Förslag till avgörande av generaladvokat Lenz föredraget den 4 maj 1995. - Christel Schmidt mot Rijksdienst voor Pensioenen. - Begäran om förhandsavgörande: Arbeidsrechtbank Antwerpen - Belgien. - Förordning (EEG) nr 1408/71 - Social trygghet - Nationella bestämmelser för att förhindra sammanträffande av förmåner - Förmåner av samma slag. - Mål C-98/94.



Rättsfallssamling 1995 s. I-02559



Generaladvokatens förslag till avgörande

A - Inledning

1 Den aktuella begäran om förhandsavgörande från Arbeidsrechtbank Antwerpen rör tolkningen av artikel 12.2 och artikel 46 i förordning (EEG) nr 1408/71(1) i samband med den nationella domstolens prövning av den beräkning som Rijksdienst voor Pensioenen (nedan kallad "svaranden") har gjort av en avgångspension som beviljats käranden i målet inför den nationella domstolen.

2 Målets bakgrund är följande:

Käranden föddes i Tyskland den 4 november 1921. Från slutet av år 1937 till början av år 1948 arbetade hon i Tyskland(2). När hon ingick äktenskap med en belgisk medborgare den 31 januari 1948, erhöll hon belgiskt medborgarskap. Under den tid som äktenskapet varade arbetade hon halvtid från år 1973 till år 1979. Makarna har levt isär sedan mars 1981. Deras äktenskapsskillnad skrevs in i registret över civilstånd den 12 februari 1991 och fick därmed rättslig verkan.

3 Käranden har följande pensionsrättigheter:

Sedan sin 60-årsdag har käranden med verkan från den 1 december 1981 erhållit belgisk pension såsom ensamstående och på grundval av de sju år som hon arbetade i Belgien. Sedan sin 65-årsdag har käranden med verkan från den 1 december 1986 erhållit en tysk pension på grundval av de elva år som hon arbetade i Tyskland.

Kärandens pensionsrättigheter ändrades från och med den 1 juli 1988 på grund av att hennes make erhöll rätt till pension då han fyllde 65 år. Hon fortsatte att uppbära sin tyska pension och en belgisk pension till makar som rent faktiskt separerat. Den 15 april 1988 avsade hon sig sin belgiska pension till dess hennes äktenskapsskillnad fick rättslig verkan den 12 februari 1991, det datum som den skrevs in i registret över civilstånd. Denna pension innehölls till detta datum. Kärandens situation med hänsyn till pensionsrättigheter ändrades ännu en gång till följd av äktenskapsskillnaden. Genom beslut av den 10 juli 1991 beviljades käranden med verkan från den 1 mars 1991 en pension såsom frånskild make på grundval av en tillgodoräknad försäkringsperiod av 33 år (från år 1948 till år 1980), varav fyra år emellertid inte beaktades på grund av att den fulla pensionsenheten överskridits.

4 Svaranden har gjort följande beräkning:

Tillgodoräknad tid såsom frånskild maka: 33 år (från år 1948 till år 1980, från ingående av äktenskap till den faktiska separationen). Tillgodoräknad tid på grund av egna pensionsrättigheter: 11 år (år 1936 plus år 1938 till år 1947(3) - yrkesverksam tid i Tyskland före äktenskapet) och 7 år (år 1973 till år 1979 - yrkesverksam tid i Belgien under äktenskapet), det vill säga sammanlagt 18 år. Detta ger sammanlagt 51 år (33 plus 18) som skall tillgodoräknas, varav 7 dubbelår (år 1973 till år 1979), vilket leder till att en full enhet (40/40) har överskridits med fyra år (51 minus 7 = 44). Enligt lagen(4) kan endast de 40 år som ger högst pensionskrav beaktas. Följaktligen skall de minst fördelaktiga åren, år 1948 till år 1951, inte beaktas.

5 Denna beräkning grundar sig på artikel 75 och flera följande i den kungliga förordningen av den 21 december 1967(5). På grundval av dessa bestämmelser erhåller en frånskild maka en pension på samma villkor som om(6) hon själv hade varit yrkesverksam såsom anställd under äktenskapet med sin före detta make(7). De krav som en pensionsberättigad person gör gällande skall prövas ex officio(8). Svaranden har tillämpat bestämmelsen för att förhindra sammanträffande av förmåner som finns i artikel 10a i den kungliga förordningen nr 50(9). I denna föreskrivs följande:

"När en anställd är berättigad till avgångspension på grundval av denna förordning och en avgångspension eller förmån på grundval av en eller flera andra system och den sammanlagda summan av delarna, som uttrycker betydelsen av var och en av dessa pensioner, överskrider en hel pensionsenhet, skall den yrkesverksamma tid som lagts till grund för beräkningen av avgångspensionen minskas med det antal år som är nödvändigt för att begränsa den sammanlagda summan till en hel pensionsenhet(10).

...

Vid tillämpningen av denna artikel skall med 'andra system' förstås varje annat belgiskt pensionssystem med undantag för det som finns för egenföretagare och varje jämförbart system i en annan medlemsstat eller ett system för personal vid en institution som upprättats i enlighet med internationell offentlig rätt(11)."

6 Käranden har rest invändningar vad gäller svarandens underlåtenhet att i sitt beslut av den 10 juli 1991 beakta åren mellan 1948 och 1951 under hennes äktenskap. Hon har hävdat att hon är berättigad till en avgångspension enligt tysk lag och en avgångspension enligt belgisk lag. Båda dessa pensioner är enligt henne av samma slag, på det sätt som avses i artikel 46 i förordning nr 1408/71 och den belgiska pensionen skall följaktligen inte minskas.

7 Den nationella domstolen har i sin begäran om förhandsavgörande intagit följande ståndpunkt:

Sammanläggning av pensioner från olika medlemsstater i den Europeiska gemenskapen regleras av förordning nr 1408/71 och i synnerhet av artikel 12.2 och

artikel 46, såsom de tolkats av Europeiska gemenskapens domstol. Enligt artikel 12.2 i denna förordning finner de bestämmelser i en medlemsstats lagstiftning om minskning, innehållande eller indragning av förmåner, för den som samtidigt har andra förmåner, tillämpning endast om det är fråga om samtidig utbetalning av andra socialförsäkringsförmåner. Det gemenskapsrättsliga förbudet mot att tillämpa nationella bestämmelser för att förhindra sammanträffande av förmåner gäller endast i situationer då det föreligger sammanträffande av "förmåner av samma slag" som beviljas av två eller flera medlemsstaters institutioner enligt bestämmelserna i artikel 46, 50, 51 eller 60.1 b. Vad beträffar definitionen av uttrycket "förmåner av samma slag" har den nationella domstolen hänvisat till artikel 46a i förordning nr 1408/71(12). Den anser att svaret på den i detta mål avgörande frågan, nämligen om bestämmelsen i artikel 10a i den kungliga förordningen nr 50 för att förhindra sammanträffande av förmåner är tillämplig, beror på svaret på frågan om en pension som en person har rätt till såsom frånskild make och en pension som en person har självständig rätt till är förmåner av samma slag på sätt som avses i artikel 46a.1 i förordning nr 1408/71.

