Förstainstansrättens dom (fjärde avdelningen) av den 6 juli 2000. - Volkswagen AG mot Europeiska kommissionen. - Konkurrens - Bilförsäljning - Avskärmning - Artikel 85 iEG-fördraget (nu artikel 81 EG) - Förordning (EEG) nr 123/85 - Spridning till pressen - Tystnadsplikt - God förvaltningssed - Böter - Överträdelsens svårhetsgrad. - Mål T-62/98.



Rättsfallssamling 2000 s. II-02707



Sammanfattning

Parter

Domskäl

Beslut om rättegångskostnader

Domslut



Nyckelord

1 Konkurrens - Administrativt förfarande - Beslut av kommissionen i vilket en överträdelse konstateras - Bevisning som skall ha införskaffats - Erforderligt bevisvärde

(EG-fördraget, artikel 85.1 (nu artikel 81.1 EG))

2 Konkurrens - Konkurrensbegränsande samverkan - Avtal mellan företag - Inverkan på handeln mellan medlemsstaterna - Kriterier - Konkurrensbegränsande förfarande som avser en medlemsstats hela territorium

(EG-fördraget, artikel 85.1 (nu artikel 81.1 EG))

3 Konkurrens - Konkurrensbegränsande samverkan - Avtal mellan företag - Bevisbördan för hur länge överträdelsen har pågått åligger kommissionen

4 Konkurrens - Konkurrensbegränsande samverkan - Avgränsning av marknaden - Syfte - Fastställande av inverkan på handeln mellan medlemsstaterna

(EG-fördraget, artiklarna 85 och 86 (nu artiklarna 81 EG och 82 EG))

5 Konkurrens - Konkurrensbegränsande samverkan - Avtal mellan företag - Selektivt distributionssystem för motorfordon - Uppmaning från tillverkaren till sina återförsäljare som utgör en integrerad del av de pågående affärsförbindelserna

(EG-fördraget, artikel 85.1 (nu artikel 81.1 EG))

6 Konkurrens - Konkurrensbegränsande samverkan - Förbud - Gruppundantag - Förordning nr 123/85 - Räckvidd

(EG-fördraget, artikel 85.1 och 85.3 (nu artikel 81.1 EG och 81.3 EG); kommissionens förordning nr 123/85, artikel 3, punkterna 10 och 11)

7 Konkurrens - Administrativt förfarande - Prövning av klagomål - Beslut av kommissionen i vilket en överträdelse konstateras - Principen om god förvaltningssed - Kommissionen uppgav i förtid att den trodde att överträdelsen förelåg - Avsaknad av opartiskhet vid bedömningen av bevisningen - Inverkan

8 Konkurrens - Administrativt förfarande - Tillgång till kopior av bevishandlingar - Begäran inges efter det att kommissionen fattat och delgett det slutliga beslutet - Vägran - Betydelse för beslutets lagenlighet - Saknar betydelse

9 Konkurrens - Administrativt förfarande - Tystnadsplikt - Avslöjanden till pressen om uppgifter om den planerade påföljden innan beslutet fattats - Åsidosättande av tystnadsplikten, principen om god förvaltningssed och presumtionen om att någon är oskyldig - Inverkan på beslutets lagenlighet - Villkor

(EG-fördraget, artikel 214 (nu artikel 287 EG))

10 Institutionernas rättsakter - Motivering - Skyldighet - Omfattning - Beslut om huruvida konkurrensreglerna skall tillämpas - Hänvisning i beslutets fotnoter till handlingar som företagen innehar - Skyldighet för kommissionen att återge dessa handlingar - Föreligger inte

(EG-fördraget, artikel 190 (nu artikel 253 EG))

Sammanfattning

1 För att undersöka om kommissionen gjorde en oriktig bedömning då den fastställde att sökanden har brutit mot artikel 85.1 i fördraget (nu artikel 81.1 EG) skall det granskas om kommissionen hade införskaffat tillräckligt exakt och inbördes överensstämmande bevismaterial till stöd för att den påstådda överträdelsen hade ägt rum.

(se punkt 43)

2 För att ett avtal eller ett förfarande skall kunna påverka handeln mellan medlemsstater, i den mening som avses i artikel 85.1 i fördraget (nu artikel 81.1 EG), krävs att det på grundval av objektiva rättsliga eller faktiska omständigheter med tillräcklig grad av sannolikhet kan förutses att det direkt eller indirekt, faktiskt eller potentiellt, kan påverka handelsutbytet mellan medlemsstater. På denna punkt skall det prövas huruvida de begränsande åtgärderna i fråga kan medföra att det mellan medlemsstaterna uppstår en avskärmning av marknaden för vissa varor som på så sätt försvårar den ömsesidiga ekonomiska integration som avses i fördraget. Så är uppenbarligen fallet när dessa åtgärder är bindande för samtliga försäljare av bilar av de berörda märkena i en väsentlig del av den gemensamma marknaden. Konkurrensbegränsande förfaranden som avser en medlemsstats hela territorium är till sin natur nämligen sådana att de kan förstärka en nationell avskärmning och hindrar därigenom den ekonomiska integration som eftersträvas genom fördraget.

(se punkt 179 )

3 Kravet på den rättssäkerhet som de ekonomiska aktörerna skall dra fördel av förutsätter att kommissionen, när det föreligger en tvist huruvida konkurrensreglerna har åsidosatts eller ej, skall lägga fram bevisning som hänför sig till faktiska omständigheter som ligger varandra tillräckligt nära i tiden för att det med rimlig säkerhet skall kunna fastslås att överträdelsen utan avbrott har pågått mellan två exakta datum.

(se punkt 188)

4 Definitionen av den relevanta marknaden har olika betydelse, beroende på om artikel 85 (nu artikel 81 EG) eller artikel 86 i fördraget (nu artikel 82 EG) skall tillämpas. Vid tillämpningen av artikel 86 i fördraget är en adekvat definition av den relevanta marknaden en nödvändig förutsättning för kommissionens bedömning av ett beteende som påstås vara konkurrensbegränsande, eftersom det innan det går att fastslå förekomsten av missbruk av dominerande ställning är nödvändigt att fastslå förekomsten av en dominerande ställning på en given marknad, vilket förutsätter att marknaden först måste avgränsas. Vid tillämpningen av artikel 85 i fördraget är det för att avgöra om ett avtal, ett beslut av en företagssammanslutning eller ett samordnat förfarande kan påverka handeln mellan medlemsstaterna och har till syfte eller resultat att hindra, begränsa eller snedvrida konkurrensen på den gemensamma marknaden som den relevanta marknaden i förekommande fall skall definieras.

Kommissionen är följaktligen skyldig att avgränsa marknaden i ett beslut enligt artikel 85 i fördraget när det utan en sådan avgränsning inte är möjligt att avgöra huruvida avtalet, beslutet av en företagssammanslutning eller det samordnade förfarandet i fråga kan påverka handeln mellan medlemsstater och har till syfte eller resultat att hindra, begränsa eller snedvrida konkurrensen inom den gemensamma marknaden.

(se punkt 230)

5 En uppmaning som en biltillverkare riktar till sina återförsäljare, med vilka den har avtal, utgör inte en sådan ensidig rättsakt som inte omfattas av tillämpningsområdet för artikel 85.1 i fördraget (nu artikel 81.1 EG) utan är ett avtal, enligt denna bestämmelse, när den är en del av en helhet av pågående affärsförbindelser, som regleras av ett dessförinnan träffat allmänt avtal.

(se punkt 236)

6 Artikel 85.1 i fördraget (nu artikel 81.1 EG) kan inte i något fall förklaras inte vara tillämplig när parterna i ett selektivt distributionsavtal handlar så, att parallellimporten begränsas. Andemeningen med en förordning för gruppundantag för distributionsavtal är nämligen att underställa undantaget villkoret att via parallellimport garantera att konsumenterna tillförsäkras en skälig andel av de fördelar som följer av distributionen med ensamrätt.

Även om förordning nr 123/85 ger motorfordonstillverkarna stora möjligheter att skydda sina säljorganisationer, tillåter den inte att de avskärmar sina marknader. Denna förordning innebär visserligen ett undantag för avtal varigenom leverantören ger en auktoriserad försäljare i uppdrag att inom ett visst område främja distributionen, försäljningen och servicen avseende motorfordon och åtar sig att inom detta territorium leverera de avtalsenliga produkterna enbart till denna försäljare. Genom förordningen undantas således skyldigheten för en auktoriserad återförsäljare att inte sälja till en icke-auktoriserad återförsäljare (artikel 3 punkt 10), om denna inte är en mellanhand, det vill säga en aktör som handlar för en konsuments räkning och som i detta syfte får en skriftlig fullmakt (artikel 3 punkt 11). Kommissionen kan enligt artikel 10 i förordningen emellertid bestämma att denna förordning inte skall tillämpas, om den i ett visst fall konstaterar att ett avtal som omfattas av denna förordning ändå har effekter som är oförenliga med bestämmelserna i fördragets artikel 85.3 och särskilt om tillverkaren eller ett företag inom säljorganisationen kontinuerligt eller systematiskt och med medel som inte är undantagna enligt denna förordning gör det svårt för konsumenter eller andra företag inom säljorganisationen att inom den gemensamma marknaden få tillgång till de varor som omfattas av avtalet eller motsvarande varor.

(se punkterna 241 och 242)

7 Att en överträdelse av konkurrensreglerna föreligger som faktiskt har bevisats efter det administrativa förfarandet kan inte ifrågasättas av att kommissionen i förtid under detta förfarande uppgav att den trodde att nämnda överträdelse förelåg. Eftersom de faktiska omständigheter som kommissionen beaktade i det omtvistade beslutet i huvudsak har bevisats i tillräcklig grad, kan sökanden inte med framgång påstå att kommissionen bedömde de beslagtagna handlingarna partiskt eller drog slutsatser på basis av grundlösa antaganden.

(se punkterna 270 och 271)

8 Lagenligheten av ett beslut i vilket en överträdelse av konkurrensreglerna konstateras kan under inga omständigheter påverkas av kommissionens vägran att bifalla sökandens begäran att kopior av bevishandlingarna i ärendet skulle tillsändas den, vilken framfördes till kommissionen efter det att beslutet hade fattats och delgetts.

(se punkt 277)

9 I artikel 214 i fördraget (nu artikel 287 EG) föreskrivs att medlemmar, tjänstemän och övriga anställda vid gemenskapens institutioner skall vara förpliktade att inte lämna ut upplysningar som omfattas av tystnadsplikt, särskilt uppgifter om företag, deras affärsförbindelser eller deras kostnadsförhållanden. Även om denna bestämmelse främst åsyftar de uppgifter som inhämtas hos företagen, innebär uttrycket särskilt att det är fråga om en allmän princip som även är tillämplig på andra förtroliga uppgifter.

Arten och kvantiteten av den föreslagna påföljden vid kontradiktoriska förfaranden som kan leda till en påföljd omfattas i sig av tystnadsplikt så länge som påföljden inte slutgiltigt har godkänts och meddelats.

Denna princip följer särskilt av behovet att respektera den berördes anseende och värdighet så länge som någon påföljd inte har ålagts honom.

Kommissionens skyldighet att inte avslöja för pressen uppgifter om den exakt planerade påföljden sammanfaller inte enbart med dess skyldighet att iaktta tystnadsplikten utan även med dess skyldighet avseende god förvaltningssed.

Det är slutligen uppenbart att kommissionen inte följde principen om presumtion om att någon är oskyldig till dess att motsatsen har bevisats, som skall tillämpas i förfaranden rörande överträdelse av konkurrensregler som gäller företag och som kan leda till ålägganden av böter eller viten, då den, innan den formellt hade ålagt det klandrade företaget en påföljd, meddelade pressen det utslag som hade förelagts den rådgivande kommittén och kommissionsledamöternas kollegium för överläggning.

En oegentlighet av detta slag kan medföra ogiltigförklaring av beslutet i fråga, om det visas att nämnda beslut utan denna oegentlighet skulle ha fått ett annat innehåll.

(se punkterna 279, 281 och 283)

10 Kommissionen är inte skyldig att återge de handlingar till vilka den hänvisade i fotnoterna i beslutet i vilket det konstaterades en överträdelse av konkurrensreglerna, eftersom sökanden eller dess dotterbolag förfogar över dem.

