ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
25

Följande anges i artikel 2.4 f i Beneluxkonventionen om immateriella rättigheter: ”Rätt till ett varumärke kan inte förvärvas genom … f. registrering av ett varumärke när ansökan om denna registrering ingavs i ond tro, bland annat: 1. när den som gav in registreringsansökan kände till, eller borde ha känt till, att en tredje man under de tre senaste åren inom Beneluxområdet i god tro och på ett normalt sätt hade använt ett motsvarande varumärke för liknande varor eller tjänster, och denna tredje man inte hade lämnat sin tillåtelse, 2. när den som gav in registreringsansökan, på grund av en direkt koppling till en tredje man kände till att denna under de tre senaste åren utanför Beneluxområdet i god tro och på ett normalt sätt hade använt ett motsvarande varumärke för liknande varor eller tjänster, förutom om den tredje mannen hade lämnat sin tillåtelse eller om detta kommit till sökandens kännedom först efter det att denne började använda varumärket inom Beneluxområdet.”
6

Artikel 7 i samma direktiv har rubriken ”Uppehållsrätt för längre tid än tre månader”. I punkterna 1 och 2 i den artikeln föreskrivs följande: ”1. Varje unionsmedborgare skall ha rätt att uppehålla sig inom en annan medlemsstats territorium under längre tid än tre månader om den berörda personen a) är anställd eller egenföretagare i den mottagande medlemsstaten, eller b) för egen och sina familjemedlemmars räkning har tillräckliga tillgångar för att inte bli en belastning för den mottagande medlemsstatens sociala biståndssystem under vistelsen, samt har en heltäckande sjukförsäkring som gäller i den mottagande medlemsstaten, eller c) — är inskriven vid en privat eller statlig institution, som är erkänd eller finansierad av den mottagande medlemsstaten på grundval av dess lagstiftning eller administrativa praxis, med huvudsyftet att bedriva studier eller genomgå en yrkesutbildning — samt har en heltäckande sjukförsäkring som gäller i den mottagande medlemsstaten samt avger en försäkran till den behöriga nationella myndigheten, i form av en förklaring eller på något annat valfritt likvärdigt sätt, om att han har tillräckliga tillgångar för att kunna försörja sig själv och familjen, så att de inte blir en belastning för den mottagande medlemsstatens sociala biståndssystem under deras vistelseperiod, eller d) är familjemedlem som följer med eller ansluter sig till en unionsmedborgare som uppfyller kraven i a, b eller c. 2. Uppehållsrätten enligt punkt 1 skall även omfatta familjemedlemmar som inte är medborgare i en medlemsstat när de följer med eller ansluter sig till unionsmedborgaren i den mottagande medlemsstaten, förutsatt att unionsmedborgaren uppfyller villkoren i punkt 1 a, 1 b eller 1 c.”
31

Enligt artikel 43.1 i förordning nr 1782/2003 ska en jordbrukare erhålla en stödrättighet per hektar som beräknas genom att referensbeloppet divideras med det treåriga genomsnittet, nämligen åren 2000–2002, av antalet hektar, som under referensperioden gav rätt till direktstöd. Det totala antalet stödträttigheter ska vara detsamma som det genomsnittliga antalet hektar. I artikel 43.2 i förordningen preciseras att all grovfoderareal under referensperioden ska ingå i beräkningen av det genomsnittliga antal hektar som beaktas vid beräkningen av stödrättigheter.
42

Det kan i detta hänseende påpekas att tribunalen, i punkt 38 i den överklagade domen, fann att ”… det framgår klart av lydelsen av [artikel 47.3 tredje meningen i förordning nr 207/2009], och särskilt av uttrycket 'à défaut’, att en förutsättning för att kunna lämna in en ansökan om förnyelse efter den ursprungliga perioden är att det inte lämnats in någon ansökan om förnyelse under denna period” och att ”då en ansökan om förnyelse i princip ska lämnas in under den ursprungliga perioden är det endast i undantagsfall, i detta fall om ingen annan ansökan lämnats in under den ursprungliga perioden, som innehavaren av ett varumärke eller någon som uttryckligen bemyndigats av denne kan lämna in denna ansökan under den extra tidsfristen, mot betalning av en tilläggsavgift.”
8

