ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
69

Det ska erinras om att det vid helhetsbedömningen av risken för förväxling föreligger ett visst samspel mellan de faktorer som beaktas, däribland varumärkeslikheten och varu- eller tjänsteslagslikheten. Låg varu- eller tjänsteslagslikhet kan således kompenseras av hög varumärkeslikhet och omvänt (dom av den 28 september 2016, The Art Company B & S/EUIPO – G-Star Raw (THE ART OF RAW), T-593/15, ej publicerad, EU:T:2016:572, punkt 37).
133

Det är riktigt att sökanden i kompletterande upplysningar som han lämnat Uppdraget den 26 oktober 2015 anfört att ”X visat sig från en bättre sida under en kort period (under maj 2015)”, att ”han ville precisera att han, efter sitt klagomål från februari alltjämt avvaktade utgången av det disciplinära förfarandet och en sanktion som faktiskt skulle ha en ’pedagogisk’ och ’stärkande’ effekt på X som skulle förändra sin attityd, hoppades att ordningen kunde återställas” och att ”han, för att stärka denna positiva förändring som skedde under denna korta period, bjudit in honom på lunch, vilket X godtagit och närvarat vid”. Det framgår således av sökandens egna uppgifter att han under maj 2015 ansåg att X:s attityd mot honom förbättrats och att han, efter sitt klagomål och tecken på förbättringar från X:s sida, kunde räkna med att deras relation skulle återgå till det normala. Såsom han själv uppgett varade denna förbättring endast en kort tid, varpå den situation med trakasserier som han klagat på fortsatte. Även om det kan godtas att sökanden på grund av den förbättrade situationen under maj 2015 inte fann anledning att efterfråga upplysningar om vad som hänt efter hans klagomål gäller det inte för efterföljande perioder.
70

För det första har invändningsenheten och överklagandenämnden erinrat om att intervenienten använt figurmärket bestående av tre parallella ränder på skor sedan år 1949 och att detta märke numera återfanns på 70 procent av de av intervenienten saluförda skorna. De har även hänvisat till resultaten från en studie som genomförts år 2004, av vilken det framgick att intervenientens andel av den tyska marknaden för sportskor under åren 2000–2004 var mellan 23,1 och 25,7 procent. Intervenienten gav vidare in en förklaring, under sanningsförsäkran, till EUIPO i vilken, för åren 2005–2009, specificeras det belopp som dess skoförsäljning uppgick till och dess reklamkostnader i tretton medlemsstater, nämligen Danmark, Tyskland, Grekland, Spanien, Frankrike, Italien, Österrike, Portugal, Finland, Sverige och, gemensamt betraktade, de tre Benelux-staterna. Av denna förklaring under sanningsförsäkran, vilken inte saknar bevisvärde, framgår att intervenienten har en betydande omsättning i de ovannämnda medlemsstaterna och att den har stora reklamkostnader i dessa. Tribunalen anser därför att dessa olika uppgifter sammantagna är ägnade att styrka att intervenientens skor med ett figurmärke bestående av tre parallella ränder under lång tid varit föremål för en mycket stor spridning.
–

Klass 41: ”Tillhandahållande av vadslagnings-, hasardspels- och speltjänster genom fysiska och elektroniska platser och telefoncentrer; tjänster för vadslagning, lotteri eller bookmaking; tjänster för vadslagning, hasardspel, spel, lotteri eller bookmaking via kreditkort; organisering och anordnande av lotterier; elektroniska vadslagnings-, hasardspels-, spel- och lotteritjänster tillhandahållna via internet eller via ett globalt datornät, eller via direktanslutning från en datornätdatabas eller via telefoni inkluderande mobiltelefoner, eller via en tv-kanal, inklusive tv-kanal som är markbunden, sänds via satellit eller via kabel; interaktiva poker-, bingo- och skicklighetspel och hasardspel inklusive spelformat för en eller flera spelare; presentation och produktion av poker- och bingotävlingar, turneringar, spel och hasardspel; underhållning, sport- och idrottsaktiviteter, kulturverksamhet; anordnande och genomförande av tävlingar; fjärrspeltjänster för åtkomst via telekommunikationslänkar; hasardspelsinformation tillhandahållen via direktanslutning från en datoriserad databas eller via internet; hasardspelstjänster för underhållningsändamål; tjänster avseende elektroniska spel via internet; anordnande av spel; speltjänster tillhandahållna via direktanslutning; tjänster avseende drift av datoriserat bingospel och skicklighetsspel; information avseende hasardspel, tillhandahållen via direktanslutning från en databas eller via internet; information och rådgivning avseende alla nämnda tjänster; sakliga informationstjänster rörande sport.”
Mål T‑603/16

(publicering i utdrag)

Zoher Brahma

mot

Europeiska unionens domstol

”Personalmål – Provanställda – Provanställningstid – Förlängning av provanställningen – Uppsägning vid provanställningens utgång – Artikel 34 i tjänsteföreskrifterna – Maktmissbruk – Motiveringsskyldighet – Artikel 25.2 i tjänsteföreskrifterna – Rätten att yttra sig – Artikel 90.2 i tjänsteföreskrifterna – Ansvar – Formkrav – Regeln om överensstämmelse mellan ansökan och klagomålet – Upptagande till prövning – Ekonomisk skada – Ideell skada – Orsakssamband”