(se punkt 302)

Parter

I mål T-62/98,

Volkswagen AG, Wolfsburg (Tyskland), företrätt av advokaten R. Bechtold, Stuttgart, delgivningsadress: advokatbyrån Loesch & Wolter, 11, rue Goethe, Luxemburg,

sökande,

mot

Europeiska gemenskapernas kommission, företrädd av K. Wiedner, rättstjänsten, i egenskap av ombud, biträdd av advokaten H.J. Freund, Bryssel, delgivningsadress: rättstjänsten, C. Gómez de la Cruz, Centre Wagner, Kirchberg, Luxemburg,

svarande,

angående en talan om ogiltigförklaring av kommissionens beslut 98/273/EG av den 28 januari 1998 om ett förfarande enligt artikel 85 i EG-fördraget (Ärende V/35.733 - VW) (EGT L 124, s. 60) eller i andra hand om nedsättning av de böter som ålagts sökanden i detta beslut,

meddelar

FÖRSTAINSTANSRÄTTEN

(fjärde avdelningen)

sammansatt av ordföranden R.M. Moura Ramos samt domarna V. Tiili och P. Mengozzi,

justitiesekreterare: avdelningsdirektören B. Pastor,

med hänsyn till det skriftliga förfarandet och efter det muntliga förfarandet den 7 oktober 2000,

följande

Dom

Domskäl

Bakgrund och tillämplig lagstiftning

1 Sökanden är ett holdingbolag inom Volkswagen-koncernen. Koncernens affärsverksamhet består av tillverkning av fordon av märkena Volkswagen, Audi, Seat och Skoda samt av tillverkning av komponenter och delar. Koncernens verksamhet omfattar dessutom industrimotorer, finansiella tjänster och försäkringar. Sökanden äger 98,99 procent i Audi AG (nedan kallat Audi). Audi AG har sitt säte i Ingolstadt (Tyskland) och dess verksamhet omfattar huvudsakligen tillverkning och försäljning av bilar av märket Audi och tillverkning av bildelar och motorer.

2 Bilar av märkena Volkswagen och Audi säljs i gemenskapen via selektiva återförsäljarnät. Dessa bilar samt deras reservdelar och tillbehör importeras till Italien med ensamrätt av det italienska bolaget Autogerma SpA (nedan kallat Autogerma), Verona (Italien), vilket är ett dotterbolag som helt ägs av sökanden och som därför utgör en ekonomisk enhet med sökanden och Audi. Distributionen i Italien sker genom rättsligt och ekonomiskt oberoende försäljare som dock är avtalsmässigt knutna till Autogerma.

3 Återförsäljaravtalen är på vissa villkor undantagna från tillämpningen av artikel 85.1 i EG-fördraget (nu artikel 81.1 EG) genom kommissionens förordning (EEG) nr 123/85 av den 12 december 1984 om tillämpning av fördragets artikel 85.3 på vissa grupper av försäljnings- och serviceavtal för motorfordon (EGT L 15, 1985, s. 16; svensk specialutgåva, område 8, volym 1, s. 56), sedan den 1 oktober 1995 ersatt av kommissionens förordning (EG) nr 1475/95 av den 28 juni 1995 (EGT L 145, s. 25). I enlighet med artikel 7 i förordning nr 1475/95 skulle förbudet enligt artikel 85.1 i fördraget inte tillämpas under perioden från den 1 oktober 1995 till den 30 september 1996 på avtal som var i kraft redan den 1 oktober 1995 och som uppfyllde villkoren för undantag enligt förordning nr 123/85.

4 Följande föreskrivs i artikel 1 i förordning nr 123/85:

"Enligt fördragets artikel 85.3 förklaras att på de villkor som föreskrivs i denna förordning artikel 85.1 inte gäller avtal i vilka endast två företag är parter och enligt vilka den ena avtalsparten förbinder sig att inom ett visst område inom den gemensamma marknaden för återförsäljning leverera

a) endast till den andra parten, eller

b) endast till den andra parten och till ett angivet antal andra företag inom säljorganisationen vissa med tre eller flera hjul försedda motorfordon avsedda för användning på allmänna vägar ...".

5 I artikel 2 i förordning nr 123/85 anges att undantaget även är tillämpligt "om den skyldighet som avses i artikel 1 kombineras med en skyldighet för leverantören att inom det avtalade området [inte] sälja varor som omfattas av avtalet till konsumenter".

6 I artikel 3 i förordning nr 123/85 föreskrivs följande: "Undantaget ... gäller även om [avtalet om selektiv distribution] kombineras med en skyldighet för återförsäljaren

...

8) att inte utanför det avtalade området

a) ha filialer eller hålla lager för distributionen av de varor som omfattas av avtalet eller motsvarande varor,

b) söka kunder till de varor som omfattas av avtalet eller motsvarande varor,

9) att inte åt tredje man överlåta försäljning eller service av de varor som omfattas av avtalet eller motsvarande varor utanför det avtalade området,

10) att leverera till en återförsäljare

a) de varor som omfattas av avtalet eller motsvarande varor endast om återförsäljaren är ett företag inom säljorganisationen, eller

...

11) att sälja motorfordon ... till konsumenter genom en mellanhand endast om denne i förväg har erhållit en skriftlig fullmakt att för deras räkning köpa och eventuellt motta leverans av ett angivet motorfordon."

7 Artiklarna 1, 2 och 3 i förordning nr 1475/95 har nästan identisk lydelse med de motsvarande bestämmelserna i förordning nr 123/85. I artikel 6.1 i förordning nr 1475/95 föreskrivs följande:

"Undantaget skall inte gälla om

...

3) parterna ... träffar avtal om konkurrensbegränsningar som inte uttryckligen är undantagna enligt denna förordning, eller

...

7) tillverkaren, leverantören eller ett annat företag inom säljorganisationen direkt eller indirekt begränsar möjligheten för konsumenter, mellanhänder, eller försäljare att från det företag som de själva väljer inom säljorganisationen inom den gemensamma marknaden köpa de varor som omfattas av avtalet eller motsvarande varor ... eller begränsar möjligheten för konsumenter att i icke kommersiellt syfte återförsälja de varor som omfattas av avtalet eller motsvarande varor, eller

8) leverantören utan saklig grund beviljar försäljare ersättning beräknad på grundval av bestämmelseorten för de återförsålda motorfordonen eller köparens hemort ..."

8 Den italienska lirans värde sjönk kraftigt från och med september 1992 och under år 1993 i förhållande till tyska marken. Sökanden höjde emellertid inte sina försäljningspriser i Italien i förhållande till detta. Prisskillnaderna till följd av denna situation gav upphov till ett ekonomiskt intresse av att återexportera fordon av märkena Volkswagen och Audi från Italien.

9 Kommissionen fick under åren 1994 och 1995 brev från tyska och österrikiska konsumenter där de klagade på hinder mot inköp av nya fordon av de ovan nämnda märkena i Italien för omedelbar återexport till Tyskland och Österrike.

10 Kommissionen underrättade sökanden genom skrivelse av den 24 februari 1995 om att den på grundval av tyska konsumenters klagomål hade konstaterat att sökanden eller Autogerma hade ålagt de italienska försäljarna av märkena Volkswagen och Audi att endast sälja fordon till italienska kunder, genom att hota att häva deras återförsäljaravtal. Kommissionen anmodade genom samma skrivelse sökanden att undanröja detta hinder mot återexport och att inom tre veckor från och med den dag då den mottog denna skrivelse meddela kommissionen de åtgärder som vidtagits i detta avseende.

11 Sökanden svarade genom skrivelse av den 30 mars 1995 att de svårigheter som drabbat vissa konsumenter hade kunnat förorsakas av ett kommunikationsproblem i synnerhet mellan Autogerma och de italienska försäljarna. Sökanden bifogade denna skrivelse en kopia av en rundskrivelse som hade sänts den 16 mars 1995 till de italienska försäljarna, för att undanröja eventuella missförstånd.

12 Kommissionen svarade genom skrivelse av den 2 maj 1995 till sökanden att hindren mot återexport inte hade undanröjts genom rundskrivelsen av den 16 mars 1995. Kommissionen hänvisade i detta avseende till nya klagomål från flera tyska och österrikiska konsumenter.

13 Kommissionen fattade den 17 oktober 1995 ett beslut om undersökningar i enlighet med artikel 14.3 i rådets förordning nr 17 av den 6 februari 1962, första förordningen om tillämpning av fördragets artiklar 85 och 86 (EGT 13, 1962, s. 204; svensk specialutgåva, område 8, volym 1, s. 8). Undersökningarna ägde rum den 23 och den 24 oktober 1995 hos sökanden och Audi samt i Italien hos Autogerma, Auto Brenner SpA i Bolzano, Auto Pedross Herbert & Co. i Silandro, Dorigoni SpA i Trento, Eurocar SpA i Udine, IOB Silvano & C. SRL i Gemona, Adriano Mansutti i Tricesimo, Günther Rabanser i Pontegardena, Mutschlechner SAS i Brunico och Franz Nitz i Vipiteno. Kommissionen försökte genom dessa undersökningar få veta om sökanden och Audi hade ingått avtal eller en konkurrensbegränsande samverkan med Autogerma och sina försäljare i Italien i syfte att inte sälja nya fordon till konsumenter med hemvist i andra medlemsstater.

14 På grundval av de handlingar som hittades vid dessa undersökningar ansåg kommissionen att sökanden, Audi och Autogerma med sina italienska försäljare hade avtalat om en policy som syftade till att avskärma marknaden. Kommissionen riktade den 25 oktober 1996 ett meddelande om anmärkningar i detta avseende till sökanden och Audi.

15 Sökanden och Audi begärde genom skrivelse av den 18 november 1996 tillgång till handlingarna i ärendet. De tog del av dessa den 5 december 1996.

16 Autogerma sände den 19 december 1996 på sökandens uttryckliga begäran en rundskrivelse till de italienska försäljarna där det angavs att export till konsumenter (eventuellt via en mellanhand) samt till försäljare inom säljorganisationen var tillåten och således inte skulle medföra sanktioner. I denna rundskrivelse angavs även att den rabatt som beviljades försäljarna på försäljningspriset för de fordon för vilka en order hade lämnats in, den så kallade handlarmarginalen, och betalningen av deras bonus var helt oberoende av huruvida fordonen hade sålts innanför eller utanför deras avtalsområde.

17 Sökanden och Audi sände sitt yttrande över meddelandet om anmärkningar till kommissionen genom skrivelse av den 12 januari 1997.

18 De yttrade sig även inför kommissionens behöriga tjänstemän vid förhöret den 7 april 1997.

19 Sökandens ombud hade även den 7 oktober 1997 på egen begäran ett möte med direktören för den behöriga enheten avseende bland annat frågan huruvida kommissionen ansåg att de konstaterade överträdelserna hade upphört eller om de enligt kommissionen fortfarande pågick.

20 Kommissionen fattade den 28 januari 1998 beslut 98/273/EG om ett förfarande enligt artikel 85 i EG-fördraget (Ärende IV/35.733 - VW) (EGT L 124, s. 60, nedan kallat beslutet eller det omtvistade beslutet). Beslutet riktades enbart till sökanden. Kommissionen har i detta avseende anfört att sökanden är ansvarig för den konstaterade överträdelsen, eftersom Audi och Autogerma är dess dotterbolag och den kände till deras agerande. Vad gäller de italienska försäljarna framhöll kommissionen att dessa inte aktivt försvårade återexporten utan efter påtryckningar godkände den restriktiva policy som tillverkarna och Autogerma införde.

21 Vad gäller de påtalade omständigheterna räknade kommissionen upp en rad handlingar som visar dels att sökanden och Audi genom riktade åtgärder och ekonomiska medel och personalresurser förhindrade återexporten av fordon från Italien till Tyskland eller andra medlemsstater, dels att Autogerma på sökandens och Audis instruktioner genomförde strikta kontroller hos de italienska försäljarna för att bromsa den praxis som vissa av dem hade att sälja fordon till utländska köpare, och ålade vissa av dessa försäljare hårda sanktioner.

22 Vad gäller de åtgärder som sökanden och Audi vidtagit nämnde kommissionen att sökanden hade infört ett "system med en delad handlarmarginal" som skulle tillämpas på försäljningen av den nya bilen Volkswagen Polo i Italien. Enligt detta system beviljades försäljaren, i stället för en sammanlagd rabatt på 13 procent på det fakturerade beloppet för varje bil för vilken order inlämnats, en rabatt på endast 8 procent i samband med faktureringen och en rabatt på 5 procent gavs i efterhand, om bilen registrerades i försäljarens avtalsområde. Enligt beslutet införde Audi ett liknande system för försäljningen av bilen Audi A4 i Italien. Kommissionen nämnde även att sökanden och Audi minskade försäljarnas lager. Denna åtgärd tillsammans med en policy om restriktioner av leveranser medförde avsevärt långa leveranstider och ledde till att vissa kunder avbeställde. Åtgärden gjorde det dessutom möjligt för Autogerma att tillbakavisa förfrågningar om leverans till tyska försäljare (korsvisa leveranser inom Volkswagens säljorganisation). Kommissionen åberopade även de villkor som Audi och Autogerma uppställde för beräkningen av kvartalsbonusen på 3 procent som betalas till försäljarna på grundval av antalet sålda fordon.

