ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
Artiklarna 43 EG och 49 EG utgör hinder för en nationell lagstiftning, enligt vilken en skattskyldig person med hemvist i landet dels får göra avdrag från beskattningsunderlaget för belopp avseende de socialförsäkringsavgifter som betalats under beskattningsåret, dels får sin inkomstskatt att betala reducerad med de sjukförsäkringsavgifter som betalats in under denna period, bara om avgifterna har betalats in i den medlemsstat som har beskattningsrätten, medan sådana lättnader nekas om avgifterna har betalats in i en annan medlemsstat, trots att dessa avgifter inte har dragits av i sistnämnda medlemsstat.

Genom en sådan lagstiftning införs en skillnad i behandling mellan skattskyldiga personer med hemvist i landet. Skattskyldiga personer som har hemvist i den medlemsstat som har beskattningsrätten, men som bedriver näringsverksamhet i en annan medlemsstat där de omfattas av obligatorisk socialförsäkring och sjukförsäkring, är nämligen förhindrade att från sitt beskattningsunderlag dra av de avgifter som de betalar in eller reducera den inkomstskatt de har att betala i den medlemsstat som har beskattningsrätten. Dessa skattskyldiga personer kommer därmed att behandlas sämre än övriga skattskyldiga personer som har hemvist i nämnda stat men som begränsar sin näringsverksamhet så att den endast bedrivs inom landet, där de också betalar in sina obligatoriska social- och sjukförsäkringsavgifter till den behöriga nationella myndigheten. Vad avser beskattningen, i den medlemsstat som har beskattningsrätten, av inkomster för skattskyldiga personer med hemvist i landet, befinner sig dessa inte i objektivt sett olika situationer som skulle kunna förklara varför de behandlas olika på detta sätt beroende på var de har betalat in avgifterna, i den mån de är obegränsat skattskyldiga i denna medlemsstat. Beskattningen av deras inkomster i nämnda medlemsstat ska således ske enligt samma principer och därför på grundval av samma skattelättnader. Det faktum att en skattskyldig person som har hemvist i landet nekas de ifrågavarande skattemässiga fördelarna kan under dessa förhållanden avhålla den skattskyldige från att utnyttja etableringsfriheten och friheten att tillhandahålla tjänster enligt artiklarna 43 EG och 49 EG, och utgör därmed en inskränkning i dessa friheter.

(se punkterna 66–71 och 74 samt punkt 1 i domslutet)
En handling under en datainsamlingsprocess, som består i att ett utdrag om elva ord från ett skyddat verk lagras i datasystem och skrivs ut, kan omfattas av begreppet delvist mångfaldigande i den mening som avses i artikel 2 i direktiv 2001/29 om harmonisering av vissa aspekter av upphovsrätt och närstående rättigheter i informationssamhället, om – vilket det ankommer på den nationella domstolen att pröva – de element som på detta sätt återges ger uttryck för upphovsmannens egen intellektuella skapelse.

Utskriften av ett utdrag om elva ord under en datainsamlingsprocess – bestående i inskanning av tidningsartiklar följd av omvandling till en textfil, elektronisk behandling av mångfaldigandet, lagring av en del av detta mångfaldigande och utskrift därav – uppfyller inte flyktighetsvillkoret i artikel 5.1 i direktiv 2001/29 om harmonisering av vissa aspekter av upphovsrätt och närstående rättigheter i informationssamhället, och nämnda process får således inte genomföras utan samtycke från de berörda upphovsrättsinnehavarna.

En handling kan anses vara ”flyktig”, i den mening som avses i det andra villkoret i artikel 5.1 i direktiv 2001/29, endast om den existerar under den tid som behövs för att den berörda tekniska processen ska fungera väl. Nämnda process ska vara automatiserad på så sätt att formen av mångfaldigande automatiskt raderas, utan mänskligt ingripande, så snart som den inte längre fyller någon funktion för genomförandet av den tekniska processen. Genom det sista mångfaldigandet inom ramen för den aktuella datainsamlingsprocessen, genomförs emellertid ett icke datorbaserat mångfaldigande. I detta sista skede skrivs filerna med utdragen om elva ord ut, och utdragen återfinns således i pappersform. Eftersom formen av mångfaldigande finns i materiellt hänseende på papper, upphör den att existera först när papperet förstörs. I och med att datainsamlingsprocessen naturligtvis inte själv kan förstöra ett sådant papper, är raderingen av nämnda form beroende av viljan hos den som använder sig av en sådan process. Det är inte alls säkert att den personen önskar göra sig av med den. Denna form av mångfaldigande riskerar således att finnas kvar under en längre period beroende på användarens behov. Under dessa omständigheter utgör den sista åtgärden inom ramen för datainsamlingsprocessen, då utdragen om elva ord skrivs ut, inte en form av mångfaldigande som är flyktig i den mening som avses i artikel 5.1 i direktiv 2001/29.

