ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
1.

Åsidosättande av etableringsrätten som följer av artikel 49 FEUF och av artikel 15.2 b och c i direktiv 2006/123/EG om tjänster på den inre marknaden. I artikel 5.1 i lag 3898/2010 och det därmed sammanhängande presidentdekretet nr 123/2011 föreskrivs att bolag som tillhandahåller medlarutbildningar måste ha en viss juridisk form, det vill säga bolag utan vinstintresse som bildats av minst ett advokatsamfund och en av handelskamrarna i Grekland, och att deras verksamhet ska vara föremål för godkännande från den myndighet som anges i artikel 7 i den lagen. Dessa begränsningar gäller såväl de organ som avser att etablera sig i Grekland för första gången som de organ som avser att etablera ett dotterbolag i det landet. Ingen annan fysisk eller juridisk person än advokatsamfund eller handelskammare har rätt att inrätta ett utbildningsorgan för utbildning av medlare som mot bakgrund av den utbildningen ges möjlighet att delta i provet för att erhålla en certifiering av yrkeskvalifikationen som medlare i Grekland, om den personen inte har ingått ett avtal med ett advokatsamfund och en handelskammare i det landet. Därutöver har de organ vars juridiska form inte är ett organ utan vinstintresse i princip inte någon möjlighet att erbjuda dem som önskar utbilda sig till medlare, och därvid ta ut en inskrivningsavgift, utbildning som ger deltagarna rätt att därefter göra provet för att erhålla en certifiering som medlare i Grekland. Slutligen utesluts utbildningsorgan från en annan medlemsstat som skulle vilja tillhandahålla den ifrågavarande tjänsten mot att de studenter som är inskrivna på kurser inom medlarutbildningen betalar en inskrivningsavgift i princip från möjligheten att träda in på den grekiska marknaden och från möjligheten att inrätta ett dotterbolag i Grekland, när den juridiska formen inte är ett organ utan vinstintresse och dotterbolaget inte endast är ett organ utan vinstintresse. Kommissionen anser att detta innebär att det föreligger en inskränkning av etableringsrätten enligt 49 FEUF och artikel 15.2 b och c i direktiv 2006/123/EG på den inre marknaden. Nämnda inskränkning omfattas inte av undantaget i artikel 51.1 FEUF då tillhandahållande av utbildning av medlare inte är fråga om verksamhet som hos medlemsstaten är förenad med utövandet av offentlig makt, och framför allt inte rör rättskipning. Inskränkningen i fråga är inte heller motiverad av skäl som rör säkerställande av kvaliteten hos tjänsterna, som inte på något sätt direkt hör samman med regler kring utbildningsorganens juridiska form och kapitalinnehav.
SV Europeiska unionens officiella tidning C 42/2

Överklagande ingett den 3 augusti 2017 av Morton’s of Chicago Inc. av den dom som tribunalen (sjätte avdelningen) meddelade den 15 maj 2017 i mål T-223/15, Morton’s of Chicago mot EUIPO

(Mål C-468/17 P)

(2018/C 042/03)

Rättegångsspråk: engelska

Parter

Klagande: Morton’s of Chicago Inc. (ombud: J. Moss, Barrister, M. Krause, Solicitor)

Övrig part i målet: Europeiska unionens immaterialrättsmyndighet, Mortons the Restaurant Ltd

Genom beslut av den 13 december 2017 fann domstolen (tionde avdelningen) att överklagandet skulle avvisas, då det inte kunde prövas i sak.
SV Europeiska unionens officiella tidning C 32/16

Överklagande ingett den 24 november 2017 av Europeiska centralbanken av det beslut som tribunalen (andra avdelningen) meddelade den 12 september 2017 i mål T-247/16, Fursin m.fl. mot Europeiska centralbanken

(Mål C-663/17 P)

(2018/C 032/23)

Rättegångsspråk: engelska

Parter

Klagande: Europeiska centralbanken (ombud: E. Koupepidou och C. Hernández Saseta, B. Schneider, Rechtsanwalt)