23 Kommissionen framförde att det bland de sanktionsåtgärder som Autogerma hade vidtagit mot återförsäljarna fanns hävandet av vissa återförsäljaravtal och att kvartalsbonusen på 3 procent inte utgick för försäljning utanför avtalsområdet.

24 I beslutet underströks att sökandens, Audis och Autogermas åtgärder för att organisera de italienska försäljarnas bilförsäljning rörde såväl leveranserna till återförsäljare utanför organisationen (nedan kallade icke-auktoriserade återförsäljare) som leveranserna till konsumenter och till försäljare av märkena Volkswagen och Audi, vilka har hemvist eller är etablerade i andra medlemsstater än Italien.

25 Kommissionen nämnde även handlingar som den anser visar att de ovannämnda åtgärderna faktiskt begränsade handeln mellan å ena sida Italien och å andra sidan Tyskland och Österrike, eftersom de italienska försäljarna vägrade ta emot order från ett stort antal kunder som hade sin hemvist i de två sistnämnda staterna.

26 Kommissionen slöt sig till att dessa åtgärder som ingår i de avtalsförhållanden som tillverkarna upprätthåller via Autogerma med de italienska försäljarna i det återförsäljarnätet följer av ett avtal eller ett samordnat förfarande och utgör ett åsidosättande av artikel 85.1 i fördraget, eftersom de ger uttryck för en policy som syftar till en avskärmning av marknaden. Kommissionen angav att dessa åtgärder inte omfattas av förordningarna nr 123/85 och nr 1475/95, eftersom det inte enligt någon bestämmelse i dessa förordningar kan beviljas något undantag för avtal som syftar till att förhindra parallellexport utförd av konsumenter, befullmäktigade mellanhänder eller andra försäljare inom säljorganisationen. Kommissionen angav även att möjligheten att bevilja ett individuellt undantag är utesluten i det föreliggande fallet, eftersom sökanden, Audi och Autogerma inte anmälde någon del av de avtal som slöts med försäljarna och hindren mot återexport under alla omständigheter utgör en överträdelse av det konsumentskyddsmål som fastställs i artikel 85.3 i fördraget.

27 Till den del sökanden och Audi i sitt yttrande över meddelandet om anmärkningar hade betonat att vissa handlingar som kommissionen stödde sig på endast utgjorde interna rapporter för Volkswagen-koncernen, vilka endast återspeglar en företagsintern diskussion och ibland intressemotsättningar inom koncernen, anförde kommissionen att koncernens interna motsättningar inte var relevanta, eftersom de inte påverkade den omständigheten att sökanden och dess dotterbolag Audi och Autogerma med sina försäljare hade ingått ett avtal som är oförenligt med de gemenskapsrättsliga konkurrensreglerna. Kommissionen framhöll, gentemot den argumentation som även utvecklades i yttrandet över meddelandet om anmärkningar enligt vilken dels den största delen av återexporterna från Italien till Tyskland och Österrike utgjordes av otillåtna leveranser till icke-auktoriserade återförsäljare, dels försäljningen till privatpersoner (eventuellt via en mellanhand) eller till andra försäljare av märkena Volkswagen och Audi inte hade någon avgörande betydelse, att även om endast ett ringa antal hindrade försäljningar rörde konsumenterna, deras mellanhänder eller andra försäljare av nämnda märken, påverkades handeln mellan medlemsstaterna dock märkbart och en överträdelse av de gemenskapsrättsliga konkurrensreglerna förelåg således.

28 Kommissionen fastställde i artikel 1 i beslutet att sökanden och dess dotterbolag Audi och Autogerma har "brutit mot artikel 85.1 i EG-fördraget genom att ingå avtal med de italienska försäljarna inom säljorganisationen i syfte att förbjuda eller begränsa försäljningar till konsumenter från andra medlemsstater, vare sig dessa [lämnar in en order] för egen räkning eller genom en befullmäktigad mellanhand, och till försäljare inom säljorganisationen med hemvist i andra medlemsstater". I artikel 2 i beslutet ålades sökanden att upphöra med dessa överträdelser och anmodades i detta syfte att bland annat vidta de åtgärder som räknas upp i artikeln.

29 I artikel 3 i beslutet ålade kommissionen sökanden böter om 102 000 000 ecu på grund av den konstaterade överträdelsens svårighetsgrad. Kommissionen ansåg på denna punkt att den omständigheten att konsumenternas parallellexport av fordon och de korsvisa leveranserna inom säljorganisationen förhindrades hindrade upprättandet av en gemensam marknad, vilket är en av de grundläggande principerna för Europeiska gemenskapen, varför överträdelsen var synnerligen allvarlig. Till detta kom att de regler som gäller i detta sammanhang fastställdes för många år sedan och att Volkswagen-koncernen har den högsta marknadsandelen av samtliga fordonstillverkare inom gemenskapen. Kommissionen nämnde även handlingar för att visa att sökanden var fullt medveten om att dess agerande stred mot artikel 85 i fördraget. Kommissionen betonade också att överträdelsen varade i mer än tio år. Kommissionen beaktade slutligen som en försvårande omständighet att sökanden dels inte satte stopp för de påtalade åtgärderna, trots att kommissionen år 1995 hade sänt sökanden två skrivelser där den påpekade att hinder mot eller begränsningar av parallellexport från Italien skulle innebära en överträdelse av konkurrensreglerna, dels drog fördel av försäljarnas beroendeställning gentemot fordonstillverkaren, vilken i det föreliggande fallet gav upphov till stora ekonomiska förluster för flera distributörer. I detta avseende förklaras i beslutet att sökanden, Audi och Autogerma hade hotat mer än 50 försäljare med att deras avtal skulle hävas, om de fortsatte att sälja fordon till utländska kunder och att återförsäljaravtalet i tolv fall faktiskt hävdes, vilket väsentligt äventyrade de berörda företagens tillvaro.

30 Beslutet delgavs genom en skrivelse riktad till sökanden den 5 februari 1998. Sökanden mottog skrivelsen följande dag.

31 Sökanden underrättade kommissionen genom skrivelse av den 2 mars 1998 om de åtgärder som vidtagits för att följa artikel 2 i beslutet och frågade kommissionen om dessa motsvarade de åtgärder som föreskrivs i nämnda artikel. Kommissionen svarade genom skrivelse av den 27 mars 1998 att nämnda åtgärder i huvudsak var förenliga med de åtgärder som föreskrivits i beslutet.

Förfarandet och parternas yrkanden

32 Sökanden har väckt förevarande talan genom ansökan som inkom till förstainstansrättens kansli den 8 april 1998.

33 Det skriftliga förfarandet avslutades den 11 januari 1999.

34 På grundval av referentens rapport beslutade förstainstansrätten (fjärde avdelningen) att inleda det muntliga förfarandet och anmodade parterna, såsom en åtgärd för processledning, att besvara skriftliga frågor och inge vissa handlingar. Parterna efterkom dessa uppmaningar.

35 Parterna utvecklade sin talan och besvarade förstainstansrättens muntliga frågor vid offentligt sammanträde den 7 oktober 1999.

36 Sökanden har yrkat att förstainstansrätten skall

- ogiltigförklara beslutet, samt

- förplikta svaranden att ersätta rättegångskostnaderna.

37 Svaranden har yrkat att förstainstansrätten skall

- ogilla talan, samt

- förplikta sökanden att ersätta rättegångskostnaderna.

Prövning i sak

38 Sökanden har i huvudsak åberopat fem grunder för ogiltigförklaring. Enligt den första och den andra grunden gjorde kommissionen sig skyldig till en felaktig bedömning respektive felaktig rättstillämpning vid tillämpningen av artikel 85 i fördraget. Enligt de tre övriga grunderna har principen om god förvaltningssed, motiveringsskyldigheten respektive rätten att yttra sig åsidosatts.

39 Sökanden har dessutom i andra hand yrkat en nedsättning av de böter som ålagts genom beslutet, eftersom de är orimligt höga.

A - Den första grunden: Felaktig bedömning vid tillämpningen av artikel 85 i fördraget

Hinder mot återexport

Inledande anmärkningar

40 Sökanden har inom ramen för den första grunden hävdat att den följde principerna om selektiv distribution enligt förordningarna nr 123/85 och nr 1475/95. Den medgav ständigt att dess italienska försäljares försäljning till utländska konsumenter och andra försäljare inom säljorganisationen var tillåtna. Enligt sökanden var syftet med samtliga de åtgärder som kommissionen i sitt omtvistade beslut betecknade som oförenliga med de gemenskapsrättsliga konkurrensreglerna i själva verket endast att förhindra otillåten försäljning, nämligen försäljning till icke-auktoriserade återförsäljare. Sökandens argumentation grundas på påståendet att "samtliga berörda visste att de italienska försäljarnas försäljning till utländska konsumenter och andra försäljare inom säljorganisationen var tillåten och inte skulle hindras" och har följaktligen till syfte att visa att de påstådda hindren inte förelåg (punkterna 13 och 78 i ansökan). Sökanden har närmare bestämt hävdat att samtliga av koncernens försäljare under hela den period som kommissionen åsyftade hade rätt att sälja nya fordon till konsumenter såväl innanför som utanför avtalsområdet och genomföra korsvisa leveranser till andra försäljare av märkena Volkswagen och Audi (punkt 56 i ansökan).

41 Sökanden har inte bestridit att om den hade hindrat återexporten från Italien på de villkor som kommissionen har uppgett, skulle ett sådant agerande ha varit oförenligt med återförsäljaravtalen och gemenskapslagstiftningen. Sökanden skulle ha utsatt sig för risken för rättsliga åtgärder från kommissionens sida och blivit avtalsrättsligt skadeståndsskyldig gentemot försäljarna inom sin säljorganisation till följd av åsidosättandet av förordningarna nr 123/85 och nr 1475/95 (punkt 4 i repliken).

42 Svaranden har inte bestridit att förbudet mot återexport för icke-auktoriserade återförsäljare och de bestämmelser som har antagits i detta syfte är förenliga med de gemenskapsrättsliga konkurrensreglerna. Svaranden har emellertid hävdat att de åtgärder som sökanden, Audi och Autogerma vidtog i själva verket avsåg all återexport av motorfordon från Italien.

43 Under dessa omständigheter skall förstainstansrätten undersöka om kommissionen gjorde en oriktig bedömning då den fastställde i artikel 1 i beslutet att sökanden och dess dotterbolag Audi och Autogerma har "brutit mot artikel 85.1 i EG-fördraget genom att ingå avtal med de italienska försäljarna inom säljorganisationen i syfte att förbjuda eller begränsa försäljningar till konsumenter från andra medlemsstater, vare sig dessa [lämnar in en order] för egen räkning eller genom en befullmäktigad mellanhand, och till försäljare inom säljorganisationen med hemvist i andra medlemsstater". I detta avseende skall förstainstansrätten granska om kommissionen hade införskaffat tillräckligt exakt och inbördes överensstämmande bevismaterial till stöd för att den påstådda överträdelsen hade ägt rum (förstainstansrättens dom av den 21 januari 1999 i de förenade målen T-185/96, T-189/96 och T-190/96, Riviera auto service m.fl. mot kommissionen, REG 1999, s. II-93, punkt 47).

Hindret till följd av bonussystemet

- Parternas argument

44 Vad gäller de konkreta åtgärder som Autogerma vidtagit gentemot de försäljare som hade sålt fordon utanför sitt avtalsområde, har sökanden först bestridit kommissionens slutsats avseende sättet att beräkna kvartalsbonusen på 3 procent. Sökanden har förklarat att Autogerma har för vana att bevilja försäljarna en bonus som fastställs i "convenzione B" (en överenskommelse som bifogats återförsäljaravtalet) och som varierar under årens lopp i fråga om storleken och villkoren för beviljande och som har till syfte att belöna försäljarna för deras resultat vid genomförandet av de avtalsenliga skyldigheterna. Eftersom den av skyldigheterna som består i att i största möjliga mån främja försäljningen av nya fordon inom avtalsområdet och erbjuda serviceavtal av kvalitet till kunderna inom detta område är viktig, förutsatte beviljandet av bonusen logiskt sett att denna skyldighet hade fullgjorts på ett korrekt sätt. Enligt sökanden beviljades 2 procent respektive 0,5 procent av denna bonus på 3 procent från den 1 januari 1988 till den 31 december 1990, om de bilförsäljningskvoter som skulle uppfyllas inom fyra månader och ett år iakttogs, och 0,5 procent, om andra mål uppnåddes. Denna fördelning ändrades senare (från den 1 januari 1991 till den 30 april 1994: 1,5 procent för den försäljningskvot som skulle uppfyllas inom fyra månader och 1,5 procent för den kvot som skulle uppfyllas inom ett år; från den 1 maj 1994 till den 31 december 1994: 1,4 procent för den kvot som skulle uppfyllas inom fyra månader, 1 procent för den kvot som skulle uppfyllas inom ett år och 0,6 procent beroende på hur nöjda kunderna var). I convenzione B föreskrevs uttryckligen att all försäljning skulle beaktas vid beräkningen av bonusen, men försäljningen utanför avtalsområdet fick bara utgöra 15 procent av försäljarens sammanlagda försäljning (nedan kallad 15-procentsregeln). 15-procentsregeln, som gällde fram till den 30 september 1996, tillämpades emellertid inte. Sedan den 1 oktober 1996 beaktades all försäljning av nya fordon vid beräkningen av bonusen. Sökanden har vidare förklarat att även om antalet sålda fordon ursprungligen beräknades på grundval av leveranserna, var bonusen för den försäljning som skulle äga rum inom fyra månader från den 1 januari 1995 till den 30 september 1996 beroende av registreringar.