I avsnitt 11 i kapitel I i förordning nr 817/2004, vilket kapitel har titeln ”Åtgärder för utveckling av landsbygden”, fastställs följande i artikel 37: ”1. Om en stödmottagare under löptiden för ett åtagande som innebär ett villkor för att stöd skall beviljas utökar sitt jordbruksföretags areal, får medlemsstaterna i enlighet med punkt 2 bevilja att åtagandet utökas till att omfatta även den tillagda arealen för återstoden av åtagandets löptid, eller att stödmottagarens ursprungliga åtagande i enlighet med punkt 3 byts ut mot ett nytt åtagande. Detta utbyte får medges även om den areal som åtagandet gäller utökas inom samma jordbruksföretag. 2. Den utökning som avses i punkt 1 får beviljas endast under förutsättning a) att den är till uppenbar fördel för åtgärden i fråga, b) att den kan motiveras med hänsyn till åtagandets karaktär, den återstående periodens längd och den tillagda arealens storlek, c) att den inte menligt påverkar effektiviteten i kontrollerna av att villkoren för att bevilja stödet uppfylls. Den tillagda areal som avses i första stycket under b skall vara betydligt mindre än den ursprungliga arealen eller inte mer än två hektar. 3. Det nya åtagande som avses i punkt 1 skall avse hela arealen i fråga, och det skall vara minst lika långtgående som det ursprungliga åtagandet.”
10

Såsom framgår av begäran om förhandsavgörande uppbar C under beskattningsåret 2013 en pensionsinkomst på totalt 461900,88 euro. På detta belopp gjordes avdrag för preliminär inkomstskatt med 251351,10 euro. C uppbar, utöver sin ålderspension, en löneinkomst för ett arbete som utförts i Finland.
4

Artikel 5 i direktiv 2008/95 har rubriken ”Rättigheter som är knutna till ett varumärke” och har samma lydelse som artikel 5 i direktiv 89/104. Följande föreskrivs i artikel 5 i direktiv 2008/95: ”1. Det registrerade varumärket ger innehavaren en ensamrätt. Innehavaren har rätt att förhindra tredje man, som inte har hans tillstånd, att i näringsverksamhet använda a) tecken som är identiska med varumärket med avseende på de varor och tjänster som är identiska med dem för vilka varumärket är registrerat, b) tecken som på grund av sin identitet eller likhet med varumärket och identiteten eller likheten hos de varor och tjänster som täcks av varumärket och tecknet kan leda till förväxling hos allmänheten, inbegripet risken för association mellan tecknet och varumärket. 2. En medlemsstat kan också besluta att innehavaren skall ha rätt att förhindra tredje man, som inte har hans tillstånd, från att i näringsverksamhet använda ett tecken som är identiskt med eller liknar varumärket med avseende på varor och tjänster av annan art än dem för vilka varumärket är registrerat, om detta är känt i den medlemsstaten och om användningen av tecknet utan skälig anledning drar otillbörlig fördel av eller är till förfång för varumärkets särskiljningsförmåga eller renommé. 3. Om villkoren i punkterna 1 och 2 är uppfyllda får bl.a. följande förbjudas: a) Att anbringa tecknet på varor eller deras förpackning. b) Att utbjuda varor till försäljning, marknadsföra dem eller lagra dem för dessa ändamål eller utbjuda eller tillhandahålla tjänster under tecknet. c) Att importera eller exportera varor under tecknet. d) Att använda tecknet på affärshandlingar och i reklam. ...”
8

