ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
5

I artikel 5 i förordningen, som har rubriken ”Inlämning av stödprogram föreskrivs följande: ”1. Alla de producentmedlemsstater som avses i bilaga II, ska till kommissionen, första gången senast den 30 juni 2008, lämna in ett förslag till ett femårigt stödprogram som innehåller åtgärder i enlighet med detta kapitel. Stödåtgärderna i stödprogrammen ska utformas på den geografiska nivå som medlemsstaterna anser vara mest lämplig. Innan stödprogrammet lämnas in till kommissionen ska det ha varit föremål för samråd med behöriga myndigheter och organisationer på lämplig territoriell nivå. Varje medlemsstat ska lämna in ett enda förslag till stödprogram i vilket hänsyn får tas till särskilda regionala förhållanden. 2. Stödprogrammen ska börja gälla tre månader efter det att de har lämnats in till kommissionen. Om det inlämnade stödprogrammet inte uppfyller kraven i detta kapitel ska kommissionen underrätta medlemsstaten om detta. I så fall ska medlemsstaten lämna in ett reviderat stödprogram till kommissionen. Det reviderade stödprogrammet ska börja gälla två månader efter det att det anmäldes, under förutsättning att de icke uppfyllda kraven är uppfyllda, i vilket fall detta stycke ska gälla. …”
55

I punkt 138 i den överklagade domen fann tribunalen – i samband med prövningen av klagandens argument att överklagandenämnden inte borde ha begränsat sig till allmänna påståenden som avsåg samtliga varor eller tjänster – att överklagandenämndens konstaterande, att mönster som anbringas på en yta kännetecknas av att det finns oändligt många olika mönster, inte är begränsat till en bestämd bransch. I punkt 144 i den domen fann tribunalen att de bilder av skor som klaganden lämnat in inte var ägnade att styrka att det omtvistade kännetecknet i betydande mån avvek från normerna och från vad som är sedvanligt i skobranschen. I punkt 145 i den överklagade domen ansåg tribunalen att det fåtal bilder på iläggssulor som klaganden lagt fram under alla omständigheter inte var ägnade att styrka att det omtvistade kännetecknet i betydande mån avviker från normerna och från vad som är sedvanligt i den berörda branschen, eftersom samtliga bilder visade ovansidan på iläggssulorna. Tribunalen konstaterade, med avseende på de övriga aktuella varorna, att klaganden inte hade lämnat in några bilder som syftade till att styrka vilka normerna är och vad som är sedvanligt i de berörda branscherna. Tribunalen fann därför, i punkt 147 i den överklagade domen, att klagandens påståenden inte kunde styrka att det omtvistade kännetecknet i betydande mån avviker från normerna och från vad som är sedvanligt i de berörda branscherna.
32

Under dessa förhållanden beslöt Court of appeal (Appellationsdomstolen) att vilandeförklara målet och att hänskjuta följande fråga till EU-domstolen: ”När a) de tillämpliga bestämmelserna i nationell rätt från den obligatoriska trafikförsäkringen utesluter personer för vilka fasta sittplatser inte har tillhandahållits i ett mekaniskt drivet fordon, b) det tillämpliga försäkringsbrevet anger att försäkringsskyddet begränsas till passagerare som färdas på fasta sittplatser och detta i själva verket var ett godkänt försäkringsbrev enligt den nationella lagstiftning som gällde vid tidpunkten för olyckan, c) de tillämpliga nationella bestämmelserna som innefattade ett sådant undantag från försäkringsskyddet redan har ansetts strida mot unionsrätten i ett tidigare avgörande av EU-domstolen (dom av den 19 april 2007, FarrellC‑356/05, EU:C:2007:229) med resultatet att dessa bestämmelser inte ska tillämpas, och d) de nationella bestämmelsernas ordalydelse inte möjliggör en tolkning som överensstämmer med unionsrättens bestämmelser, samt när, i en tvist mellan enskilda och ett privat försäkringsbolag om en bilolycka som år 1999 ledde till att en passagerare som inte färdades på en fast sittplats åsamkades svår personskada, den nationella domstolen, med parternas samtycke, kallat det privata försäkringsbolaget och staten som svarande, är den nationella domstolen, som underlåter att tillämpa de relevanta bestämmelserna i nationell rätt, även skyldig att underlåta att tillämpa undantagsklausulen i trafikförsäkringen eller att på annat sätt motsätta sig att försäkringsgivaren åberopar undantagsklausulen som var giltig vid den aktuella tiden, så att den skadelidande då hade kunnat få ersättning direkt från försäkringsbolaget på grundval av försäkringsbrevet? Alternativt, skulle ett sådant resultat konkret innebära ett slags horisontell verkan av ett direktiv gentemot en privat part på ett sätt som är förbjudet enligt unionsrätten?”
2