45 Sökanden har anfört att de handlingar som kommissionen har nämnt för att visa att sanktioner har vidtagits genom denna bonus antingen saknar samband med denna fråga eller saknar bevisvärde. Sökanden har betonat att endast de distributörer som hade brutit mot sina återförsäljaravtal genom att leverera bilar till icke-auktoriserade återförsäljare bestraffades. Av lydelsen av och innehållet i samtliga handlingar som kommissionen nämnt framgår klart att endast försäljningen till icke-auktoriserade återförsäljare avsågs. Enligt sökanden finns det dessutom inget stöd för kommissionens slutsats att det omtvistade bonussystemet satte press på flera försäljare att i allmänhet inte sälja fordon utanför avtalsområdet. I motsats till vad kommissionen påstod motsatte sig inte "Unione Concessionari Audi Volkswagen" (rådgivande kommittén för Volkswagen- och Audi-handlare i Italien, nedan kallad UCAV) detta system. Kommissionen hade dessutom sedan lång tid tillbaka varit underrättad om innehållet i systemet, eftersom den år 1988 fick en kopia av convenzione B. Kommissionen invände inte mot detta system, eftersom det i sin helhet, och särskilt 15-procentsregeln, enligt sökanden var förenligt med förordning nr 123/85.

46 Svaranden har inledningsvis angett att försäljarens ekonomiska förlust med avseende på bilen Audi A4 om den högsta tillåtna gränsen enligt 15-procentsregeln överskreds vid försäljning och sedan registrering av bilen utanför avtalsområdet uppgick till 8 procent av bilens faktureringspris, motsvarande förlusten av bonusen på 3 procent och den delade handlarmarginalen uppgående till 5 procent.

47 Svaranden har vidare påpekat att det inte i någon av de handlingar som nämns i beslutet görs någon åtskillnad avseende utbetalningen av bonusen beroende på huruvida försäljningen utanför avtalsområdet har skett till icke-auktoriserade återförsäljare eller konsumenter eller andra försäljare. Svaranden har hänvisat till en handling där det förklaras att bonusen inte "utgick vid försäljningar utanför avtalsområdet". Svaranden har även nämnt handlingar som den anser visar att bonussystemet utgjorde ett sätt att utöva påtryckningar för att avskräcka från att sälja till utlänningar och att de italienska försäljarna upplevde att deras handlingsfrihet därigenom begränsades. Svaranden har slutligen gjort gällande att nämnda system, som var tillämpligt sedan år 1988, förstärktes från och med hösten 1993 genom att bonusen på 3 procent förutsatte att bilarna skulle registreras inom försäljarens avtalsområde.

- Förstainstansrättens bedömning

48 Sökanden har inte bestridit att beräkningen av bonusen från Autogerma till de italienska försäljarna för att belöna dem för att de fullgjort sina avtalsenliga skyldigheter mellan den 1 januari 1988 och den 30 september 1996 omfattades av 15-procentsregeln enligt convenzione B. Enligt denna regel beaktades försäljningen såväl innanför som utanför avtalsområdet vid betalningen av bonusen, men försäljningen utanför avtalsområdet beaktades endast upp till högst 15 procent av den sammanlagda försäljningen (se ovan punkt 44).

49 Denna regel kunde uppmuntra italienska försäljare att sälja minst 85 procent av de tillgängliga motorfordonen inom sitt avtalsområde. Regeln begränsade följaktligen möjligheterna för konsumenterna och försäljare från andra medlemsstater att köpa fordon i Italien, särskilt under de perioder då sådana köp var av stort intresse för dem och då antalet motorfordon som kunde säljas i denna stat var begränsat (se i detta avseende nedan punkt 79 och följande punkter). Av detta följer att kommissionen på goda grunder bland annat i övervägande 181 i beslutet kunde dra slutsatsen att 15-procentsregeln föll utanför undantaget enligt förordning nr 123/85. Trots att förordning nr 123/85 ger tillverkarna stora möjligheter att skydda sina organisationer, tillåter den nämligen inte åtgärder som bidrar till att avskärma marknaden (domstolens dom av den 24 oktober 1995 i mål C-70/93, Bayerische Motorenwerke, REG 1995, s. I-3439, punkt 37).

50 Sökandens argumentation att 15-procentsregeln inte tillämpades i praktiken och således inte användes som ett medel för att begränsa återexporten från Italien, saknar för övrigt trovärdighet med hänsyn till flera handlingar i akten.

51 I en intern anteckning av den 28 juni 1994 (fotnot nr 97 i beslutet), med rubriken "mängdrabatt för bilar som sålts utanför det avtalade området (inbegripet parallella exporter) godkänns ej/reduceras" anförde Schlesinger, direktören för Autogerma, således följande:

"I anslutning till vad jag framfört muntligen vill jag härmed bekräfta att det är nödvändigt att jag skriftligen bekräftar varje enskilt fall av efterhandsgodkännande när det gäller uppskjutande/reducering av mängdrabatt för de bilar som sålts utanför det avtalade området och för parallella exporter ...

...

Jag upprepar än en gång att vår säljorganisation måste sälja våra fordon i Italien (framför allt för att kunna 'överleva') och inte syssla med 'försäljningsverksamhet' utanför de avtalade områdena.

Som bekant kräver Autogerma redan sedan lång tid tillbaka av de egna moderföretagen förbättringar när det gäller leveranser, priser, specialutrustning osv., vilket inte får 'korsas' av att våra fordon säljs vidare i utlandet."

52 Schlesinger anförde följande i en anteckning av den 4 juli 1994 (fotnot nr 97 i beslutet):

"Jag vill i detta avseende för femtielfte gången erinra om att ... våra försäljare helt måste upphöra med försäljningen utanför området (förutom vad beträffar de 15 procent av fordonen som anges i återförsäljaravtalet men som skall 'registreras'. Någon bonus skall inte utbetalas vid [försäljning] 'utanför avtalsområdet'. Hädanefter skall nämnda bonus samt övrig eventuell bonus/reklamkampanjer endast utbetalas på grundval av antalet 'registrerade' bilar (och inte längre på grundval av antalet levererade bilar)."

53 Av protokollet av den 27 juli 1994 från mötet mellan UCAV och Autogerma (fotnot nr 67 i beslutet) hänvisas till följande samtal:

"Scarabel:

Understryker att vissa försäljares specialrabatter avseende försäljningar utanför det avtalade området spärrats och att de - åtminstone teoretiskt - kan återkrävas. Han betonar dessutom nödvändigheten att på nytt diskutera den tolererade kvoten på 15 % utanför det avtalade området.

dr Schlesinger:

... Specialrabatten är endast en ytterligare rabatt som är något större än normalt och som förr tillämpades mycket generöst. Om nu 20 försäljare av 234 inte längre får någon specialrabatt så beror det på att grossister och exportörer inte skall belönas. Förr såg vi genom fingrarna med det, men nu är vi mer inne på att inte ge någon specialrabatt på försäljning utanför det avtalade området, eftersom rabatten bygger på registreringar och inte på leveranser.

...

dr Schlesinger:

Uppmanar U.C.A.V. att förbereda fotfolket på en bra start för den nya Polon (begränsade rabatter, ingen export)."

54 I Audis rapport avseende en överenskommelse med Autogerma av den 12 oktober 1994 (fotnot nr 101 i beslutet) fastställs följande:

"Försäljningen utanför det avtalade området tillåts till högst 15 procent (dotterbolag och så vidare). Utöver detta beviljas det inte någon bonus på 3 procent."

55 Av den rundskrivelse av den 20 oktober 1994 som Autogerma skickade till försäljarna rörande faktureringen av den nya bilen Volkswagen Polo (fotnot nr 85 i beslutet) framgår även att 15-procentsregeln tillämpades, eftersom följande anges i rundskrivelsen:

"Det är ännu oklart om det är i allas vårt intresse att höja eller sänka den nuvarande marginalen på 15 % (för försäljning utanför det avtalade området)."

56 I ett internt meddelade av den 22 november 1994 (fotnot nr 91 i beslutet) förklaras vidare att "kvartalsbonusen utbetalas på grundval av antalet registreringar inom det avtalade området och inte på grundval av försäljningen i allmänhet". Enligt Audis rundskrivelse av den 8 december 1994 hängde denna åtgärd samman med det planerade systemet med en delad handlarmarginal och syftade till "att handlarmarginal eller bonus endast skall beviljas när det har visats att försäljaren har handlat innanför sitt eget område" (fotnot nr 92 i beslutet).

57 I en intern anteckning från sökanden av den 24 mars 1995 (fotnot nr 91 i beslutet) bekräfats slutligen följande:

"Försäljaren får sälja upp till 15 procent utanför sitt avtalade område. Bonusen skall utbetalas när målet på 80-85 procent har uppnåtts. Den betalas för närvarande fortfarande på grundval av leveranser, i fortsättningen skall den enbart utbetalas på grundval av registreringar."

58 Av dessa handlingar framgår att 15-procentsregeln tillämpades uttryckligen för att avskräcka italienska försäljare från att sälja till utlandet. Av Schlesingers förklaring av den 4 juli 1994 respektive av Scarabels förklaring av den 27 juli 1994 samt av rundskrivelsen av den 20 oktober 1994, Audis rapport avseende avtalet med Autogerma av den 12 oktober 1994 och anteckningen av den 24 mars 1994, vilka har nämnts ovan, framgår dessutom att 15-procentsregeln inte enbart har tillämpats som ett kriterium för att inte utbetala bonus för försäljning utanför det avtalade området för den del som överstiger 15 procent av den sammanlagda försäljningen, utan även har tolkats som ett förbud mot sådan försäljning.

59 Av allt som har framförts ovan följer att argumentationen att kommissionen felaktigt hade slutit sig till att sökanden och dess dotterbolag Audi och Autogerma syftade till att hindra återexporten från Italien genom det bonussystem som föreskrivs i convenzione B inte kan godtas.

60 Argumentationen att kommissionen inte kunde påföra sökanden böter för tillämpningen av 15-procentsregeln i denna överenskommelse eftersom convenzione B anmäldes år 1988 kommer att prövas inom ramen för den grund som åberopats i andra hand avseende en nedsättning av böterna.

Införande av ett system med en delad handlarmarginal

- Parternas argument

61 Sökanden har hävdat att även om idén med ett system med en delad handlarmarginal visserligen diskuterades år 1994, i synnerhet beträffande de nya bilarna Volkswagen Polo och Audi A4, och motiverades av önskan att varje försäljare skulle koncentrera sin verksamhet till det egna avtalsområdet, infördes aldrig ett sådant system, i motsats till vad kommissionen har påstått. Sökanden har även påpekat att införandet skulle ha förutsatt ett tillägg till återförsäljaravtalet. Nyckelhandlingen rörande handlarmarginalen, nämligen tillägget till avtalen med de italienska försäljarna, i allmänhet kallat "allegato A", bevisar emellertid inte på något sätt att en delad handlarmarginal införts. Sökanden har nämnt flera rundskrivelser från Autogerma till försäljarna. Autogerma angav i rundskrivelsen av den 20 oktober 1994 endast i vilket skede förhandlingarna med UCAV befann sig. I rundskrivelserna av den 2 november 1994 och av den 9 maj 1995 meddelade Autogerma, enligt sökanden, att det i samband med faktureringen av den nya bilen Volkswagen Polo inte var fråga om en delad handlarmarginal och att en sammanlagd rabatt på 13 procent således skulle tillämpas. Sökanden har också nämnt en handling med ett liknande innehåll rörande bilen Audi A4 och lagt fram en förklaring av UCAV:s direktör i detta avseende. Sökanden har påpekat att den enda person som kommissionen har nämnt och enligt vilken ett system med en delad handlarmarginal faktiskt tillämpades var Mutschlechner, som var underleverantör till försäljaren Beikircher. Sökanden har i detta avseende påpekat att det inte är uteslutet att vissa försäljare tillämpade ett sådant system gentemot underleverantörerna men att detta inte på något sätt omfattas av tillverkarnas eller Autogermas ansvar. Sökanden har för övrigt inte bestridit att ett sådant system med en delad handlarmarginal som det som planerades vid den aktuella tidpunkten skulle ha varit oförenligt med gemenskapsrätten.