I enlighet med artikel 9.1 a andra strecksatsen i förordning nr 2658/87 utarbetar Europeiska kommissionen förklarande anmärkningar till KN, vilka regelbundet offentliggörs i Europeiska unionens officiella tidning. De förklarande anmärkningar som offentliggjordes den 30 maj 2008 (EUT C 133, s. 1), vilka var tillämpliga vid tiden för omständigheterna i det nationella målet, har följande lydelse avseende undernummer 9027 10 10 i KN: ”Detta undernummer omfattar laserluftpartikelräknare. De är elektroniska apparater för bestämning eller övervakning av dammängden i filtrerad luft, t.ex. i industrianläggningar eller inom sjukvården. Dammpartiklarna i ett luftprov medverkar till att det i apparatens mätkammare med hjälp av en laserstråle frambringas ett spritt ljus som sedan det fokuserats till en stråle med hjälp av ett linssystem uppfångas av en fotodiod och omvandlas till en elektrisk signal. Med hjälp av förprogrammerade referensdata bestäms andelen dammpartiklar och mätresultatet visas på apparatens sifferskärm eller skrivs ut på en extern bandskrivare. Via ett gränssnitt kan mätresultatet också sändas som en elektrisk signal via kabel till en automatisk databehandlingsmaskin.”
Även om provisoriska åtgärder som antagits med stöd av artikel 78.3 FEUF i princip kan medföra undantag från lagstiftningsakter, måste sådana undantag emellertid vara noggrant avgränsade, vad avser deras materiella och tidsmässiga tillämpningsområde, så att de endast snabbt och effektivt, genom en tillfällig åtgärd, hanterar en tydligt angiven krissituation. Detta innebär att dessa åtgärder inte får ha till syfte eller verkan att, på ett permanent och generellt sätt, ersätta eller ändra dessa lagstiftningsakter, på ett sätt som innebär ett kringgående av det ordinarie lagstiftningsförfarande som föreskrivs i artikel 78.2 FEUF.

De undantag som föreskrivs i beslut 2015/1601 om fastställande av provisoriska åtgärder på området internationellt skydd till förmån för Italien och Grekland uppfyller detta krav. De undantag som föreskrivs i nämnda beslut är nämligen endast tillämpliga under en period på två år, med en möjlighet till förlängning. Dessa undantag rör dessutom endast ett begränsat antal medborgare i vissa tredjeländer, vilka har lämnat in en ansökan om internationellt skydd i Grekland eller i Italien, och som är medborgare i ett av de länder som avses i beslut 2015/1601, vilka kommer att omplaceras från en av dessa båda medlemsstater och som anlänt till eller kommer att anlända till nämnda medlemsstater under en viss period.

(se punkterna 78–80)
Mål C‑646/15

Trustees of the P Panayi Accumulation & Maintenance Settlements

mot

Commissioners for Her Majesty’s Revenue and Customs

(begäran om förhandsavgörande från First-tier Tribunal (Tax Chamber))

”Begäran om förhandsavgörande – Direkt beskattning – Etableringsfrihet – Frihet att tillhandahålla tjänster – Fri rörlighet för kapital – Trust – Trustees – Andra juridiska personer – Begrepp – Skatt på värdeökningar av egendom i en trust med anledning av att trustees flyttar sin skatterättsliga hemvist till en annan medlemsstat – Fastställande av beskattningsbeloppet vid tidpunkten för flytten – Omedelbar uppbörd av skatten – Motivering – Proportionalitet”

Sammanfattning – Domstolens dom (första avdelningen) av den 14 september 2017

Fri rörlighet för personer–Etableringsfrihet–Bestämmelser i fördraget–Tillämpningsområde–Begrepp–Andra juridiska personer–Trust som förfogar över rättigheter och skyldigheter som gör det möjligt för den att agera som juridisk person och som bedriver faktisk ekonomisk verksamhet–Omfattas (Artikel 54 FEUF) Fri rörlighet för personer–Etableringsfrihet–Bestämmelser i fördraget–Tillämpningsområde–Flytt av den verkliga ledningen för ett bolag bildat enligt nationell rätt till en annan medlemsstat–Tillämplig nationell skattelagstiftning vid flytt–Omfattas (Artiklarna 49 FEUF och 54 FEUF) Fri rörlighet för personer–Etableringsfrihet–Restriktioner–Skattelagstiftning–Majoriteten av trustees i en trust bildad enligt nationell rätt flyttar sin hemvist till en annan medlemsstat–Nationell lagstiftning som föreskriver beskattning av orealiserade värdeökningar av egendom i en trust–Inte möjligt att skjuta upp uppbörden av skatten–Otillåtet (Artikel 49 FEUF)
52