8 Den nationella domstolen har ställt följande fråga till domstolen:

"Utgör den tyska avgångspension som den berörda personen erhållit i enlighet med Angestelltenversicherungsgesetz på grundval av de försäkringsperioder som hon personligen har fullgjort i Tyskland och den belgiska avgångspensionen som hon i egenskap av frånskild maka har erhållit i enlighet med den belgiska lagstiftningen om pensioner, närmare bestämt artiklarna 75 och 76 i den kungliga förordningen nr 50(13) - på grundval av de försäkringsperioder som hennes före detta make har fullgjort - och som hon erhåller på samma villkor som om hon själv hade utfört en anställds arbete under den tid som hennes äktenskap med den före detta maken varade, förmåner av samma slag i den mening som avses i artikel 12.2 i förordning (EEG) nr 1408/71, med de konsekvenser som eventuellt följer av detta vad gäller tillämpningen av artiklarna 46 och 46a i förordning (EEG) nr 1408/71 och av artikel 7 i förordning (EEG) nr 574/72?"

B- Ställningstaganden

Parternas argument

9 Käranden har gjort gällande att bestämmelsen för att förhindra sammanträffande av förmåner i artikel 10a i den kungliga förordningen nr 50 tillämpades felaktigt vid beräkningen av hennes pension såsom frånskild maka. Sammanträffande av förmåner från olika medlemsstater regleras enligt henne av artikel 12.2 och artikel 46 i förordning nr 1408/71, såsom de tolkats av domstolen. Enligt dessa artiklar kan nationella bestämmelser för att förhindra sammanträffande av förmåner endast tillämpas om de leder till en högre pension än den som beräknats enligt artikel 46 i förordningen. Käranden kräver följaktligen att hennes pension beräknas enligt artikel 46 i förordningen, så att en jämförelse kan göras mellan hennes pension beräknad enligt nationella bestämmelser (däribland artikel 10a i den kungliga förordningen nr 50) och den pension som beräknas enligt artikel 46 i förordning nr 1408/71. Käranden har i sin inlaga utgått ifrån att den pension som hon har en självständig rätt till och den pension som utgår till frånskilda är förmåner av samma slag. Hon stöder sig i detta avseende på såväl artikel 76 i den kungliga förordningen av den 21 december 1967 och den belgiska doktrinen som på domstolens dom av den 24 september 1987 i mål 37/86 Coenen(14).

10 Svaranden har däremot hävdat att kärandens pension såsom frånskild maka uteslutande skall fastställas enligt belgisk rätt. Pensionen till frånskild make beviljas inte på grundval av försäkringsperioder som hon själv har fullgjort, utan på grundval av försäkringsperioder som hennes före detta make har fullgjort. Det är därför inte artikel 46 i förordning nr 1408/71 som man skall rikta in sig på för beräkningsmetoden av den ifrågavarande pensionen, eftersom denna bestämmelse är tillämplig endast då jämförbara förmåner från olika medlemsstater samtidigt utges till en och samma person. Även om förordning nr 1408/71 vore tillämplig skulle artikel 12.2 i samma förordning ändå inte utesluta att bestämmelserna för att förhindra sammanträffande av förmåner i artikel 10a i den kungliga förordningen nr 50 tillämpas, då det i det förevarande målet inte kan vara fråga om förmåner av samma slag.

11 Artikel 10a i den kungliga förordningen är enligt svaranden inte en bestämmelse för att förhindra sammanträffande av förmåner i egentlig mening, utan en begränsningsbestämmelse(15). För att avgöra kärandens pensionsrättigheter är det nödvändigt att göra två olika beräkningar, för det första beräkningen av den personliga pensionen för elva års yrkesverksamhet i Tyskland och sju års yrkesverksamhet i Belgien på grundval av förordning nr 1408/71, för det andra beräkningen av pensionen såsom frånskild maka på grundval av endast belgisk lagstiftning. Slutligen sammanläggs de bägge pensionerna och utbetalas tillsammans. Följaktligen har svaranden hävdat att frågan för förhandsavgörande skall besvaras nekande.

12 Kommissionen har inledningsvis påpekat att den nationella domstolen hänvisar till artiklarna 12, 46 och 46a i förordning nr 1408/71, trots att artiklarna 12 och 46 ändrades genom förordning nr 1248/92 med verkan från den 1 juni 1992(16) och artikel 46a infördes i förordning nr 1408/71. När det omtvistade beslutet fattades den 10 juli 1991 var den "äldre versionen" av förordning nr 1408/71 ännu gällande. Rättsfrågan måste därför först prövas på grundval av dessa bestämmelser. Genom förordning nr 1248/92 infördes å andra sidan en artikel 95a i förordning nr 1408/71, enligt vilken pensioner på begäran kan omprövas enligt förordning nr 1248/92, varför rättsfrågan också måste prövas i ljuset av de nya bestämmelserna.

13 Kommissionen har beskrivit rättsläget både före och efter ändringarna som infördes genom förordning nr 1248/92 för att härur kunna dra konsekvenserna för avgörandet av den förevarande frågan. Frågan är om en pension enligt den tyska Angestelltenversicherungsgesetz och en belgisk pension för frånskilda makar är förmåner av samma slag i den mening som avses i bestämmelserna såsom de tolkats av domstolen. Det är nödvändigt att pröva om förmånerna har samma syfte och föremål, och om deras beräkningsunderlag och om de villkor under vilka de utges är desamma.

14 Enligt kommissionen är syftet med och föremålet för den tyska pensionen att tillförsäkra anställda tillräckliga medel för deras försörjning när de blir pensionsberättigade. Beräkningsgrundlaget och villkoren för utbetalning beror på det antal år som den anställde faktiskt har varit yrkesverksam och på lönens storlek under denna tid. Det handlar i detta fall om en pension i klassisk bemärkelse.