62 Svaranden har på grundval av de handlingar som nämns i beslutet anfört att ett system med en delad handlarmarginal infördes i oktober/november 1994. Svaranden har hävdat att den omständigheten att UCAV tillbakavisade Autogermas tidigare försök att införa ett sådant system i maj 1994 inte ger någon antydan om huruvida Autogerma emellertid införde systemet hösten 1994. Autogermas rundskrivelse av den 2 november 1994 visar enligt svaranden tvärtom att ett provisoriskt system med en delad handlarmarginal infördes fram till den 30 april 1995 i fråga om den nya bilen Volkswagen Polo. Detta system tillämpades faktiskt. I fråga om bilen Audi A4 har svaranden likaledes påpekat att UCAV, enligt Audis interna handling av den 25 november 1994, den 18 oktober 1994 godtog det föreslagna systemet med en delad handlarmarginal och att detta därefter tillämpades. Att UCAV flera månader senare, i februari 1995, inte längre ville godta ett sådant system påverkade inte systemets tillämpning. Svaranden har dessutom bestridit att införandet av detta system förutsatte en ändring av återförsäljaravtalet.

63 Svaranden har i sin replik påpekat att kommissionen i svaromålet dels har medgett att systemet med en delad handlarmarginal inte infördes genom rundskrivelsen av den 20 oktober 1994, dels har påstått att införandet skedde genom rundskrivelsen av den 2 november 1994. Sökanden har dessutom betonat att kommissionen inför förstainstansrätten, i motsats till vad som angavs i beslutet, har försvarat påståendet att detta system endast tillämpades tillfälligt, nämligen fram till den 30 april 1995. Inget system med en delad handlarmarginal har emellertid införts. Sökanden har till sin replik bifogat en rapport av revisionsbyrån Coopers & Lybrand av den 30 oktober 1998 där följande anges: "Våra granskningar av samtliga uppgifter som är avgörande för prövningen vad gäller perioden från den 1 juli 1994 till den 31 december 1995 visar att den handlarmarginal som [Autogerma] tillämpat inte i något fall har nedsatts vare sig för VW Polo eller Audi A4. Försäljarna har varje gång fått den fullständiga handlarmarginal på 13 procent (VW Polo) respektive 15 procent (Audi A4) som de har haft rätt till."

64 Svaranden har bestridit att det finns någon motstridighet mellan beslutet och svaromålet vad gäller systemet med en delad handlarmarginal. Svaranden anser nämligen att beslutet och svaromålet hänför sig till rundskrivelsen av den 2 november 1994 avseende införandet av detta system och att det i dem anges att systemet till en början endast skulle tillämpas till den 30 april 1995. Svaranden har dessutom påpekat att bevisvärdet hos de rundskrivelser som Autogerma sände till försäljarna den 20 oktober respektive den 2 november 1994 inte kan ifrågasättas genom Coopers & Lybrands rapport.

- Förstainstansrättens bedömning

65 Kommissionens påstående att systemet med en delad handlarmarginal infördes i oktober eller november 1994 vad gäller de nya bilarna Audi A4 och Volkswagen Polo (se ovan punkt 62) finner inte ett tillräckligt stöd i handlingarna i målet.

66 Autogerma angav i en anteckning av den 10 november 1994 (fotnot nr 87 i beslutet) att det fanns kvar vissa punkter att reglera med försäljarna innan detta nya system faktiskt skulle kunna införas. Autogerma angav nämligen följande:

"Båda parterna, Autogerma och försäljarna, håller på att komma överens om en testperiod för det nya handlarmarginalsystemet fram till den 30 april 1995."

67 Audi uppgav även följande i en rapport av den 10 februari 1995 avseende ett avtal med Autogerma (fotnot nr 42 i beslutet):

"Autogerma anger de åtgärder som hittills har vidtagits: - delad handlarmarginal för A4: de italienska försäljarnas sammanslutning har emellertid ännu inte godkänt denna åtgärd. Den är faktiskt ännu inte tillämplig, kommer sannolikt att bli det inom de närmaste månaderna."

68 I fråga om bilen Volkswagen Polo tyder vissa handlingar på att sökanden och Autogerma föreslog ett system med en delad handlarmarginal. I interna anteckningar av den 22 november 1994 och den 6 februari 1995 (fotnot nr 91 i beslutet, fotnot nr 49 i beslutet) nämns nämligen en "delning av handlarmarginalen för Polo-handlarna" och med andra ord en "delad handlarmarginal för Polo A03" som åtgärder som vidtagits av Autogerma. I en intern anteckning av sökanden av den 24 mars 1995 (fotnot nr 91 i beslutet) anges dessutom att "delningen av handlarmarginalen för Polon granskades kritiskt". En italiensk underordnad försäljare, Mutschlechner, förklarade slutligen i samband med kommissionens undersökningar att "det från och med november 1994 när den nya Polon började att säljas förelåg ett avtal mellan Autogerma och dess försäljare (det så kallade UCAV-avtalet), enligt vilket [den beviljade] handlarmarginalen på 9 procent till [underleverantören] inte hade betalats i sin helhet då fordonet såldes, utan en del (4 procent) innehölls och skulle utbetalas, om det kunde visas att fordonet hade registrerats på orten" (fotnot nr 86 i beslutet).

69 Bortsett från Mutschlechners vittnesmål rörande det särskilda fallet med underleverantörerna finns det emellertid inte någon bevisning som klart styrker att alla berörda parter, inklusive UCAV, ingick avtal om att införa den delade handlarmarginalen för den nya bilen Volkswagen Polo. I Autogermas anteckning av den 24 oktober 1994 (fotnot nr 79 i beslutet) hänvisas till att denna organisation var positiv men där anges även att dess definitiva samtycke ännu inte hade erhållits:

"Resultatet av vårt möte med UCAV är att handlarmarginalen för den nya Polon kommer att uppdelas på följande sätt:

- en omedelbar rabatt (på fakturan för fordonet),

- en senare rabatt, om fordonet registreras inom försäljarens avtalsområde.

För utställningsbilar av märket Polo skall rabatten beräknas omedelbart. För den normala faktureringen planerar vi att inom de närmaste dagarna införa ett nytt system: 8+5 procent eller 10+3 procent efter en definitiv överenskommelse med UCAV".

70 Av handlingarna i målet framgår dessutom att det planerade systemet med en delad handlarmarginal kritiserades inom Volkswagen-koncernen. Bothe, som arbetade för sökanden, angav nämligen följande i en intern anteckning av den 23 februari 1995 (fotnot nr 80 i beslutet):

"Jag underrättades via BMW om att Autogerma avser att införa en delad handlarmarginal. För den försäljningsvolym som inte åtföljs av en registrering inom en försäljares affärsområde, skulle denne endast erhålla två tredjedelar av den sedvanliga handlarmarginalen.

Denna regel, vilken Bertino informerade mig om redan den 10 februari, oroar mig. Den strider mot artikel 6[.1 8] i det nya förslaget [till gemenskapsförordning] ... och kommer att leda till att undantaget återkallas.

Redan i dag är det emellertid möjligt att kommissionen anser att en delad handlarmarginal inte omfattas av den nuvarande [gemenskapsförordningen], eftersom införandet av en sådan handlarmarginal har till syfte att förhindra den gränsöverskridande handeln som kommissionen just vill främja.

Jag talade om för Bertino att den föreslagna lösningen blir en svår balansgång och kan försvaras endast så länge som den inte blir känd utanför koncernen. Den information som härrör från BMW visar emellertid att frågan redan diskuteras utanför koncernen. Till detta kommer att Breitgoff, som är en återimportör i Nordtyskland och som vi känner väl, sade följande i går i en intervju med Bayerische Rundfunk: 'VW är igenbommat i Italien'. Eftersom Breitgoff redan vid flera tillfällen har anfört klagomål mot oss till kommissionen, är det enligt min uppfattning endast en tidsfråga innan kommissionen ingriper mot denna åtgärd som mycket sannolikt kan leda till böter.

Vi borde följaktligen med kort varsel komma överens om en terminologi och ett tillvägagångssätt som kan försvaras även gentemot kommissionen."

71 Av denna handling framgår att Autogerma mot slutet av februari 1995 ännu inte hade infört något system med en delad handlarmarginal ("Autogerma avser att införa en delad handlarmarginal") och att sökanden själv drog sig för att förespråka införandet av ett sådant system.

72 Slutsatsen blir att handlingarna i akten rörande de nya bilarna Audi A4 och Volkswagen Polo inte är samstämmiga vad gäller frågan huruvida tillverkarna, Autogerma och försäljarna i själva verket faktiskt hade kommit överens om ett system med en delad handlarmarginal. Kommissionen har under dessa omständigheter inte på ett tillräckligt exakt och samstämmigt sätt visat att ett sådant system har införts genom ett avtal eller ett samordnat förfarande. Det omtvistade beslutet innehåller följaktligen en oriktig bedömning på denna punkt.

Hinder till följd av åtgärderna som vidtagits vad avser leveranser

- Parternas argument

73 Enligt sökanden ansåg kommissionen felaktigt att Autogermas leveranser till försäljarna försenades och begränsades till följd av den ökade återexporten och att åtgärderna som vidtogs vad avser leveranser följaktligen också utgjorde ett hinder för återexporten.

74 Sökanden har på denna punkt inledningsvis förklarat att Autogerma under en viss period och till följd av svårigheterna i samband med igångsättandet av produktionen av de särskilt efterfrågade modellerna, såsom de nya bilarna Volkswagen Polo och Audi A4, endast kunde leverera till de italienska försäljarna proportionellt för att säkerställa en rättvis distribution av dessa modeller. Det är för övrigt inte möjligt att kritisera minskade leveranser ur rättslig synvinkel. Vad gäller de åtgärder som Autogerma föreslog sökanden i brevet av den 26 september 1994 (bestående bland annat av att kontrollera distributionen av den nya bilen Volkswagen Polo) har sökanden angett att dessa åtgärder aldrig vidtogs. Denna bil marknadsfördes ännu inte då detta brev skrevs.

75 Sökanden har även lagt fram en undersökning på grundval av sifferuppgifter i syfte att visa att kommissionens påstående att leveranserna till den italienska marknaden var begränsade helt saknar grund. Sökanden har åberopat uppgifter för att visa att Autogerma och de italienska försäljarna mot slutet av år 1992 hade för stora lager av bilar av märkena Volkswagen och Audi till följd av den kraftigt minskade efterfrågan i Italien. Minskningen av lirans värde framkallade emellertid senare en kraftig efterfrågan på den italienska marknaden från tyska och österrikiska köpares sida. Behov och order under åren 1994 och 1995 överskred följaktligen klart produktionen, vilket medförde längre leveranstider. Av denna anledning och på grund av valutakursrisken tvingades vissa kunder göra en avbeställning. Sökanden har angett att detta problem vanligtvis uppkommer i större utsträckning när nya modeller, såsom bilen Audi A4, lanseras, eftersom produktionen i dessa fall endast gradvis anpassar sig till efterfrågan. Sökanden har betonat att det i varje fall i Italien aldrig har tillämpats någon annan distributionspolitik än den som gäller i andra gemenskapsländer. Distributionen har alltid bestämts av å ena sida behoven i medlemsstaterna och å andra sidan produktionsmöjligheterna. Leveranstiderna för de nya bilmodellerna var således liknande i Italien och i andra gemenskapsländer.

76 Enligt sökanden visar den omständigheten att åtminstone 20 000 fordon under åren 1993, 1994 och 1995 faktiskt återexporterades från Italien årligen att fler fordon levererades än vad som var nödvändigt för att leverera till de italienska konsumenterna.

77 Sökanden har slutligen anfört att kommissionen inte har lagt fram någon bevisning för att tillverkarna och Autogerma hade förbjudit de italienska försäljarna att leverera till andra försäljare inom organisationen. Sökanden har medgett att Senger, som är en tysk försäljare, genom brev av den 26 november 1993 hade berättat för den att en italiensk försäljare hade sagt till honom att det var förbjudet att leverera till tyska försäljare. Sökanden har emellertid betonat att den omedelbart vederlade detta påstående genom att genom brev av den 7 december 1993 uppge att det inte fanns något rättsligt eller avtalsmässigt medel för att förbjuda de korsvisa leveranserna. Sökanden har i detta samband påpekat att om en italiensk försäljare har vägrat leverera till tyska försäljare, förklarades detta utan tvivel av viljan att främst betjäna den sedvanliga lokala kundkretsen. Sökanden anser för övrigt att de handlingar på vilka kommissionen har stött sig endast visar att de tyska försäljarna upplevde gängse praxis att leverera till icke-auktoriserade återförsäljare som skadlig, att vissa bland dem begärde att tillverkarna skulle ingripa och att Autogerma ansåg att de tyska försäljarna störde de italienska försäljarna för mycket genom att oupphörligen begära korsvisa leveranser. Sökanden har emellertid betonat att Autogermas begäran att det skulle sättas stopp för de tyska försäljarnas dylika agerande inte uppfylldes och inte heller borde uppfyllas.