Övriga parter i målet: Trasta Komercbanka AS, Ivan Fursin, Igors Buimisters, C & R Invest SIA, Figon Co. Ltd, GCK Holding Netherlands BV, Rikam Holding SA

Klaganden(a)s yrkanden

Klaganden yrkar att domstolen ska

— ogiltigförklara det överklagade beslutet i den del som det framgår att de sökande aktieägarna hade ett intresse och talerätt vid tribunalen angående talan om ogiltigförklaring av det omtvistade beslutet (punkt 2 i den operativa delen av den överklagade beslutet),

— anta ett slutgiltigt beslut i sak och avvisa talan som väckts av de sökande aktieägarna, och

— förplikta sökandena att ersätta rättegångskostnaderna.

Grunder och huvudargument

Till stöd för överklagandet åberopar klaganden tre grunder.

1. Första grunden: De sökande aktieägarna (det vill säga Trasta Komercbankas aktieägare, i motsats till Trasta Komercbanka som sådan) hade inget intresse av att väcka talan om ogiltigförklaring som skiljer sig från Trasta Komercbankas rättsliga intresse. Till stöd för den första grunden har följande argument anförts: — Sökanden har gjort gällande att tribunalen felaktigt tolkade rättspraxis som kräver att aktieägarna visar att de har ett särskilt intresse av att väcka talan mot ett beslut riktat till det företag som de delvis kontrollerade. I synnerhet gjorde tribunalen en felaktig rättstillämpning när den i sitt beslut av den 12 september 2017 fann att denna rättspraxis inte var tillämplig i mål T-247/16. — De sökande aktieägarna har inte visat att de har ett separat intresse i förhållande till det som Trasta Komercbanka har. Deras rättsliga ställning har inte påverkats av det omtvistade beslutet (i motsats till likvidationsbeslutet, vilket är en särskild handling). De sökande aktieägarna kan inte sägas ha ett rättsligt intresse i Trasta Komercbanka, som har banklicens, som skiljer sig från Trasta Komercbankas eget rättsliga intresse av att ha banklicens. — I synnerhet bör intresset i att begära skadestånd eller aktieägares ekonomiska intresse i att erhålla utdelning inte betraktas som ett separat rättsligt intresse.

2. Andra grunden: De sökande aktieägarna har ingen talerätt, eftersom det omtvistade beslutet inte berör dem personligen. Till stöd för den andra grunden har följande argument anförts: — De sökande aktieägarnas är inte personligen berörda av det omtvistade beslutet, eftersom det inte påverkar dem på grund av vissa egenskaper som är specifika för dem. — Det omtvistade beslutet har inte placerat de sökande aktieägarna i en annan rättslig ställning i förhållande till övriga aktieägare eller Trasta Komercbanka som sådan.
SV Europeiska unionens officiella tidning C 22/16

Begäran om förhandsavgörande framställd av High Court of Justice (Chancery Division) (Förenade kungariket) den 14 november 2016 – Air Berlin plc mot Commissioners for Her Majesty's Revenue & Customs

(Mål C-573/16)

(2017/C 022/22)

Rättegångsspråk: engelska

Hänskjutande domstol

High Court of Justice (Chancery Division)

Parter i målet vid den nationella domstolen

Klagande: Air Berlin plc

Motpart: Commissioners for Her Majesty's Revenue & Customs

Tolkningsfrågor/Giltighetsfrågor

1) Strider en medlemsstats påförande av en stämpelskatt på 1,5 % av överlåtelsen, under de i det nationella målet aktuella omständigheterna, mot en eller flera av följande artiklar 1) artikel 10 eller artikel 11 i det första direktivet (1), 2) artikel 4 eller artikel 5 i det andra direktivet (2), eller 3) artiklarna 12, 43, 48, 49 eller 56 i EG-fördraget?