15 Syftet med och föremålet för den belgiska pensionen är däremot att tillförsäkra att den frånskilde maken, som inte längre kan förfoga över sin före detta makes inkomst, skall ha tillräckliga medel för sin försörjning från och med pensionsåldern eller från och med dagen för äktenskapsskillnad, om denna äger rum senare. Enligt kommissionen utgör denna pension en kompensation för att den berättigade personen inte längre förfogar över före detta makens inkomst, eftersom villkoret för utbetalning är att den berättigade personen inte gifter om sig. Pensionen beviljas på samma villkor som om maken under äktenskapet själv hade varit yrkesverksam såsom anställd.

16 Kommissionen har hänvisat till domarna i målen Stefanutti(17) och Coenen(18) och på grundval av dessa dragit slutsatsen att förmåner som beräknas eller utbetalas på grundval av två olika personers yrkesverksamma tid, såsom i det föreliggande målet, inte kan anses vara förmåner av samma slag. Även om den belgiska pensionen till frånskilda makar skall anses som en personlig pension, som om den berättigade personen själv hade utövat sin före detta makes yrkesverksamhet, är det enligt kommissionen i detta fall fråga om ett formellt kännetecken i belgisk lagstiftning. Kommissionen anser därför att en tysk pension enligt Angestelltenversicherungsgesetz och en belgisk pension som utges till en frånskild make inte kan anses vara förmåner av samma slag, varken i den mening som avses i artikel 12.2 i förordning nr 1408/71 (äldre versionen) eller i den mening som avses i artikel 46a.1 i förordning nr 1408/71 (senare versionen).

Domstolens behörighet

17 Svaranden har hänvisat till domen i målet Adlerblum(19) i vilken domstolen fastslog att den inte hade behörighet att "meddela ett förhandsavgörande angående frågan om en förmån som beviljats till följd av tysk lag om ersättning (Bundesentschädigungsgesetz) skall bedömas enligt fransk lag om social trygghet" och detta för att visa att det inte ankommer på domstolen att bedöma den belgiska pension som utges till frånskilda.

18 I målet Stefanutti förklarade domstolen, som svar på frågor om hur en medlemsstat skall bedöma förmåner som beviljats i en annan medlemsstat när den tillämpar sina egna nationella bestämmelser, att sådana frågor uteslutande rör nationell rätt. Det ankommer därför på den nationella domstolen att avgöra innehållet i sin egen lagstiftning och tolka bestämmelserna om sammanträffande av förmåner däri(20).

19 I enlighet med en fast rättspraxis påpekade domstolen i målet Coenen att den inte har behörighet i förfaranden som grundar sig på artikel 177 i EEG-fördraget att tillämpa gemenskapsrättsliga bestämmelser i ett konkret fall och följaktligen inte heller att bedöma bestämmelser i nationell rätt i förhållande till gemenskapsrätten. Den kan emellertid ge den nationella domstolen en tolkning av alla de relevanta gemenskapsrättsliga bestämmelserna som kan vara av nytta vid bedömningen av de nationella bestämmelsernas verkningar(21). Domstolen bör följa denna linje också i detta mål.

Tillämpningsområdet för förordning nr 1408/71

20 Käranden hör otvivelaktigt till den personkrets för förordning nr 1408/71 som fastslagits i dess artikel 2. Hon har varit anställd i två av gemenskapens medlemsstater. Svaranden har också utgått från att pensionen som käranden är självständigt berättigad till skall beräknas enligt förordning nr 1408/71.

Svar på frågan för förhandsavgörande på grundval av den "äldre versionen" av förordning nr 1408/71

21 Den ställda rättsfrågan skall först prövas i förhållande till den version av förordning nr 1408/71 som gällde när det omtvistade beslutet fattades(22).

22 Enligt den första meningen i artikel 12.2 är nationella bestämmelser för att förhindra sammanträffande av förmåner i princip tillåtna. I den andra meningen i artikel 12.2 föreskrivs ett undantag från denna regel för förmåner av samma slag, bland annat förmåner vid ålderdom. Att en bestämmelse som den i artikel 10a i den kungliga förordningen nr 50 är en bestämmelse för att förhindra sammanträffande av förmåner i den mening som avses i artikel 12.2 måste godtas, i alla fall efter domen i målet Fabrizii(23). Domstolens tidigare rättspraxis i fråga om liknande bestämmelser har dock redan givit upphov till en sådan bedömning(24).

23 Vad beträffar pensionsberäkningar kan, på grundval av domstolens omfattande rättspraxis angående artikel 12.2 och artikel 46(25) i förordning nr 1408/71 och med hänsyn till artikel 7(26) i rådets förordning EEG nr 574/72 av den 21 mars 1972 om tillämpning av förordning (EEG) nr 1408/71 (EGT nr L 74, s. 1), följande principer fastslås:

- Om en pension uteslutande beräknas på grundval av nationella bestämmelser kommer också nationella (externa) bestämmelser för att förhindra sammanträffande att vara tillämpliga(27).

- Om en beräkning däremot görs på grundval av artikel 46, skall förordning nr 1408/71 i sin helhet tillämpas, så att nationella bestämmelser för att förhindra sammanträffande av förmåner av samma slag i den mening som avses i artikel 12.2 andra meningen inte kommer att vara tillämpliga, inte ens vid beräkningen av den självständiga pensionen i den mening som avses i artikel 46.1(28).

24 Med hänsyn till den omständigheten att den behöriga institutionen enligt artikel 46.1 andra stycket skall beräkna beloppet för förmånen enligt artikel 46.2, det vill säga med användning av den gemenskapsrättsliga beräkningsmetoden, för att kunna jämföra beloppen och låta det högre av dessa belopp utbetalas, kan förbudet mot att använda nationella bestämmelser för att förhindra sammanträffande av förmåner få en positiv inverkan på storleken av den pension som faktiskt skall utbetalas.

25 Om de förmåner som skall beaktas inte är förmåner av samma slag, kommer inte gemenskapsrätten att utgöra hinder för att nationella bestämmelser för att förhindra sammanträffande av förmåner tillämpas på dessa förmåner.

26 Frågan som skall besvaras är således om den belgiska förmånen i detta mål är en förmån av samma slag som en avgångspension med följden att den omfattas av tillämpningsområdet för artikel 46(29) och att nationella bestämmelser för förhindrande av sammanträffande av förmåner inte kan beaktas vid de jämförande beräkningar som skall vidtas.