Mot denna bakgrund beslutade Raad van State (Högsta förvaltningsdomstolen) att vilandeförklara målet och ställa följande frågor till EU-domstolen: ”1) Är det, bland annat med beaktande av artikel 47 i [stadgan], uppenbart att en talan om ogiltigförklaring av genomförandeförordning nr 610/2010, i den del som den upptar [enheten LTTE] i förteckningen [om frysning av tillgångar], som [A m.fl.] väckt i eget namn med stöd av artikel 263 FEUF skulle ha kunnat tas upp till sakprövning? 2) a) Kan väpnade styrkors verksamhet under en väpnad konflikt, i den mening som avses i internationell humanitär rätt, även med beaktande av skäl 11 i rambeslut 2002/475, utgöra ’terroristbrott’ i den mening som avses i nämnda rambeslut? b) Om fråga 2 a ska besvaras jakande, kan väpnade styrkors verksamhet under en väpnad konflikt, i den mening som avses i internationell humanitär rätt, utgöra ’terroristhandlingar’ i den mening som avses i gemensam ståndpunkt 2001/931 och i förordning nr 2580/2001? 3) Är de handlingar som ligger till grund för genomförandeförordning nr 610/2010, i den del som den upptar LTTE i förteckningen om frysning av tillgångar, att betrakta som ’väpnade styrkors verksamhet under en väpnad konflikt’ i den mening som avses i internationell humanitär rätt? 4) Är, även med beaktande av svaret på frågorna 1, 2 a, 2 b och 3, genomförandeförordning nr 610/2010 ogiltig i den del som den upptar enheten LTTE i förteckningen [om frysning av tillgångar]? 5) Om fråga 4 ska besvaras jakande, gäller denna ogiltighet då också för rådets tidigare och senare beslut om uppdatering av förteckningen [om frysning av tillgångar], i den del som enheten LTTE upptas i den förteckningen genom dessa beslut?”
78

Det ska för det första tilläggas att den omständigheten att TEA inte utgör ”domstolar”, i den mening som avses i artikel 267 FEUF, inte befriar dem från skyldigheten att säkerställa tillämpningen av unionsrätten i samband med antagandet av sina beslut och, om det behövs, att underlåta att tillämpa nationella bestämmelser som står i strid med unionsbestämmelser som har direkt effekt. Dessa skyldigheter åvilar nämligen samtliga behöriga nationella myndigheter och inte endast domstolarna (se, för ett liknande resonemang, dom av den 22 juni 1989, Costanzo, 103/88, EU:C:1989:256, punkterna 30–33, dom av den 14 oktober 2010, Fuß, C‑243/09, EU:C:2010:609, punkterna 61 och 63, dom av den 4 december 2018, Minister for Justice and Equality och Commissioner of An Garda Síochána, C‑378/17, EU:C:2018:979, punkterna 36 och 38).
101

Nationella domstolar får bland annat vidta interimistiska åtgärder i syfte att undvika snedvridning av konkurrensen till följd av att stöd har beviljats i strid med skyldigheten enligt artikel 108.3 FEUF att skjuta upp genomförandet av stödåtgärden (se dom av den 21 november 1991, Fédération nationale du commerce extérieur des produits alimentaires et Syndicat national des négociants et transformateurs de saumon, C‑354/90, EU:C:1991:440, punkt 11, dom av den 11 juli 1996, SFEI m.fl., C‑39/94, EU:C:1996:285, punkterna 39, 40 och 53, och dom av den 21 november 2013, Deutsche Lufthansa, C‑284/12, EU:C:2013:755, punkt 34). Såsom anges i punkt 58 i kommissionens tillkännagivande om nationella domstolars tillämpning av reglerna om statligt stöd (EUT C 85, 2009, s. 1), kan den nationella domstolen, när det finns en risk för att utbetalningen av ett olagligt stöd kommer att ske under den tid då det nationella domstolsförfarandet pågår, behöva fatta ett interimistiskt beslut som hindrar den olagliga utbetalningen tills dess att ärendet har prövats i sak.
149

Det ska, för det andra, visserligen anmärkas att det faktum att ordet ”särskilt” används i artikel 85 c i avtalet mellan EG och Libanon innebär att åtskillnad som grundas på andra faktorer, däribland var den skattskyldiga personen investerar sitt kapital, kan omfattas av denna bestämmelse. Bestämmelsen ska emellertid jämföras med artikel 31 i avtalet mellan EG och Libanon, som förbjuder all diskriminering som, bland annat, grundar sig på var kapitalet investeras. Det ska följaktligen göras åtskillnad mellan skillnad i behandling som är tillåten enligt artikel 85 c i avtalet mellan EG och Libanon och diskriminering som inte omfattas av artikel 85 c och som är förbjuden enligt artikel 31 i detta avtal.
42

