Förstainstansrättens dom (första avdelningen) av den 13 december 2001. - Krupp Thyssen Stainless GmbH och Acciai speciali Terni SpA mot Europeiska kommissionen. - EKSG-fördraget - Konkurrens - Konkurrensbegränsande samverkan - Legeringspåslag - Prisfastställelse - Rätten till försvar - Överträdelsens varaktighet - Böter - Riktlinjer för hur bötesbeloppen skall beräknas - Samarbete under det administrativa förfarandet - Principen om likabehandling. - Förenade målen T-45/98 och T-47/98.



Rättsfallssamling 2001 s. II-03757



Sammanfattning

Parter

Domskäl

Beslut om rättegångskostnader

Domslut



Nyckelord

1. Förfarande - Åtgärder för processledning - Begäran om att handlingar skall företes - Sökandens skyldigheter

(Förstainstansrättens rättegångsregler, artikel 64.3 d och 64.4)

2. Förfarande - EKSG - Handlingar som en institution har översänt till gemenskapens domstol enligt artikel 23 i stadgan för domstolen - Tillgång till handlingar - Tillgång till interna handlingar - Villkor

(EKSG-stadgan för domstolen, artikel 23)

3. EKSG - Beslut om att fastställa böter eller vite - Administrativt förfarande - Tillgång till handlingarna i ärendet - Syfte - Gränser - Konfidentiella handlingar

(EKSG-fördraget, artikel 36 första stycket)

4. EKSG - Beslut om att fastställa böter eller vite - Administrativt förfarande - Tillgång till handlingarna i ärendet - Principer som styr rättegången inte tillämpliga - Konsekvens

(EKSG-fördraget, artikel 36 första stycket)

5. EKSG - Gemenskapens konkurrensregler - Överträdelser - Ansvar - Fysisk eller juridisk person som var ansvarig för företagets drift vid tidpunkten för överträdelsen - Undantag - Restriktiv tolkning - Konsekvens

(EKSG-fördraget, artiklarna 36 första stycket och 65)

6. EKSG - Beslut om att fastställa böter eller vite - Administrativt förfarande - Beslutsdelen och motiveringen i beslutet - Ändring efter delgivningen av den det är riktat till - Otillåtet

(EKSG-fördraget, artikel 15 andra stycket)

7. EKSG - Pris - Prislistor - Obligatoriskt offentliggörande - Syfte - Samband med principen om förbud mot konkurrensbegränsande samverkan

(EKSG-fördraget, artiklarna 60 och 65.1)

8. Talan om ogiltigförklaring - Talan väckt av ett företag med stöd av EKSG-fördraget - Grunder - Tvingande rätt - Avsaknad av motivering eller bristfällig motivering - Följder

(EKSG-fördraget, artikel 33 andra stycket)

9. Institutionernas rättsakter - Motivering - Skyldighet - Bedömning - Syfte - EKSG-beslut

(EKSG-fördraget, artikel 15)

10. EKSG - Konkurrensbegränsande samverkan - Skadlig inverkan på konkurrensen - Konkurrensbegränsande syfte - Tillräcklig fastställelse

(EKSG-fördraget, artikel 65.1)

11. EKSG - Konkurrensbegränsande samverkan - Förbud - Tillämpningsområde - Samverkan genom vilken en del av det slutliga priset fastställs - Omfattas

(EKSG-fördraget, artikel 65.1)

12. EKSG - Konkurrensbegränsande samverkan - Förbud - Konkurrensbegränsande samverkan som medför resultat även efter den tidpunkt då den formellt upphört - Tillämpning av artikel 65 i EKSG-fördraget

(EKSG-fördraget, artikel 65; EG-fördraget, artikel 85 (nu artikel 81 EG))

13. EKSG - Gemenskapens konkurrensregler - Överträdelser - Allvar - Bedömning - Handlandets avsiktliga karaktär mer betydelsefull än dess resultat - Uppsåtligt genomförande - Begrepp

(EKSG-fördraget, artikel 65)

14. EKSG - Konkurrensbegränsande samverkan - Böter - Belopp - Fastställande - Kriterier - Företagets förhållningssätt under det administrativa förfarandet - Bedömning av i vilken omfattning varje företag som deltagit i den konkurrensbegränsande samverkan har samarbetat - Iakttagande av principen om likabehandling - Olika behandling beroende på i vilken ordning företagen har vitsordat de sakomständigheter som har lagts dem till last - Otillåtet

(EKSG-fördraget, artikel 65.5)

15. EKSG - Konkurrensbegränsande samverkan - Samordnade förfaranden - Begrepp - Kriterier med avseende på samordning och samarbete - Tolkning

(EKSG-fördraget, artikel 65.1)

16. EKSG - Konkurrensbegränsande samverkan - Böter - Belopp - Fastställande - Kriterier - Företagets förhållningssätt under det administrativa förfarandet - Underlåtenhet att uttryckligen uppge att kommissionens påstående att ett samordnat förfarande har förekommit inte bestrids - Agerande som underlättar för kommissionen att fastställa överträdelsen - Föreligger inte

(EKSG-fördraget, artikel 65.5)

Sammanfattning

1. Enligt artikel 64.3 d och 64.4 i rättegångsreglerna för förstainstansrätten får parterna föreslå åtgärder för processledning när som helst under rättegången och därvid begära att handlingar eller andra dokument rörande målet företes. För att göra det möjligt för förstainstansrätten att avgöra om det är ändamålsenligt för att rättegången skall förlöpa väl att förordna om att vissa handlingar skall företes, skall den part som har framställt begäran om detta emellertid inte bara uppge vilka handlingar som begäran avser, utan även ge förstainstansrätten åtminstone några upplysningar som bekräftar att dessa handlingar behövs under rättegången.

( se punkterna 30 och 31 )

2. Artikel 23 i EKSG-stadgan för domstolen, som rör gemenskapens institutioners översändande av de handlingar som rör ärendet till gemenskapens domstol, har till syfte att göra det möjligt för gemenskapsdomstolen att pröva huruvida det ifrågasatta beslutet är lagenligt. Artikeln syftar till att säkerställa att rätten till försvar iakttas, men inte att garantera samtliga sökande ovillkorad och obegränsad tillgång till samtliga administrativa handlingar i ärendet.

Kommissionens interna handlingar skall endast lämnas ut till sökandena under rättegången om det är nödvändigt på grund av synnerliga omständigheter i målet, vilket skall framgå av seriösa uppgifter som sökandena måste styrka.

( se punkterna 33 och 34 )

3. Vid tillämpningen av EG-fördragets konkurrensregler har tillgången till handlingarna i ärendet bland annat till syfte att göra det möjligt för mottagarna av ett meddelande om anmärkningar att få kännedom om den bevisning som finns i kommissionens handlingar i ärendet för att på ett ändamålsenligt sätt på grundval av denna bevisning kunna uttala sig om kommissionens slutsatser i meddelandet om anmärkningar. Härav följer att kommissionen är skyldig att låta mottagarna av meddelandet om anmärkningar få tillgång till alla handlingar som har inhämtats under undersökningen, antingen de är till företagets fördel eller ej, men att undantag emellertid skall göras för konfidentiella handlingar, såsom kommissionens interna handlingar.

Samma argumentation gör sig gällande vid tillämpning av EKSG-fördragets konkurrensregler.

( se punkterna 45 och 46 )

4. På samma sätt som de allmänna gemenskapsrättsliga principer som i konkurrensärenden styr rätten till tillgång till kommissionens handlingar i ärendet under det administrativa förfarandet inte som sådana är tillämpliga på rättegången, är de bestämmelser som styr rättegången inte tillämpliga på kommissionens administrativa förfarande. Kommissionen har heller inte någon skyldighet att ge tillgång till interna handlingar under det administrativa förfarandet.

( se punkterna 47 och 48 )

5. Det ankommer i princip på den fysiska eller juridiska person som ledde det berörda företaget när överträdelsen av gemenskapens konkurrensregler begicks att ansvara för densamma, även om driften av företaget har överlåtits på en annan person när beslutet om fastställelse av överträdelsen antas.

Så är emellertid inte fallet när den person till vilken driften av företaget har överlåtits har förklarat att den tar på sig ansvaret för de omständigheter som läggs dess företrädare till last. En sådan förklaring, som särskilt görs med hänsyn till ekonomiska överväganden vid företagskoncentrationer, skall nämligen anses innebära att den juridiska person, som har övertagit ansvaret för en annan juridisk persons verksamhet efter den tidpunkt då nämnda verksamhet utgjorde en överträdelse, skall hållas ansvarig för överträdelsen, även om det i princip är den fysiska eller juridiska person som ledde företaget i fråga vid tidpunkten för överträdelsen som skall vara ansvarig för densamma.

Eftersom en sådan förklaring är ett undantag från principen att sanktionsåtgärder endast skall vidtas mot en fysisk eller juridisk person på grund av omständigheter som kan hänföras till denna personligen, skall den emellertid tolkas restriktivt. I synnerhet skall den person som har avgivit en sådan förklaring inte förutsättas ha avstått från att använda sin rätt till försvar, och särskilt inte från sin rätt att yttra sig över de omständigheter som har lagts dess företrädare till last i det meddelande om anmärkningar som har delgivits företrädaren, om inte efterträdaren har uppgivit något annat.

( se punkterna 57 och 62-64 )

6. Beslutsdelen och motiveringen i det beslut om böter för överträdelse av konkurrensreglerna som delges den eller dem som det är riktat till, skall motsvara det beslut som kommissionsledamöternas kollegium har antagit, bortsett från korrigeringar av rena stavfel eller grammatiska fel som alltjämt kan göras i en rättsakt efter det att kollegiet slutgiltigt har antagit den.

( se punkt 73 )

7. Det obligatoriska offentliggörandet av prislistor och försäljningsvillkor som föreskrivs i artikel 60.2 i EKSG-fördraget har till syfte att, för det första, förhindra de förbjudna förfarandena i så stor utsträckning som möjligt, för det andra, göra det möjligt för köparna att inhämta exakta upplysningar om priser och även delta i kontrollen av diskrimineringar och, för det tredje, göra det möjligt för företagen att känna till konkurrenternas exakta priser, för att ge dem möjligheten att anpassa sig efter dessa. Varje företag skall emellertid sätta priserna i prislistorna självständigt utan överenskommelser - även tysta sådana - med andra företag. I synnerhet hindrar inte den omständigheten att bestämmelserna i artikel 60 har en tendens att inskränka konkurrensen att förbudet mot konkurrensbegränsande samverkan i artikel 65.1 i EKSG-fördraget skall tillämpas.

( se punkterna 116 och 117 )

8. Avsaknad av motivering eller bristfällig motivering av en gemenskapsrättsakt avser tvingande rätt inom ramen för en talan om ogiltigförklaring och skall prövas ex officio av gemenskapsdomstolarna och kan således åberopas av parterna under varje skede av förfarandet.

( se punkt 125 )

9. Den motivering som krävs enligt artikel 15 i EKSG-fördraget skall dels upplysa den som berörs därav om skälen för den vidtagna åtgärden för att denne i förekommande fall skall kunna göra gällande sina rättigheter och kunna bedöma om det omtvistade beslutet är välgrundat, dels göra det möjligt för gemenskapsdomstolarna att pröva det omtvistade beslutets lagenlighet. Kravet på motivering skall bedömas med hänsyn till omständigheterna i det enskilda fallet, särskilt rättsaktens innehåll, de anförda skälens karaktär och det sammanhang i vilket rättsakten antagits.

( se punkt 129 )

10. Kommissionen är inte tvungen att visa att resultatet har begränsat konkurrensen för att kunna fastställa att det har skett en överträdelse av artikel 65.1 i EKSG-fördraget om den har styrkt att ett avtal eller ett samordnat förfarande har förekommit i syfte att begränsa konkurrensen.

( se punkt 154 )

11. Förbudet mot samverkan som består i att direkt eller indirekt fastställa priser gäller även samverkan genom vilken en del av priset fastställs.

( se punkt 157 )

12. Beträffande överenskommelser som inte längre är i kraft är det, för att artikel 85 i EG-fördraget (nu artikel 81 EG) skall vara tillämplig, och analogt för att artikel 65 i EKSG-fördraget skall vara tillämplig, tillräckligt att samverkan medför resultat även efter den tidpunkt då den formellt har upphört. Detta gäller i särskilt hög grad när resultatet av samverkan har bestått fram till dess beslutet om fastställande av överträdelsen antogs utan att samverkan formellt upphört.