(se punkterna 64, 67–70 och 74 samt punkt 2 i domslutet)
16

Artikel 8 ter i Setcos bolagsordning har följande lydelse: ”1. Gemensamma [kommittén] ska bestå av en representant från varje upphandlande delägare, som ska utses bland myndighetens juridiska ombud och det utsedda verkställande kommunalrådet eller en fullmäktigeledamot som tillfälligt fått träda in i dennes ställe; vidare en tjänsteman vars uppgift är att biträda och föra protokoll och som saknar rösträtt (denne ska utses gemensamt av de upphandlande delägarna vid det första mötet bland sekreterarna, direktörerna och cheferna (eller ansvariga för tjänsterna inom enheter utan personal med chefsansvar), anställda vid minst en av de upphandlande delägarna. 2. Gemensamma kommittén ska ha rådgivande, övervakande och beslutande uppgifter i syfte att utöva motsvarande kontroll. Den ska i synnerhet a) utöva de befogenheter och rättigheter i förhållande till bolagsorganen som kommunstyrelsen, fullmäktige och borgmästaren/ordföranden utövar vid kontrollen av sina myndigheter och avdelningar. Kontrollen ska avse alla aspekter av organisationen och utförandet av de tjänster för vilka ett kontrakt har tilldelats, b) fastställa riktlinjer för underkommittéerna för samordnat och enhetligt tillhandahållande av tjänster, inklusive på sådana områden och i sådana avseenden som berör flera avdelningar, c) utse representanter för lokala organ till bolagsstyrelsen, d) utse styrelseordförande och ordförande för revisorskollegiet och avskeda dessa i de fall som anges i denna ordning, e) fastställa riktlinjer för tillsättning av bolagets verkställande direktör och övriga ledning, f) anta ett förslag till programplan och budgetprognos på ett års respektive flera års sikt samt den årliga slutrapporten, g) höra bolagets högsta ledning i form av samtal med ordföranden och/eller verkställande direktören minst en gång per år, h) regelbundet – åtminstone en gång per halvår – motta rapporter från bolagets högsta ledning om hur tillhandahållandet av lokala offentliga tjänster fungerar, i) om den så önskar delegera vissa av sina uppgifter till en eller flera tekniska kommittéer, som kan variera alltefter de aktuella uppgifternas specifika art, l) i förväg yttra sig över sådana åtgärder som vidtas av bolagets ledning vilka måste godkännas vid bolagsstämma i de fall som anges i denna ordning. 3. Gemensamma kommittén ska hålla ordinarie möten minst en gång per år samt, i undantagsfall, på begäran av a) en av de upphandlande delägarna eller b) bolagets juridiska ombud.”
4