27 Domstolen har i sin tidigare rättspraxis beskrivit kriterierna som skall användas för att fastställa om det föreligger förmåner av samma slag på följande sätt:

"Enligt domstolens fasta rättspraxis bör sociala trygghetsförmåner, oberoende av de nationella lagstiftningarnas egenheter, anses vara förmåner av samma slag när deras syfte och föremål samt deras beräkningsunderlag och villkoren för deras beviljande är identiska. Däremot skall formella kännetecken inte anses vara relevanta kriterier för bedömningen av förmånerna".(30)

28 Det är därför nödvändigt att pröva om det avgörande kriteriet för att bevilja en belgisk pension till en frånskild maka kan likställas med kriterierna för en klassisk pension enligt tyska Angestelltenversicherungsgesetz. Den belgiska pensionen till frånskilda har otvivelaktigt, som varje klassisk pension, till syfte och föremål att säkerställa ett försörjningsstöd på ålderdomen. Såväl villkoren för beviljande och förmånens storlek är således i princip, både vad gäller en klassisk avgångspension och den belgiska pensionen till frånskilda, knutna till den pensionsberättigades personliga yrkesverksamhet. Vad beträffar den belgiska pensionen till frånskilda är det till följd av den rättsliga fiktionen(31) i artikel 76 i den kungliga förordningen av den 21 december 1967 som gör det möjligt att betrakta åren i äktenskapet som yrkesverksam tid.

29 Den socialpolitiska bakgrunden till antagandet av dessa föreskrifter är utan betydelse för deras rättsliga form. Svaranden har givit utförlig information om den rättsliga och politiska bakgrunden för dessa föreskrifter som antogs i samband med en reform av den belgiska lagstiftningen om äktenskapsskillnad. Syftet var, vilket fick kraft av lag genom artikel 76 i den kungliga förordningen av den 21 december 1967, att ge frånskilda makar en personlig rätt som i stor utsträckning skulle vara oberoende av den före detta makens pensionsrättigheter.

30 Denna självständiga ställning föreligger i flera olika hänseenden. I motsats till vad kommissionen har hävdat är den tid som skall beaktas vid beräkningen precis inte den före detta makens yrkesverksamma tid, utan däremot åren i äktenskapet, alltså ett villkor som den pensionsberättigade personen själv måste uppfylla. Denna bedömning finner stöd i den dom som svaranden har åberopat(32), vilken Cour de cassation de Belgique meddelade den 14 februari 1994(33), enligt vilken artikel 75 och 76 skall tolkas på så sätt att det i dessa bestämmelser inte föreskrivs att den frånskilda makan måste anses ha utövat samma yrkesverksamhet som den före detta maken(34). Inte heller sänks pensionsrättigheterna för den yrkesverksamme före detta maken. Det skulle därför vara fel att hävda att avgångspensionen till frånskilda utges på grundval av de avgifter som den före detta maken har inbetalat eller att förmånen skall anses vara en del av den pension som den före detta maken intjänat. Alla försäkrade personer bär gemensamt den ytterligare kostnad som uppstår för att kunna betala pension till frånskilda.

31 Det faktum att beräkningen av förmånens storlek i enlighet med artikel 77 i den kungliga förordningen av den 21 december 1967(35) sker på grundval av den före detta makens inkomst under de år i äktenskapet som skall beaktas, utgör inte hinder för att anse att pensionen till frånskilda är en självständig förmån. Om den frånskilda maken rent faktiskt inte har inbetalat några avgifter, beräknas i stor utsträckning den pension som utges på grund av en rättslig fiktion i artikel 76 i den kungliga förordningen av den 21 december 1967, också med hänsyn till villkoren för beviljande av denna pension, enligt villkoren för beviljande av en pension som utges på grundval av egna avgifter, eftersom beräkningen görs på grundval av makarnas faktiska inkomst under den aktuella tiden. Eftersom det tas hänsyn till den berättigade personens personliga tid av yrkesverksamhet, uppnås en långtgående likställighet avseende villkoren för beviljande.

32 Enligt min mening är kommissionen inte helt konsekvent när den hävdar att den belgiska pensionen till frånskilda har ett annat syftet och annat föremål än den tyska avgångspensionen enligt Angestelltenversicherungsgesetz, eftersom pensionen till en frånskild enligt kommissionen är en kompensation för att den berättigade personen inte längre kan förfoga över den före detta makens inkomster, då det är ett villkor för beviljande att han eller hon inte har gift om sig. Den omständighet att det ingås ett nytt äktenskap saknar betydelse för huruvida den berättigade personen kan eller inte kan förfoga över den före detta makens inkomster. Med antagande av att hon skulle kunna förfoga över sin makes inkomst om äktenskapet varade, förlorar hon denna förfogandebefogenhet senast vid äktenskapsskillnaden, troligtvis redan vid separationen, vilket är orsaken till att denna situation redan medför konsekvenser för pensionsrättigheterna(36).

33 Pensionen till frånskilda verkar ha drag av en social rättighet till underhåll. Mot denna bakgrund är det logiskt att pensionsrättigheten bortfaller vid ingående av ett nytt äktenskap, då det som följd av det nya äktenskapet uppstår ett personligt krav på underhåll från maken - som, om han har rätt till pension, kan ha möjlighet att kräva ett högre belopp på grund av att han är gift - och denna personliga rättighet går före "en social rättighet till underhåll". Det som har anförts har emellertid i slutändan ingen betydelse för svaret på frågan för förhandsavgörande. Det avgörande för klassificeringen är pensionsförmånens objektiva form, såsom den framgår av de rättsliga föreskrifterna.

34 Det måste i detta hänseende antas att den belgiska pensionen till frånskilda är en personlig pension som enligt lagen likställs med en avgångspension till en anställd. Likställigheten är så långtgående att pensionen till frånskilda inberäknas i den berörda personens samlade försäkringshistoria. Likställigheten framgår av det sätt på vilket pensionen beräknas enligt den kungliga förordningen nr 50, vars första artikel utgör den rättsliga grunden för att beräkningen av pensionen till frånskilda görs enligt reglerna för en avgångspension till en anställd(37). Tillämpningen av artikel 10a i den nämnda förordningen gav upphov till den förevarande tvisten.