( se punkt 181 )

13. Bedömningen av hur allvarlig överträdelsen av konkurrensreglerna är skall göras med hänsyn till ett stort antal omständigheter, såsom i synnerhet de särskilda omständigheterna i målet, sammanhanget och böternas avskräckande verkan, utan att det har fastställts någon tvingande eller uttömmande förteckning över de kriterier som absolut skall tas i beaktande. I detta avseende kan omständigheter som hör samman med frågan huruvida ett agerande var avsiktligt, och sålunda med syftet med agerandet, ha större betydelse än omständigheter rörande resultatet av det, framför allt vad gäller överträdelser som i sig är allvarliga, såsom prisfastställelse. En överträdelse av konkurrensbestämmelserna kan anses ha gjorts uppsåtligen om företaget inte kan ha undgått att inse att dess agerande var ägnat att begränsa konkurrensen. Företaget behöver således inte medvetet ha brutit mot bestämmelserna.

( se punkterna 198-200 )

14. Vid bedömningen av företagens samarbete under det administrativa förfarande som har inletts i anledning av förbjuden samverkan får kommissionen inte bortse från principen om likabehandling, som utgör en allmän gemenskapsrättslig princip och som enligt fast rättspraxis endast åsidosätts i de fall då lika situationer behandlas olika eller då olika situationer behandlas lika, såvida det inte finns sakliga skäl för en sådan behandling.

Endast den omständigheten att ett av de företag som har deltagit i en samverkan har vitsordat de sakomständigheter som har lagts det till last genom att vara först med att besvara kommissionens frågor kan i detta avseende inte anses utgöra ett sakligt skäl för att behandla företagen olika. Bedömningen av olika företags samarbetsgrad kan nämligen inte göras utifrån helt godtyckliga faktorer, såsom i vilken ordning kommissionen har ställt frågor till dem. De berörda företagens grad av samarbete måste betraktas som liknande, i ett fall där företagen under samma skede av det administrativa förfarandet och under liknande omständigheter har givit kommissionen motsvarande upplysningar avseende de sakomständigheter som lades dem till last.

( se punkterna 237, 245 och 246 )

15. Kriterierna för ett samordnat förfarande med avseende på samordning och samarbete skall bedömas mot bakgrund av det sammanhang som har skapats genom fördragets konkurrensrättsliga bestämmelser, enligt vilka varje ekonomisk aktör självständigt skall bestämma vilken strategi den avser att följa på den gemensamma marknaden och vilka villkor den avser att tillämpa gentemot sina kunder.

( se punkt 264 )

16. Det är endast befogat att reducera ett bötesbelopp om det berörda företagets agerande har underlättat för kommissionen att fastställa överträdelsen och i förekommande fall få den att upphöra. Om ett företag inte uttryckligen har uppgivit att det inte bestrider kommissionens påstående att ett samordnat förfarande har förekommit, har företaget inte bidragit till att underlätta kommissionens uppgift att fastställa och beivra överträdelser av gemenskapens konkurrensregler.

( se punkt 270 )

Parter

I de förenade målen T-45/98 och T-47/98,

Krupp Thyssen Stainless GmbH, Duisburg (Tyskland), företrätt av advokaterna M. Klusmann, O. Lieberknecht och K. Moosecker, med delgivningsadress i Luxemburg,

Acciai speciali Terni SpA, Terni (Italien), företrätt av advokaten L.G. Radicati di Brozolo, med delgivningsadress i Luxemburg,

sökande,

mot

Europeiska gemenskapernas kommission, företrädd av W. Wils och K. Leivo, båda i egenskap av ombud, biträdda av advokaterna H.-J. Freund och A. Dal Ferro, med delgivningsadress i Luxemburg,

svarande,

angående en talan om ogiltigförklaring av kommissionens beslut 98/247/EKSG av den 21 januari 1998 om ett förfarande för tillämpning av artikel 65 i EKSG-fördraget (ärende nr IV/35.814 - Legeringspåslag) (EGT L 100, s. 55),

meddelar

FÖRSTAINSTANSRÄTTEN (första avdelningen)

sammansatt av ordföranden B. Vesterdorf samt domarna M. Vilaras och N.J. Forwood,

justitiesekreterare: byrådirektören G. Herzig,

med hänsyn till det skriftliga förfarandet och efter förhandlingen den 11 oktober 2000,

följande

Dom

Domskäl

Bakgrund till tvisten

1 Krupp Thyssen Nirosta GmbH (nedan kallat KTN) är ett tyskt bolag som bildades den 1 januari 1995 som ett resultat av sammanslagningen av Thyssen Stahl AG:s och Fried Krupp AG Hoesch-Krupps (nedan kallat Krupp) verksamheter inom sektorn för platta rostfria syra- och temperaturbeständiga stålprodukter. Den 16 september 1997 ändrades bolagets firmanamn till Krupp Thyssen Stainless GmbH (nedan kallat KTS).

2 Acciai Speciali Terni SpA (nedan kallat AST) är ett italienskt bolag som bildades den 1 januari 1994 då den italienska gruppen ILVA:s stålverksamhet delades upp i tre företag med sikte på en senare försäljning. AST:s huvudsakliga verksamhet består bland annat i produktion av platta produkter av rostfritt stål. Den 21 december 1994 godkände kommissionen att AST förvärvades gemensamt av Krupp, Thyssen Stahl, AFL Falck, Tadfin SpA och FI-RE Finanziaria SpA (Rivagruppen) (kommissionens beslut 95/421/EG av den 21 december 1994 att en företagskoncentration är förenlig med den gemensamma marknaden (ärende nr IV/M.484 - Krupp/Thyssen/Riva/Falck/Tadfin/AST) (EGT L 251, 1995, s. 18)). I december 1995 utökade Krupp sitt aktieinnehav i AST från 50 till 75 procent och förvärvade därefter den 10 maj 1996 samtliga aktier i AST (kommissionens beslut av den 2 maj 1996 att en företagskoncentration är förenlig med den gemensamma marknaden (ärende nr IV/M.740 - Krupp II) (EGT C 144, s. 3)). Dessa aktier övertogs därefter av KTN, som sedan blev KTS.

3 Rostfritt stål är ett särskilt slags stål vars huvudsakliga egenskap är dess motståndskraft mot korrosion. Denna egenskap beror på att olika legeringsmetaller (krom, nickel och molybden) används i produktionsprocessen. Rostfritt stål används i form av platta produkter (plåt eller band, kall- eller varmvalsat) eller långa produkter (stångstål, valstråd, profilstål, varmvalsat eller färdigbearbetat), och de platta produkterna motsvarar 82 procent av försäljningen av färdiga produkter i rostfritt stål. De flesta av dessa produkter omfattas av EKSG-fördraget enligt artikel 81 i nämnda fördrag.

4 Till följd av uppgifter i fackpressen och klagomål från konsumenter begärde kommissionen den 16 mars 1995 in upplysningar med stöd av artikel 47 i EKSG-fördraget från ett flertal tillverkare av rostfritt stål angående deras tillämpning av ett gemensamt pristillägg känt under namnet legeringspåslag.

5 Legeringspåslaget är ett påslag på priset som räknas fram i förhållande till priset för legeringsmetallerna och som läggs på grundpriset för det rostfria stålet. Kostnaderna för de legeringsmetaller som används av tillverkarna av rostfritt stål (nickel, krom och molybden) utgör en mycket betydande del av de totala produktionskostnaderna. Priserna på dessa material varierar extremt mycket.

6 Beräkningsmetoderna för legeringspåslaget har varierat med tiden och mellan olika tillverkare. Vid kontroller på plats, som genomfördes med stöd av artikel 47 i EKSG-fördraget, och i vissa brev som skickats till kommissionen uppgav tillverkarna av platta produkter i rostfritt stål att de hade använt samma beräkningsmetod för legeringspåslaget sedan år 1988, med undantag av storleken på referensvärdena (eller de utlösande värdena). År 1991 tillämpade tillverkarna emellertid ett legeringspåslag som var lika med noll, eftersom priserna på legeringsmetaller hade sjunkit under de utlösande värdena.

7 På grundval av de uppgifter som mottagits, och särskilt de skrivelser om ändring av beräkningsgrunderna för legeringspåslaget som tillverkarna i fråga hade skickat ut till sina kunder, sände kommissionen den 19 december 1995 ett meddelande om anmärkningar till 19 företag. Företagens svar ledde till att kommissionen genomförde nya undersökningar med stöd av artikel 47 i EKSG-fördraget.

8 I december 1996 och i januari 1997, efter det att kommissionen hade genomfört en rad kontroller på plats, uppgav vissa företags, bland andra Krupps och AST:s, advokater och företrädare till kommissionen att företagen önskade samarbeta. Kommissionen tillsändes därför förklaringar den 17 december 1996 av Acerinox SA, ALZ NV, Avesta Sheffield AB (nedan kallat Avesta), KTN och Usinor SA (nedan kallat Usinor eller Ugine) och den 10 januari 1997 av AST.

9 Den 24 april 1997 tillsände kommissionen nämnda företag och Thyssen Stahl ett nytt meddelande om anmärkningar som ersatte meddelandet av den 19 december 1995.

10 Den 21 januari 1998 antog kommissionen beslut 98/247/EKSG om ett förfarande för tillämpning av artikel 65 i EKSG-fördraget (ärende nr IV/35.814 - Legeringspåslag) (EGT L 100, s. 55, nedan kallat det omtvistade beslutet).

11 Enligt det omtvistade beslutet sjönk priserna på legeringsmetaller till rostfritt stål betydligt under år 1993. När priset på nickel ökade från och med september 1993 minskade tillverkarnas marginaler betydligt. För att hantera denna situation kom tillverkarna av platta rostfria stålprodukter, med undantag av Outokumpu, vid ett möte som hölls i Madrid den 16 december 1993 (nedan kallat mötet i Madrid) överens om att de samordnat skulle höja sina priser genom att ändra parametrarna för beräkning av legeringspåslaget. De beslutade därför att samtliga tillverkare från och med den 1 februari 1994 skulle tillämpa ett legeringspåslag beräknat enligt den metod som senast användes år 1991 och som referensvärde för legeringsmetallerna anta de värden som gällde i september 1993, då nickelpriset var det lägsta någonsin.

12 För att beräkna storleken på det legeringspåslag som skulle tillämpas en viss månad (M) i de olika gemenskapsvalutorna gick tillverkarna sålunda enligt det omtvistade beslutet till väga på följande sätt. De beräknade genomsnittspriserna för nickel, ferrokrom och molybden under de två månader som föregick månaden före den månad för vilken påslaget skulle beräknas (det vill säga M - 2 och M - 3). Därefter jämfördes de värden som hade erhållits med referensvärdena (eller de utlösande värdena) från i februari 1994, nämligen 3 750 ecu/ton för nickel, 5 532 ecu/ton för molybden, och 777 ecu/ton för krom. Om skillnaden mellan genomsnittspriserna och referensvärdena var positiv, gjordes enligt detta system ett påslag på grundpriset på stålet i fråga för månaden M. Om skillnaden var negativ gjordes inget påslag, och det gjordes inte heller något avdrag från grundpriset. Sådan var situationen mellan åren 1991 och 1993, då priserna på legeringsmetallerna hade sjunkit under de utlösande värden som då var tillämpliga. Tillverkarna tillämpade då ett legeringspåslag som var lika med noll. De överskjutande beloppen multiplicerades med procentandelen för varje legeringsmetall som ingick i den berörda stålkvaliteten.

13 Enligt det omtvistade beslutet beräknade samtliga tillverkare legeringspåslaget på grundval av de nyligen fastställda referensvärdena avseende sin försäljning i Europa, med undantag av Spanien och Portugal, från och med den 1 februari 1994. I Spanien började det nya legeringspåslaget tillämpas i juni 1994, sedan Acerinox vid mötet i Madrid hade uppgivit att det inte skulle vara positivt för efterfrågan och för den spanska industrin, som befann sig i en djup kris, att omedelbart börja tillämpa det nya legeringspåslaget i Spanien. Även Acerinox tillämpade emellertid det nya legeringspåslaget från och med den 1 februari 1994 i andra medlemsstater, bland andra Danmark. Samverkan bidrog enligt det omtvistade beslutet till att priset på rostfritt stål i stort sett fördubblades mellan januari 1994 och mars 1995.

14 Det omtvistade beslutet innehåller följande bestämmelser.

"Artikel 1

Företagen [Acerinox], ALZ NV, [AST], [Avesta], [Krupp] ([KTN] från och med den 1 januari 1995), [Thyssen Stahl] ([KTN] från och med den 1 januari 1995) och Ugine SA har brutit mot artikel 65.1 i [EKSG-fördraget] från och med december 1993 till och med november 1996 i fråga om [Avesta] och till och med dagen för detta beslut i fråga om alla de andra företagen, genom att på ett samordnat sätt ändra referensvärdena i beräkningsmetoden för legeringspåslaget och genom att tillämpa dessa i syfte att begränsa och snedvrida den normala konkurrensen på den gemensamma marknaden, vilket även blivit den faktiska konsekvensen.

Artikel 2

För de överträdelser som beskrivs i artikel 1 utdöms genom detta beslut följande bötesbelopp:

- [Acerinox]: 3 530 000 ecu,

- ALZ NV: 4 540 000 ecu,

- [AST]: 4 540 000 ecu,

- [Avesta]: 2 810 000 ecu,

- [KTN]: 8 100 000 ecu,

- [Usinor]: 3 860 000 ecu.

