivitetstalan - Anmodan till institutionen - Villkor - Tydlig och precis anmodan

(EG-fördraget, artikel 175 andra stycket (nu artikel 232 andra stycket EG))

Sammanfattning

$$En passivitetstalan kan endast tas upp till sakprövning om sökanden har följt det administrativa förfarandet på korrekt sätt genom att anmoda kommissionen att vidta åtgärder på det sätt som avses i artikel 175 andra stycket i fördraget (nu artikel 232 andra stycket EG). En sådan anmodan skall dels vara tillräckligt tydlig och precis för att kommissionen konkret skall kunna utröna vilket beslut som den anmodas anta. Av anmodan skall dessutom framgå att syftet är att tvinga kommissionen att ta ställning. Så är inte fallet beträffande ett telefax som sökanden sänder till kommissionen, vilket inte innehåller någon sådan uppgift och av vilket det inte heller på något sätt framgår att det avses utgöra en handling som föregår ett domstolsförfarande utan i vilket sökanden tvärtom endast begär att kommissionen skall tillhandahålla viss information, såsom telefon- och faxnumren till de organ och tjänstemän som ansvarar för ärendet och som sökanden, enligt egna uppgifter, önskar kontakta själv.
61998O0431

Domstolens beslut (första avdelningen) den 18 november 1999. - Nicolaos Progoulis mot Europeiska kommissionen. - Överklagande - Uppenbart att överklagandet är ogrundat. - Mål C-431/98 P.



Rättsfallssamling 1999 s. I-08319