I artikel 2 i detta direktiv föreskrivs följande: ”I detta direktiv används följande beteckningar med de betydelser som här anges: 1) ’Avloppsvatten från tätbebyggelse’: spillvatten från hushåll eller en blandning av hushållsspillvatten och industrispillvatten eller dagvatten. … 4) ’Tätort’: ett område där befolkningen eller de ekonomiska aktiviteterna är så koncentrerade att spillvatten från tätbebyggelse kan insamlas och ledas till ett avloppsreningsverk eller ett slutligt utsläppsställe. 5) ’Ledningsnät’: ett system av ledningar för hopsamling och transport av avloppsvatten från tätbebyggelse. 6) ’1 pe (personekvivalent)’: den mängd nedbrytbart organiskt material som har en biokemisk syreförbrukning på 60 g löst syre per dygn under fem dygn (BOD5). … 8) ’Sekundär rening’: rening av avloppsvatten från tätbebyggelse genom en process som vanligen innebär biologisk rening med sekundärsedimentering eller någon annan process som uppfyller de krav som anges i tabell 1 i bilaga 1. 9) ’Tillräcklig rening’: rening av avloppsvatten från tätbebyggelse genom varje slag av process eller utsläppssystem som medför att recipienten efter utsläpp är av sådan kvalitet att tillämpliga kvalitetsmål och andra bestämmelser i detta och andra gemenskapsdirektiv är uppfyllda. … 11) ’Eutrofiering’: en ökning av halten av näringsämnen i vatten, särskilt kväve eller fosforföreningar, som leder till ökad tillväxt av alger och högre former av växtlighet, så att balansen mellan organismerna i vattnet störs och vattenkvaliteten påverkas negativt. … 13) ’Kustvatten’: vattnen utanför lågvattenlinjen eller en flodmynnings yttre gräns.”
2

Begäran har framställts i ett mål mellan Mark Horvath och Secretary of State for Environment, Food and Rural Affairs (ministeriet för miljö, livsmedel och landsbygdsfrågor) (nedan kallat Secretary of State), angående den lagstiftning, som antagits för Englands territorium, i vilken det fastställs sådana minimikrav för god jordbrukshävd och goda miljöförhållanden (nedan kallade GJGM) som avses i artikel 5 i och bilaga IV till förordning nr 1782/2003.
18

Ansökan lämnades in på grundval av undantaget för generiska läkemedel i artikel 10.1 i direktiv 2001/83. Nivalin, som hade varit godkänt för försäljning inom Europeiska ekonomiska samarbetsområdet (EES) under minst tio år, angavs som referensläkemedel. I ansökan omnämndes även det godkännande för försäljning av Reminyl som Shire Pharmaceuticals Ltd erhållit i Förenade kungariket. Reminyl angavs som referensläkemedel i denna medlemsstat och som det läkemedel som använts för de biotillgänglighetsstudier som krävs för att visa att Generics läkemedel faktiskt är ett generikum till Nivalin/Reminyl.
60

Denna medlemsstat har dessutom gjort gällande att de behöriga myndigheterna inte har drivit in anspråken för sent, utan att den sena underrättelsen till gemenskapens organ om den faktiska redovisningen av transaktionerna beror på att bestämmelsekontoren har vidarebefordrat informationen för sent.
43

Som generaladvokaten har påpekat i punkt 28 i sitt förslag till avgörande finns det ingenting i systematiken i direktiv 90/435 eller ändamålet med detsamma som antyder att det skulle vara någon påtaglig skillnad mellan ”att avstå från att beskatta” och ”att undanta från skatt” den vinst som moderbolaget redovisat. Domstolen har dessutom omväxlande använt begreppen ”undanta från skatt” och ”avstå från att beskatta”, i den mening som avses i artikel 4.1 (se, bland annat, dom av den 12 december 2006 i mål C-374/04, Test Claimants in Class IV of the ACT Group Litigation, REG 2006, s. I-11673, punkt 53, samt domarna i de ovannämnda målen Test Claimants in the FII Group Litigation, punkterna 44 och 102, och Banque Fédérative du Crédit Mutuel, punkt 44).
52

Ett av de avgörande kriterierna för att bestämma tillämpningsområdet för direktiv 2003/87 uppges ha varit en sektors direkta utsläpp av CO2. Med hänvisning till en rapport med titeln ”Economic Evaluation of Sectoral Emission Reduction Objectives for Climate Change. Top-Down Analysis of Greenhouse Gas Emission Reduction Possibilities in the EU, Final Report, march 2001”, utarbetad av P. Capros, N. Kouvaritakis et L. Mantzos, har parlamentet, rådet och kommissionen uppgett att utsläppen av CO2 år 1990 var 174,8 miljoner ton för stålsektorn, 26,2 miljoner ton för kemisektorn och 16,2 miljoner ton för sektorn för icke-järnhaltiga metaller.
9