Begäran har framställts i ett mål mellan Secretary of State for the Home Department (inrikesministern, Förenade kungariket) och Rozanne Banger med anledning av ministerns beslut att inte utfärda uppehållskort till Rozanne Banger.
2

Begäran har framställts i ett mål mellan Edel Grace och Peter Sweetman å ena sidan, och An Bord Pleanála (Nationella kommissionen för markanvändning, Irland, nedan kallad An Bord) å den andra, angående An Bords beslut att bevilja ESB Wind Developments Ltd och Coillte tillstånd för ett projekt avseende en vindkraftspark inom ett särskilt skyddsområde, vilket har klassificerats som sådant område av det skälet att det omfattar en skyddad arts livsmiljö.
”1)

Ska begreppet ’ort där skadan inträffade’ i artikel 5 [led] 3 i [förordning nr 44/2001], under omständigheterna i förevarande mål, tolkas så, att det avser den ort där motparternas olagliga avtal i strid med artikel 82 [andra stycket] c EG [(nu artikel 102 andra stycket c FEUF)] ingicks, eller så, att det avser den ort där de handlingar begicks genom vilka den ekonomiska fördel som erhållits genom detta avtal utnyttjades genom underprissättning (korssubventionering) för att konkurrera med klaganden på samma relevanta marknader?
21

De olika språkversionerna av denna bestämmelse är inte likalydande. Bland annat används i de engelska, franska och italienska språkversionerna uttrycken ”an asset or a right of which the debtor has been divested”, ”un bien ou un droit dont le débiteur est dessaisi” respektive ”un bene o … un diritto del quale il debitore è spossessato”, medan bland annat de spanska, tjeckiska, danska och tyska språkversionerna i stället använder uttrycken ”un bien o un derecho de la masa”, ”mejtku nebo práva náležejícího do majetkové podstaty”, ”et aktiv eller en rettighed i massen” respektive ”einen Gegenstand oder ein Recht der Masse”.
17

Mot denna bakgrund beslutade Tribunal Supremo (Högsta domstolen) att vilandeförklara målet och ställa följande frågor till EU-domstolen: ”1) Ska artiklarna 34 och 35 FEUF tolkas på så sätt att de utgör hinder för en nationell bestämmelse, såsom artikel 8.1 i [kungligt dekret 4/2014], enligt vilken ordet ”iberisk” får användas för produkter som bearbetas eller saluförs i Spanien under förutsättning att de som föder upp iberiska svin i anläggningar för intensivuppfödning (de cebo) utökar den totala fria, minsta golvytan per djur med en levande vikt på över 110 kilo till 2 m2, trots att det i det aktuella fallet framgår att syftet med nämnda bestämmelse är att förbättra kvaliteten hos de produkter som avses? 2) Ska artikel 3.1 a och artikel 12 i [direktiv 2008/120] tolkas på så sätt att de utgör hinder för en nationell bestämmelse, såsom artikel 8.1 i kungligt dekret 4/2014, enligt vilken ordet ”iberisk” får användas för produkter som bearbetas eller saluförs i Spanien under förutsättning att de som föder upp iberiska svin i anläggningar för intensivuppfödning (de cebo) utökar den totala fria, minsta golvytan per djur med en levande vikt på över 110 kilo till 2 m2, trots att syftet med den nationella bestämmelsen är att förbättra produkternas kvalitet, och inte särskilt att förbättra djurskyddet för svin? För det fall den föregående frågan besvaras nekande, ska då artikel 12 i direktiv [2008/120], jämförd med artiklarna 34 och 35 FEUF, tolkas på så sätt att den utgör hinder för en nationell bestämmelse, såsom artikel 8.1 i kungligt dekret 4/2014, som kräver att producenter i andra medlemsstater, i syfte att förbättra kvaliteten hos produkter som bearbetas eller saluförs i Spanien – och inte djurskyddet för svin – uppfyller samma villkor för uppfödning av djur som gäller för spanska producenter för att de produkter som erhålls från deras svin ska kunna komma i åtnjutande av de försäljningsbeteckningar som avses i nämnda dekret? 3) Ska artiklarna 34 och 35 FEUF tolkas på så sätt att de utgör hinder för en nationell bestämmelse, såsom artikel 8.2 i [kungligt dekret 4/2014], enligt vilken den lägsta slaktåldern för svin av vilka produkter i kategorin ”de cebo” framställs ska vara tio månader, i syfte att förbättra dessa produkter?”
138