Artikel 3

...

Artikel 4

[Acerinox], ALZ NV, [AST], [KTN] och [Usinor] skall omedelbart upphöra med de överträdelser som avses i artikel 1 och skall senast tre månader efter tillkännagivandet av detta beslut meddela kommissionen vilka åtgärder som vidtagits i detta syfte.

De företag som anges i artikel 1 skall avstå från att upprepa de handlingar och det beteende som avses i artikel 1 och från att vidta varje åtgärd med motsvarande verkan."

15 Kommissionen delgav sökandena beslutsdelen av det omtvistade beslutet genom ett telefax av den 21 januari 1998. Genom ett beslut av den 2 februari 1998 ersatte kommissionen det bankkontonummer som angavs i artikel 3 första stycket i det beslut som delgavs den 21 januari 1998, på vilket bötesbeloppen skulle sättas in, med andra nummer (nedan kallat beslutet av den 2 februari 1998). Den 5 februari 1998 fick mottagarna av det sålunda rättade omtvistade beslutet formellt del av det.

Förfarandet

16 KTS och AST har, genom ansökningar som inkom till förstainstansrättens kansli den 11 mars 1998 (mål T-45/98) respektive den 13 mars 1998 (mål T-47/98), väckt talan i förevarande mål. Även Acerinox har väckt talan om ogiltigförklaring av det omtvistade beslutet (mål T-48/98).

17 På grundval av referentens rapport beslutade förstainstansrätten (första avdelningen) att inleda det muntliga förfarandet. Såsom en processledande åtgärd anmodade rätten kommissionen att besvara ett antal skriftliga frågor.

18 Parterna utvecklade sin talan och svarade på förstainstansrättens frågor vid förhandlingen den 11 oktober 2000.

19 Sedan parterna hade hörts i frågan bedömde förstainstansrätten att förevarande mål skulle förenas vad gäller domen i enlighet med artikel 50 i rättegångsreglerna.

Parternas yrkanden

20 Sökanden i mål T-45/98 har yrkat att förstainstansrätten skall

- ogiltigförklara det omtvistade beslutet i dess lydelse enligt beslutet av den 2 februari 1998 vad avser sökanden,

- i andra hand upphäva de böter som sökanden har ålagts att betala i artikel 2 i det omtvistade beslutet, samt ogiltigförklara artikel 4 jämförd med artikel 1 i beslutet,

- i tredje hand sätta ned de böter som sökanden har ålagts att betala i artikel 2 i det omtvistade beslutet, samt ogiltigförklara artikel 4 jämförd med artikel 1 i beslutet,

- bifalla sökandens begäran om processledande åtgärder,

- förplikta kommissionen att ersätta rättegångskostnaderna.

21 Kommissionen har yrkat att förstainstansrätten skall

- ogilla talan,

- avslå begäran om processledande åtgärder,

- förplikta sökanden att ersätta rättegångskostnaderna.

22 Sökanden i mål T-47/98 har yrkat att förstainstansrätten skall

- ogiltigförklara det omtvistade beslutet vad avser sökanden,

- i andra hand ogiltigförklara artikel 2 och artikel 4 i det omtvistade beslutet vad avser sökanden,

- i tredje hand sätta ned de böter som sökanden har ålagts att betala,

- vidta begärda processledande åtgärder,

- förplikta kommissionen att ersätta rättegångskostnaderna.

23 Kommissionen har yrkat att förstainstansrätten skall

- ogilla talan,

- förplikta sökanden att ersätta rättegångskostnaderna.

Yrkandena om processledande åtgärder avseende kommissionens interna handlingar

Parternas argument

24 KTS och AST har under det skriftliga förfarandet begärt att förstainstansrätten skall förplikta kommissionen att förete sina interna handlingar avseende det omtvistade beslutet, av vilka det skulle kunna framgå att kommissionen kände till att legeringspåslaget tillämpades. Till stöd för sina yrkanden har sökandena hävdat att kommissionens tjänstemän kände till eller borde ha känt till att en gemensam metod för beräkning av legeringspåslaget tillämpades, eftersom tjänstemännen regelbundet fick del av pristarifferna i enlighet med EKSG-fördraget.

25 AST har tillagt att bolaget om det fick tillgång till dessa handlingar även skulle kunna bemöta anklagelsen i skäl 50 i det omtvistade beslutet, enligt vilken prissamordningen inte inleddes år 1993, utan år 1988.

26 Efter att ha tagit del av den akt som kommissionen gav in till rättens kansli den 7 december 1998 har KTS dessutom genom en skrivelse som inkom till rättens kansli den 10 juni 1999 begärt att kommissionen såsom processledande åtgärd skall anmodas att upprätta en komplett förteckning över de interna handlingar som finns i pärmarna XIX-XXII och för varje handling uppge av vilka skäl KTS inte kan få ta del av den. Till stöd för sin begäran har KTS gjort gällande att en sådan åtgärd är nödvändig för att bolaget skall kunna kontrollera om pärmarna innehåller relevanta handlingar som bolaget borde få tillgång till.

27 Kommissionen har svarat att den varken har känt till den gemensamma beräkningsmetoden för legeringspåslaget eller villkoren för att denna skulle tillämpas. Dessa har aldrig anmälts till kommissionen, utan företagen i fråga har endast meddelat kommissionen vilka legeringspåslag som respektive företag har tillämpat. Begäran att få tillgång till de interna handlingarna för att kunna kontrollera konstaterandet i skäl 50 i det omtvistade beslutet att överträdelsen hade pågått ungefär sedan år 1988 är dessutom inte relevant, eftersom det i det omtvistade beslutet i brist på tillräckliga bevis anges att överträdelsen inleddes i december 1993, då mötet i Madrid hölls.

28 Beträffande KTS:s begäran i skrivelsen av den 10 juni 1999, har kommissionen i ett yttrande som inkom till rättens kansli den 25 augusti 1999 yrkat att begäran skall avslås, dels för att kommissionen inte har någon skyldighet att förete en detaljerad förteckning över sina interna handlingar till vilka tillgång skall nekas, dels för att den inte är skyldig att för varje handling uppge på grund av vilka tvingande hänsyn som berörda parter skall nekas tillgång till dessa handlingar i ärendet. I detta avseende har kommissionen gjort gällande att den inte har någon sådan skyldighet enligt förstainstansrättens beslut av den 10 december 1997 i de förenade målen T-134/94, T-136/94-T-138/94, T-141/94, T-145/94, T-147/94, T-148/94, T-151/94, T-156/94 och T-157/94, NMH Stahlwerke m.fl. mot kommissionen (REG 1997, s. II-2293) (nedan kallat beslut i målen Poutrelles II).

Förstainstansrättens bedömning

29 I artikel 64.1 i rättegångsreglerna för förstainstansrätten föreskrivs följande: "De åtgärder som vidtages för processledningen är avsedda att under bästa möjliga förhållanden säkerställa beredningen av mål, rättegångens förlopp och avgörande av tvister."

30 Enligt artikel 64.2 a och b i samma rättegångsregler har processledningen främst till syfte att säkerställa att det skriftliga och muntliga förfarandet förlöper väl och underlätta bevisupptagningen samt att avgöra på vilka punkter parterna behöver komplettera sin bevisföring eller på vilka punkter det finns behov av bevisupptagning. Enligt artikel 64.3 d och 64.4 i rättegångsreglerna får parterna föreslå sådana åtgärder när som helst under rättegången och därvid begära att handlingar eller andra dokument rörande målet företes.

31 För att göra det möjligt för förstainstansrätten att avgöra om det är ändamålsenligt för att rättegången skall förlöpa väl att förordna om att vissa handlingar skall företes, skall den part som har framställt begäran om detta emellertid inte bara uppge vilka handlingar som begäran avser, utan även ge förstainstansrätten åtminstone några upplysningar som bekräftar att dessa handlingar behövs under rättegången (domstolens dom av den 17 december 1998 i mål C-185/95 P, Baustahlgewebe mot kommissionen, REG 1998 s. I-8417, punkt 93).

32 Vad för det första beträffar yrkandena om tillgång till kommissionens interna handlingar under rättegången, erinrar rätten inledningsvis om att det föreskrivs i artikel 23 i EKSG-stadgan för domstolen, som förstainstansrätten skall tillämpa enligt artikel 46 första stycket i nämnda stadga, att svarandeinstitutionen skall översända "alla handlingar som rör ärendet" till gemenskapens domstol, och inte bara de handlingar som institutionen själv anser vara relevanta med hänsyn till bevis- och rättsfrågorna i målet. I förevarande mål var kommissionen således skyldig att, såsom den för övrigt har gjort, till förstainstansrätten översända samtliga handlingar som avser det administrativa förfarande som föregick antagandet av det omtvistade beslutet, inklusive kommissionens interna handlingar.

33 Artikel 23 i stadgan för domstolen har emellertid till syfte att göra det möjligt för gemenskapens domstolar att pröva huruvida det ifrågasatta beslutet är lagenligt. Artikeln syftar till att säkerställa att rätten till försvar iakttas, men inte att garantera samtliga sökande ovillkorad och obegränsad tillgång till samtliga administrativa handlingar i ärendet (beslut i målen Poutrelles II, punkt 32).

34 Det framgår särskilt av fast rättspraxis att kommissionens interna handlingar endast skall lämnas ut till sökandena under rättegången om det är nödvändigt på grund av synnerliga omständigheter i målet, vilket skall framgå av seriösa uppgifter som sökandena måste styrka (domstolens beslut av den 18 juni 1986 i de förenade målen 142/84 och 156/84, BAT och Reynolds mot kommissionen, REG 1986, s. 1899, punkt 11, förstainstansrättens dom av den 27 oktober 1994 i mål T-35/92, Deere mot kommissionen, REG 1994, s. II-957, punkt 31, samt beslut i målen Poutrelles II, punkterna 35 och 36).

35 I förevarande fall konstaterar rätten att KTS:s och AST:s argument, att de med tillgång till kommissionens interna handlingar skulle kunna visa att kommissionen kände till eller borde ha känt till att tillverkarna av rostfritt stål tillämpade metoden för beräkning av legeringspåslaget, varken grundar sig på seriösa uppgifter eller visar att det föreligger synnerliga omständigheter i den mening som avses i nämnda rättspraxis.

36 Såsom kommissionen konstaterade i skäl 61 i det omtvistade beslutet till svar på ett liknande argument som anfördes under det administrativa förfarandet, underrättade de berörda företagen nämligen endast kommissionen om storleken på de legeringspåslag som varje företag tillämpade. Däremot underrättade de aldrig kommissionen om själva beräkningsmetoden eller om villkoren för att den skulle tillämpas. Detta konstaterande, som för övrigt inte har bestridits, gör det uteslutet att kommissionen, såsom har påståtts, hade kännedom om den påtalade överträdelsen. Dessutom var syftet med överträdelsen inte att tillämpa en gemensam beräkningsmetod för legeringspåslaget med varierande beräkningsvärden, utan att samtliga berörda företag vid tillämpningen av denna beräkningsmetod från och med samma dag skulle använda samma referensvärden för legeringsmetallerna (krom, nickel och molybden) i syfte att få till stånd en prishöjning.

37 AST:s argument att bolaget om det fick tillgång till kommissionens interna handlingar skulle kunna bemöta anklagelsen att prissamordningen inleddes år 1988 saknar helt relevans, eftersom kommissionen i sitt beslut i brist på tillräckliga bevis endast beaktade att en samordning hade förekommit sedan i december 1993 (skäl 50 och 56 i det omtvistade beslutet).

38 Rätten konstaterar således att KTS och AST varken har inkommit med seriösa upplysningar eller visat att det föreligger synnerliga omständigheter som motiverar att rätten skall göra ett undantag från huvudregeln att sökandena inte skall ha tillgång till kommissionens interna handlingar. Eftersom sökandena således inte har givit några upplysningar som bekräftar att de begärda åtgärderna behövs, skall yrkandena avslås.

39 Vad för det andra beträffar KTS:s separata begäran att en förteckning skall upprättas över kommissionens interna handlingar, konstaterar rätten att KTS endast har framställt denna begäran i syfte att kontrollera om det rör sig om handlingar som bolaget anser att det bör få tillgång till. Ett sådant argument är också otillräckligt för att bekräfta att den begärda åtgärden behövs, varför begäran inte kan bifallas.