2) Blir svaret på den första frågan annorlunda om överlåtelsen av aktier till en clearingtjänst krävdes för att underlätta en notering av det aktuella företaget på en börs i den medlemsstaten eller i en annan medlemsstat?

3) Blir svaren på den första och den andra frågan annorlunda om det på grund av den nationella lagstiftningen i medlemsstaten var möjligt för leverantören av en clearingtjänst att, efter skattemyndighetens godkännande, välja att inte ta ut någon stämpelskatt på överlåtelsen av aktier till clearingtjänsten utan i stället ta ut SDRT på varje efterföljande försäljning av aktier inom clearingtjänsten (till en skattesats på 0,5 % av vederlaget för försäljningen)?

4) Blir svaret på den tredje frågan annorlunda om de transaktioner som valts av det aktuella företaget är utformade på ett sådant sätt att fördelen av valet inte kan utnyttjas?

(1) Rådets direktiv 69/335/EEG av den 17 juli 1969 om indirekta skatter på kapitalanskaffning (EGT L 269, s. 12).

(2) Rådets direktiv 2008/7/EG av den 12 februari 2008 om indirekta skatter på kapitalanskaffning (EUT L 46, 21.2.2008, s. 11).
SV Europeiska unionens officiella tidning C 392/11

Begäran om förhandsavgörande framställd Areios Pagos (Grekland) den 4 augusti 2016 – Georgios Leventis, Nikolaos Vafeias mot Malcon Navigation Co. Ltd, Brave Bulk Transport Ltd

(Mål C-436/16)

(2016/C 392/14)

Rättegångsspråk: grekiska

Hänskjutande domstol

Areios Pagos (Grekland)

Parter i målet vid den nationella domstolen

Klagande: Georgios Leventis, Nikolaos Vafeias

Motpart: Malcon Navigation Co. Ltd, Brave Bulk Transport Ltd

Tolkningsfrågor

Är en prorogationsklausul enligt artikel 23 i förordning (EG) nr 44/2001 (1) mellan två bolag, som i förevarande fall återfinns i ett avtal av den 14 november 2007 mellan den första och den andra motparten i målet om överklagande, i vilket artikel 10 föreskriver att ”förevarande avtal regleras av engelsk rätt och omfattas av engelsk jurisdiktion, och för varje tvist som följer av avtalet eller har samband med avtalet har Högsta domstolen för England och Wales (High Court of England and Wales) exklusiv behörighet”, även tillämplig, när det gäller ageranden och underlåtenheter som är hänförliga till organ som företräder den andra motparten i målet om överklagande och som ger upphov till ansvar enligt artikel 71 i den grekiska civillagen, på ansvariga personer som har agerat inom ramen för utövandet av sina funktioner och som, enligt artikel 71 jämförd med artikel 926 i den grekiska civillagen, är solidariskt ansvariga tillsammans med bolaget såsom juridisk person?

(1) Rådets förordning (EG) nr 44/2001 av den 22 december 2000 om domstols behörighet och om erkännande och verkställighet av domar på privaträttens område (EGT L 12, 2001, s. 1).
SV Europeiska unionens officiella tidning C 260/32

Begäran om förhandsavgörande framställd av Supreme Court of Gibraltar (Storbritannien) den 13 maj 2016 – Albert Buhagiar, Wayne Piri, Stephanie Piri, Arthur Taylor, Henry Bonifacio, Colin Tomlinson, Darren Sheriff mot The Hon. Gilbert Licudi QC MP Minister for Justice

(Mål C-267/16)

(2016/C 260/40)

Rättegångsspråk: engelska

Hänskjutande domstol

Supreme Court of Gibraltar

Parter i målet vid den nationella domstolen

Klagande: Albert Buhagiar, Wayne Piri, Stephanie Piri, Arthur Taylor, Henry Bonifacio, Colin Tomlinson, Darren Sheriff

Motpart: The Hon. Gilbert Licudi QC MP Minister for Justice

Tolkningsfrågor

1) Om direktivets (1) bestämmelser om det europeiska skjutvapenpasset endast avser fri rörlighet för varor, kan de icke desto mindre vara tillämpliga på Gibraltar på den grundvalen att de inte innebär handel eller kommersiella transaktioner och därför inte omfattas av tillämpningsområdet för de undantag som beviljats Gibraltar enligt 1972 års anslutningsakt?