Vad gäller infrastrukturen för behandling av farligt avfall har Republiken Grekland gjort gällande att det nu finns tre system för förbrukade batterier och ackumulatorer från bilar och industriavfall, ett system för avfallsoljor och ett system för fordon som inte används. Republiken Grekland har angett att på dess territorium sänds all avfallsolja som samlats in till återvinningsanläggningar, som var nio stycken år 2013, och att avfallsoljor importeras för att täcka behovet hos dessa anläggningar. Under samma år fanns dessutom sju återvinningsanläggningar för batterier och bly-svavelsyraackumulatorer. Dessa anläggningar täckte väl behovet i Grekland och denna typ av avfall importerades även. När det gäller anläggningar för sanering och demontering av fordon som inte används var dessa 120 till antalet år 2013. Dessutom fanns fem steriliseringsenheter och en förbränningsenhet för farligt avfall från sjukvårdsinrättningar i Grekland.
35

Domstolen erinrar i detta hänseende om att det i artikel 179 första stycket i direktiv 2006/112 föreskrivs att den beskattningsbara personen ska göra avdraget genom att från det totala mervärdesskattebelopp som ska betalas för en given beskattningsperiod subtrahera det totala skattebelopp ”för vilket avdragsrätt har inträtt under samma period och utövas i enlighet med bestämmelserna i artikel 178”. Detta innebär att avdragsrätten i princip ska utövas under den period under vilken denna rätt inträtt och under vilken den beskattningsbara personen innehar en faktura (se, för ett liknande resonemang, dom av den 29 april 2004, Terra Baubedarf-Handel, C‑152/02, EU:C:2004:268, punkt 34).
5

Artikel 3 i förordningen har rubriken ”Exekutionstitlar som skall intygas vara europeiska exekutionstitlar”. I punkt 1 i den artikeln föreskrivs följande: ”Denna förordning skall tillämpas på domar, förlikningar som ingåtts inför domstol och officiella handlingar avseende obestridda fordringar. En fordran skall anses som obestridd, om a) gäldenären uttryckligen har godkänt den genom att medge den eller genom en förlikning som godkänts av domstolen eller som ingåtts inför domstolen under förfarandet, eller b) gäldenären aldrig har bestritt den i enlighet med relevanta processuella krav i ursprungsmedlemsstatens lagstiftning under domstolsförfarandet, eller c) gäldenären först har bestritt fordran under domstolsförfarandet men därefter inte har inställt sig personligen eller företrätts av ombud vid domstolsförhandlingen avseende denna fordran, under förutsättning att ett sådant handlande innebär ett tyst godtagande av fordran eller av de förhållanden som görs gällande av borgenären enligt ursprungsmedlemsstatens lagstiftning, eller d) gäldenären uttryckligen har godkänt den i en officiell handling.”
12

Den 27 oktober 2008 väckte Sanofi-Aventis Deutschland talan vid United States District Court for the Eastern District of Texas (Federala domstolen för östra Texas, Förenta staterna) mot Genentech och Biogen Idec Inc. om intrång i de patent som var föremål för licensen. Genentech och Biogen Idec väckte samma dag talan om ogiltigförklaring av dessa patent vid United States District Court for the Northern District of California (Federala domstolen för norra Kalifornien, Förenta staterna). Dessa mål förenades vid sistnämnda domstol som i avgörande av den 11 mars 2011 ogillade respektive talan.
”(17)

Denna förordning syftar till att förbättra de sociala förhållandena för anställda som omfattas av förordningen, liksom till att förbättra den allmänna trafiksäkerheten. Detta uppnås huvudsakligen genom bestämmelser i vilka det anges en maximal körtid per dag, per vecka och per period om två på varandra följande veckor, samt genom en bestämmelse enligt vilken föraren är skyldig att ha en normal veckovila minst en gång per två på varandra följande veckor samt bestämmelser i vilka det anges att en dygnsvila under inga omständigheter får vara kortare än nio timmars sammanhängande viloperiod. Eftersom dessa bestämmelser garanterar adekvat vila och hänsyn också tas till de erfarenheter man fått under de senaste åren genom att tillämpa bestämmelserna i praktiken, är det inte längre nödvändigt med ett kompensationssystem för reducerade dygnsviloperioder.
26