Till följd av en skriftväxling under år 2003 med de österrikiska myndigheterna, registrerade Europeiska gemenskapernas kommission åtgärderna avseende kraftvärmeanläggningarna som stöd som inte anmälts under nr NN162/B/2003. Republiken Österrike anmälde de ändringar som medlemsstaten avsåg vidta i den nya lydelsen av ÖG till kommissionen. Denna anmälan registrerades under nr N317/B/2006.
23

Court of Appeal (England & Wales) (Civil Division) beslutade under dessa omständigheter att förklara målet vilande och ställa följande tolkningsfrågor till domstolen: ”1) Är de omständigheterna att a) det äldre varumärket är mycket välkänt för vissa slags varor eller tjänster, b) dessa varor eller tjänster skiljer sig från eller väsentligen skiljer sig från de varor eller tjänster som det yngre varumärket avser, c) det äldre varumärket är unikt i förhållande till alla varor och tjänster, d) genomsnittskonsumentens tankar förs till det äldre varumärket när denne kommer i kontakt med det yngre varumärket då det används för de tjänster som avses med detsamma, i sig tillräckliga för att vid tillämpning av artikel 4.4 a i [direktivet] skapa i) ett ’samband’ i den mening som avses i punkterna 29 och 30 i [domen i det ovannämnda målet Adidas-Salomon och Adidas Benelux] och/eller ii) en otillbörlig fördel eller förfång i den mening som avses i nämnda artikel? 2) Om svaret på fråga 1 är nekande, vilka faktorer ska den nationella domstolen beakta vid prövningen av om sådana omständigheter är tillräckliga? Vilken betydelse ska vid helhetsbedömningen av om det finns ett ’samband’ tillmätas de varor och tjänster som ingår i beskrivningen av det yngre varumärket? 3) Vad krävs vid tillämpning av artikel 4.4 a [i direktivet] för att rekvisitet förfång för särskiljningsförmågan ska vara uppfyllt? I synnerhet, i) måste det äldre varumärket vara unikt, ii) räcker det att ett varumärke använts en enda gång i strid med den äldre varumärkesrättigheten för att det ska anses vara till förfång för särskiljningsförmågan, och iii) innefattar rekvisitet till förfång för det äldre varumärkets särskiljningsförmåga ett krav på att konsumentens ekonomiska beteende påverkas?”
6

I artikel 54 i tillämpningskonventionen, som ingår i kapitel 3, som har rubriken ”Principen ’ne bis in idem’ (icke två gånger i samma sak)”, som i sin tur ingår i avdelning III i nämnda konvention med rubriken ”Polis och säkerhet”, föreskrivs följande: ”En person beträffande vilken fråga om ansvar prövats genom lagakraftägande dom hos en avtalsslutande part, får inte åtalas för samma gärning av en annan part, under förutsättning att, vid fällande dom, straffet avtjänats eller är under verkställighet eller inte längre kan verkställas enligt lagarna hos den part hos vilken avkunnandet ägt rum.”
41

Även om Metherma i sitt skriftliga yttrande stött sig på den version av KN som följer av förordning nr 1810/2004, har företaget emellertid senare under förhandlingen inför domstolen medgett att det är den version av KN som följer av förordning nr 2388/2000 som är tillämplig i målet vid den nationella domstolen. Under förhandlingen har det dessutom ansetts utrett att dessa båda förordningar, bortsett från deras numrering och fördelning, är identiska vad gäller ordalydelsen med avseende på de undernummer i KN som är i fråga i förevarande mål. Under dessa omständigheter ska därför vad Metherma anfört, såväl skriftligen som muntligen, anses avse undernummer 8101 och undernummer 8102 i KN såsom dessa följer av förordning nr 2388/2000.
9