2) Är direktivets bestämmelser om det europeiska skjutvapenpasset för jägare och tävlingsskyttar tillämpliga på Gibraltar på grund av att de rör den fria rörligheten för tjänster?

3) Är direktivets bestämmelser om det europeiska skjutvapenpasset för jägare och tävlingsskyttar ogiltiga på grund av att de rör den fria rörligheten för personer och därför har antagits på fel rättslig grund?

(1) Rådets direktiv 91/477/EEG av den 18 juni 1991 om kontroll av förvärv och innehav av vapen

EGT L 256, s. 51; svensk specialutgåva, område 15, volym 10, s. 145.
3)

Har de swapavtal som ingåtts mellan [Sociedade Metropolitana de Desenvolvimento, S.A. (SMD)] och Banco Santander Totta tillräcklig anknytning till ett annat land för att förordningarna (EG) nr 44/2001 och ([(EU) nr] 1215/2012 ska vara tillämpliga för att fastställa den internationella behörigheten för att avgöra tvisterna rörande dessa avtal om a) dessa enheter har sitt säte i en medlemsstat, Portugal, och där ingick två swapavtal bestående av ett ISDA Master Agreement och två ”confirmations”, vilka förhandlades fram av Região Autónoma da Madeira som företrädare för SMD, b) Região Autónoma da Madeira, efter rådgivning av Banco BPI, S.A. och av en advokatbyrå, vid denna förhandling uppmanade flera internationella banker att inkomma med offerter, däribland JP Morgan, c) Banco Santander Totta, S.A. ägs helt och hållet av Banco Santander, som har sitt säte i Spanien, d) Banco Santander Totta, S.A. handlade i egenskap av internationell bank, med filialer i flera medlemsstater och under det unika varumärket Santander, e) Banco Santander Totta, S.A. i det ISDA Master Agreement som ingicks betraktades som en Multibranch Party, som får erlägga och ta emot betalningar vid alla slags transaktioner genom sina filialer i London och Luxemburg, f) parterna enligt det ISDA Master Agreement som ingicks i vissa fall får överlåta sina rättigheter och skyldigheter till andra representationskontor eller filialer, g) parterna i swapavtalen angav engelsk lag som tillämplig lag och ingick avtal om behörighet enligt vilka engelsk domstol skulle ha exklusiv behörighet, h) avtalen upprättades på engelska och de termer och begrepp som användes är anglosaxiska, i) swapavtalen ingicks som skydd mot ränterisken avseende två finansieringsavtal, vilka båda upprättades på engelska och ingicks med utländska enheter (en med säte i Nederländerna och en med säte i Italien), och det i ett av finansieringsavtalen angavs att låntagarnas betalningar skulle ske till ett konto tillhörande banken HSBC Bank plc, London, på de datum som angavs genom hänvisning till Londons tidszon, och i enlighet med engelsk lag och under engelsk domstols behörighet, j) Banco Santander Totta, S.A. handlade som internationell marknadsintermediär, genom att banken ingick symmetriska avtal om skydd inom ramen för den internationella marknaden?
SV Europeiska unionens officiella tidning C 311/22

Begäran om förhandsavgörande framställd av the Supreme Court of the United Kingdom (Förenade kungadönet Storbritannien) den 26 juni 2015 – The Queen on the application of Hemming (trading as ”Simply Pleasure Ltd.”) m.fl. mot Westminster City Council

(Mål C-316/15)

(2015/C 311/27)