35 Enligt min uppfattning talar den omständigheten, att pensionen till frånskilda inberäknas i en enhetlig personlig försäkringshistoria och att det inte tas hänsyn till tid som överstiger en full pensionsenhet, för att det är fråga om en pension av samma slag som en klassisk avgångspension. Denna likställighet framgår av belgisk lag. Likställigheten till följd av fiktionen i artikel 76 i den kungliga förordningen förs konsekvent vidare med avseende på pensionens beräkningsgrundlag och beräkningssätt. Tillämpningen av artikel 10a i den kungliga förordningen nr 50 är ett uttryck för och en följd av likställigheten. Den ger verkan åt principen om en enhetlig yrkesverksam tid och medför därmed pensionssänkningar redan inom ramen för beräkningsvillkor och att inte olika förmåner som beviljats på olika rättsliga grunder medräknas. Artikel 10a innehåller således såväl en intern som en extern bestämmelse för att förhindra sammanträffande. Eftersom en pension som erhållits enligt en annan medlemsstats lag på detta sätt beaktas vid fastställandet av en enhetlig försäkringshistoria, kan det antas att den belgiska pensionen till frånskilda är en pension i den mening som avses i artikel 46 i förordning nr 1408/71 och att pensionerna i fråga är förmåner av samma slag.

36 Det kan därför på detta stadium fastställas att pensioner såsom den tyska pensionen enligt Angestelltenversicherungsgesetz och en belgisk pension till frånskilda är förmåner av samma slag på det sätt som avses i förordning nr 1408/71 i den version som var gällande när det omtvistade beslutet antogs.

37 För fullständighetens skull skulle jag vilja påpeka att den gemenskapsrättsliga bestämmelsen för att förhindra sammanträffande av förmåner i artikel 46.3 också är tillämplig på en pension som beräknats i enlighet med den gemenskapsrättsliga bestämmelsen i artikel 46.

Svar på frågan för förhandsavgörande på grundval av den "senare versionen" av förordning nr 1408/71

38 Det är frågan om ändringarna i förordning nr 1408/71 och nr 574/72 till följd av förordning nr 1248/92 medför en annan bedömning. Det skulle kunna vara möjligt, eftersom det i sjunde övervägandet i ingressen till förordning nr 1248/92 hänvisas till det nya begreppet "förmåner av samma slag" enligt avdelning III i kapitel 3 i förordning nr 1408/71; i slutändan kommer denna fråga emellertid att besvaras nekande.

39 De nya bestämmelserna har samma grunddrag som de gamla bestämmelserna, särskilt på det sätt som de i rättspraxis har tolkats av denna domstol. Enligt artikel 12.2(38) är nationella bestämmelser för att förhindra sammanträffande av förmåner i princip tillämpliga "om något annat inte föreskrivs i denna förordning". I samband med en "gemenskapsrättslig" beräkning av en pension enligt artikel 46.2(39) är inte nationella bestämmelser för att förhindra sammanträffande av förmåner tillämpliga enligt artikel 46b.1(40), då det är fråga om sammanträffande av förmåner av samma slag. Vid beräkning av en "självständig pension" enligt artikel 46.1 a i är nationella bestämmelser för förhindrande av sammanträffande av förmåner endast tillämpliga i de fall som nämns i artikel 46b.2 a och 46b.2b. Det föreliggande målet rör varken en förmån enligt artikel 46b.2 a, vars storlek inte beror på de fullgjorda försäkringsperiodernas längd, eller en förmån enligt artikel 46b.2 b, vars storlek bestäms på grundval av en tillgodoräknad period som anses vara fullgjord mellan den dag då försäkringstillfället inträffade och en senare dag.

40 Det enda som är av intresse att besvara är därför om det i detta mål är fråga om en förmån av samma slag i den mening som avses i artikel 46a i den senare versionen av förordning nr 1498/71, på så sätt att den nationella bestämmelsen för att förhindra sammanträffande av förmåner i artikel 10a i den belgiska kungliga förordningen nr 50 till följd av artikel 46b inte är tillämplig. De förmåner som det är fråga om, det vill säga den tyska pensionen enligt Angestelltenversicherungsgesetz och den belgiska pensionen till frånskilda, skall beräknas eller utbetalas på grundval av försäkringsperioder som har fullgjorts av en och samma person. Enligt artikel 1 r i förordning nr 1408/71 är "försäkringsperioder" på det sätt som avses i förordningen "avgiftsperioder, anställningsperioder eller perioder av verksamhet som egen företagare definierade eller erkända som försäkringsperioder i den lagstiftning enligt vilken de har fullgjorts eller anses vara fullgjorda och alla andra perioder som behandlas som sådana när de enligt denna lagstiftning betraktas som likvärdiga med försäkringsperioder"(41).

41 Som jag redan har förklarat likställs år i äktenskap till följd av artikel 76 i den kungliga förordningen av den 21 december 1967 med försäkringsperioder och erkännes som sådana. De perioder som fullgjorts personligen på grundval av egen yrkesverksamhet enligt Angestelltenversicherungsgesetz samt på grundval av de år i äktenskapet enligt villkoren i artiklarna 75 och 76 i den kungliga förordningen av den 21 december 1967, ger följaktligen rätt till förmåner som skall betraktas som förmåner av samma slag på det sätt som avses i artikel 46a.

42 Denna uppfattning bekräftas om artikel 46a.3 beaktas, vilken innehåller bestämmelser vid tillämpningen av nationella bestämmelser för förhindrande av sammanträffande av förmåner. Det hänvisas i dessa vid upprepade tillfällen till "inkomster som har förvärvats"och till "förmånsbelopp" som det har förvärvats rätt till, vilket visar att förmåner av annat slag som har förvärvats på grundval av andra bestämmelser skall ingå i sin helhet vid den jämförande beräkningen. I det förevarande fallet är det emellertid inte så - såsom redan har nämnts ovan - att förmåner som har förvärvats enligt respektive medlemsstats lagstiftning till sist vid beräkningen "kastas i samma gryta", utan i stället fastställs en enhetlig försäkringshistoria för den berättigade personen, och i samband med detta tillämpas inledningsvis en begränsande bestämmelse enligt nationell rätt vid beräkningen av den särskilda förmånen som det görs anspråk på.

43 Följaktligen kan det fastslås att pensioner såsom den tyska pensionen enligt Angestelltenversicherungsgesetz och en belgisk pension till frånskilda skall anses vara förmåner av samma slag på det sätt som avses i förordning nr 1408/71, såsom den ändrats genom förordning nr 1248/92.