Så är fallet i än högre grad i förevarande mål eftersom de aktuella åtgärderna för aktivt skogsbruk syftar just till att ta hänsyn till en ny faktor som uppkommit inom Natura 2000-området Puszcza Białowieska efter det att 2012 års skogsbruksplan antogs, nämligen ”en betydande försämring av skogsbestånden på grund av granbarkborrens spridning” enligt punkt 2.8 i 2015 års miljökonsekvensbedömning, vars första symtom visade sig under år 2011 och vars kulmen uppnåddes under år 2015 enligt denna miljökonsekvensbedömning.
12

Artikel 11.1 quater i Legea nr. 571/2003 privind Codul fiscal (lag nr 571/2003 om införande av skattelagen) (Monitorul Oficial al României, nr 927 av den 23 december 2003) har följande lydelse: ”Beskattningsbara personer som är etablerade i Rumänien och som har avregistrerats från mervärdesskatt i enlighet med artikel 153.9 b–e eller h har inte rätt till avdrag för mervärdesskatt på gjorda förvärv under perioden i fråga, utan är skyldiga att betala in den uttagna mervärdesskatten, i enlighet med bestämmelserna i avdelning VI, på beskattningsbara transaktioner som utförts under denna period. För förvärv av varor och/eller tjänster som görs under en period under vilken personen i fråga saknar giltigt registreringsnummer för mervärdesskatt, och som är avsedda för transaktioner som kommer att utföras efter det att vederbörande har registrerats för mervärdesskatt och som medför rätt till avdrag enligt avdelning VI, ska en justering till förmån för den beskattningsbara personen göras – genom anteckning härom i den första skattedeklaration som i enlighet med artikel 156 ter ges in av den beskattningsbara personen efter det att vederbörande har registrerats för mervärdesskatt – beträffande skatten på följande: a) Varor som förvaras i lager och tjänster som inte har använts vid den tidpunkt då den berörda personen registrerades, vilka fastställts på grundval av en inventering. b) Materiella anläggningstillgångar, däribland investeringsvaror för vilka perioden för justering av avdraget inte har löpt ut, nyanläggningar, vilka fastställts på grundval av en inventering och vilka ägdes av den berörda personen vid tidpunkten för registreringen. Beträffande andra materiella anläggningstillgångar än investeringsvaror ska justering göras av den skatt som hänför sig till värden som ännu inte har avskrivits vid tidpunkten för registreringen. Artikel 149 ska tillämpas på investeringsvaror. c) Förvärv av varor och tjänster som ska erhållas, det vill säga sådana för vilka skatten blivit utkrävbar i enlighet med artikel 134 ter punkt 2 a och b, före tidpunkten för registreringen och för vilka den beskattningsgrundande händelsen, det vill säga leveransen eller tillhandahållandet, inträffar efter den dagen.”
Mål C‑462/17

Tänzer & Trasper GmbH

mot

Altenweddinger Geflügelhof KG

(begäran om förhandsavgörande från Landgericht Hamburg)

”Begäran om förhandsavgörande – Tillnärmning av lagstiftning – Förordning (EG) nr 110/2008 – Spritdrycker – Definition, beskrivning, presentation, märkning och skydd av geografiska beteckningar – Bilaga II, punkt 41 – Ägglikör – Definition – Huruvida uppräkningen av de tillåtna ingredienserna är uttömmande”