2 § första stycket i lag om åtgärder vid beskattningen avseende tyska företags investeringar i utlandet (Gesetz über steuerliche Maßnahmen bei Auslandsinvestitionen der deutschen Wirtschaft (Auslandsinvestitionsgesetz)) av den 18 augusti 1969 (BGBl. 1969 I, s. 1211) (nedan kallad AIG), i den lydelse som gällde vid tidpunkten för omständigheterna i målet vid den nationella domstolen, har följande lydelse: ”Om en obegränsat skattskyldig person enligt ett avtal för att undvika dubbelbeskattning ska befrias från inkomstskatt på inkomst av rörelse från ett i en utländsk stat beläget fast driftställe, så ska på yrkande av den skattskyldige underskott som följer av bestämmelserna i den nationella skattelagstiftningen och som den skattskyldige skulle ha rätt att kvitta eller dra av för det fall inkomsten inte vore befriad från inkomstskatt, vid fastställandet av den totala inkomsten dras av till den del det överstiger det överskott av rörelse från andra i denna utländska stat belägna fasta driftställen som enligt detta avtal är skattebefriat. I den mån underskottet därvid inte kvittas ska, om förutsättningarna i 10d § [EStG] är uppfyllda, underskottsavdrag medges. Det belopp som enligt första och andra meningen ska dras av är, såvitt det under någon av de följande taxeringsperioderna totalt sett uppstår ett överskott av de rörelseinkomster från i denna utländska stat belägna fasta driftställen som enligt detta avtal ska befrias från skatt, återföras under den aktuella taxeringsperioden i samband med att den totala inkomsten fastställs. Tredje meningen tillämpas inte om den skattskyldige visar att de bestämmelser i den utländska staten som gäller för honom allmänt inte medger att avdrag för underskottet görs under andra år än förluståret.”
2

I artikel 706-3 i den franska straffprocesslagen (Code de Procédure Pénale) föreskrivs följande: ”Den som har lidit skada till följd av en brottslig handling, vare sig denna skett uppsåtligen eller av oaktsamhet, kan få full ersättning för skada som följer av en personskada under följande förutsättningar: 1 Personskadan omfattas inte av tillämpningsområdet för artikel 53 i lagen om finansiering av social trygghet för år 2001 (loi de financement de la sécurité sociale pour 2001) (Lag nr 2000-1257 av den 23 december 2000), för artikel L. 126-1 i försäkringslagen (code des assurances) eller för kapitel 1 i lag nr 85-677 av den 5 juli 1985 om förbättring av situationen för offer för trafikolyckor och påskyndande av ersättningsförfarandet (loi tendant à l’amélioration de la situation des victimes d’accidents de la circulation et à l’accélération des procédures d’indemnisation), och den får inte ha uppstått i samband med jakt eller utrotning av skadedjur. 2 Den brottsliga handlingen — har antingen lett till döden, bestående nedsatt arbetsförmåga eller total arbetsoförmåga under minst en månad, eller — anges i eller är förbjuden enligt artiklarna 222-22–222-30, 225-4-1–225-4-5 och 227-25–227-27 i strafflagen (Code pénal). 3 Den skadelidande är fransk medborgare. I det motsatta fallet ska gärningen ha begåtts i Frankrike och den skadelidande ska — antingen vara medborgare i en medlemsstat i Europeiska ekonomiska gemenskapen, — eller, med förbehåll för folkrättsliga fördrag och internationella avtal, lagenligt ha uppehållit sig i Frankrike vid tidpunkten för skadan eller ansökan. Ersättningen kan vägras eller jämkas i de fall då offret varit medvållande till skadan.”
32

I själva verket innebär skyldigheten att ställa nämnda säkerhet för att kunna göra gällande den frist som normalt tillämpas endast att den ekonomiska börda som låsningen under 180 dagar av den överskjutande mervärdesskatten utgör ersätts av den ekonomiska börda som består i att säkerhetsbeloppet låses. Detta är ännu mindre motiverat med tanke på att det sistnämnda beloppet, såsom i målet vid den nationella domstolen, kan vara högre än den överskjutande mervärdesskatten, och den period under vilken säkerheten låses är längre än den frist för återbetalning av överskjutande mervärdesskatt som föreskrivs för nya skattskyldiga. Enligt artikel 97.6 i mervärdesskattelagen kan säkerheten nämligen frisläppas först 12 månader efter det att deklarationen för mervärdesskatt lämnats in, på villkor att den skattskyldige har betalat in all skatt som han är skyldig staten för denna period.
5