40 Yrkandena om processledande åtgärder avseende kommissionens interna handlingar skall således avslås.

Yrkandena om ogiltigförklaring av artikel 1 i det omtvistade beslutet

I - Grunden att rätten till försvar har åsidosatts

A - Tillgång till handlingarna i ärendet

Parternas argument

41 Sökandena har gjort gällande att de inte fick tillgång till handlingarna i ärendet i tillräcklig utsträckning under det administrativa förfarandet, i synnerhet avseende de handlingar som har rubricerats som interna. KTS har särskilt gjort gällande att kommissionen inte heller gav bolaget upplysningar om innehållet i handlingar som doldes för bolaget. Beträffande övriga interna handlingar som lades till akten efter den 8 november 1995 lämnade kommissionen inte heller några upplysningar om deras antal, betydelse och innehåll, eller ens en förteckning över handlingarna.

42 Enligt sökandena har kommissionen inte följt förstainstansrättens rättspraxis i frågan (förstainstansrättens beslut av den 19 juni 1996 i de förenade målen T-134/94, T-136/94-T-138/94, T-141/94, T-145/94, T-147/94, T-148/94, T-151/94, T-156/94 och T-157/94, NMH Stahlwerke m.fl. mot kommissionen REG 1996, s. II-537, nedan kallat beslut i målen Poutrelles I, punkterna 62-78, samt beslut i målen Poutrelles II, punkterna 30-39). Tillgången till kommissionens nämnda interna handlingar var nämligen relevant när det gäller att bevisa att kommissionens ombud var "delaktiga" och kände till eller borde ha känt till att tillverkarna av rostfritt stål tillämpade metoden för beräkning av legeringspåslaget. Enligt KTS vore det vidare processekonomiskt ofördelaktigt om bolaget endast hade rätt att få tillgång till kommissionens interna handlingar under rättegången och inte under det administrativa stadiet.

43 Kommissionen har anfört att sökandena inte kan få tillgång till kommissionens interna handlingar (förstainstansrättens dom av den 17 december 1991 i mål T-7/89, Hercules Chemicals mot kommissionen, REG 1991, s. II-1711, punkt 54; svensk specialutgåva, volym 11, s. II-83). Beträffande besluten i målen Poutrelles I och Poutrelles II har kommissionen framhållit att de avser tillämpningsområdet för artikel 23 i stadgan för domstolen, och i synnerhet frågan under vilka omständigheter som sökande kan få tillgång till kommissionens interna handlingar under rättegången.

Förstainstansrättens bedömning

44 Förstainstansrätten erinrar inledningsvis om att de allmänna rättsprinciper i gemenskapsrätten som reglerar rätten till tillgång till kommissionens handlingar i ärendet syftar till att garantera att olika rättigheter vad avser rätten till försvar, vilken innefattar rätten att yttra sig, kan utövas på ett ändamålsenligt sätt (domstolens dom av den 8 juli 1999 i mål C-51/92 P, Hercules Chemicals mot kommissionen, REG 1999, s. I-4235, punkt 76). Avseende konkurrensrättsliga förfaranden som har inletts enligt EKSG-fördraget tillgodoses rätten att yttra sig genom artikel 36 första stycket i samma fördrag, i vilken det föreskrivs att den som saken gäller skall ges tillfälle att framlägga sina synpunkter innan kommissionen tillgriper en sådan ekonomisk sanktion som anges i nämnda fördrag.

45 Det framgår av fast rättspraxis angående tillämpningen av EG-fördragets konkurrensregler att tillgången till handlingarna i ärendet bland annat har till syfte att göra det möjligt för mottagarna av ett meddelande om anmärkningar att få kännedom om den bevisning som finns i kommissionens handlingar i ärendet för att på ett ändamålsenligt sätt på grundval av denna bevisning kunna uttala sig om kommissionens slutsatser i meddelandet om anmärkningar (domstolens dom av den 6 april 1995 i mål C-310/93 P, BPB Industries och British Gypsum mot kommissionen, REG 1995, s. I-865, punkt 21, domen i det ovannämnda målet Baustahlgewebe mot kommissionen, punkt 89, och dom av den 8 juli 1999 i det ovannämnda målet Hercules Chemicals mot kommissionen, punkt 75).

46 Härav följer att kommissionen är skyldig att låta mottagarna av meddelandet om anmärkningar få tillgång till alla handlingar som har inhämtats under undersökningen, antingen de är till företagets fördel eller ej, men att undantag emellertid skall göras för konfidentiella handlingar, såsom kommissionens interna handlingar (förstainstansrättens dom av den 1 april 1993 i mål T-65/89, BPB Industries och British Gypsum mot kommissionen, REG 1993, s. II-389, punkt 29, svensk specialutgåva, volym 14, s. II-1, vilken fastställdes genom domstolens dom av den 6 april 1995 i det ovannämnda målet BPB Industries och British Gypsum mot kommissionen, punkt 25. Se även förstainstansrättens dom av den 17 december 1991 i det ovannämnda målet Hercules Chemicals mot kommissionen, punkt 54, och av den 28 april 1999 i mål T-221/95, Endemol mot kommissionen, REG 1999, s. II-1299, punkt 66.) Samma argumentation gör sig gällande vid tillämpning av EKSG-fördragets konkurrensregler.

47 I förevarande fall konstaterar rätten att sökandena inte har bestridit att de har fått tillgång till de handlingar i ärendet som har legat till grund för kommissionens omtvistade beslut, utan endast har gjort gällande att de även borde ha fått tillgång till kommissionens interna handlingar under det administrativa förfarandet. Såsom ovan har anförts har kommissionen emellertid inte någon skyldighet att ge tillgång till sådana handlingar under det administrativa förfarandet.

48 Denna slutsats motsägs inte av de argument som kan anföras med stöd av besluten i målen Poutrelles I och Poutrelles II. I detta hänseende erinrar rätten om att nämnda rättspraxis avser tillämpningen av artikel 23 i stadgan för domstolen, och i synnerhet villkoren för att få tillgång till kommissionens interna handlingar under rättegången. På samma sätt som de allmänna gemenskapsrättsliga principer som styr rätten till tillgång till kommissionens handlingar i ärendet under det administrativa förfarandet inte som sådana är tillämpliga på rättegången (dom i det ovannämnda målet Baustahlgewebe mot kommissionen, punkt 90), är de bestämmelser som styr rättegången inte tillämpliga på kommissionens administrativa förfarande.

49 KTS:s argument, att det vore processekonomiskt ofördelaktigt om bolaget endast fick tillgång till kommissionens interna handlingar under rättegången, saknar relevans, eftersom de förutsättningar för tillgång till dessa handlingar under rättegången som har slagits fast genom rättspraxis, såsom ovan har anförts (se ovan punkterna 29-40), i vart fall inte är uppfyllda.

50 Härav framgår att talan inte kan bifallas på denna grund.

B - Åsidosättande av KTS:s rätt att yttra sig angående Thyssen Stahls handlande

Parternas argument

51 KTS har hävdat att kommissionen har åsidosatt artikel 36 första stycket i EKSG-fördraget genom att åsidosätta bolagets rätt att yttra sig angående de handlingar som har lagts Thyssen Stahl till last. KTS har erinrat om att KTN, som har blivit KTS, övertog Thyssen Stahls verksamhet på området för platta produkter i rostfritt stål från och med den 1 januari 1995 och i egenskap av förvärvare tog på sig ansvaret för de överträdelser som sistnämnda företag eventuellt hade gjort sig skyldigt till.

52 KTN har emellertid aldrig givit sitt samtycke till att avstå från rätten vad gäller att ett nytt förfarande skall inledas mot bolaget om kommissionen ålägger bolaget att betala böter på grund av Thyssen Stahls handlingar. KTS har i detta avseende framhållit att kommissionen vid en kontroll hos KTN den 8 oktober 1996 inte meddelade bolaget att förfarandet gentemot Thyssen Stahl skulle komma att beröra KTN. Kommissionen sände till och med det nya meddelandet om anmärkningar av den 24 april 1997 inte endast till KTN, utan även till Thyssen Stahl, och de två företagen tog ställning till meddelandet separat. I sitt svar på meddelandet om anmärkningar av den 30 juni 1997 uppgav KTN för övrigt uttryckligen att bolaget endast tog ställning till de anmärkningar som angick bolaget.

53 Kommissionen har erinrat om att KTN genom en skrivelse av den 23 juli 1997 uppgav att det till följd av övertagandet av Thyssen Stahl på området för platta produkter i rostfritt stål tog på sig ansvaret för Thyssen Stahls eventuella agerande avseende de produkter som förevarande förfarande avser och att detta även uppgavs gälla för "perioden från och med år 1993".

54 Enligt kommissionen var det just på grund av att den hade inlett två olika administrativa förfaranden som den därefter frågade KTN om bolaget var berett att ta på sig ansvaret för de handlingar som hade lagts Thyssen Stahl till last. Den dag då KTN avgav sin förklaring hade Thyssen Stahl för övrigt redan tagit ställning till meddelandet om anmärkningar. Eftersom inget annat har framkommit, måste KTN:s förklaring således avse förfarandet, vars referensnummer uttryckligen angavs i förklaringen, i det stadium i vilket det då befann sig. Förklaringen innebar således enligt kommissionen inte att KTN tog över ansvaret för betalningen av de böter som Thyssen Stahl eventuellt skulle komma att åläggas att betala, utan att bolaget övertog ansvaret för sistnämnda företags eventuella agerande avseende platta produkter i rostfritt stål. Denna tolkning bekräftas av den omständigheten att kommissionen, om KTN hade besvarat frågan huruvida det tog på sig ansvaret för Thyssen Stahls handlingar nekande, endast skulle ha ålagt det sistnämnda företaget att betala böter och inte ha inlett något nytt förfarande mot KTN.

Förstainstansrättens bedömning

55 Den rätt till försvar som KTS har åberopat tillgodoses i förevarande fall genom artikel 36 första stycket i EKSG-fördraget, enligt vilken den som saken gäller skall ges tillfälle att framlägga sina synpunkter innan kommissionen tillgriper en sådan ekonomisk sanktion som anges i nämnda fördrag.

56 Enligt fast rättspraxis utgör rätten till försvar vid alla förfaranden som kan leda till sanktionsåtgärder en grundläggande princip i gemenskapsrätten, som skall iakttas under alla omständigheter, även i administrativa förfaranden. För att principen skall iakttas på ett verkningsfullt sätt, måste det berörda företaget under det administrativa förfarandet ha getts tillfälle att framföra sina synpunkter angående huruvida de omständigheter och förhållanden som kommissionen har gjort gällande samt de handlingar som kommissionen har åberopat till stöd för sina påståenden verkligen föreligger och är relevanta (domstolens dom av den 7 juni 1983 i mål 100/80-103/80, Musique Diffusion française m.fl. mot kommissionen, REG 1983, s. 1825, punkt 10, svensk specialutgåva, volym 7, s. 133. Se även förstainstansrättens dom av den 29 juni 1995 i mål T-30/91, Solvay mot kommissionen, REG 1995, s. II-1775, punkt 59, och där angiven rättspraxis). Härav följer bland annat att kommissionen endast kan stödja sig på de faktiska omständigheter som de berörda parterna har lämnats tillfälle att yttra sig över (dom i det ovannämnda målet Musique Diffusion française m.fl. mot kommissionen, punkt 14).

57 Rätten erinrar vidare om att det i princip ankommer på den fysiska eller juridiska person som ledde det berörda företaget när överträdelsen begicks att ansvara för denna, även om driften av företaget har överlåtits på en annan person när beslutet om fastställelse av överträdelsen antas (se särskilt domstolens dom av den 16 november 2000 i mål C-279/98 P, Cascades mot kommissionen, REG 2000, s. I-9693, punkt 78).

58 I förevarande fall framgår det inledningsvis av handlingarna i målet att både KTN och Thyssen Stahl tog emot var sitt meddelande om anmärkningar och att båda företagen för sig besvarade meddelandena genom sina respektive företrädares skrivelser av den 30 juni samma år. KTN uppgav dessutom uttryckligen i sitt svar på meddelandet om anmärkningar att bolaget yttrade sig "i KTN:s namn och för KTN:s räkning".

59 Det är ostridigt att KTN, som sedan blev sökanden KTS, därefter genom en skrivelse till kommissionen av den 23 juli 1997 tog på sig ansvaret för de omständigheter som lades Thyssen Stahl till last för perioden från och med år 1993, trots att KTN övertog Thyssen Stahls verksamhet på området för produkterna ifråga först den 1 januari 1995.

60 I nämnda skrivelse har KTN nämligen uttryckligen uppgivit följande:

"Beträffande ovannämnda förfarande [ärende nr IV/35.814 - KTN] har ni bett Thyssen Stahls juridiska företrädare ... att [KTN] uttryckligen skall bekräfta att bolaget till följd av övertagandet av Thyssen Stahls verksamhet på området för platta rostfria produkter tar på sig ansvaret för de av Thyssen Stahls handlingar som eventuellt har utfört i den mån platta rostfria produkter, som förevarande förfarande avser, berörs och att detta även gäller för perioden från och med år 1993. Detta bekräftas härmed uttryckligen."