C - Förslag till avgörande

44 Med beaktande av det som anförts ovan föreslår jag att domstolen skall besvara frågan för förhandsavgörande på följande sätt:

"Förmåner såsom en pension enligt den tyska Angestelltenversicherungsgesetz och en belgisk pension som utbetalas till frånskilda i enlighet med artikel 75 och 76 i den kungliga förordningen av den 21 december 1967, skall anses vara förmåner av samma slag på det sätt som avses i förordning (EEG) nr 1408/71."

Bilaga

A- Lydelsen av de relevanta bestämmelserna i versionen i förordning (EEG) nr 2001/83 (EGT nr L 230, 22.8.1983, s. 6)

I artikel 12.2 föreskrivs:

"Bestämmelserna i en medlemsstats lagstiftning om minskning, innehållande eller indragning av förmåner för den som samtidigt har andra socialförsäkringsförmåner eller annan inkomst får åberopas även om rätten till dessa förmåner har förvärvats enligt en annan medlemsstats lagstiftning eller om inkomsten härrör från en annan medlemsstats territorium. Detta gäller dock inte då en person får förmåner av samma slag på grund av invaliditet, ålderdom, dödsfall (pensioner) eller arbetssjukdom som beviljas av två eller flera medlemsstaters institutioner enligt bestämmelserna i artiklarna 46, 50, 51 eller 60.1 b."

I artikel 46.1-46.3 föreskrivs:

"1. Om en anställd eller egenföretagare har omfattats av en medlemsstats lagstiftning och om villkoren för rätt till förmåner är uppfyllda utan att bestämmelserna i artikel 45 och/eller artikel 40.3 behöver tillämpas, skall den behöriga institutionen i denna medlemsstat, enligt bestämmelserna i den lagstiftning som denna tillämpar, fastställa beloppet för den förmån som svarar mot försäkringsperiodernas eller bosättningsperiodernas totala längd enligt denna lagstiftning.

Denna institution skall också beräkna beloppet för den förmån som skulle erhållas med tillämpning av reglerna i punkt 2 a och b. Endast det högre av dessa två belopp skall beaktas.

2. Om en anställd eller egenföretagare har omfattats av lagstiftningen i en medlemsstat och om villkoren för rätt till förmåner inte är uppfyllda utan att bestämmelserna i artikel 45 och/eller artikel 40.3 beaktas, skall den behöriga institutionen i den medlemsstaten tillämpa följande regler:

a) Institutionen skall beräkna det teoretiska beloppet för den förmån som personen skulle kunna begära om alla försäkrings- eller bosättningsperioder som har fullgjorts enligt lagstiftningen i de medlemsstater som den anställde eller egenföretagaren har omfattats av hade fullgjorts i den medlemsstaten och enligt den lagstiftning som institutionen tillämpar den dag då förmånen beviljas. Om förmånens belopp enligt den lagstiftningen inte är beroende av de fullgjorda periodernas längd, skall detta belopp anses utgöra det teoretiska belopp som avses i detta stycke.

b) Institutionen skall sedan fastställa förmånens faktiska belopp på grundval av det teoretiska belopp som avses i föregående stycke och proportionen mellan längden av de försäkrings- eller bosättningsperioder som har fullgjorts innan försäkringsfallet inträffar enligt den lagstiftning som denna institution tillämpar och den totala längden av de försäkrings- eller bosättningsperioder som har fullgjorts enligt alla de berörda medlemsstaternas lagstiftningar innan försäkringsfallet inträffade.

c) Om den totala längden av de försäkrings- och bosättningsperioder som har fullgjorts innan försäkringsfallet inträffar, enligt alla de berörda medlemsstaternas lagstiftningar, är längre än den maximiperiod som krävs enligt lagstiftningen i en av dessa medlemsstater för rätt till oreducerad förmån, skall den behöriga institutionen i denna stat, när den tillämpar bestämmelserna i denna punkt, beakta denna maximiperiod i stället för de fullgjorda periodernas totala längd. Denna beräkningsmetod får inte leda till att institutionen måste utge en förmån med högre belopp än det som har fastställts för oreducerad förmån i den lagstiftning som den tillämpar.

d) ...

3. Personen skall, inom gränsen för det högsta teoretiska förmånsbeloppet beräknat enligt punkt 2 a, ha rätt till den totala summan av de förmåner som har beräknats enligt bestämmelserna i punkt 1 och 2.

Om det totala belopp av förmåner som har fastställts enligt bestämmelserna i punkt 1 är högre än det tekniska beloppet, skall varje institution som tillämpar punkt 1 sänka förmånen med ett belopp som svarar mot proportionen mellan de båda beloppen."

I artikel 7 i förordning (EEG) nr 574/72(42), om tillämpningsföreskrifter avseende artikel 12 i förordning (EEG) nr 1408/71, föreskrivs följande:

"1. Om en person som har rätt till en förmån enligt en medlemsstats lagstiftning också har rätt till förmåner enligt en eller flera andra medlemsstaters lagstiftning skall följande regler gälla:

a) Om tillämpningen av förordningens artikel 12.2 eller 12.3 medför en minskning eller ett samtidigt innehållande av dessa förmåner får ingen av dem minskas eller innehållas med ett belopp som är större än det belopp som erhålls genom att dela det belopp, som skall minskas eller innehållas enligt den lagstiftning enligt vilken förmånen skall utges, med antalet förmåner som skall minskas eller innehållas och som personen har rätt till.

b) Beträffande förmåner vid invaliditet, lderdom eller dödsfall (pensioner) som utges enligt förordningens artikel 46.2 av en medlemsstats institution skall denna beakta alla förmåner av annat slag och varje inkomst eller ersättning som kan medföra en minskning eller ett innehållande av den förmån som skall utges av denna institution, dock inte för beräkningen av det teoretiska belopp som avses i förordningens artikel 46.2 a utan uteslutande för minskningen eller innehållandet av det belopp som avses i förordningens artikel 46.2 b. Endast en del av det totala beloppet av en sådan förmån eller ersättning skall dock beaktas och denna del skall beräknas i proportion till längden av de försäkringsperioder som har fullgjorts enligt förordningens artikel 46.2 b.

c) Beträffande förmåner vid invaliditet, lderdom eller dödsfall (pensioner) som utges av en medlemsstats institution enligt första stycket i förordningens artikel 46.1 skall denna institution i fall då förordningens artikel 46.3 gäller beakta alla förmåner av ett annat slag och varje inkomst eller ersättning som kan medföra en minskning eller ett innehållande av den förmån som skall utges av denna institution, dock inte för beräkningen av det belopp som avses i förordningens artikel 46.1 utan uteslutande för minskningen eller innehållandet av det belopp som följer av tillämpningen av förordningens artikel 46.3. Endast en del av det totala beloppet av dessa förmåner eller denna inkomst eller ersättning skall dock beaktas och denna del skall beräknas genom att man på detta belopp tillämpar en koefficient som motsvarar proportionen mellan det förmånsbelopp som följer av tillämpningen av förordningens artikel 46.3 och det belopp som följer av tillämpningen av första stycket i förordningens artikel 46.1.