Sammanfattning – Tribunalens dom (tredje avdelningen) av den 22 november 2018

Tjänstemän – Rekrytering – Provanställning – Stadgad längd – Förlängning av provanställningen till över 15 månader – Omfattas inte

(Tjänsteföreskrifterna, artikel 34.1 andra stycket)

Enligt ordalydelsen i artikel 34.1 andra stycket i tjänsteföreskrifterna får provanställningstidens totala längd under inga omständigheter överstiga 15 månader. Enligt en bokstavlig tolkning av denna bestämmelse kan inget förhinder för den provanställde att utföra sina arbetsuppgifter under provanställningen rättfärdiga att provanställningstiden förlängs till över 15 månader från det datum då dennes provanställning inleddes. Varken tjänsteföreskrifternas sammanhang eller tjänsteföreskrifternas mål, vilka också ska beaktas vid tolkningen av en av denna rättsakts bestämmelser, föranleder någon annan tolkning av artikel 34.1 andra stycket i tjänsteföreskrifterna. Vad gäller de mål som eftersträvas med artikel 34.1 andra stycket i tjänsteföreskrifterna, har det slagits fast att fastställandet av en maximal längd på provanställningen syftar till att, både i administrationens och i den provanställdes intresse, dels begränsa den tid då anställningsrelationen påverkas av viss osäkerhet, dels fastställa under vilken period den provanställdes sätt att arbeta ska utgöra föremål för tillsättningsmyndighetens bedömning. Detta mål bekräftar den ovannämnda tolkningen av artikel 34.1 andra stycket i tjänsteföreskrifterna. Genom att bestämmelsen, oberoende av de förhinder den provanställde möter, fastställer den maximala längden på provanställningen till 15 månader – från det att provanställningen inleds – innebär denna bestämmelse att den osäkra arbetsrelationen mellan den provanställde och administrationen av rättssäkerhetsskäl på ett definitivt sätt begränsas i tiden och att det fastställs en maximal tid som kan beaktas av tillsättningsmyndigheten vid bedömningen av tjänstemannens sätt att arbeta.

(se punkterna 189–192)
393

I det angripna beslutet förklaras att det genomsnittliga vinstpålägget på kostnaderna för de gröna kaffebönor som levererats av SCTC under perioden 2005–2010 uppgick till [konfidentiellt] procent, jämfört med [konfidentiellt] procent för perioden 2011–2014. Den motsvarande genomsnittliga bruttomarginalen för kostnaden för sålda varor för perioden 2005–2010 uppgick till [konfidentiellt] procent, jämfört med en genomsnittlig bruttomarginal för kostnaden för sålda varor på [konfidentiellt] för perioden 2011–2014. Enligt det angripna beslutet hävdade Starbucks att det genomsnittliga vinstpålägg på [konfidentiellt] procent som var tillämpligt under perioden 2005–2010 motsvarade ett vinstpålägg som är grundat på armlängdsprincipen. Kommissionen antog vidare att ökningen av vinstpålägget från och med år 2011 skulle kunna utgöra en ersättning som redovisats av SMBV på rostningsverksamheten. Eftersom vinstpålägget på [konfidentiellt] procent också låg inom det intervall för ersättning för leveransfunktionen som lades fram av Starbucks under det administrativa förfarandet, fann kommissionen att vinstpålägget på [konfidentiellt] procent på kostnaderna för gröna kaffebönor under perioden 2005–2010 var grundat på armlängdsprincipen. Eftersom Starbucks, enligt det angripna beslutet, inte hade lämnat någon ”godtagbar” motivering till ökningen av vinstpålägget till [konfidentiellt] procent från och med år 2011, ansåg kommissionen att det inte fick göras något motsvarande avdrag i SMBV:s bokföringsmässiga vinst till följd av denna ökning från och med den perioden.
2

Flygplatsen Frankfurt-Hahn är belägen i Tyskland, i Land Rheinland-Pfalz (delstaten Rheinland-Pfalz; nedan kallad delstaten), omkring 120 kilometer väster om staden Frankfurt am Main och 115 kilometer från flygplatsen i Frankfurt am Main. På den plats där flygplatsen Frankfurt-Hahn ligger fanns fram till 1992 en militärbas, som därefter omvandlades till en civil flygplats. Den 1 april 1995 överlät Förbundsrepubliken Tyskland infrastrukturen till Holding Unternehmen Hahn GmbH & Co. KG (nedan kallat Holding Hahn), ett offentligt-privat partnerskap i vilket delstaten var en av parterna.
131