Rättegångsspråk: engelska

Hänskjutande domstol

Supreme Court of the United Kingdom

Parter i målet vid den nationella domstolen

Klagande: Hemming, trading as ”Simply Pleasure Ltd.”, James Alan Poulton, Harmony Ltd, Gatisle Ltd, trading as ”Janus”, Winart Publications Ltd, Darker Enterprises Ltd, Swish Publications Ltd

Svarande: Westminster City Council

Tolkningsfrågor

”I ett fall där den som ansöker om tillstånd eller förnyelse av tillstånd att bedriva sexverksamhet måste betala en avgift som består av två delar, en del som avser handläggningen av ansökan och som inte återbetalas och en del som avser driften av tillståndsverksamheten som återbetalas om ansökan avslås:

1. innebär skyldigheten att betala en avgift som avser den andra återbetalningsbara delen enligt gemenskapsrätten utan ytterligare förutsättningar att svarandena ådragit sig en kostnad för sina ansökningar i strid med artikel 13.2 i direktiv 2006/123/EG (1) om tjänster på den inre marknaden till den del den överstiger kostnaden för Westminster City Council att handlägga ansökningen?

2. förutsätter slutsatsen att en sådan skyldighet ska anses innefatta en kostnad – eller, om det ska anses att den avser en avgift utöver kostnaden för Westminster City Council för handläggning av ansökningen – att ytterligare omständigheter inverkar (och i så fall vilka), exempelvis: a) utredning som visar att betalning av den andra återbetalningsbara delen medförde eller sannolikt skulle medföra en kostnad eller förlust för en sökande, b) storleken på den andra återbetalningsbara delen och den tid under vilken den hålls inne innan den återbetalas, eller c) en minskning av kostnaderna för Westminster City Council för handläggning av ansökningar (och detta av icke-återbetalningsbara kostnader) som följer av kravet på omgående betalning av samtliga sökande av en avgift avseende båda delarna?

(1) EUT L 376, s. 36.
1)

Utgör artikel 11[.1], 11.2 b och 11.3 samt nästsista och sista skälet i rådets direktiv 92/85/EEG (1) av den 19 oktober 1992, artikel 157.1, 157.2 och 157.4 FEUF (f.d. artikel 141 FEG) samt artikel 158 FEUF (f.d. artikel 142 FEG), enligt vilken ”[m]edlemsstaterna ska sträva efter att bibehålla den likvärdighet som finns mellan deras system för betald ledighet”, liksom artiklarna 2.2 c och 14.1 c i direktiv 2006/54, jämförda med varandra, samt artikel 15 jämte skälen 23 och 24 i Europaparlamentets och rådets direktiv 2006/54/EG (2) av den 5 juli 2006 och slutligen artikel 23 i Europeiska unionens stadga om de grundläggande rättigheterna 2000/C 364/01, hinder för en nationell lagstiftning som i enlighet med artikel 3 första stycket i lag nr 27 av den 19 februari 1981, i dess lydelse före ändringen genom artikel 1.325 i lag nr 311 av den 30 december 2004, utesluter att det i artikeln föreskrivna tillägget kan betalas ut under obligatoriska mammaledighetsperioder som togs ut före den 1 januari 2005?
1)

Mot bakgrund av den praxis som följer av EU-domstolens dom av den 10 juni 2010 i mål C-395/08, Bruno m.fl., ska klausul 4 i ramavtalet om deltidsarbete, som är en bilaga till direktiv 97/81/EG (1) av den 15 december 1997 om ramavtalet om deltidsarbete, tolkas så att den är tillämplig på en avgiftsbaserad arbetslöshetsersättning som den som föreskrivs i artikel 210 i den spanska allmänna socialförsäkringslagen (Ley General de Seguridad Social), vilken enbart finansieras med avgifter som arbetstagaren och dennes arbetsgivare betalar in, och som beräknas på grundval av de anställningsperioder för vilka avgifter har betalats in under de sex åren närmast före arbetslöshetens inträde?
—