78 Svaranden har med hänvisning till de handlingar som har nämnts i beslutet gjort gällande att de långa leveranstider som Autogerma åberopade i sina svar till vissa potentiella köpare utgjorde själva följden av "leveranserna till den italienska marknaden med hänsyn till behoven där". Flera handlingar visar nämligen att det faktiskt rörde sig om en kvotering av leveranserna till de italienska försäljarna i syfte att minska återexporten från Italien. En sådan kvotering infördes bland annat för leveransen av bilarna Audi A4 och Volkswagen Polo, även om det är riktigt att den sistnämnda bilen ännu inte fanns tillgänglig på marknaden vid den tidpunkt då Autogermas brev av den 26 september 1994 skrevs.

- Förstainstansrättens bedömning

79 Flera av de handlingar som kommissionen beslagtog visar att en kvoteringsstrategi infördes för att begränsa all återexport från Italien.

80 I en intern handling kallad "situationen för åtgärder mot den grå marknaden, den 25 november 1994" anges således beträffande den nya bilen Audi A4 att "leveranserna har fördelats så, att endast den italienska efterfrågan blir tillfredsställd" (fotnot nr 58 i beslutet). Av detta följer att målet var att omöjliggöra leverans av fordon till köpare med hemvist utanför Italien, inbegripet konsumenter och försäljare av märkena Volkswagen och Audi. I samma handling anges att sagda åtgärd skulle träda i kraft i januari 1995. Enligt ett brev från Autogerma till Audi, daterat den 13 juni 1994 (fotnot nr 62 i beslutet), pågick redan år 1994 kvoteringen avseende Audis fordon för de gamla modellerna. Följande står nämligen att läsa i brevet: "Trots att leveranstiderna för Audi 80 kunde reduceras med upp till 8 månader, kvoteras försäljarna fortfarande."

81 Av ett protokoll av den 30 augusti 1993 från ett möte mellan sökanden och Audi framgår för övrigt att dessa redan planerade åtgärder för att omorganisera leveranserna till sina försäljare så, att antalet tillgängliga fordon i Italien skulle minska kraftigt (fotnot nr 105 i beslutet). Följande anges i protokollet:

"Praktiska åtgärder

1. Minskning av lagertrycket i Italien genom att omstyra produktionsvolymen från Italien till andra marknader ...

2. VW AG skall återköpa fordon från Autogermas importlager för att återförsälja dem på andra marknader i enlighet med punkt 1. Utvärdering genom kontroll."

82 Målen med denna omorganisation uppnåddes uppenbarligen redan år 1993. En tysk försäljare av märkena Volkswagen och Audi kritiserar nämligen följande omständigheter i ett brev av den 26 november 1993 till sökanden (fotnot nr 112 i beslutet):

"Enligt uppgifter från vår italienske försäljare får den från och med nu i enlighet med Volkswagen AG:s anvisningar inte leverera till de tyska VW/Audi-handlarna. Inget av de fordon, vars order har bekräftats, kommer att levereras."

83 Sökanden bestred inte i sitt svar, genom brev av den 7 december 1993, på denna allvarliga anklagelse om hinder för korsvisa leveranser (fotnot nr 113 i beslutet) att en leveransstrategi med avsikt att endast tillfredsställa de italienska konsumenternas efterfrågan redan gällde och hade sina effekter. Sökanden förklarade följande:

"Vi vill ännu en gång återkomma till ett av konstaterandena i ert brev, enligt vilket den berörde italienske försäljaren har uppgett att 'leveranserna till de tyska VW/Audi-handlarna på Volkswagen AG:s anvisningar har förbjudits med omedelbar verkan'.

Detta är inte riktigt, särskilt då det inte finns någon rättslig eller avtalsmässig motivering för detta. Det förefaller tvärtom som om de åtgärder som har vidtagits i Wolfsburg för att leveranserna till den italienska marknaden skall motsvara behoven så småningom bär frukt med resultatet att de italienska försäljarna med utgångspunkt från det tillgängliga lagret börjar leverera till sin lokala traditionella kundkrets."

84 Av Audis interna anteckning av den 6 februari 1995 framgår att denna tillverkare hade bestämt sig för att avslå en leveransbegäran från italienska försäljare avseende 8 000 fordon. Denna leveransvägran motiverades på följande sätt (fotnot nr 109 i beslutet):

"I och med att det utlovas ytterligare 8 000 fordon kan de italienska försäljarna redan nu ställa in sig på att återexportera Audi A4 och de kan ge de oberoende importörerna och försäljarna löften om detta ... För att göra en markering i Italien att den meddelade restriktiva och marknadsanpassade leveranspolitiken skall bibehållas borde importörerna omgående få kännedom om det löfte som avgavs vid verksamhetsdiskussionen och enligt vilket de 8 000 fordonen inte kommer att levereras."

85 Även efter att ha mottagit kommissionens skrivelse av den 24 februari 1995 (se ovan punkt 10), betecknade Audi i en rapport av den 15 maj 1995 "tillfredsställande av enbart den italienska efterfrågan" som en framgång (fotnot nr 104 i beslutet).

86 I en handling från Autogerma, vilken troligtvis härrör från den 31 januari 1995, avseende åtgärder för att "förhindra återexporten från Italien" nämns "anpassning av leveranserna till behoven" (fotnot nr 42 i beslutet).

87 Av ett faxmeddelande från Autogerma till Audi den 6 oktober 1995 (fotnot nr 111 i beslutet) följer dessutom att denna policy om restriktioner för leveranser som ett sätt att avskärma den italienska marknaden upprätthölls fram till slutet av år 1995. Följande framgår av meddelandet:

"För närvarande är det inte realistiskt att förvänta sig att det önskade målet att sälja 36 000 fordon till kunderna kommer att uppnås. Att försöka göra ett ännu bättre resultat än programmet 'bra årsslut', vilket vi redan har presenterat, skulle oundvikligen leda till en situation där ett visst antal av dessa ytterligare fordon faktiskt inte skulle registreras i Italien.

Vi kommer därför att hålla fast vid en total volym uppgående till 35 190 försäljningar till kunder."

88 Av samtliga dessa handlingar framgår klart att kommissionen på goda grunder kunde sluta sig till att sökanden med hjälp av sina dotterbolag Audi och Autogerma hade infört en policy om kvotering av leveranserna till de italienska försäljarna, för att uttryckligen försvåra återexporten från Italien och för att således avskärma den italienska marknaden.

89 Då målsättningen med denna policy öppet var att försvåra återexporten, kan dess beteckning som en åtgärd som syftar till en avskärmning av den italienska marknaden inte kullkastas av de produktionssvårigheter som sökanden har åberopat. Kvoteringen, tillsammans med bonussystemet (15-procentsregeln, se ovan punkterna 48-58), kunde förmå de italienska försäljarna att vägra sälja fordon till köpare från andra medlemsstater än Italien, inklusive - i motsats till vad sökanden har påstått (se ovan punkt 77) - försäljare av märkena Volkswagen och Audi.

90 I motsats till sökandens argument att dessa försäljare av egen vilja hade beslutat att de inte hade intresse av att sälja fordon utanför sitt avtalsområde visar de ovan nämnda handlingarna att leveranserna till dem begränsades för att påverka dem och i synnerhet för att avskräcka dem från att återexportera fordon från Italien.

91 Verkan av denna strategi förstärktes genom de uppgifter som lämnades till försäljarna, vilka även nämns i Autogermas handling av den 31 januari 1995 "enligt vilken det för återexporterade fordon inte skulle beviljas någon bonus eller säljhjälp". Begränsade leveranser och "15-procentsregeln" infördes samtidigt och med vetskap om att Autogerma och tillverkarna såg med oblida ögon på återexport hade de italienska försäljarna uppenbarligen ett stort intresse av att sälja det begränsade antalet tillgängliga fordon enbart eller nästan enbart till köpare med hemvist i Italien. Deras affärsstrategi påverkades således av tillverkarna och Autogerma.

92 Denna analys bekräftas vidare av ett brev av den 6 oktober 1994 till bolaget Silemotori Negro i Conegliano (Italien) där Autogerma skriver följande:

"Vi vill göra er uppmärksamma på att den nya Audi A4 Avant skall lanseras ungefär ett år efter den nya Audi A4 Limousine (januari 1995) och att det följaktligen är ännu viktigare att sälja det fåtal bilar som finns kvar sedan så länge tillbaka. Härvid måste varje försäljare vara särskilt mån om försäljningen inom sitt eget avtalsområde."

93 Av vad anförts följer att sökandens argumentation att det inte förelåg något hinder vad avser leveranser inte kan godtas.

Hinder till följd av affärsstrategin i förhållande till konsumenter

- Parternas argument

94 Sökanden har även hävdat att kommissionen felaktigt har konstaterat att den affärsstrategi som genomfördes av tillverkarna och deras säljorganisation i Italien gentemot konsumenter från andra medlemsstater hindrade återexporten.

95 Sökanden har i detta avseende inledningsvis påpekat att kommissionen åberopade klagomål från vissa kunder till tillverkarna. Tillverkarna upprättade i själva verket ett standardbrev för att svara de potentiella köpare som frågade dem varför priserna varierade från ett land till ett annat. Sökanden har betonat att den inte lämnade falska uppgifter till konsumenterna utan tvärtom hjälpte potentiella köpare från andra medlemsstater än Italien, som ville anskaffa en bil av märket Volkswagen eller Audi i denna medlemsstat, genom att ge sina medarbetare i uppdrag att ge de potentiella köparna en lista över samtliga italienska återförsäljare.

96 Autogermas agerande att hänvisa de potentiella köparna till försäljarna var helt berättigat, eftersom Autogerma inte direkt säljer fordon till konsumenterna. Försäljarna har visserligen rätt att utan några begränsningar leverera bilar till konsumenterna, men de är inte skyldiga att göra det. Autogerma begärde faktiskt i ett särskilt fall att en potentiell köpare skulle bekräfta sin avsikt att köpa en bil i Italien men krävde, i motsats till vad kommissionen har påstått, inte att det skulle bekräftas att kunden gör köpet "antingen direkt eller via en pålitlig mellanhand". När kunder bad Autogerma om hjälp vid problem med en försäljare ansträngde det sig för övrigt för att hjälpa dem. Även tillverkarna ansträngde sig för att ge råd till de tyska kunder som hade haft problem med att få ett fordon hos en italiensk försäljare.

97 Sökanden har tillagt att även om det är riktigt att det av vissa brev från tyska eller österrikiska kunder framstår som om de vägrades enbart på grund av sin nationalitet, är det felaktigt att sluta sig till att dessa fall av vägran berodde på ett förbud från tillverkarna eller från Autogerma. Sökanden har påpekat att en försäljare, som av ett eller annat skäl inte vill sälja, klart väljer att påstå att han inte kan hellre än att han inte vill sälja. Av de brev som kommissionen har nämnt framgår under alla omständigheter inte enbart att de som skrivit dem hade mötts av vägran från de italienska försäljarnas sida. De visar även att sökanden, Audi och Autogerma varje gång som en kund kontaktade dem genast förklarade att man inte skulle vägra några leveranser till konsumenterna och hjälpte denne kund att få ett fordon.

98 Sökanden har hävdat att försäljarna kan ha intresse av att sälja vissa bilmodeller som är särskilt efterfrågade men som endast är tillgängliga i begränsade mängder i första hand till kunderna inom sitt avtalsområde. På detta sätt säkerställer de nämligen att servicen efter försäljning blir lönsam. De undviker även problem i samband med återbetalning av mervärdesskatt. De italienska försäljare som hördes inom ramen för kommissionens undersökningar bekräftade således inte att de hade vägrat sälja till utländska konsumenter efter påtryckningar från tillverkarna eller Autogerma, utan förklarade helt enkelt att sådan försäljning inte var intressant för dem. Vissa bland försäljarna förnekade dessutom bestämt att det fanns ett förbud mot att sälja till utlandet eller påstod att de hade fått uttryckliga order att betjäna alla konsumenter oberoende av hemvist.