2. ..."(43).

B - Lydelsen av de relevanta bestämmelserna i den konsoliderade versionen av förordning nr 1408/71 (EGT nr C 325, 10.12.1992, s. 1)

Artikel 12.2 i den nya versionen lyder enligt följande:

"Om något annat inte föreskrivs i denna förordning får bestämmelserna i en medlemsstats lagstiftning om minskning, innehållande eller indragning av förmåner vid sammanträffande med andra sociala trygghetsförmåner eller annan inkomst åberopas även om sådana förmåner har förvärvats enligt en annan medlemsstats lagstiftning eller om sådan inkomst har förvärvats inom en annan medlemsstats territorium"(44).

Artikel 46.1 lyder enligt följande:

"Om de villkor som krävs enligt en medlemsstats lagstiftning för rätt till förmåner har uppfyllts utan tillämpning av artikel 45 eller artikel 40.3, skall följande regler gälla:

a) Den behöriga institutionen skall beräkna det förmånsbelopp som skall utbetalas

i) å ena sidan, endast enligt bestämmelserna i den lagstiftning som den tillämpar,

ii) å andra sidan, enligt punkt 2.

b) Den behöriga institutionen kan dock underlåta att företa beräkningen i enlighet med a ii om resultatet av denna beräkning, bortsett från skillnader som uppstår vid avrundningen av siffror, är lika med eller lägre än resultatet av beräkningen enligt a i, om inte denna institution tillämpar en lagstiftning som innehåller regler om förhindrande av sammanträffande av förmåner som avses i artiklarna 46b och 46c eller om nämnda institutioner tillämpar en lagstiftning som innehåller regler om förhindrande av sammanträffande av förmåner i fall som avses i artikel 46c, under förutsättning att nämnda lagstiftning föreskriver att förmåner av annat slag skall beaktas endast på grundval av förhållandet mellan de försäkrings- eller bosättningsperioder som krävs enligt denna lagstiftning för att få rätt till hel förmån...".

Innehållet av artikel 46.2 överensstämmer i huvudsak med det i artikel 46.2 a och b i den äldre versionen. Artikel 46.3 lyder enligt följande:

"Personen skall ha rätt till det högsta beloppet som har beräknats enligt punkt 1 och 2, från den behöriga institutionen i varje medlemsstat utan att det påverkar tillämpningen av bestämmelserna om minskning, innehållande eller indragning, som gäller enligt den lagstiftning enligt vilken förmånen skall utbetalas.

I förekommande fall skall den jämförelse som skall göras stå i relation till de belopp som har fastställts efter tillämpning av nämnda bestämmelser."

Artikel 46a som är en ny bestämmelse som infogats i förordningen innehåller allmänna bestämmelser om minskning, innehållande eller indragning av förmåner vid invaliditet, ålderdom eller till efterlevande enligt medlemsstaternas lagstiftningar. Punkt 1 och 2 i artikel 46a lyder enligt följande:

"1. Med sammanträffande av förmåner av samma slag avses i detta kapitel: sammanträffande av förmåner vid invaliditet, ålderdom och till efterlevande som beräknas eller utges på grundval av försäkrings- eller bosättningsperioder som har fullgjorts av en och samma person.

2. Med sammanträffande av förmåner av annat slag avses i detta kapitel: sammanträffande av förmåner som inte kan betraktas som om de var av samma slag enligt punkt 1."(45)

Artikel 46b som också är en ny bestämmelse i förordningen innehåller särskilda bestämmelser vid sammanträffande av förmåner av samma slag enligt två eller flera medlemsstaters lagstiftning. Dessa bestämmelser lyder enligt följande:

"1. Bestämmelserna om minskning, innehållande eller indragning enligt en medlemsstats lagstiftning skall inte tillämpas på en förmån som beräknas i enlighet med artikel 46.2.

2. Bestämmelserna om minskning, innehållande eller indragning enligt en medlemsstats lagstiftning skall tillämpas på en förmån som beräknas i enlighet med artikel 46.1 a i endast om förmånen är

a) antingen en förmån som avses i bilaga 4 D, vars storlek inte beror på de fullgjorda försäkrings- eller bosättningsperiodernas längd, eller

b) en förmån, vars storlek bestäms på grundval av en tillgodoräknad period som anses vara fullgjord mellan den dag då försäkringsfallet inträffade och en senare dag..."(46).

(1) - Rådets förordning (EEG) nr 1408/71 av den 14 juni 1971 om tillämpningen av systemen för social trygghet när anställda, egenföretagare eller deras familjemedlemmar flyttar inom gemenskapen, i den version som rådets förordning (EEG) nr 2001/83 av den 2 juni 1983 innehöll (EGT nr L 230, 1983, s. 6), vilken var den gällande versionen när pensionsbeslutet fattades; jfr. senare ändringar av de relevanta bestämmelserna genom rådets förordning (EEG) nr 1248/92 av den 30 april 1992 (EGT nr L 136, 1992, s. 7) vilken finns i den konsoliderade versionen av förordning nr 1408/71 (EGT nr C 235, 1992, s. 1) senast ändrad genom rådets förordning (EEG) nr 1945/93 av den 30 juni 1993 (EGT nr L 181, 1993, s. 1).

(2) - Upplysningar som lämnats på sidan 3 i begäran om förhandsavgörande och i sökandens inlaga.

(3) - Den tid som svaranden har tillgodoräknat finns angiven på sidan 4 i begäran om förhandsavgörande.

(4) - Artikel 3 i lag av den 20 juli 1990.

(5) - Kunglig förordning av den 21 december 1967 om införandet av ett allmänt pensionssystem för anställda och deras familjemedlemmar (Moniteur belge av den 16 januari 1968).

(6) - "La pension de retraite ... est acquise sous les même conditions comme si le conjoint divorcé avait lui-même exercé une activité comme travailleur salarié pendant la durée de son mariage avec son ex-conjoint. "Het rustpensioen ... wordt verworven onder dezelfde voorwaarden alsof de gescheiden echtgenoot zelf een activiteit als werknemer zou hebben uitgeoefend tijdens de duur van zijn huwelijk met de gewezen echtgenoot." (Min kursivering).