upphäva den domen som meddelades av Europeiska unionens Tribunal i mål T-309/12, Zweckverband Tierkörperbeseitigung mot kommissionen (1) , och för det fall domstolen anser att den förfogar över samtliga nödvändiga uppgifter för att slutgiltigt kunna döma i målet, ogiltigförklara kommissionens beslut av den 25 april 2012 om det statliga stödet SA.25051 (C 19/10) (ex NN 23/10) från Tyskland till Zweckverband Tierkörperbeseitigung in Rheinland-Pfalz, im Saarland, im Rheingau-Taunus-Kreis und im Landkreis Limburg-Weilburg (ärende C(2012) 2557 final), samt förplikta kommissionen att ersätta rättegångskostnaderna i såväl det aktuella målet om överklagande som målet vid tribunalen,
SV Europeiska unionens officiella tidning C 388/5

Begäran om förhandsavgörande framställd av Klagenævnet for Udbud (Danmark) den 20 augusti 2014 – MT Højgaard A/S och Züblin A/S mot Banedanmark

(Mål C-396/14)

2014/C 388/06

Rättegångsspråk: danska

Hänskjutande domstol

Klagenævnet for Udbud

Parter i målet vid den nationella domstolen

Klagande: MT Højgaard A/S och Züblin A/S

Motpart: Banedanmark

Tolkningsfråga

Ska principen om likabehandling i artikel 10 i Europaparlamentets och rådets direktiv 2004/17/EG (1), i förening med artikel 51 i samma direktiv, tolkas så, att den – i en situation som den här aktuella – utgör hinder för att en upphandlande enhet tilldelar ett kontrakt till en anbudsgivare som inte har ansökt om förkvalificering och som därför inte är förkvalificerad?

(1) Europaparlamentets och rådets direktiv 2004/17/EG av den 31 mars 2004 om samordning av förfarandena vid upphandling på områdena vatten, energi, transporter och posttjänster, EUT L 134, s. 1.
Andra grunden: Åsidosättande av artikel 39.2 c och 39.3 i förordning nr 1260/1999 (1) samt av artikel 4 i förordning nr 438/2001 (2). Åsidosättande av principerna om bevisbördan. Materiella fel vid fastställandet av de faktiska omständigheterna jämfört med vad som framgår av handlingarna i tribunalens akt. Missuppfattning av den bevisning som getts in till tribunalen. Klaganden anser att tribunalen har förvanskat obestridda uppgifter om de faktiska omständigheterna och bevisningen i akten, i synnerhet den omständigheten att de italienska myndigheterna hade analyserat, var och en för sig, de anmärkningar som kommissionens granskare hade riktat mot de brister som påtalats avseende nio kontroller på primär nivå. Enligt klaganden borde tribunalen ha slagit fast att det omtvistade beslutet var felaktigt vad gällde anmärkningarna mot dessa nio kontroller, och den borde således ha bifallit talan på de grunder som den italienska regeringen åberopat och som innebar att kommissionen hade åsidosatt artikel 39.2 och 39.3 i förordning nr 12650/1999. Kommissionen hade nämligen antagit ett beslut om en schablonmässig korrigering på 10 procent trots att det urval av kontroller på primär nivå som granskats inte företedde några brister. Även om övriga brister anses styrkta, är korrigeringen uppenbart för stor med beaktande av den proportionalitetsprincip som stadgas i nämnda artikel 39. Tribunalen har bortsett från beskrivningen av omständigheterna i akten avseende kontrollernas fortskridande. Den har nämligen inte beaktat den faktiska utvecklingen av kontrollerna på primär och sekundär nivå som skett under år 2009, både i kvantitativt (ett med kommissionen överenskommet lägsta antal) och kvalitativt hänseende. Tribunalen har slutligen förvanskat uppgifterna om obestridda faktiska omständigheter och bevisningen i akten, och åsidosatt de nämnda artiklarna, genom att anse att det var befogat att anta det omtvistade beslutet på grund av att de italienska myndigheterna inte hade bevisat att den utbetalande myndigheten gjort framsteg.