99 Det åtagande som Autogerma i enlighet med en rundskrivelse av den 15 oktober 1993 skulle ha uppmanat försäljarna att låta vissa köpare underteckna hade enligt sökanden inte till syfte att försvåra återexporten. Köparen var genom detta åtagande skyldig att vid vite uppgående till 10 procent av försäljningspriset inte återsälja fordonet före utgången av en frist på tre månader och innan han kört 3 000 kilometer med fordonet. En sådan åtgärd hindrade nämligen inte alls leveranserna till konsumenter utanför avtalsområdet. Åtgärden medförde enbart ett skydd för systemet med selektiv distribution genom att göra det möjligt för en försäljare att i större utsträckning försäkra sig om att köparen inte var en bulvan som handlade för en icke-auktoriserad försäljares räkning. Enligt brevet av den 26 september 1994 från Autogerma till sökanden skulle det omtvistade åtagandet dessutom endast krävas av suspekta utländska köpare, det vill säga av kunder vilkas egenskap av konsument var tvivelaktig. Autogerma rådde redan i rundskrivelsen av den 15 oktober 1993 försäljarna att ta till denna åtgärd endast i detta fall. Sökanden har tillagt att den hade rätt att anta att en sådan åtgärd var tillåten åtminstone fram till dess att förordning nr 1475/95 trädde i kraft. Detta framgår av kommissionens skrivelse av den 31 mars 1995. Sökanden har dessutom angett att åtagandet i fråga inte längre krävdes sedan början av år 1996

100 Till den del kommissionen drog slutsatsen att Autogerma ville hindra återexporten genom att fakturera samtliga levererade fordon inklusive mervärdesskatt (övervägande 42 i beslutet) har sökanden slutligen gjort gällande att den endast tillämpade den lagstiftning enligt vilken mervärdesskatt skall tas ut på sådana leveranser som Autogermas leveranser till sina försäljare.

101 Svaranden har inledningsvis erinrat om innehållet i ett handskrivet meddelande, som nämns i övervägande 34 i beslutet, enligt vilket sökanden krävde att de anställda aldrig skulle ge de konsumenter eller auktoriserade mellanhänder som inkommit med kundfrågor intrycket att sökanden hade gett anvisningar om att inga uppgifter skulle få lämnas ut. Svaranden har vidare anfört att potentiella köpare vid flera tillfällen påtalade hinder för återexport så att sökanden författade ett standardbrev för att besvara dem. De tyska och österrikiska konsumenterna tvingades med i ett riktigt hinderlopp som även omfattade leveranstiderna. Det stora antalet klagomål från potentiella köpare är uttryck för denna företeelse.

102 Den åtgärd enligt vilken de kunder vilkas egenskap av konsumenter kunde ifrågasättas skulle avskrävas ett skriftligt åtagande blev i fortsättningen obligatorisk efter att från början bara ha utgjort en rekommendation för försäljarna.

103 Svaranden har även hävdat att försäljarnas skriftliga uttalanden vid undersökningarna i oktober 1995 inte kan tillmätas stort värde som bevis, eftersom Autogerma riktade varningar och hot om hävning av återförsäljaravtalet mot dem. Dessa hot förklarar dessutom skillnaderna mellan de skriftliga och muntliga uttalanden som vissa av försäljarna har gjort. Flera handlingar visar under alla omständigheter ovedersägligen att säljvägran riktades mot potentiella utländska köpare.

104 Svaranden har slutligen nämnt en handling av vilken den anser att det ovedersägligen framgår att faktureringen inklusive mervärdesskatten utgjorde en uppsåtlig åtgärd för att hindra återexport.

- Förstainstansrättens bedömning

105 Sökandens argumentation vederläggs uppenbarligen av det stora antal klagomål som särskilt under år 1995 skickades av konsumenter från andra medlemsstater än Italien, vilka till största delen var tyskar eller österrikare, antingen till sökanden, Audi eller Autogerma eller till kommissionen. Kommissionen har, på förstainstansrättens begäran att förete samtliga brev som den antingen hade tagit emot eller beslagtagit, lagt fram över sextio brev eller faxmeddelanden. I samtliga av dessa anges att konsumenterna stött på hinder då de skulle anskaffa ett fordon av märket Volkswagen eller Audi i Italien. Nedan är det tillräckligt att återge vissa delar av den skriftväxling som kommissionen undersökte i det omtvistade beslutet.

106 Wieser skrev följande i ett faxmeddelande av den 15 april 1995 till Audi (fotnot nr 33 i beslutet):

"Jag har tagit kontakt med en Audi-handlare i Sydtyrolen för att köpa en Audi 1,8 A4 och importera den till Österrike.

Jag blev emellertid underrättad om att denne försäljare på grundval av Audis anvisningar inte hade rätt att sälja till österrikare ...

Som svar på mitt påpekande att dessa åtgärder stod i strid med gemenskapsrätten svarande min partner att han visste det men att han var rädd för repressalier från ert företag ..."

107 Bernhard skrev följande i faxmeddelande av den 27 april 1995 till kommissionen (fotnot nr 36 i beslutet):

"Härmed vill jag anföra klagomål mot följande VW-handlare ...: jag ville köpa en VW Passat GL hos bilhandlaren Autohaus Lanz. Man berättade för mig att eftersom jag var tysk, hade de inga problem att sälja mig en bil inom gemenskapen. Två dagar senare hade jag bestämt mig för en viss biltyp och utrustning och lämnade in min order. En dag senare ringde företagets chef till mig och sade att han inte hade rätt att sälja mig en bil, eftersom jag var tysk (en regel hos Volkswagen AG).

Jag försökte då köpa en bil hos bilhandlaren Brenner-Garage SpA, som är en Volkswagen-handlare och -verkstad. Inte heller där fick jag köpa någon bil."

108 Lenz skrev följande i ett faxmeddelande av den 27 april 1995 till sökanden (fotnot nr 132 i beslutet):

"Med hänvisning till mitt telefonsamtal med er skulle jag ännu en gång vilja återkomma till den situation som jag blev utsatt för i Italien och som är otrolig, och det inte enbart enligt min uppfattning.

Jag hade på allvar tagit reda på uppgifter för att köpa den ovannämnda Golfen (till min son) under min vistelse i Sydtyrolen under påsksemestern och där informerades jag hos tre VW-handlare [om] att ingen slags export av bilar var tillåten och att man var tvungen att rätta sig efter denna anvisning. Några försäljare hade redan råkat ut för att försäljningstillståndet drogs in på grund av att de inte följt anvisningen.

Försäljarna hade förpliktats att sinka kunderna genom att lämna vaga uppgifter såsom att leveranstiden skulle uppgå till ungefär ett år, att disponibla fordon redan har sålts eller reserverats och så vidare.

Härvid beaktades uppenbarligen inte att sådana förbud inte får finnas, eftersom vi lever inom gemenskapen. Det borde väl vara känt till och med i perifera delar av gemenskapen, eller hur?

Tysk TV tog upp just detta tema i ARD:s program 'Auto und Verkehr' den 22 april 1995 och informerade på ett generellt sätt om att sådana bestämmelser var rättsstridiga. Ni känner säkert till detta ..."

109 Baur skrev följande i ett brev av den 18 maj 1995 till Autogerma, med kopia till Audi och kommissionen (fotnot nr 39 i beslutet):

"Jag återkommer ännu en gång till mitt fall: Jag lämnade den 19 februari 1995 in min order avseende en Audi A6 till bilhandlaren Funari via en mellanhand som jag hade befullmäktigat. Ordern registrerades hos er under nr 95/0014. Eftersom jag innehar ett rättsligt bindande kontrakt, ber jag er att snabbt underrätta mig om när min bil kommer att levereras.

För närvarande förefaller det som om ni gör allt som står i er makt för att avvisa Audi-kunder. Jag har kontaktat flera italienska försäljare som har svarat att de hade att förvänta sig repressalier (dessa hot har givetvis endast uttalats i telefon), om de så bara levererade en enda bil till Österrike ..."

110 Keppler skrev följande i ett brev av den 8 juni 1995 till sökanden (fotnot nr 36 i beslutet):

"Jag var i Italien från den 2 till den 4 maj 1995. I närheten av St. Leonhardt gav en lokal VW-handlare det sorgliga svaret att vi inte i hela Sydtyrolen skulle finna en enda VW-handlare som säljer en VW till utlänningar. Han motiverade detta påstående med att VW hade förbjudit försäljningen och hade hotat att återkalla försäljarnas försäljningstillstånd, om de inte följde detta förbud. Och det fanns faktiskt inte en enda försäljare i hela Sydtyrolen (åtminstone inte i Merano, Bolzano och Schlanders) som skulle ha sålt oss en VW ...

Se i detta avseende informationen från bilhandlaren Brenner-Garage i Bolzano und Merano: 'Fram till december 1994 sålde vi ett stort antal bilar till tyskar men för tillfället vägrar Volkswagen leverera till oss. Vi får från Volkswagen endast ett antal bilar som knappt är tillräckligt för att klara av efterfrågan från den inhemska marknaden med långa leveranstider. Vi skulle vilja sälja en VW till Er, men Volkswagen förhindrar detta'."

111 Schneider skrev följande i ett brev av den 23 juni 1995 till Autogerma (fotnot nr 133 i beslutet):

"Jag skulle vilja köpa en Audi A4 1.8 i Italien och exportera den till Österrike.

Alla försäljare sade till mig att ett sådant köp inte var möjligt och att de inte längre skulle få några bilar i framtiden, om de så skulle beställa en enda bil åt en österrikare ...".

112 Mosser skrev följande i ett faxmeddelande av den 19 juli 1995 till sökanden (fotnot nr 134 i beslutet):

"Eftersom Österrike nu också tillhör Europeiska unionen, har jag en mycket viktig fråga.

Jag befann mig den 8 juni 1995 i vårt grannland Italien för att köpa en Audi A4 TDI. Jag åkte först till Gemona och sedan till San Daniele.

Jag möttes emellertid av en otrevlig överraskning. Ledningen i Gemona och i San Daniele berättade för mig att Audi hade förbjudit dem att sälja bilar till utlänningar."

113 Bilogan skrev följande i ett faxmeddelande av den 3 augusti 1995 till Audi (fotnot nr 135 till beslutet):

"Jag har för avsikt att köpa (en Audi A4) i Italien.

Flera personer har fäst min uppmärksamhet på att de italienska försäljarna inte får sälja någon bil till personer med hemvist i Förbundsrepubliken Tyskland eller i Österrike, enligt uppgift på grund av biltillverkarens anvisningar."

114 Albrecht skrev följande i ett brev till sökanden (fotnot nr 136 i beslutet):

"Som en övertygad europé ville jag också komma i åtnjutande av fördelarna med Europeiska unionen, såsom ni gör i ert företag. Min fru och jag åkte således till Italien.

Vi stannade i Milano och besökte en VAG-handlare. Vår glädje blev stor när vi i utställningshallen såg de bilar vi hade för avsikt att köpa. Min fru ville köpa en Polo och jag en ny Audi A4.

Snart övergick dock glädjen till besvikelse. Vi informerades rättframt att vi på grund av anvisningar från Wolfsburg inte kunde köpa bilar av dessa modeller, eftersom vi var tyskar.

Vad återstår av våra två behagliga semesterdagar: kostnader för resa och logi och konstaterandet att ert företag endast självt vill komma i åtnjutande av fördelarna med Europeiska unionen, medan mannen på gatan lämnas åt sitt öde, som vanligt, och tvingas att köpa i Tyskland."

115 Av dessa handlingar framgår på ett tillräckligt representativt sätt att en potentiell kund med hemvist utanför Italien under den berörda perioden stötte på enorma svårigheter att finna en italiensk försäljare av märkena Volkswagen och Audi som var beredd att sälja honom ett fordon. Kommissionen kunde följaktligen på goda grunder sluta sig till att den affärsstrategi som genomfördes av tillverkarna och deras säljorganisation i Italien gentemot konsumenter från andra medlemsstater även utgjorde ett hinder för återexport.

116 Denna slutsats kullkastas inte av sökandens tolkningar av var och en av dessa handlingar i dess inlagor eller av dess förklaringar i mervärdesskattefrågan eller slutligen av tillverkarnas och Autogermas reaktion att systematiskt svara dem som anförde klagomål att det rörde sig om ett missförstånd och vidta praktiska åtgärder för att de skulle kunna köpa ett fordon hos en italiensk försäljare. När samma vägran anförs systematiskt, kan den inte betecknas som ett missförstånd. Att de som anförde klagomål fick hjälp med att köpa ett fordon i Italien kan vidare förklaras av en rädsla för att dessa skulle vidta rättsliga åtgärder och ändrar inte den omständigheten att det hade blivit svårt för potentiella kunder från en annan medlemsstat att i Italien köpa ett fordon av märket Volkswagen eller Audi.

117 Vad gäller sökandens kritik avseende bedömningen i det omtvistade beslutet av åtgärden att kräva ett åtagande av vissa köpare konstaterar förstainstansrätten att denna åtgärd visserligen inte i sig kunde hindra konsumenterna från att återexportera fordon. Detta konstaterande kullkastar emellertid inte den ovannämnda slutsatsen att de italienska försäljarna uppmanades att systematiskt vägra sälja fordon till utländska köpare. Det är följaktligen inte nödvändigt att undersöka på vilket sätt den omtvistade åtgärden skall tolkas. Sökandens argument att den av skriftväxlingen med kommissionen kunde sluta sig till att institutionen ansåg att åtgärden i fråga var tillåten motsägs för övrigt av skrivelsen av den 23 november 1994, vilken denna institution sände till sökanden och som kommer att undersökas nedan inom ramen för andrahandsgrunden att böterna är orimligt höga (se nedan punkterna 338 och 339).