Sammanfattning – Domstolens dom (nionde avdelningen) av den 25 oktober 2018

Tillnärmning av lagstiftning – Enhetlig lagstiftning – Definition, beskrivning, presentation, märkning och skydd av geografiska beteckningar för spritdrycker – Förordning nr 110/2008 – Spritdrycker – Ägglikör – Definition – Huruvida uppräkningen av de tillåtna ingredienserna är uttömmande

(Europaparlamentets och rådets förordning nr 110/2008, i dess lydelse enligt förordning nr 1334/2008, bilaga II, punkt 41)

Punkt 41 i bilaga II till Europaparlamentets och rådets förordning (EG) nr 110/2008 av den 15 januari 2008 om definition, beskrivning, presentation och märkning av, samt skydd av geografiska beteckningar för, spritdrycker, samt om upphävande av rådets förordning (EEG) nr 1576/89, i dess lydelse enligt Europaparlamentets och rådets förordning (EG) nr 1334/2008 av den 16 december 2008, ska tolkas på så sätt att en spritdryck, för att kunna ha försäljningsbeteckningen ”ägglikör”, inte får innehålla andra ingredienser än de som anges i denna bestämmelse.

Definitionerna i nämnda bilaga utgör just sådana särskilda bestämmelser för beskrivning och presentation av spritdrycker som avses i föregående punkt. Dessa definitioner utgör följaktligen kärnan i det system som införts genom förordning nr 110/2008 och deras precisa karaktär ska tjäna målet, som det likaledes erinrats om i föregående punkt, att förhindra att beteckningarna på spritdrycker används på ett felaktigt sätt. Definitionerna ska därför tolkas restriktivt, vid äventyr av att systemet annars undergrävs. Under dessa omständigheter skulle en möjlighet att tillsätta andra ingredienser än de som räknas upp i dessa definitioner endast kunna tillåtas om en sådan uttryckligen angavs i definitionerna. Så är inte fallet beträffande punkt 41 i bilaga II till förordning nr 110/2008, där någon möjlighet att tillsätta andra ingredienser än de som räknas upp i punkt 41 a i denna bilaga inte omnämns. Förutom dessa ingredienser är det nämligen endast användning av vissa aromämnen och arompreparat som anges uttryckligen, och för vilken förutsättningarna i punkt 41 c i nämnda bilaga gäller. Mjölk kan inte kvalificeras som arom”ämne” eller arom”preparat”.

(se punkterna 23, 24 och 30 samt domslutet)
–

handlingar, såsom fraktsedlar som upprättas med stöd av konventionen om fraktavtalet vid internationell godsbefordran på väg, som undertecknades i Genève den 19 maj 1956, i dess lydelse enligt protokollet av den 5 juli 1978, och elektroniska administrativa dokument, vilka ska följa förflyttningar av varor under punktskatteuppskov, kan beaktas som bevis för att de aktuella varorna, vid tidpunkten för importen till en medlemsstat, är avsedda att försändas eller transporteras till en annan medlemsstat, i den mening som avses i artikel 143.2 c i direktiv 2006/112, i dess ändrade lydelse, förutsatt att nämnda handlingar företes vid denna tidpunkt och innehåller samtliga nödvändiga upplysningar. Dessa handlingar, liksom elektroniska bekräftelser om att varorna levererats och den mottagningsrapport som utfärdats efter en flyttning under punktskatteuppskov kan anses styrka att nämnda varor verkligen försänts eller transporterats till en annan medlemsstat, i enlighet med artikel 138.1 i direktiv 2006/112, i dess ändrade lydelse.
Mål C‑159/17

Întreprinderea Individuală Dobre M. Marius

mot

Ministerul Finanțelor Publice – A.N.A.F. – D.G.R.F.P. Galaţi – Serviciul Soluţionare Contestaţii

och

A.N.A.F – D.G.R.F.P. Galaţi – A.J.F.P. Constanța – Serviciul Inspecție Fiscală Persoane Fizice Constanța

(begäran om förhandsavgörande från Curtea de Apel Constanţa)

”Begäran om förhandsavgörande – Gemensamt system för mervärdesskatt – Direktiv 2006/112/EG – Avregistrering från mervärdesskatt – Skyldighet att betala in den mervärdesskatt som tagits ut under den period som registreringsnumret för mervärdesskatt var upphävt – Avdragsrätt nekas för mervärdesskatt på förvärv som gjorts under denna period”