Den hänskjutande domstolen har ställt sina frågor, vilka ska prövas tillsammans, för att få klarhet i huruvida artikel 101.1 FEUF ska tolkas så, att när den som administrerar ett datoriserat system, som är avsett att göra det möjligt för resebyråer att sälja resor via sina webbplatser enligt ett enhetligt bokningssystem, skickar ett meddelande via ett internt e-postsystem till dessa ekonomiska aktörer, genom vilket de underrättas om att ett tak hädanefter kommer att införas för rabatter på produkter som säljs via detta system, och systemet, efter det att nämnda meddelande skickats, genomgår de tekniska ändringar som krävs för att genomföra denna åtgärd, kan nämnda aktörer presumeras ha känt till eller bort känna till nämnda meddelande och, om de inte motsatt sig en sådan åtgärd, anses ha deltagit i ett samordnat förfarande i den mening som avses i nämnda bestämmelse.
5

I artikel 17.1–17.3 i direktivet föreskrivs följande: ”1. Medlemsstaterna skall vidta de åtgärder som behövs för att se till att handelsagenten efter det att agenturavtalet upphört att gälla får ersättning i överensstämmelse med punkt 2 eller får skadestånd i överensstämmelse med punkt 3. 2. a) Handelsagenten skall ha rätt till gottgörelse, om och i den mån som — han har skaffat huvudmannen nya kunder eller i betydande omfattning har ökat affärsvolymen med befintliga kunder och affärerna med dessa kunder fortsätter att ge huvudmannen ansenliga fördelar, och — betalningen av denna gottgörelse är rimlig med hänsyn till samtliga omständigheter och då särskilt handelsagentens förlust av provision på affärer med dessa kunder. ... b) Gottgörelsens storlek får inte överstiga ett belopp motsvarande en årlig ersättning beräknad med utgångspunkt från handelsagentens genomsnittliga årsersättning under de senaste fem åren. Om avtalet ingåtts inom de senaste fem åren, beräknas gottgörelsen med utgångspunkt från genomsnittsersättningen under perioden i fråga. c) Beviljandet av sådan gottgörelse skall inte hindra handelsagenten från att kräva skadestånd. 3. Handelsagenten skall ha rätt till ersättning för den skada han tillfogas som en följd av att hans affärsförbindelser med huvudmannen upphört. Sådan skada skall anses ha uppstått i synnerhet när affärsförbindelserna upphör — under omständigheter som berövar handelsagenten den provision som han skulle ha uppburit enligt agenturavtalet samtidigt som huvudmannen dragit stora fördelar av handelsagentens insatser, och/eller, — under omständigheter som inte tillåtit handelsagenten att avskriva de kostnader och utgifter som han åsamkats vid fullgörandet av agenturavtalet på huvudmannens inrådan.”
2

Den ena begäran har framställts i ett mål som anhängiggjorts av Union des syndicats de l’immobilier (UNIS) och den andra i ett mål som anhängiggjorts av Beaudout Père et Fils SARL avseende upphävande av två beslut som fattats av ministre du Travail, de l’Emploi et de la Formation professionnelle et du Dialogue social (ministern med ansvar för arbets-, sysselsättnings- och yrkesutbildningsfrågor samt för frågor rörande den sociala dialogen) om att samtliga arbetsgivare och arbetstagare i den berörda branschen ska vara bundna av kollektivavtal, i vilka ett socialförsäkringsorgan utses till ensamt förvaltningsorgan för ett eller flera kompletterande socialförsäkringssystem eller system för ersättning av sjukvårdskostnader.
27

Emellertid, eftersom Roman Bukovansky inte har schweiziskt medborgarskap, då han har varit obegränsat skattskyldig i Tyskland under minst fem år sammanlagt och eftersom han har behållit sin anställning i Tyskland efter det att han flyttat till Schweiz, följer det även av artikel 4.4 i avtalet att Förbundsrepubliken Tyskland, oaktat andra bestämmelser i avtalet, under det år då Roman Bukovanskys obegränsade skattskyldighet upphörde för sista gången, och under de därpå följande fem åren, kunde beskatta hans inkomster som härrör från Tyskland och tillgångar som är belägna i denna medlemsstat. Förbundsrepubliken Tyskland ska emellertid avräkna den schweiziska skatt som tas ut på de aktuella inkomsterna från den tyska skatten på dessa inkomster. Under denna period var Roman Bukovanskys skattebörda i nivå med den som gäller för tyska inkomster.