118 Av vad anförts följer att förstainstansrätten inte kan godta sökandens argumentation att den affärsstrategi som genomfördes av tillverkarna och deras säljorganisation i Italien gentemot konsumenterna inte hindrade återexporten.

Sökandens argumentation att de vidtagna åtgärderna endast syftade till att förhindra försäljningen till icke-auktoriserade återförsäljare

- Parternas argument

119 Sökanden har anfört att konstaterandet i det omtvistade beslutet att all återexport hindrades även beror på att kommissionen feltolkade språkbruket i Volkswagen-koncernens interna skriftväxling.

120 Kommissionen feltolkade således uttrycket "grå marknad" så att den utöver försäljningen till icke-auktoriserade återförsäljare även skulle avse försäljning till auktoriserade försäljare och konsumenter från andra medlemsstater än Italien. Sökanden har i detta avseende bestridit kommissionens påstående att tillverkarna och Autogerma uppsåtligen likställde den grå marknaden med återexporten från Italien och således undvek att skilja mellan legal och illegal återexport (övervägandena 43-58 i beslutet). Enligt sökanden är det uppenbart att begreppet grå marknad hänför sig till de illegala transaktionerna och inte till den tillåtna försäljningen.

121 Sökanden har inte bestridit att det i skriftväxlingen inom koncernen och mellan Autogerma och försäljarna används mer generella begrepp såsom "återexport", "försäljning som sker utanför avtalsområdet", "försäljning utanför avtalsområdet" och "återförsäljare", men det framgår i alla dessa fall av skriftväxlingens lydelse eller av sammanhanget eller av en senare handling att endast illegal återexport, det vill säga återexport i strid med återförsäljaravtalen, avsågs.

122 Sökanden har nämnt vissa av Autogermas rundskrivelser till återförsäljarna, varav det tydligt framgår att Autogerma endast förbjöd dem att sälja till icke-auktoriserade återförsäljare. Sökanden har inte bestridit att Autogerma rekommenderade försäljarna att i synnerhet beträffande den nya bilen Volkswagen Polo koncentrera sin försäljning till sitt eget avtalsområde i Italien, men detta är enligt sökanden tillåtet.

123 Kommissionen har enligt sökanden under alla omständigheter inte visat att användningen av generella uttryck i meddelanden och rundskrivelser skapade osäkerhet hos försäljarna, som ledde till att de avstod från att ingå avtal med konsumenter eller befullmäktigade mellanhänder (övervägandena 60 och 61 i beslutet). Sökanden har i detta avseende påpekat att försäljarna som fackfolk känner till gemenskapslagstiftningen på området och att det i deras återförsäljaravtal erinras om skillnaden mellan tillåten försäljning till konsumenter och förbjuden försäljning till icke-auktoriserade återförsäljare.

124 Sökanden har vidare ifrågasatt kommissionens tolkning av vissa handlingar som denna åberopade för att visa att det fanns en "övergripande strategi" i syfte att förhindra legal export. Autogermas anteckning av den 21 september 1994 till sökanden (övervägande 21 i beslutet) innehåller således endast allmänna anmärkningar om de planerade åtgärdernas art. Autogerma försökte genom denna anteckning visa sökanden att det aktivt ville motarbeta all återexport medan det i själva verket endast förfogade över de medel som följer av återförsäljaravtalen.

125 De övriga handlingarna syftar endast på försäljning till icke-auktoriserade återförsäljare. Detta framgår av lydelsen av promemorian av den 26 september 1994 från Autogerma till sökanden (övervägande 22 i beslutet) och i synnerhet av den hänvisning som görs där till förordning nr 123/85. Denna tolkning bekräftas för övrigt av en annan promemoria från Autogerma till sökanden, daterad den 24 oktober 1994.

126 Detsamma gäller sökandens interna promemoria av den 6 februari 1995 om åtgärder som Autogerma vidtagit för att undvika återexport (övervägande 23 i beslutet) och Audis interna meddelande av den 12 december 1994 (övervägande 24 i beslutet), vilket enbart rörde ett förslag till rundskrivelse om den "grå marknaden; handlarmarginalsystem i Italien". I den rundskrivelse som slutligen sändes till de tyska försäljarna med rubriken "grå marknad" bad man dessa dessutom att samla uppgifter om icke-auktoriserade återförsäljare. Detsamma gäller även för rapporterna av den 17 december 1993 från Autogermas avdelning som var ansvarig för att övervaka de italienska försäljarna avseende försäljningspraxis hos två försäljare, av Autogermas anteckning av den 15 mars 1995, av sökandens faxmeddelande av den 24 mars 1995 till Audi, av Audis meddelande av den 16 mars 1995 till sina tyska återförsäljare och av ett faxmeddelande av den 27 mars 1995 från bolaget Porsche Austria som importerar bilar av märkena Volkswagen, Audi och Porsche till Österrike (övervägandena 25, 28, 31, 41 och 42 i beslutet).

127 Sökanden har slutligen kritiserat kommissionen för att varken ha beaktat intressemotsättningarna inom Volkswagen-koncernen, vilka ibland har gett upphov till överdrivna uttalanden i de interna anteckningarna, eller vilka som hade avfattat handlingarna i fråga, då författarna ibland var underordnade anställda.

128 Svaranden har framhållit att sökanden inte försäkrade sig om att åtgärderna i fråga faktiskt endast avsåg den återexport som företogs av icke-auktoriserade återförsäljare och att de inte även påverkade den återexport som företogs av konsumenter, av dem befullmäktigade mellanhänder och andra försäljare inom samma säljorganisation. Enligt svaranden gick syftet med de påtalade åtgärderna utöver det ändamål som sökanden påstår sig ha eftersträvat, nämligen att endast förhindra försäljningen till icke-auktoriserade återförsäljare. Även om det är möjligt att Autogerma och de italienska försäljarna kände till att försäljningen till utländska konsumenter och andra försäljare inom säljorganisationen var tillåten och således inte skulle hindras, såsom sökanden har gjort gällande, tillämpade de under alla omständigheter inte denna regel i praktiken.

129 Enligt svaranden görs det varken i skriftväxlingen mellan sökanden, Audi och Autogerma eller i skriftväxlingen mellan Autogerma och försäljarna någon klar åtskillnad mellan tillåten återexport och förbjuden återexport. Av flera handlingar framgår således att begreppet "grå marknad" eller "grå marknad för återimport" för de berörda personernas del omfattade exporten till konsumenter och till andra försäljare inom organisationen. Svaranden har i detta avseende hänvisat till en framställning avsedd för Audis styrelsemöte den 13 februari 1995 där det talas om anvisningar i syfte att minska "återimportens aktuella volym" med åtminstone 50 procent samtidigt som det anges att återimporten kan bestå av antingen "korsvisa inköp i utlandet av tyska försäljare inom säljorganisationen" eller "försäljning till återförsäljare utanför säljorganisationen (= försäljare på den grå marknaden)". Svaranden har även hänvisat till Audis interna anteckning av den 12 december 1994 och till ett brev från Audis kundtjänstavdelning till en potentiell österrikisk köpare.

130 Vad gäller de övriga begrepp som återfinns i Volkswagen-koncernens skriftväxling för att ange vilka transaktioner som skall förhindras har svaranden nämnt en rapport av den 4 juni 1994 avseende en kontroll hos en försäljare. Av denna rapport framgår klart att uttrycket "organiserad försäljningsverksamhet i utlandet" omfattar all återexport från Italien. Svaranden har även påpekat att Autogerma i sin skriftväxling med försäljarna ibland har utelämnat adjektivet "organiserad".

131 Av Autogermas anteckningar framgår enligt svaranden under alla omständigheter ovedersägligen att vissa åtgärder riktades mot export i allmänhet. Svaranden har vidare nämnt andra handlingar som har nämnts i beslutet och som visar att all återexport åsyftades.

132 Vad gäller Autogermas promemorior av den 21 och den 26 september samt den 24 oktober 1994 till sökanden och Autogermas promemoria av den 15 mars 1995 anser svaranden att dessa vittnar om den oklarhet som sökanden orsakade mellan tillåten återexport och förbjuden återexport. Dessa promemorior syftar dessutom klart till åtgärder som redan vidtagits. En annan promemoria från Autogerma till sökanden, daterad den 14 juni 1994, avser samma frågor och visar dessutom att Autogerma oberättigat stödde sig på förordning nr 123/85 för att begränsa försäljarnas verksamhet. Audis interna promemoria av den 12 december 1994 visar för sin del att ett system med en delad handlarmarginal infördes för att förhindra tillåten återexport.

- Förstainstansrättens bedömning

133 Mot bakgrund av samtliga omständigheter och handlingar som har åberopats ovan kan sökandens argumentation om att de åtgärder som den, Audi och Autogerma vidtagit i själva verket endast hade till syfte att förhindra försäljningen till icke-auktoriserade försäljare inte godtas. Såsom har konstaterats tillämpades den högsta tillåtna gräns som föreskrevs genom 15-procentsregeln på all återexport (se ovan punkterna 48-58), leveranserna till de italienska försäljarna kvoterades uttryckligen för att minska all återexport (se ovan punkterna 80-89) och konsumenter från andra medlemsstater än Italien stötte på hinder då de skulle köpa ett fordon i denna stat (se ovan punkterna 105-115).

134 Av detta följer att sökandens argument att uttrycket "grå marknad" visar att endast försäljning till icke-auktoriserade återförsäljare avsågs inte kan godtas. Även om det är riktigt att detta uttryck förekommer i ett stort antal handlingar som kommissionen beslagtagit och att det kan föra tankarna till illegala transaktioner, nämligen försäljning till icke-auktoriserade återförsäljare, framgår det även att en del av skriftväxlingen inom Volkswagen-koncernen avser återexporten från Italien i allmänhet (se exempelvis de handlingar som har citerats ovan i punkterna 51 och 87) och att 15-procentsregeln och potentiella kunders klagomål uppenbarligen inte särskilt rör försäljningen till icke-auktoriserade återförsäljare.

135 Flera av de handlingar som enligt sin rubrik avser den grå marknaden, bland annat "grå export [från Italien]" eller "grå import [som kommer från Italien]", förefaller dessutom enligt sitt innehåll omfatta återexport från Italien i allmänhet.

136 Således har Audis interna anteckning av den 12 december 1994 (fotnot nr 17 i beslutet) följande lydelse:

"Grå import Italien

Enligt önskemål översänder jag er härmed ett förslag till brev till den tyska säljorganisationen.

Detta brev är kritiskt på grund av den förordning som är tillämplig i fråga om gruppundantag. Där anges klart att tillverkarna inte får vidta några åtgärder för att begränsa den lagliga parallellimporten. Det är följaktligen förknippat med en viss risk att associera de åtgärder som vi har vidtagit i Italien med förbudet mot återimport och att tala om dessa åtgärder i ett brev till den tyska säljorganisationen. Dessa överväganden skall beaktas inom ramen för den omtvistade förlängningen och ändringen av förordningen om gruppundantag.

Information om de åtgärder som har vidtagits i Italien bör lämnas muntligen genom regionerna."

137 I denna anteckning betonas således att det skulle vara bättre att meddela de åtgärder som vidtagits beträffande Italien muntligen, eftersom skriftliga meddelanden i denna fråga skulle kunna avslöja att dessa åtgärder var oförenliga med förordning nr 123/85. Denna anteckning visar att uttrycket grå marknad i Volkswagen-koncernens interna skriftväxling var mångtydigt. Medan anteckningen enligt sin rubrik avser "grå import Italien" hänför sig innehållet i anteckningen nämligen till parallellimport i allmänhet och inte enbart till import som företas av icke-auktoriserade återförsäljare.

138 Ett annat exempel på denna mångtydighet framgår av bolaget Porsche Austrias faxmeddelande av den 27 mars 1995 till Audi (fotnot nr 31 i beslutet). Detta faxmeddelande har rubriken "grå import" men där anges vidare att all återexport av fordonen Audi A4 från Italien till Österrike har upphört tack vare de vidtagna åtgärderna. Följande framgår av faxmeddelandet:

"Ärende: grå import

Äntligen goda nyheter på denna punkt!

På grund av de samtal som på senare tid förts med försäljarna i de berörda områdena kan vi fastslå att det lugnat ner sig vad gäller grå importer. Det har således fram tills nu inte importerats en enda A 4 från Italien till Österrike.

Det verkar alltså som om de åtgärder som inletts av er tillsammans med den italienska importören [h]ar effekt."

139 På denna punkt finns det även anledning att hänvisa till "Marketingplan Deutschland 1995" (fotnot nr 50 i beslutet). I denna handling har sökanden angett följande strategi vad avser återimport till Tyskland:

"Åtgärder för att förhindra återimp