61 Slutligen uppgav kommissionen i skäl 102 i det omtvistade beslutet att förklaringen skulle komma att beaktas då böterna för företaget fastställdes. Kommissionen betraktade således KTN som ansvarigt för de av Thyssen Stahls handlingar som ansågs strida mot artikel 65.1 i EKSG-fördraget (artikel 1 i det omtvistade beslutet) och ålade därför KTN att betala böter som fastställdes även med hänsyn till de omständigheter som lades Thyssen Stahl till last (artikel 2 i det omtvistade beslutet). I detta avseende fann kommissionen i skäl 78 i det omtvistade beslutet att Thyssen Stahls överträdelse pågick mellan december 1993, då samordningen mellan tillverkarna av platta produkter i rostfritt stål inleddes vid mötet i Madrid, och den 1 januari 1995, då Thyssen Stahls verksamhet på detta område upphörde.

62 Rätten framhåller att det inte har bestridits att kommissionen, med hänsyn till KTN:s förklaring av den 23 juli 1997, undantagsvis hade rätt att hålla sistnämnda bolag ansvarigt för de överträdelser som Thyssen Stahl ansågs ha gjort sig skyldigt till mellan december 1993 och den 1 januari 1995. En sådan förklaring, som särskilt görs med hänsyn till ekonomiska överväganden vid företagskoncentrationer, skall nämligen anses innebära att den juridiska person, som har övertagit ansvaret för en annan juridisk persons verksamhet efter den tidpunkt då nämnda verksamhet utgjorde en överträdelse, skall hållas ansvarig för överträdelsen, även om det i princip är den fysiska eller juridiska person som ledde företaget i fråga vid tidpunkten för överträdelsen som skall vara ansvarig för denna.

63 Eftersom en sådan förklaring är ett undantag från principen att sanktionsåtgärder endast skall vidtas mot en fysisk eller juridisk person på grund av omständigheter som kan hänföras till denna personligen, skall den emellertid tolkas restriktivt. I synnerhet skall den person som har avgivit en sådan förklaring inte förutsättas ha avstått från att använda sin rätt till försvar, om den inte har uppgivit något annat.

64 I motsats till vad kommissionen i huvudsak har hävdat kan KTN:s förklaring av den 23 juli 1997 inte tolkas på så sätt att den även innebar att KTN avstod från sin rätt att yttra sig över de omständigheter som hade lagts Thyssen Stahl till last i det meddelande om anmärkningar som delgavs sistnämnda företag den 24 april 1997, för vilka KTN tog på sig det framtida ansvaret med avseende på eventuella böter.

65 Detta gör sig i särskilt hög grad gällande eftersom meddelandet om anmärkningar sändes separat till KTN och till Thyssen Stahl och eftersom KTN i meddelandet uppenbarligen inte hölls ansvarigt för de handlingar som Thyssen Stahl anklagades för.

66 Rätten konstaterar således att kommissionen i förevarande fall inte har givit KTN tillfälle att yttra sig beträffande huruvida de omständigheter som har lagts Thyssen Stahl till last verkligen föreligger och är relevanta, och att KTN:s rätt till försvar därmed inte har iakttagits i detta avseende.

67 Som framgår av rättspraxis hade kommissionen följaktligen inte rätt att hålla KTN ansvarigt för Thyssen Stahls handlingar, och således inte heller rätt att ålägga KTN att betala böter på grund av omständigheter som hade lagts Thyssen Stahl till last, eftersom meddelandet om anmärkningar angående dessa omständigheter endast var riktat till det sistnämnda företaget (se domstolens dom av den 13 mars 2000 i de förenade målen C-395/96 P och C-396/96 P, Compagnie maritime belge transports m.fl. mot kommissionen, REG 2000, s. I-1365, punkt 146).

68 Med hänsyn till det anförda skall artikel 1 i det omtvistade beslutet på denna av KTS anförda grund upphävas i den del KTN hålls ansvarigt för den överträdelse som Thyssen Stahl har anklagats för.

II - Förekomsten av ett formellt fel

Parternas argument

69 Sökandena har hävdat att ett fel begicks då det omtvistade beslutet antogs, eftersom det rättades och ändrades genom beslutet av den 2 februari 1998 utan att de rättsliga fel som beslutet var behäftat med angavs och utan att det uppgavs huruvida nämnda fel hade undanröjts, vilket strider mot kommissionens arbetsordning.

70 AST har dessutom gjort gällande att skäl 38 och 40 i det omtvistade beslutet har utelämnats i den kopia av beslutet som tillsändes bolaget, vilket utgör ett allvarligt formellt fel eftersom bolaget inte fick kännedom om kommissionens resonemang i dess helhet och inte kunde försvara sig.

71 Sökandena har med motiveringen att de inte fick tillgång till handlingarna under det administrativa stadiet av förfarandet begärt att förstainstansrätten skall förordna om processledande åtgärder i detta avseende.

72 Kommissionen har uppgivit att det påstådda rättsliga felet som rättades genom beslutet av den 2 februari 1998 avsåg de bankkontonummer för insättning av bötesbeloppen som angavs i artikel 3 första stycket i det omtvistade beslutet. Kommissionen har framhållit att denna rättelse uttryckligen nämndes i den skrivelse av den 5 februari 1998 som bifogades det formella meddelandet om det omtvistade beslutet till sökandena och till andra företag. Vidare var det exemplar av beslutet som tillsändes parterna per telefax den 21 januari 1998 helt identiskt med det som tillsändes dem genom en skrivelse av den 5 februari 1998.

Förstainstansrättens bedömning

73 Det framgår av rättspraxis att beslutsdelen och motiveringen i det beslut som delges den eller dem som det är riktat till, skall motsvara det beslut som kommissionsledamöternas kollegium har antagit, bortsett från korrigeringar av rena stavfel eller grammatiska fel som alltjämt kan göras i en rättsakt efter det att kollegiet slutgiltigt har antagit den (domstolens dom av den 15 juni 1994 i mål C-137/92 P, kommissionen mot BASF m.fl., REG 1994, s. I-2555, punkterna 62-70; svensk specialutgåva, volym 15, s. I-201).

74 I förevarande fall fanns i artikel 3 första stycket i det omtvistade beslutet, i den version som tillsändes parterna den 21 januari 1998, ett bankkontonummer som bötesbeloppen skulle sättas in på. Genom beslutet av den 2 februari 1998 ersatte kommissionen kontonumret med flera olika kontonummer. Denna ändring, som var den enda som gjordes genom beslutet av den 2 februari 1998, fanns med i texten till det omtvistade beslutet, som sökandena formellt meddelades den 5 februari 1998 och till vilket en skrivelse bifogades där kommissionsledamöternas kollegiums rättelse för övrigt uttryckligen nämndes. Det har inte bestridits att det omtvistade beslutet inte har ändrats på något annat sätt. Eftersom det omtvistade beslutet i den version som delgavs sökandena motsvarar det beslut som kommissionsledamöternas kollegium antog, kan talan således inte bifallas med stöd av argumentet att fel begicks när det omtvistade beslutet antogs.

75 Beträffande det påstådda utelämnandet av skäl 38 och 40 i det omtvistade beslutet i den version som delgavs AST behöver det endast konstateras att det bara rör sig om ett misstag i numreringen som saknar betydelse, eftersom dessa skäl motsvarar de andra styckena i skäl 37 respektive 39 i texten i den version av beslutet som delgavs AST.

76 Under sådana omständigheter kan talan inte bifallas på denna grund. Det saknas därför skäl att bifalla begäran om processledande åtgärder.

III - Avsaknad av motivering, uppenbart oriktig bedömning av sakomständigheterna och felaktig rättstillämpning

A - Upphovet till överträdelsen

Parternas argument

77 Sökandena har hävdat att oriktiga bedömningar gjordes i det omtvistade beslutet och att maktmissbruk förekom då det antogs, eftersom det omtvistade beslutet är grundat på icke styrkta påståenden angående upphovet till metoden för beräkning av legeringspåslaget, vilka påverkade bedömningen av den överträdelse som beslutet avser och beräkningen av bötesbeloppet.

78 I detta hänseende har sökandena anklagat kommissionen för att i skäl 19, 50 och 56 i det omtvistade beslutet ha uppgivit att tillverkarna av rostfritt stål hade använt en gemensam metod för beräkning av legeringspåslaget sedan år 1988 till följd av samordning, varför den samordnade ändringen av referensvärdena år 1994 bara var en utveckling härav. I detta avseende har sökandena särskilt anklagat kommissionen för att ha hänvisat till kommissionens beslut 90/417/EKSG av den 18 juli 1990 om ett förfarande enligt artikel 65 i EKSG-fördraget beträffande ett avtal och samordnade förfaranden mellan europeiska tillverkare av kallvalsade platta produkter i rostfritt stål (EGT L 220, s. 28).

79 Dessutom anser AST att kommissionens påstående i skäl 55 i det omtvistade beslutet, att beräkningsvärdena i metoden för beräkning av legeringspåslaget kan jämföras med rekommendationer i den mening som avses i kommissionens meddelande angående avtal, beslut och samordnade förfaranden om samarbete mellan företag (EGT C 75, 1968, s. 3, nedan kallat 1968 års meddelande), endast har anförts i syfte att göra gällande att syftet med samverkan var klart allvarligare än vad det i själva verket var.

80 AST har begärt att förstainstansrätten skall besluta att kommissionens interna handlingar skall lämnas ut för att bolaget skall kunna kontrollera på vilka grunder kommissionen har anfört samtliga dessa påståenden.

81 Kommissionen har svarat att sökandena inte har anklagats för någon överträdelse av konkurrensrättsliga bestämmelser före år 1993. Bedömningen av de omständigheter som hade inträffat dessförinnan påverkade för övrigt inte bedömningen av den konstaterade överträdelsen och beräkningen av bötesbeloppet.

Förstainstansrättens bedömning

82 Rätten erinrar om att det syfte med samverkan, som beskrivs bland annat i skäl 47 i det omtvistade beslutet var att samtliga tillverkare av platta produkter i rostfritt stål från och med samma dag skulle använda identiska referensvärden i den beräkningsmetod för legeringspåslag som redan tidigare hade använts, i syfte att få till stånd en höjning av priset på platta produkter i rostfritt stål.

83 Vad avser överträdelsens varaktighet erinrar rätten för övrigt om att kommissionen i skäl 50 i det omtvistade beslutet uppgav att det visserligen fanns skäl att anse att samverkan hänförde sig till år 1988, då företagen använde en identisk metod för beräkning av legeringspåslaget, men att omständigheterna härvidlag inte var tillräckligt belagda. Kommissionen drog därför slutsatsen att samverkan, som bestod i en samordnad ändring av de referensvärden som användes i beräkningsmetoden, började med mötet i Madrid i december 1993 och pågick fram till dess det omtvistade beslutet antogs. Avseende överträdelsens varaktighet tog kommissionen därför endast hänsyn till en varaktighet av fyra år, vilket motsvarade perioden mellan dagen för mötet i Madrid och den dag då det omtvistade beslutet antogs, utom vad gällde Avesta och Thyssen Stahl, för vilka kommissionen bedömde att överträdelsens varaktighet var kortare (skäl 78 i det omtvistade beslutet).

84 Det framgår av det anförda att den omständigheten att kommissionen kan ha ansett att samverkan inleddes redan då företagen år 1988 började använda en identisk metod för beräkning av legeringspåslaget, i motsats till vad sökandena har hävdat, varken har haft någon rättslig inverkan på den rättsliga kvalificeringen av överträdelsen eller på beräkningen av bötesbeloppen. Denna uppfattning kan således inte påverka det omtvistade beslutets giltighet.

85 Samma sak gäller avseende hänvisningen i skäl 19 och 56 i det omtvistade beslutet till beslut 90/417. Rätten konstaterar att denna hänvisning endast gjordes för att illustrera sammanhanget kring användningen av metoden för beräkning av legeringspåslaget, och inte för att göra någon bedömning av den samverkan som det omtvistade beslutet gällde med avseende på syfte, resultat eller varaktighet eller för att beräkna bötesbeloppen.

86 Argumentet att hänvisningen till 1968 års meddelande var ägnad att visa att syftet med samverkan var klart allvarligare än vad det i själva verket var kan inte heller godtas.

87 I detta hänseende konstaterar rätten nämligen att kommissionen hänvisade till nämnda meddelande för att visa att de berörda företagen, i motsats till vad de själva hävdade, borde ha känt till hur kommissionen bedömde avtal om beräkningsmetoder. I skäl 62 och 63 i det omtvistade beslutet uppgav kommissionen sålunda att avtal som har som enda syfte att gemensamt upprätta beräkningsmetoder enligt 1968 års meddelande inte anses vara konkurrensbegränsande, men att så däremot är fallet när beräkningsmetoderna innehåller fastställda beräkningssatser. Med hänvisning till sin egen beslutspraxis erinrade kommissionen i detta hänseende om att metoder av det sistnämnda slaget kan jämställas med konkurrensbegränsande rekommendationer, eftersom metoderna påverkar företagens prisstrategier genom att göra det möjligt för företagen att beräkna sina kostnader.