Enligt artikel 21.1 b i sjätte direktivet, i dess lydelse enligt artikel 28g i detta direktiv, är den betalningsskyldige för mervärdesskatt, vid omsättning inom landets territorium, den person till vilken tjänster som avses i bland annat artikel 28b C tillhandahålls, om tjänsterna utförs av en skattskyldig person som är etablerad utomlands. Artikel 28b C, som det hänvisas till, rör ”tillhandahållande av tjänster vid transport av varor inom gemenskapen”. Denna ordning, som för övrigt är tillämplig på andra tjänster, är allmänt känd under beteckningen omvänd skattskyldighet.
26

När det dessutom i nationell rätt föreskrivs att tillståndsprocessen skall äga rum i flera etapper skall bedömningen av miljöpåverkan i princip göras så snart det är möjligt att identifiera och bedöma projektets samtliga effekter på miljön (se dom av den 7 januari 2004 i mål C-201/02, Wells, REG 2004, s. I-723, punkt 53). När en av dessa etapper utgörs av ett huvudsakligt beslut och den andra av ett beslut om verkställande som inte kan överskrida de parametrar som fastställts i det huvudsakliga beslutet, skall de effekter som projektet kan få på miljön följaktligen identifieras och bedömas under handläggningen av det huvudsakliga beslutet. Endast om dessa effekter kan identifieras först under handläggningen inför beslut om verkställande skall bedömningen göras under denna handläggning (se domen i det ovannämnda målet Wells, punkt 52).
Nyckelord

Sammanfattning



Nyckelord

Internationella avtal – Associeringsavtalet EEG–Turkiet – Associeringsrådet som inrättades genom Associeringsavtalet EEG–Turkiet – Beslut om fri rörlighet för arbetstagare – Familjeåterförening

(Beslut nr 1/80 av associeringsrådet EEG–Turkiet, artikel 7 första stycket första strecksatsen)

Sammanfattning

Artikel 7 första stycket första strecksatsen i beslut nr 1/80 av associeringsrådet EEG–Turkiet, ska tolkas på följande sätt:

– Den ska anses utgöra hinder för en medlemsstats lagstiftning enligt vilken en familjemedlem, som vederbörligen har beviljats tillstånd att förena sig med en turkisk arbetstagare som redan tillhör den reguljära arbetsmarknaden i denna stat, förlorar sin rätt till vistelse av familjeåterföreningsskäl enligt ovannämnda bestämmelse bara för att vederbörande i myndig ålder ingår äktenskap, vilket gäller även om han eller hon fortsätter att bo tillsammans med nämnda arbetstagare under de tre första åren av sin vistelse i värdmedlemsstaten.

– En turkisk medborgare som omfattas av nämnda bestämmelse kan med framgång göra gällande sin rätt till vistelse i värdmedlemsstaten med stöd av bestämmelsen även om han eller hon ingår äktenskap före utgången av den tremånadersperiod som föreskrivs i bestämmelsen i fråga, dock under förutsättning att nämnda medborgare under hela denna period rent faktiskt har bott tillsammans med den migrerande turkiska arbetstagare som var anledningen till att han eller hon beviljades rätt att resa in i nämnda medlemsstat av familjeåterföreningsskäl.

Det följer nämligen, såväl av unionsrättens företräde som av den direkta effekten av en bestämmelse som artikel 7 första stycket i beslut nr 1/80, att medlemsstaterna saknar rätt att ensidigt ändra tillämpningsområdet för reglerna om gradvis integrering av turkiska medborgare i värdmedlemsstaten, och de har heller inte rätt att vidta åtgärder som kan utgöra ett hinder för den rättsliga ställning som turkiska medborgare uttryckligen har tillerkänts genom bestämmelserna om associeringen mellan EEG och Turkiet. Det finns sålunda bara två fall i vilka familjemedlemmar till en turkisk arbetstagare vilka uppfyller villkoren i nämnda artikel 7 första stycket kan förlora de rättigheter som de tillerkänns enligt denna bestämmelse, nämligen antingen om den migrerande turkiska medborgarens närvaro i värdmedlemsstaten, på grund av hans eller hennes personliga uppförande, utgör en faktisk och allvarlig fara för den allmänna ordningen, den allmänna säkerheten eller folkhälsan, i den mening som avses i artikel 14.1 i samma beslut, eller om den berörde utan legitima skäl lämnar denna stat under avsevärd tid.

(se punkterna 56, 62 och 66 samt domslutet)