Sammanfattning – Domstolens dom (tionde avdelningen) av den 7 mars 2018

Harmonisering av skattelagstiftning – Gemensamt system för mervärdesskatt – Avdrag för ingående mervärdesskatt – Avdragsrätt – Villkor – Materiella krav – Formella krav – Den beskattningsbara personen uppfyller inte kraven vilket hindrat skatteförvaltningen från att kontrollera om de materiella kraven för avdragsrätt är uppfyllda eller om det förekommer bedrägeri – Sanktion – Avdragsrätt nekad – Tillåtlighet

(Rådets direktiv 2006/112, artiklarna 167–169, 179, 213.1, 214.1 och 273, i dess lydelse enligt rådets direktiv 2010/45)

Artiklarna 167–169, 179, 213.1, 214.1 och 273 i rådets direktiv 2006/112/EG av den 28 november 2006 om ett gemensamt system för mervärdesskatt ska tolkas så, att de inte utgör hinder för en nationell lagstiftning, såsom den som är aktuell i det nationella målet, enligt vilken skatteförvaltningen får neka en beskattningsbar person avdragsrätt för mervärdesskatt när det är utrett att skatteförvaltningen, på grund av att denna person har åsidosatt sina skyldigheter, inte har haft tillgång till de uppgifter som den behöver för att kunna kontrollera att de materiella kraven för avdragsrätt för den ingående mervärdesskatt som den beskattningsbara personen har betalat är uppfyllda, eller när det är utrett att denna person har handlat bedrägligt för att kunna erhålla sådan avdragsrätt. Det ankommer på den hänskjutande domstolen att kontrollera huruvida det förhåller sig så i förevarande fall.

Vad närmare gäller underlåtenhet att ge in en mervärdesskattedeklaration – som, om den hade getts in, skulle ha gjort det möjligt för skatteförvaltningen att påföra, och kontrollera uttaget av, mervärdesskatt – gäller att en sådan underlåtenhet kan förhindra en riktig uppbörd av skatten och följaktligen äventyra det gemensamma mervärdesskattesystemets funktion. Unionsrätten utgör således inte hinder för att betrakta sådana åsidosättanden som skatteundandragande och för att i ett sådant fall neka den beskattningsbara personen avdragsrätt (se, för ett liknande resonemang, dom av den 28 juli 2016, Astone,C‑332/15, EU:C:2016:614, punkt 56).

(se punkterna 41 och 42 samt domslutet)
6

Den 19 december 2007 och den 2 september 2008 ingick Europeiska kommissionen och IAE, enligt Europaparlamentets och rådets beslut 1982/2006, av den 18 december 2006 om Europeiska gemenskapernas sjunde ramprogram för verksamhet inom området forskning, teknisk utveckling och demonstration (2007–2013) (EUT L 412, 2006, s. 1, nedan kallat det sjunde ramprogammet) ett bidragsavtal betitlat Senior – Social Ethical and Privacy Needs in ICT for Older People: a dialogue roadmap (nedan kallat Senioravtalet) och ett bidragsavtal med rubriken Market Requirements, Barriers and Cost-Benefits Aspects of Assistive Technologies (nedan kallat MARE-avtalet).
2

Begäran har framställts i ett mål mellan Marcandi Ltd, som bedriver verksamhet under namnet Madbid, och Commissioners for Her Majesty’s Revenue and Customs (skatte- och tullmyndigheten, Förenade kungariket) (nedan kallad skattemyndigheten) angående vilka mervärdesskattebestämmelser som ska tillämpas för försäljning av ”poäng” som gör det möjligt att delta i internetauktioner.
a)

Information om hushållsapparaters användning av elektrisk energi, andra former av energi och, där så är relevant, andra väsentliga resurser under användning samt ytterligare upplysningar ska lämnas, i enlighet med delegerade akter enligt detta direktiv, till slutanvändarna genom ett informationsblad och en etikett, när sådana produkter ställs ut för eller bjuds ut till försäljning, hyra eller kreditköp till slutanvändare direkt eller indirekt genom någon form av distansförsäljning, inbegripet via Internet.
129