88 AST har i förevarande fall inte anfört något som motsäger dessa konstateranden och inte visat att kommissionen hade något annat syfte än att visa att den samverkan som det omtvistade beslutet avsåg var konkurrensbegränsande.

89 Rätten konstaterar slutligen att AST varken har inkommit med seriösa upplysningar eller visat att det föreligger synnerliga omständigheter som motiverar att rätten skall göra ett undantag från huvudregeln att sökandena inte skall ha tillgång till kommissionens interna handlingar. Begäran att dessa handlingar skall lämnas ut skall således avslås.

90 Av det anförda följer att talan inte kan bifallas på denna grund.

B - Syftet med samverkan och den rättsliga kvalificeringen av den

1. Beskrivningen av mötet i Madrid

Parternas argument

91 Parterna har hävdat att beskrivningen av syftet med mötet i Madrid i skäl 44 i det omtvistade beslutet är felaktig och otydlig. Enligt beskrivningen har företagen i fråga nämligen inte bara samordnat antagit och tillämpat referensvärdena för de legeringsmetaller som metoden för beräkning av legeringspåslaget innehåller, utan även samordnat antagit en identisk beräkningsmetod. Detta påstående strider mot påståendet att den identiska beräkningsmetoden har använts ungefär sedan år 1988.

92 AST har tillagt att syftet med samverkan beskrivs på ett motsägelsefullt och otydligt sätt. I skäl 70 i det omtvistade beslutet uppgavs med rätta att syftet med samverkan endast var att ändra referensvärdena i metoden för beräkning av legeringspåslaget, utan åtagande om att dessa värden skulle bibehållas framöver. I artikel 1 i det omtvistade beslutet uppgavs emellertid att överträdelsen inte endast bestod i att värdena ändrades på ett samordnat sätt, utan även i att de tillämpades på ett samordnat sätt. Det finns emellertid inget som visar att man vid mötet i Madrid även kom överens om att bibehålla de referensvärden som hade fastställts.

93 Kommissionen anser att sökandenas argument angående det verkliga syftet med mötet i Madrid är grundlösa, eftersom kommissionen inte i det omtvistade beslutet uttalade sig om att den gemensamma metoden för beräkning av legeringspåslaget hade antagits, utan om att nya referensvärden, som var identiska för samtliga av företagen i fråga, användes i den befintliga beräkningsmetoden. AST:s argument är enligt kommissionen ägnat att bestrida överträdelsens varaktighet.

Förstainstansrättens bedömning

94 I skäl 44 i det omtvistade beslutet anges följande.

"[M]ötet i Madrid [hade] ett syfte, nämligen att få till stånd en enhetlig prishöjning på rostfritt stål för att kompensera för prisstegringarna på legeringsmetaller. Det förekom en genomgång av de olika beräkningsmetoder för legeringspåslaget som använts tidigare och som en följd av mötet agerade samtliga företag identiskt. Från och med den 1 februari 1994 tillämpade företagen ett legeringspåslag på sin försäljning i Europa, med undantag för Spanien och Portugal, beräknat enligt den metod som senast användes 1991 genom att som referensvärde för legeringsmetallerna anta de värden som dessa uppgick till i september 1993."

95 Även i skäl 45 i det omtvistade beslutet, där en hänvisning görs till "det faktum att tillverkarna av rostfritt stål återinförde legeringspåslaget på ett identiskt sätt vad gäller pris och datum", bekräftas att kommissionens bedömning sålunda inte avsåg användningen av den gemensama beräkningsmetoden som sådan, som hade förekommit före år 1993, utan den omständigheten att referensvärden som var identiska för samtliga företag infördes i beräkningsmetoden.

96 Som redan har anförts (se ovan punkt 82) drogs i punkt 47 i det omtvistade beslutet slutsatsen att syftet med samverkan var att företag från och med samma dag skulle använda identiska referensvärden i den beräkningsmetod för legeringspåslag som redan tidigare hade använts, i syfte att få till stånd en höjning av priset på platta produkter av rostfritt stål.

97 Härav följer att det i det omtvistade beslutet inte uppgavs att mötet i Madrid handlade om att en metod för beräkning av legeringspåslaget skulle antas, utan att mötet i beslutet uppgavs syfta till att referensvärden som var identiska för samtliga tillverkare skulle användas i metoden.

98 AST:s argument att syftet med samverkan beskrivs på ett motsägelsefullt och otydligt sätt, eftersom det inte har visats att samverkan även avsåg bibehållande av de referensvärden som infördes i metoden för beräkning av legeringspåslaget, kan inte heller godtas. Eftersom kommissionen uppgav att syftet med samverkan var att samma referensvärden skulle användas i beräkningsmetoden, måste den ha ansett att de berörda företagens målsättning var att dessa värden verkligen skulle tillämpas. Frågan huruvida kommissionen har styrkt att så var fallet hör till prövningen av den grund som avser den fastställda överträdelsens varaktighet (se nedan punkterna 174-184).

99 Talan kan således inte bifallas på denna grund.

2. Anpassningen av priser och legeringspåslag

Parternas argument

100 Sökandena har hävdat att kommissionens konstateranden avseende hur legeringspåslaget har tillämpats i praktiken saknar relevans. De har hävdat att en uppenbart oriktig bedömning av sakomständigheterna och en felaktig rättstillämpning har gjorts i det omtvistade beslutet i detta avseende, eftersom företagen anklagas för att utanför sina nationella marknader ha anpassat priserna på sina platta produkter i rostfritt stål till de priser som tillämpades av en enda tillverkare (skäl 39 tredje stycket i det omtvistade beslutet).

101 Sökandena har gjort gällande att det i artikel 60 i EKSG-fördraget uttryckligen föreskrivs en "anpassningsmekanism" för priser, enligt vilken tillverkarna avseende de priser som tillämpas utanför deras nationella marknad anpassar sig till den nationella tillverkarens priser eller i andra hand till den huvudsakliga leverantörens priser. Eftersom anpassningen av priser är ett resultat av autonoma ageranden, styrker den inte att ett avtal i den mening som avses i artikel 65 i nämnda fördrag har ingåtts. Därför saknar även Avestas förklaringar, som återges i skäl 38 och 40 i det omtvistade beslutet, relevans, eftersom de endast hänvisar till anpassning av priser, som för övrigt "inte" har gjorts "på ett enhetligt sätt" enligt skäl 40 i det omtvistade beslutet.

102 AST har dessutom hävdat att dessa bedömningar av anpassningen av priserna på platta produkter i rostfritt stål visar att kommissionen gjorde en uppenbart oriktig bedömning avseende syftet med samverkan, då den ansåg att samverkan även avsåg priserna på de platta produkterna, snarare än legeringspåslaget ensamt.

103 Slutligen anser sökandena att de språkliga skillnaderna mellan den tyska och den italienska versionen av det omtvistade beslutet bekräftar att beslutet är felaktigt och icke motiverat med avseende på bedömningen av företagens agerande på marknaden. I den tyska versionen av det omtvistade beslutet anges nämligen i skäl 39 att företagen har enats (geeinigt) om samma tillverkares prislista, medan företagen enligt den italienska versionen har anpassat sig (si sono allinéate). Den tyska versionen av det omtvistade beslutet är uppenbart felaktig i detta avseende, eftersom den inte heller stämmer överens med Avestas förklaringar som har åberopats till stöd för påståendet. KTS har i sin replik framhållit att kommissionen själv har medgivit att uttrycket geeinigt är förvillande. Den har likväl, enligt KTS:s mening, inte dragit de naturliga slutsatserna avseende motiveringens motsägelsefulla karaktär.

104 Sökandena har begärt att rätten i vart fall skall inhämta ett sakkunnigutlåtande enligt artikel 25 i stadgan för domstolen för att utreda om det föreligger avgörande skillnader mellan de olika språkversionerna av det omtvistade beslutet, i synnerhet mellan den tyska och den italienska versionen.

105 Kommissionen har svarat att det omtvistade beslutet inte avser samverkan om tillämpningen av en identisk prislista för platta produkter, utan samverkan om att under identiska förhållanden använda metoden för beräkning av legeringspåslaget. I detta sammanhang är skäl 39 i beslutet endast en illustration av hur metoden för beräkning av legeringspåslaget har tillämpats, och frågan huruvida företagen har enats om priserna på platta produkter eller ej saknar betydelse, i synnerhet för beräkningen av bötesbeloppen. I detta avseende framgår det klart av skäl 29-36 i det omtvistade beslutet att företagen till följd av mötet i Madrid bestämde sig för att tillämpa legeringspåslaget på samtliga nationella och utländska marknader, vilket dessutom bekräftas av Avestas promemoria som citeras i skäl 38 i det omtvistade beslutet. Såsom för övrigt framgår av skäl 42 och följande skäl i beslutet, medförde denna tillämpning av legeringspåslaget att varje tillverkare i förväg kunde känna till hur samtliga företag skulle ställa sig.

106 Under dessa omständigheter anser sig kommissionen inte på något sätt ha bortsett från mekanismen för prisanpassning i artikel 60 i EKSG-fördraget, och skäl 39 i den tyska versionen av det omtvistade beslutet kan endast vara förvillande om det läses ryckt ur sitt sammanhang.

Förstainstansrättens bedömning

107 Rätten skall inledningsvis utreda huruvida det, såsom sökandena har gjort gällande, i det omtvistade beslutet har gjorts oriktiga bedömningar genom beskrivningen av hur legeringspåslaget har tillämpats i praktiken, vilket har beskrivits i skäl 37-41 i beslutet.

108 I detta hänseende konstaterar rätten inledningsvis att sökandena, i motsats till vad de själva har hävdat, inte anklagas i det omtvistade beslutet för att ha gjort sig skyldiga till en överträdelse genom att ha samverkat om priserna på platta produkter i rostfritt stål, utan endast, såsom ovan har anförts (se ovan punkt 82), genom att ha samverkat i syfte att samordnat införa och tillämpa identiska referensvärden för legeringsmetallerna i metoden för beräkning av legeringspåslaget.

109 Den omständigheten att hänvisning har gjorts i skäl 39 tredje stycket i det omtvistade beslutet till de berörda företagens anpassning av priserna på platta produkter i rostfritt stål utanför deras nationella marknader med utgångspunkt i en av tillverkarnas prislistor påverkade därför inte kommissionens rättsliga bedömning av överträdelsen, och inte heller bötesbeloppen, vilket sökandena för övrigt inte har bestridit.

110 Vidare erinrar rätten om att kommissionen i det omtvistade beslutet redogör för hur legeringspåslaget har tillämpats i praktiken med hänvisning till andra omständigheter än dem som avser anpassningen av priset på platta produkter i rostfritt stål, som endast utgjorde en av de faktorer som var utmärkande för sammanhanget kring samordningen.

111 Det omtvistade beslutet grundas nämligen huvudsakligen på en promemoria av Avesta av den 17 januari 1994, i vilken det beskrevs hur legeringspåslaget tillämpades till följd av mötet i Madrid. I promemorian uppgavs bland annat följande (skäl 38 i det omtvistade beslutet): "På varje producentmarknad kommer vi att följa de regler som den inhemska tillverkaren fastställer, inklusive att tillämpa det påslag denne anger." Enligt det omtvistade beslutet uppgavs vidare följande i promemorian (skäl 40 i det omtvistade beslutet): "På de nationella marknader där [Avesta] varken var den inhemska tillverkaren eller, på marknader utan inhemsk tillverkare, den ledande leverantören, följde [Avesta] normalt, men inte alltid, den inhemska tillverkaren eller den ledande leverantören, vilket var det traditionella mönstret inom sektorn för rostfritt stål."

112 Vidare konstaterades i skäl 41 till det omtvistade beslutet att olika tillverkare skickade brev till sina kunder där ändringen till följd av mötet i Madrid av de referensvärden som användes för beräkning av legeringspåslaget tillkännagavs. I ett av dessa brev, som är daterat den 31 januari 1994, uppgav en av tillverkarna särskilt att den inte "har [något] annat val än att som alla andra tillverkare införa legeringspåslag på alla rostfria platta produkter".

113 Mot bakgrund av dessa bevis har det således inte styrkts att oriktiga bedömningar har gjorts i det omtvistade beslutet då det konstateras att de berörda företagen frivilligt och faktiskt anpassade legeringspåslagen till följd av mötet i Madrid.

114 För övrigt kan inte argumentet som bygger på avsaknad av motivering i detta avseende godtas, eftersom kommissionens resonemang för att komma fram till denna slutsats klart anges i det omtvistade beslutet.

115 Vidare skall rätten utreda huruvida sökandena har rätt i sitt påstående att en felaktig rättstillämpning har gjorts i det omtvistade beslutet genom att kommissionen bortsett från den prisanpassningsmekanism som föreskrivs i artikel 60 i EKSG-fördraget.