(7) - Jämför artikel 76 första stycket i den kungliga förordningen av den 21 december 1967 såsom den ändrats genom kunglig förordning av den 20 september 1984.

(8) - Jämför artikel 76 andra stycket i den kungliga förordningen av den 21 december 1967, såsom den ändrats genom kunglig förordning av den 20 september 1984.

(9) - Kunglig förordning nr 50 av den 24 oktober 1967 om pension till anställda och deras familjemedlemmar (Moniteur belge av den 27 oktober 1967). Artikel 10a infördes genom kunglig förordning nr 205 av den 29 augusti 1983 (Moniteur belge av den 6 september 1983).

(10) - Jämför artikel 10a första stycket i kunglig förordning nr 50.

(11) - Jämför artikel 10a fjärde stycket i kunglig förordning nr 50.

(12) - Denna bestämmelse infördes i förordning nr 1408/71 först genom förordning nr 1248/92.

(13) - Såväl käranden som svaranden påpekar att det inte är fråga om artikel 75 och 76 i kunglig förordning nr 50, utan kunglig förordning av den 21 december 1967. Detta skriver emellertid den nationella domstolen också på sidan 7 i begäran om förhandsavgörande och det får därför antas att det föreligger ett skrivfel i frågan för förhandsavgörande.

(14) - Dom av den 24 september 1987, Coenen (37/86, Rec. s. 3589).

(15) - "Beperkingsregel", "règle de limitation".

(16) - Trots att kommissionen har skrivit den 1 juli 1992, framgår det av artikel 95a.1 att den måste ha menat den 1 juni 1992. Enligt artikel 3 i förordning nr 1248/92 träder förordningen i kraft den första dagen i den månad som följer efter förordningens publicering i Europeiska gemenskapernas tidning, vilket skedde den 19 maj 1992, vilket innebär den 1 juni 1992.

(17) - Dom av den 6 oktober 1987, Stefanutti (197/85, Rec. s. 3855).

(18) - Dom av den 24 september 1987, Coenen (37/86, rec. s. 3589), nämnd i fotnot 14.

(19) - Dom av den 17 december 1975, Adlerblum (93/75, Rec. s. 2147).

(20) - Dom av den 6 oktober 1987, 197/85, Rec. s. 3855, nämnd i fotnot 17 ovan, punkt 16.

(21) - Mål 37/86, Rec. s. 3589, nämnt i fotnot 14, punkt 8.

(22) - De relevanta bestämmelsernas ordalydelse återges i bilagan till detta förslag till avgörande.

(23) - Dom av den 15 december 1993, i de förenade målen C-113/92, C-114/92 och C-156/92, Fabrizii m.fl. (Rec. s. I-6707), punkterna 12 och 40.

(24) - Dom av den 18 februari 1992, Di Prinzio (C-5/91, Rec. s. I-897, punkt 35) och dom av den 11 juni 1992, Di Crescenzo och Casagrande (C-90/91 och C-91/91, Rec. s. I-3851, punkt 21).

(25) - Se avsnitt A i bilagan.

(26) - Se avsnitt A i bilagan.

(27) - Jämför dom av den 2 augusti 1993, Larsy (C-31/92, Rec. s. I-4543), samt domarna i målen Di Prinzio och Di Crescenzo och Casagrande, båda nämnda ovan i fotnot 24.

(28) - Jämför de i fotnot 24 nämnda domarna i målen Di Prinzio och Di Crescenzo och Casagrande samt den i fotnot 23 nämnda domen i målet Fabrizii.

(29) - Jämför med avseende på denna fråga dom av den 5 juli 1983, Valentini (171/82, Rec. s. 2157, punkt 10).

(30) - Dom i målet Valentini, ovannämnd i fotnot 29, punkt 13 (mina kursiveringar), jämför också dom i målet Coenen, ovannämnd i fotnot 14, punkt 10, och dom i målet Stefanutti, ovannämnd i fotnot 17, punkt 12.

(31) - På detta sätt betecknar även svaranden, på sidan 5 i sin inlaga, bestämmelsen i artikel 75 i den kungliga förordningen av den 21 december 1967.

(32) - I sin inlaga, sidan 5.

(33) - Dom av den 14 februari 1994 nr S.93.0083F, ONP mot Szala Emilia.

(34) - "que cette disposition ne prévoit pas que le conjoint divorcé doit être considéré comme ayant exercé la même activité que son ex-conjoint."

(35) - Enligt artikel 177 i den kungliga förordningen av den 21 december 1967 sker pensionsberäkningen på grundval av ett belopp som utgör 62,5 procent av makens årsinkomst.

(36) - I form av en pension till make efter det att makarna faktiskt flyttat isär; en pension som enligt vad som upplysts i målet har utbetalats till käranden under perioden från den 1 juni 1988 fram till äktenskapsskillnaden.

(37) - "Le presént arrêté a pour objet d'organiser un régime: 1. de pensions de retraite au profit des travailleurs salariés ayant occupés en Belgique ... 2. ... 3. ... Sont assimilés aux travailleurs salariés pour l'application du présent arrêté ... et toutes les personnes auxquelles l'application de la législation sociale des travailleurs salariés en matière de pension de retraite et de survie est étendue."Dit besluit bedoelt een regeling te treffen: 1. voor rustpensioenen ten voordele van de werknemers die in België te werk gesteld zijn geweest... 2. ... 3. ... Voor de toepassing van dit besluit worden met werknemers gelijkgesteld ... al de personen tot wie de toepassing van de sociale zekerheidswetgeving voor werknemers, wat de rusten overlevingspensioenen betreft, is uitgebreid."

(38) - Se avsnitt B i bilagan.

(39) - Se avsnitt B i bilagan.

(40) - Se avsnitt B i bilagan.

(41) - Min kursivering.

(42) - Förordning (EEG) nr 574/72 om tillämpning av förordning (EEG) nr 1408/71 om tillämpning av systemen för social trygghet när anställda, egenföretagare eller deras familjemedlemmar flyttar inom gemenskapen, såsom den ändrats genom förordning (EEG) nr 2001/83 (EGT nr L 230, 1983, s. 6).

(43) - Min kursivering.

(44) - Min kursivering.

(45) - Min kursivering

(46) - Min kursivering.