Domstolens beslut (tredje avdelningen) den 16 juli 1998. - N mot Europeiska kommissionen. - Överklagande - Disciplinåtgärder - Avsättning. - Mål C-252/97.



Rättsfallssamling 1998 s. I-04871



Sammanfattning



Nyckelord

1 Överklagande - Grunder - Felaktig bedömning av faktiska omständigheter - Avvisning - Felaktig bedömning av bevisning som förebringats på rätt sätt - Avvisning

(EG-fördraget, artikel 168a; EG-stadgan för domstolen, artikel 51)

2 Överklagande - Grunder - Upprepande av grunder och argument som redan har framförts vid förstainstansrätten - Avvisning - Ogillande

(EG-stadgan för domstolen, artiklarna 49 och 51; domstolens rättegångsregler, artikel 112.1 c)

3 Europeiska gemenskaperna - Institutionerna - Skyldigheter - Iakttagande av tystnadsplikt - Räckvidd - Uppgifter som lämnats av en utomstående - Skydd för uppgiftslämnarens anonymitet - Huruvida ett förfarande som inleds på grundval av sådana uppgifter är rättsenligt - Villkor

(EG-fördraget, artikel 214)

4 Tjänstemän - Disciplinåtgärder - Disciplinärt förfarande - Artikel 6 i den europeiska konventionen angående de mänskliga rättigheterna och de grundläggande friheterna är inte tillämplig

5 Tjänstemän - Disciplinåtgärder - Påföljd - Tillsättningsmyndighetens utrymme för skönsmässig bedömning - Domstolsprövning - Räckvidd - Gränser

Sammanfattning

1 Enligt artikel 168a i EG-fördraget och artikel 51 första stycket i EG-stadgan för domstolen får ett överklagande endast grundas på överträdelse av rättsregler, vilket utesluter en bedömning av de faktiska omständigheterna.

När förstainstansrätten har fastställt eller bedömt de faktiska omständigheterna är domstolen följaktligen med stöd av artikel 168a i fördraget endast behörig att kontrollera den rättsliga kvalifikationen av dessa omständigheter och de rättsföljder som förstainstansrätten har ansett följa därav. På samma sätt är den i princip inte behörig att pröva de bevis som förstainstansrätten har lagt till grund för dessa faktiska omständigheter. När bevisen har erhållits på ett korrekt sätt och de allmänna rättsprinciper och processregler som är tillämpliga i fråga om bevisbördan och bevisningen har iakttagits, är det nämligen endast förstainstansrätten som skall bedöma vilket värde som uppgifterna i målet skall tillmätas.

2 Den förenade verkan av artikel 51 första stycket i EG-stadgan för domstolen och artikel 112.1 c i domstolens rättegångsregler innebär att det i ett överklagande tydligt skall anges vad som kritiseras i den dom som yrkas upphävd samt de grunder som särskilt anförs till stöd för detta yrkande.

Detta krav är inte uppfyllt om överklagandet är begränsat till att upprepa eller ordagrant återge sådana grunder och argument som redan har åberopats vid förstainstansrätten, däri inbegripet vad som har grundats på omständigheter som förstainstansrätten uttryckligen har förkastat. Ett sådant överklagande utgör nämligen endast en begäran om omprövning av den ansökan som ingivits till förstainstansrätten, vilket enligt artikel 49 i EG-stadgan för domstolen ligger utanför domstolens behörighet.

3 Artikel 214 i fördraget, som föreskriver att medlemmarna av och de anställda i gemenskapens institutioner inte får lämna ut uppgifter som till sin natur omfattas av tystnadsplikt, utgör en allmän princip som även skall tillämpas på upplysningar som lämnas av fysiska personer, om dessa upplysningar är av förtrolig karaktär.

För det fall att upplysningar lämnas helt frivilligt men förenas med en begäran om konfidentiell behandling för att bevara uppgiftslämnarens anonymitet, måste den institution som går med på att ta emot sådana upplysningar respektera detta villkor. Vidare kan ett förfarande som har inletts på grundval av upplysningar från en icke angiven källa anses vara regelrätt, förutsatt att detta inte påverkar den berörda personens möjlighet att yttra sig om riktigheten eller räckvidden av meddelade omständigheter eller handlingar eller om de slutsatser som kommissionen drar med hjälp av dessa.

4 Vad beträffar det disciplinära förfarandet med avseende på tjänstemän, är förfarandet vid kommissionen inte ett domstolsförfarande utan ett administrativt förfarande och kommissionen kan därför inte kan anses vara en "domstol" i den mening som avses i artikel 6 i Europakonventionen om mänskliga rättigheter.

5 När de omständigheter som avses i klagomålet har styrkts ankommer det på tillsättningsmyndigheten att välja påföljd och gemenskapsdomstolen kan inte ändra detta val annat än om det har förekommit ett uppenbart misstag eller maktmissbruk.