116 Rätten erinrar i detta hänseende om att det obligatoriska offentliggörandet av prislistor och försäljningsvillkor som föreskrivs i artikel 60.2 i EKSG-fördraget enligt fast rättspraxis har till syfte att, för det första, förhindra de förbjudna förfarandena i så stor utsträckning som möjligt, för det andra, göra det möjligt för köparna att inhämta exakta upplysningar om priser och även delta i kontrollen av diskrimineringar och, för det tredje, göra det möjligt för företagen att känna till konkurrenternas exakta priser, för att ge dem möjligheten att anpassa sig efter dessa (se domstolens dom av den 21 december 1954 i mål 1/54, Frankrike mot Höga myndigheten, REG 1954, s. 7, s. 24, och av den 12 juli 1979 i mål 149/78, Rumi mot kommissionen, REG 1979, s. 2523, punkt 10).

117 Varje företag skall emellertid sätta priserna i prislistorna självständigt utan överenskommelser - även tysta sådana - med andra företag. I synnerhet hindrar inte den omständigheten att bestämmelserna i artikel 60 har en tendens att inskränka konkurrensen att förbudet mot konkurrensbegränsande samverkan i artikel 65.1 i EKSG-fördraget skall tillämpas (dom i det ovannämnda målet Frankrike mot Höga myndigheten, s. 31, och förstainstansrättens dom av den 11 mars 1999 i mål T-141/94, Thyssen Stahl mot kommissionen, REG 1999, s. II-347, punkt 312).

118 Dessutom föreskrivs det inte i artikel 60 i EKSG-fördraget någon kontakt mellan företagen för ömsesidig information om deras framtida priser innan prislistorna offentliggörs. I den mån sådana kontakter hindrar att dessa prislistor upprättas självständigt, kan de snedvrida den normala konkurrensen i den mening som avses i artikel 65.1 i nämnda fördrag (dom i det ovannämnda målet Thyssen Stahl mot kommissionen, punkt 313).

119 I förevarande fall är det visserligen ostridigt att tillverkarna av rostfritt stål har uppfyllt sin skyldighet enligt artikel 60.2 a i EKSG-fördraget att offentliggöra sina priser och sina försäljningsvillkor genom att regelbundet sända dem till kommissionen. Varje företag har sålunda meddelat kommissionen vilka legeringspåslag de avsåg att tillämpa från och med den 1 februari 1994 (skäl 37 i det omtvistade beslutet).

120 Sökandena kan emellertid inte med framgång åberopa anpassningsmekanismen i ovannämnda bestämmelser, eftersom den anpassning av referensvärdena för beräkning av legeringspåslaget som beskrivs i de handlingar som kommissionen har hänvisat till i skäl 38, 40 och 41 i det omtvistade beslutet inte berodde på att prislistorna hade offentliggjorts, utan på tidigare samordning mellan tillverkarna under mötet i Madrid, då de kom överens om att anta identiska referensvärden för att legeringspåslagen skulle harmoniseras uppåt.

121 Av det anförda följer att kommissionen ingalunda har bortsett från den prisanpassningsmekanism som föreskrivs i artikel 60 i EKSG-fördraget och att ingen felaktig rättstillämpning således har gjorts i det omtvistade beslutet i detta avseende.

122 Beträffande argumentet att det finns en skillnad mellan den tyska och den italienska versionen av det omtvistade beslutet, konstaterar rätten endast att uttrycket enats, som används i skäl 39 i den tyska versionen av det omtvistade beslutet avseende anpassningen av priserna på platta produkter i rostfritt stål, inte påverkade den rättsliga kvalificeringen av det agerande som företagen i fråga anklagades för, vilket, som ovan har anförts, var tillämpningen av beräkningsmetoden för legeringspåslaget, och inte slutpriset på nämnda produkter. Således skall begäran att ett sakkunnigutlåtande skall inhämtas avslås.

123 Av det anförda följer att talan inte kan bifallas på denna grund.

3. Avsaknad av motivering avseende den rättsliga kvalificeringen som avtal eller samordnat förfarande

Förutsättningarna för att pröva talan på denna grund

124 Kommissionen har hävdat att denna grund är ny eftersom KTS inte anförde den förrän i repliken och att talan således enligt artikel 48.2 i rättegångsreglerna för förstainstansrätten inte kan prövas på denna grund.

125 I detta hänseende framgår det av rättspraxis att avsaknad av motivering eller bristfällig motivering avser tvingande rätt och skall prövas ex officio av gemenskapsdomstolarna (domstolens dom av den 2 april 1998 i mål C-367/95, kommissionen mot Sytraval och Brink's France, REG 1998, s. I-1719, punkt 67) och således kan åberopas av parterna under varje skede av förfarandet (domstolens dom av den 20 februari 1997 i mål C-166/95 P, kommissionen mot Daffix, REG 1997, s. I-983, punkt 25).

126 Talan kan således prövas på denna grund.

Prövning i sak

Parternas argument

127 KTS har i sin replik hävdat att kommissionen genom att blanda ihop anklagelserna för samordnat förfarande och för avtal har åsidosatt artikel 15 i EKSG-fördraget, enligt vilken den är skyldig att motivera sina beslut.

128 Kommissionen har svarat att den rättsliga kvalificeringen av samverkan som avtal och i andra hand som samordnat förfarande inte utgör tvetydig motivering i den mening som avses i rättspraxis (förstainstansrättens dom av den 24 oktober 1991 i mål T-1/89, Rhône-Poulenc mot kommissionen, REG 1991, s. II-867, punkterna 119-124).

Förstainstansrättens bedömning

129 Den motivering som krävs enligt artikel 15 i EKSG-fördraget skall dels upplysa den som berörs därav om skälen för den vidtagna åtgärden för att denne i förekommande fall skall kunna göra gällande sina rättigheter och kunna bedöma om det omtvistade beslutet är välgrundat, dels göra det möjligt för gemenskapsdomstolarna att pröva det omtvistade beslutets lagenlighet. Kravet på motivering skall bedömas med hänsyn till omständigheterna i det enskilda fallet, särskilt rättsaktens innehåll, de anförda skälens karaktär och det sammanhang i vilket rättsakten antagits (förstainstansrättens dom av den 24 september 1996 i mål T-57/91, NALOO mot kommissionen, REG 1996, s. II-1019, punkterna 298 och 300).

130 Rätten skall i förevarande fall utreda huruvida den rättsliga kvalificeringen av samverkan som avtal och i andra hand som samordnat förfarande i den mening som avses i artikel 65.1 i EKSG-fördraget har motiverats tillräckligt. Rätten skall därför utreda om det omtvistade beslutet i tillräcklig mån behandlar frågan huruvida rekvisiten för vart och ett av dessa begrepp är uppfyllda.

131 Vad beträffar den rättsliga kvalificeringen som avtal, erinras det i det omtvistade beslutet inledningsvis om att det föreligger en överträdelse av artikel 65 i fördraget om parterna kommer överens om en frivillig samverkan som begränsar eller som kan begränsa deras kommersiella frihet genom att fastställa riktlinjer för ett gemensamt agerande på marknaden eller för underlåtenhet att agera, eftersom det varken är nödvändigt med avtalsenliga sanktioner eller förfaranden för verkställighet eller att den frivilliga samverkan är resultatet av en skriftlig överenskommelse (skäl 43 i det omtvistade beslutet).

132 Beträffande omständigheterna i fallet anges i skäl 44 i det omtvistade beslutet de omständigheter som visar att de berörda företagen har samverkat frivilligt. I detta hänseende anges för det första att mötet i Madrid syftade till att få till stånd en enhetlig prishöjning på rostfritt stål för att kompensera för prisstegringarna på legeringsmetaller och att det vid mötet förekom en genomgång av de olika beräkningsmetoder för legeringspåslaget som använts tidigare. Vidare uppges att samtliga företag som en följd av mötet agerade identiskt genom att från och med den 1 februari 1994 tillämpa ett legeringspåslag på sin försäljning i Europa, med undantag av Spanien och Portugal, beräknat enligt den metod som användes 1991 med referensvärden som motsvarade värdena för legeringsmetallerna i september 1993.

133 Slutligen anges det i det omtvistade beslutet att den frivilliga samverkan konkretiserades genom ett telefax som Ugine den 20 december 1993 skickade till samtliga tillverkare som hade deltagit i mötet i Madrid samt till Outokumpu, där slutsatserna från mötet återges, där det beskrivs hur legeringspåslaget beräknas, inklusive de utlösande värdena, växelkursen ecu/US-dollar (USD) och USD/ecu för legeringsmetallerna (nickel, krom och molybden), referensmånaderna och standardinnehåll av legeringsmetaller.

134 I detta hänseende nämns i det omtvistade beslutet även att den rättsliga kvalificeringen som avtal bekräftas av ordalydelsen i de cirkulär som citeras i skäl 41 i det omtvistade beslutet, genom vilka de olika producenterna upplyste sina kunder om att legeringspåslaget hade införts. I en av dessa skrivelser av den 28 januari 1994 uppgav Ugine Savoie UK att "[d]et ... på europeisk nivå [har] beslutats att återinföra systemet med påslag för att ta hänsyn till de ökade kostnaderna för legeringsmetaller sedan september 1993 och [att] detta påslag kommer att tillämpas allmänt från och med den 1 februari 1994". I en annan skrivelse av den 31 januari 1994 uppgav Thyssen Fine Steels Ltd till sina kunder att företaget inte hade något "annat val än att som alla andra tillverkare införa legeringspåslag på alla rostfria platta produkter. På samma sätt som i den tidigare situationen med legeringspåslag har en klar beräkningsgrund överenskommits för att ta hänsyn till det förändrade förhållandet mellan priser och kostnader."

135 Vad därefter beträffar den rättsliga kvalificeringen som samordnat förfarande framhålls följande i skäl 45 i det omtvistade beslutet: "Även om det skulle ifrågasättas att det rör sig om en överenskommelse utgör det faktum att tillverkarna av rostfritt stål återinförde legeringspåslaget på ett identiskt sätt vad gäller pris och datum i varje fall och utan tvivel ett exempel på samordnat förfarande." I detta hänseende erinras det om att företag inte kan kringgå förbudet mot samverkan genom att ägna sig åt sådant konkurrensbegränsande samarbete som att informera varandra i förväg om hur det egna företaget avser att agera, så att varje företag kan anpassa sitt agerande i handeln i förvissning om att dess konkurrenter gör likadant.

136 Av nämnda skäl i det omtvistade beslutet framgår således att kommissionen i det omtvistade beslutet i tillräcklig mån har angivit på grund av vilka huvudsakliga faktiska och rättsliga omständigheter den har bedömt att samverkan i förevarande fall kunde kvalificeras som avtal eller, i andra hand, som samordnat förfarande i den mening som avses i artikel 65.1 i EKSG-fördraget. Rätten konstaterar särskilt att det i det omtvistade beslutet i motsats till vad KTS har gjort gällande görs en klar skillnad mellan den rättsliga kvalificeringen som avtal och den rättsliga kvalificeringen som samordnat förfarande genom att kriterierna för vart och ett av dessa begrepp anges.

137 Talan kan således inte bifallas på denna grund.

C - Resultatet av prissamverkan

Parternas argument

138 Sökandena har gjort gällande att kommissionen inte i tillräcklig mån har bevisat resultatet av beräkningsmetoden för legeringspåslaget på priset för platta produkter i rostfritt stål, och således inte heller de påstådda konkurrensbegränsande resultaten. De anser att den angivna motiveringen i detta avseende är felaktig och i vart fall otillräcklig.

139 Kommissionen har enligt KTS i skäl 48 i det omtvistade beslutet endast konstaterat att legeringspåslaget kan utgöra upp till 25 procent av det totala priset på rostfritt stål. I denna bedömning bortses det från att det i praktiken står varje kund fritt att köpa produkterna till fast pris i stället för till fluktuerande pris.

140 AST har för egen del erinrat om att legeringspåslaget endast är en av de komponenter som avgör slutpriset på rostfritt stål och att variationer i priserna på legeringsmetaller endast beaktas över en viss nivå. Den övervägande delen av slutpriset på rostfritt stål har inte varit föremål för något avtal.

141 AST har för övrigt gjort gällande att kommissionen har hänvisat till icke motiverade och icke styrkta påståenden. Sålunda har kommissionen inte besvarat argumentet att höjningen av priset på rostfritt stål sedan år 1994 i hög grad beror på den vid denna tidpunkt registrerade mycket stora ökningen - om ca 30 procent - av efterfrågan. Vidare har ingen hänsyn tagits till den omständigheten att den ändring av referensvärdena som företagen kom överens om i Madrid inte gav något resultat efter juni 1994, eftersom prisutvecklingen på legeringsmetaller medförde att priserna kom att sammanfalla med de värden som ursprungligen tillämpades i metoden för beräkning av legeringspåslaget, innan värdena ändrades.