Slutligen, och som svar på de argument som Republiken Polen har anfört och som sammanfattas i punkterna 94–96 i denna dom, erinrar domstolen om att kommissionens förslag från 2014 utgör en förberedande rättsakt som per definition inte kan betraktas som slutgiltig. En sådan rättsakt kan inte ge upphov till berättigade förväntningar, eftersom ett inledande förslag, med beaktande av själva innebörden av unionens lagstiftningsförfarande, per definition, kan komma att bli föremål för flera ändringar under förfarandets gång. Detta förslag lämnar följaktligen inte någon detaljerad och ovillkorlig försäkran i den mening som avses i den rättspraxis som angetts ovan i punkt 110 i förevarande dom.
28

Det följer av domstolens fasta praxis att en nationell lagstiftning som endast ska tillämpas på andelsinnehav som ger ett bestämmande inflytande över ett bolags beslut och verksamhet, omfattas av tillämpningsområdet för bestämmelserna om etableringsfrihet (dom av den 13 november 2012, Test Claimants in the FII Group Litigation, C‑35/11, EU:C:2012:707, punkt 91, dom av 5 februari 2014, Hervis Sport- és Divatkereskedelmi, C‑385/12, EU:C:2014:47, punkt 22, och dom av den 10 juni 2015, X, C 686/13, EU:C:2015:375, punkt 18).
5

Kapitel III i förordning nr 1072/2009 har rubriken ”Cabotagetransport”. Artikel 8.1 och 8.2 i detta kapitel har följande lydelse: ”1. Varje transportföretag som bedriver yrkesmässiga godstransporter på väg och som innehar ett gemenskapstillstånd och vars förare, om han är medborgare i tredjeland, innehar ett förartillstånd, ska ha rätt, enligt de villkor som fastställs i detta kapitel, att utföra cabotagetransporter. 2. Ett transportföretag som avses i punkt 1 och som utfört en internationell godstransport på väg från en medlemsstat eller ett tredjeland till en värdmedlemsstat ska, så snart godset levererats, ha rätt att med samma fordon, eller om det är fråga om fordonståg, med dess motorfordon, utföra upp till tre cabotagetransporter. Den sista lossningen av last inom ramen för en cabotagetransport som genomförs innan fordonet lämnar värdmedlemsstaten ska äga rum inom sju dagar från det att den sista lossningen av last inom ramen för den ingående internationella transporten har ägt rum. Inom den tidsgräns som anges i första stycket får transportföretagen utföra några av eller alla de cabotagetransporter som tillåts enligt det stycket i vilken medlemsstat som helst under förutsättning att dessa begränsas till en cabotagetransport per medlemsstat inom tre dagar efter den olastade inresan till den medlemsstatens territorium.”
21

Enligt fast rättspraxis är syftet med etableringsfriheten att säkerställa en nationell behandling i värdmedlemsstaten av medborgare från andra medlemsstater och av sådana bolag som avses i artikel 54 FEUF genom ett förbud mot all diskriminering som, när det gäller bolag, grundar sig på var ett bolag har sitt säte (se, bland annat, dom av den 12 december 2006, Test Claimants in Class IV of the ACT Group Litigation, C‑374/04, EU:C:2006:773, punkt 43, och dom av den 14 december 2006, Denkavit Internationaal och Denkavit France, C‑170/05, EU:C:2006:783, punkt 22).
27

Trinseo har framhållit att det framgår såväl av kommissionens dokument, kallat ”Guidance on Interpretation of Annex I of the [Directive 2003/87] (excl. aviation activities)”, (nedan kallat Riktlinjerna för tolkning av bilaga I till direktiv [2003/87] (med undantag för luftfartsverksamhet)) av den 18 mars 2010, som av skäl 16 i beslut 2013/448, att framställning av polymerer omfattas av direktiv 2003/87. Av beslut 2011/278 följer att när en anläggning som omfattas av systemet för handel med utsläppsrätter levererar värme till en annan anläggning som omfattas av samma system, ska sistnämnda anläggning tilldelas gratis utsläppsrätter. Beslut 2013/448 förbjuder till och med gratis tilldelning till förmån för den förstnämnda anläggningen. Eftersom punkt 27 i del 2 i bilaga 1 till TEHG inte utgör ett korrekt införlivande av direktiv 2003/87, kan Trinseo göra gällande en rätt till gratis tilldelning av dessa utsläppsrätter med stöd av direktivet.