142 Vid bedömningen av samverkans begränsande resultat måste hänsyn enligt AST tas till den faktiska tillämpningen av de nya priserna gentemot kunderna, och inte till den tidpunkt då kommissionen meddelades om de nya priserna. AST började inte tillämpa legeringspåslaget förrän i april 1994, det vill säga mer än två månader senare än övriga tillverkare.

143 Sökandena har slutligen gjort gällande att skillnaden mellan den tyska och den italienska versionen av skäl 49 i det omtvistade beslutet bekräftar att det omtvistade beslutets motivering är motsägelsefull i fråga om samverkans resultat för priset. Enligt den tyska versionen av beslutet var nämligen ändringen av referensvärdena för legeringspåslaget inte orsaken till den höjning av priserna på rostfritt stål som skedde mellan januari 1994 och mars 1995, medan det enligt den italienska versionen fanns ett konkret orsakssamband mellan höjningen och ändringen av referensvärdena för legeringspåslaget. KTS har därför begärt att rätten med stöd av artikel 25 i stadgan för domstolen skall inhämta ett sakkunnigutlåtande, och AST har begärt att rätten med stöd av artikel 24 i stadgan för domstolen skall inhämta alla handlingar som behövs i detta avseende.

144 Kommissionen har svarat att den varken har gjort någon oriktig bedömning eller brustit i motiveringen av det omtvistade beslutet i denna fråga.

145 Det förklarades klart i det omtvistade beslutet att legeringspåslaget utgör en komponent i slutpriset på produkterna i fråga och att syftet med samverkan således var att fastställa en komponent i priset. Kommissionen har i detta avseende hävdat att det inte har bestridits att legeringspåslaget kan utgöra upp till 25 procent av slutpriset på produkterna. De uppgifter som inkom under det administrativa förfarandet visade i vart fall att legeringspåslaget i mars 1995 utgjorde 24 procent av slutpriset på kallvalsad plåt och 25 procent av slutpriset på varmvalsad plåt samt att legeringspåslagets andel av priset på andra stålkvaliteter med en högre andel nickel var ännu högre.

146 KTS försök att relativisera överträdelsens ekonomiska betydelse blev fruktlösa på grund av KTN:s förklaringar under förfarandet, i vilka KTN uppgav att samverkan syftade till att hantera en katastrofal ekonomisk situation. Den omständigheten att det inte uttryckligen anges något i det omtvistade beslutet om kundernas möjlighet att handla till fast pris i stället för till fluktuerande pris innebär för övrigt inte att kommissionen inte kände till detta. Enligt rättspraxis har kommissionen emellertid ingen skyldighet att i ett beslut ta upp samtliga faktiska och rättsliga omständigheter som parterna har åberopat under det administrativa förfarandet.

147 Kommissionen har dessutom gjort gällande att samverkans resultat på slutpriset på produkterna inte har överdrivits, eftersom det i detta avseende anges i det omtvistade beslutet att den avsevärda höjningen av priserna på rostfritt stål inte kan förklaras enbart med att de utlösande tröskelvärdena för legeringspåslaget ändrades, även om det också konstateras att ändringen var en starkt bidragande orsak.

148 Beträffande AST:s påstådda försening med att tillämpa de nya referensvärdena har kommissionen svarat att AST självt officiellt meddelade kommissionen att det nya legeringspåslaget, som skulle beräknas utifrån de nya referensvärdena, skulle tillämpas från och med den 1 februari 1994. Den påstådda förseningen med att genomföra samverkan motsäger i vart fall inte det faktum att bolaget deltog i den.

149 Sökandenas påstående att den tyska språkversionen av skäl 49 i det omtvistade beslutet skiljer sig från den italienska versionen härav är grundlöst. Även om den andra meningen i skäl 49 i den tyska versionen av beslutet inte skulle anses beskriva ett orsakssamband mellan tillämpningen av metoden för beräkning av legeringspåslaget och den påföljande prishöjningen, beskrivs nämligen uttryckligen i nästkommande mening att höjningen av priset på rostfritt stål visserligen inte kan hänföras (zurückgeführt) enbart till ändringen av de utlösande tröskelvärdena för legeringspåslag, men att ändringen var en starkt bidragande orsak.

Förstainstansrättens bedömning

150 Enligt artikel 65.1 i EKSG-fördraget är "[ö]verenskommelser mellan företag, beslut av företagssammanslutningar och samordnade förfaranden, som är ägnade att inom den gemensamma marknaden, direkt eller indirekt, förhindra, inskränka eller snedvrida den normala konkurrensen ..., särskilt sådana som består i att

a) fastställa eller bestämma priser" förbjudna.

151 Enligt fast rättspraxis angående tillämpningen av artikel 85.1 i EG-fördraget är det inte nödvändigt att beakta det konkreta resultatet av en överenskommelse när det framgår att den har som syfte att begränsa, hindra eller snedvrida konkurrensen i den mening som avses i artikeln (domstolens dom av den 8 juli 1999 i mål C-49/92 P, kommissionen mot Anic Partecipazioni, REG 1999, s. I-4125, punkt 99, i mål C-199/92 P, Hüls mot kommissionen, REG 1999, s. I-4287, punkt 178, och C-235/92 P, Montecatini mot kommissionen, REG 1999, s. I-4539, punkt 122).

152 Vidare är samordnade förfaranden förbjudna oberoende av resultaten av dem, om de har ett konkurrensbegränsande syfte. Även om begreppet samordnat förfarande förutsätter ett beteende på marknaden innebär det nämligen inte nödvändigtvis att detta beteende leder till det konkreta resultatet att konkurrensen hindras eller snedvrids (domen i det ovannämnda målet kommissionen mot Anic Partecipazioni, punkterna 123 och 124, domen i det ovannämnda målet Hüls mot kommissionen, punkterna 164 och 165, och domen i det ovannämnda målet Montecatini mot kommissionen, punkterna 124 och 125). När kommissionen har styrkt att ett företag har deltagit i en samordning som hade till syfte att begränsa konkurrensen, behöver den inte bevisa att denna samordning har lett till ageranden på marknaden eller att det har haft konkurrensbegränsande resultat. Det ankommer tvärtom på företaget i fråga att bevisa att samordningen inte på något sätt har påverkat företagets eget agerande på marknaden (domen i det ovannämnda målet kommissionen mot Anic Partecipazioni, punkt 126, och domen i det ovannämnda målet Hüls mot kommissionen, punkt 167).

153 Dessa principer gäller även vid tillämpningen av artikel 65.1 i EKSG-fördraget. Eftersom artikeln hänvisar till samverkan som "är ägnad" att snedvrida den normala konkurrensen, anses detta begrepp nämligen omfatta formuleringen "har till syfte" som anges i artikel 85.1 i EG-fördraget (dom i det ovannämnda målet Thyssen Stahl mot kommissionen, punkt 277).

154 Kommissionen är således inte tvungen att visa att resultatet har begränsat konkurrensen för att kunna fastställa att det har skett en överträdelse av artikel 65.1 i EKSG-fördraget om den har styrkt att ett avtal eller ett samordnat förfarande har förekommit i syfte att begränsa konkurrensen (se dom i det ovannämnda målet Thyssen Stahl mot kommissionen, punkt 277).

155 I förevarande fall kan sökandenas olika argument, genom vilka de endast har påstått att inga konkurrensbegränsande resultat har uppkommit, inte godtas, eftersom de bygger på en felaktig uppfattning om beviskravet i artikel 65.1 i EKSG-fördraget. Sökandena har nämligen inte bestridit kommissionens konstateranden i skäl 47 och 48 i det omtvistade beslutet, genom vilka kommissionen har avsett att visa att samverkan i fråga syftade till att begränsa konkurrensen.

156 Kommissionen gjorde inte någon överflödig utredning av samverkans konkurrensbegränsande resultat, utan stannade med rätta vid att konstatera att det rörde sig om samverkan som omfattas av förbudet i artikel 65.1 i EKSG-fördraget, eftersom den syftade till att fastställa en komponent i slutpriset på platta produkter i rostfritt stål genom att de berörda tillverkarna från och med samma datum använde samma referensvärden för legeringsmetallerna i metoden för beräkning av legeringspåslaget.

157 Förbudet mot samverkan som består i att direkt eller indirekt fastställa priser gäller nämligen även samverkan genom vilken en del av priset fastställs, vilket bekräftas i rättspraxis avseende tillämpning av artikel 85.1 a i EG-fördraget (se särskilt förstainstansrättens dom av den 21 februari 1995 i mål T-29/92, SPO m.fl. mot kommissionen, REG 1995, s. II-289, punkt 146). Härav följer bland annat att AST:s argument att den övervägande delen av slutpriset på rostfritt stål inte har varit föremål för något avtal saknar relevans.

158 I förevarande fall konstaterade kommissionen dessutom i skäl 48 i det omtvistade beslutet att samverkan begränsade konkurrensen påtagligt, dels eftersom de berörda företagen stod för mer än 90 procent av försäljningen av platta produkter i rostfritt stål, dels eftersom legeringspåslaget medförde en prishöjning som kunde utgöra upp till 25 procent av slutpriset på produkterna.

159 Sökandena har inte bestridit att denna bedömning är välgrundad. KTS har i detta avseende endast hävdat att den del av slutpriset som berodde på legeringspåslaget understeg 25 procent när bolagets kunder handlade till fast pris i stället för till fluktuerande pris. Ett sådant påstående motsäger emellertid inte den omständigheten att det pristillägg som berodde på legeringspåslaget, som beräknades utifrån de referensvärden som bestämdes vid mötet i Madrid, i princip kunde utgöra en stor del av slutpriset på produkterna. KTS har inte heller bestridit att det sålunda framräknade legeringspåslaget effektivt påverkade slutpriset på bolagets produkter när dess kunder inte handlade till fast pris.

160 Rätten konstaterar att sökandena i vart fall inte har visat att en oriktig bedömning har gjorts i det omtvistade beslutet avseende samverkans verkliga resultat på marknaden.

161 Det kan i synnerhet inte med framgång hävdas att kommissionen har överdrivit eller, tvärtom, bortsett från samverkans resultat för slutpriset på produkterna. I detta avseende ansåg kommissionen nämligen i skäl 49 i det omtvistade beslutet, inklusive i den tyska versionen, att det nästan fördubblade priset på rostfritt stål mellan januari 1994 och mars 1995 inte enbart kunde tillskrivas ändringen av referensvärdena för legeringspåslaget, men att ändringen i hög grad hade bidragit därtill. Argumentet att det inte anges i den tyska versionen av det omtvistade beslutet att det finns ett orsakssamband mellan samverkan och prishöjningen kan således inte godtas. Det saknas därför skäl att bifalla sökandenas yrkanden om att sakkunnigutlåtande skall inhämtas eller att handlingar skall begäras in.

162 Argumentet att den ändring av referensvärdena som företagen kom överens om i Madrid inte längre gav något resultat, eftersom prisutvecklingen på legeringsmetaller medförde att priserna kom att sammanfalla med de värden som tillämpades före ändringen, kan inte heller godtas. Såsom kommissionen har anfört i skäl 70 i det omtvistade beslutet saknar det nämligen betydelse att priset på en legeringsmetall kom att sammanfalla med de gamla referensvärdena, eftersom det pristillägg som berodde på legeringspåslaget med nödvändighet var högre än vad det skulle ha varit om referensvärdena inte hade ändrats.

163 AST:s argument att bolaget började tillämpa de nya referensvärdena först efter två månader kan inte godtas. Det har nämligen inte bestridits att AST officiellt meddelade kommissionen att bolaget skulle tillämpa det nya legeringspåslaget från och med den 1 februari 1994. Dessutom skulle AST:s påstående, även om det styrktes, bara bevisa att samordningen, som bolaget inte har bestridit att det deltog i, faktiskt påverkade bolagets eget agerande på marknaden (se ovan punkt 151).

164 Slutligen kan inte argumentet som bygger på bristfällig motivering godtas, eftersom kommissionens resonemang klart anges i det omtvistade beslutet.

165 Av det anförda följer att talan inte kan bifallas på dessa grunder.

D - Överträdelsens varaktighet

Parternas argument

166 Sökandena har hävdat att kommissionen felbedömde överträdelsens varaktighet och inte motiverade det omtvistade beslutet när den ansåg att samordningen inleddes vid mötet i Madrid i december 1993 och pågick fram till dess beslutet antogs. Den ändring av referensvärdena i metoden för beräkning av legeringspåslaget som beslutades under mötet i Madrid var nämligen enligt sökandena endast tillfällig och inte varaktig.

167 I detta avseende har sökandena uppgivit att det varken vid mötet eller vid något senare tillfälle diskuterades att värdena skulle bibehållas. Det är felaktigt att anse att ett samordnat förfarande pågår så länge det inte uttryckligen avslutas. I förevarande fall stod det företagen fritt att bestämma sina prisnivåer med hänsyn till marknadens villkor, som var lika för alla företag