För det första framgår det av uppgifterna i tabell 9 i revisionsrapporten att investeringar inom elsektorn i Iran ökade från 786000000 euro under 2007–2008 till 1070785714 euro under 2008–2009, men från räkenskapsåret 2009–2010 minskade de med cirka 16,6 procent, därefter med cirka 10 procent under räkenskapsåret 2010–2011, med cirka 33,44 procent under räkenskapsåret 2011–2012, och slutligen med cirka 52,7 procent under räkenskapsåret 2012–2013. Mot bakgrund av dessa uppgifter kan det således konstateras att från och med räkenskapsåret 2009–2010, det vill säga innan de omtvistade rättsakterna antogs, hade investeringarna inom elsektorn i Iran minskat avsevärt.
4

Den 24 april 2011, den 18 november 2011, den 28 september 2012 och den 3 december 2012 inkom Citigroup Inc. och Citigroup Global Markets Japan Inc. (nedan gemensamt kallade Citi), Deutsche Bank Aktiengesellschaft (nedan kallat DB), R.P. Martin Holdings och Martin Brokers (UK) Ltd respektive The Royal Bank of Scotland (nedan kallad RBS) med ansökningar enligt tillkännagivandet om samarbete (skälen 47–50 i det angripna beslutet). Den 29 juni 2011 och den 12 februari 2013 beviljade kommissionen UBS och Citi villkorlig immunitet enligt punkt 8 b i tillkännagivandet (skälen 45 och 47 i beslutet).
1

Sökandebolaget, Evropaïki Dynamiki – Proigmena Systimata Tilepikoinrnion Pliroforikis kai Tilematikis AE, deltog i den anbudsinfordran som Europaparlamentet hade utlyst under referensnummer ITS 08 – Tillhandahållande av externa IT-tjänster 2008/S 149-199622, avseende sexton olika delar med ett sammanlagt värde om 300 miljoner euro (nedan kallad anbudsinfordran ITS 08). Efter avslutad anbudsinfordran ingick sökandebolaget den 26 oktober 2009 ett ramkontrakt med parlamentet avseende del nr 7 som hade rubriken ”Expertis inom utveckling av applikationer för dokument och system för innehållshantering” (nedan kallad del nr 7).
27

Tribunalen preciserade emellertid i punkterna 71 och 72 i dom av den 31 januari 2006, Giulietti/kommissionen (T-293/03, EU:T:2006:37), att genom kravet på att yrkesverksamheten skulle ha bedrivits under en viss minsta tid innebar meddelandet om uttagningsprov nödvändigtvis ett krav på att yrkesverksamheten rent faktiskt utövats under denna period vilket således endast kunde förstås som att det avsåg en period av arbete som utförts på heltid under denna minimiperiod eller en eller flera perioder då arbetet utfördes på deltid under – i fråga om arbetstid – motsvarande minimiperiod på heltid. För att avgöra om externa sökande skulle beredas tillträde till uttagningsproven kunde uttagningskommittén således räkna och beakta icke exklusiva perioder av yrkeserfarenhet och yrkeserfarenhet på deltid under förutsättning att dessa perioder totalt uppgår till den erforderliga minimiperioden på heltid.
37

Den upphandlande myndigheten angav visserligen i sitt beslut att förkasta anbudsansökningen att sökandenas anbud inte var ”det mest fördelaktiga”, men det är inte möjligt att härav sluta sig till att sökandenas anbudsansökning jämfördes med det anbud som slutligen utvaldes efter hela förfarandet, eftersom det är ostridigt mellan parterna att sökandena, vars anbudsansökning förkastades under den fas då den lokala marknaden kartlades, inte ingick bland de fem anbudsgivare som utvaldes att delta i förhandlingarna i egentlig mening. Grunden avseende uppenbart oriktig bedömning kan under dessa omständigheter endast ha verkan med avseende på den fas då den lokala marknaden kartlades. Under denna fas jämfördes sökandenas anbudsansökning med andra anbudsansökningar, däribland den framtida vinnande anbudsgivarens.
55

Oavsett vilken natur de mellan klaganden och intervenienten ingångna avtalen än hade, är den omständigheten att avtalen existerade i vart fall tillräcklig för att fastställa att parterna, före dagen då ansökan om registrering av det omtvistade varumärket gavs in, var bundna genom ett direkt avtalsförhållande. Detta direkta avtalsförhållande är i förevarande fall, såsom redan har slagits fast, en av de faktorer som var relevanta vid bedömningen av huruvida klaganden hade varit i ond tro (se, för ett liknande resonemang, dom av den 1 februari 2012, Pollo Tropical CHICKEN ON THE GRILL, T‑291/09, EU:T:2012:39, punkterna 85–87).
78

Den första av dessa handlingar – (MD 176/14 RELEX) – är daterad till den 3 februari 2012 och har rubriken ”Iran to have greater achievements in space industry – defence minister” (”Iran ska nå ytterligare framsteg inom rymdindustrin enligt landets försvarsminister”). Av handlingen framgår att den iranska försvarsministern tillkännager att AIO skjutit upp en satellit som utvecklats och byggts av sökandens studenter, under ledning av en ledamot ur High Council of Space. Enligt ett uttalande från AIO:s direktör som också återges i den ovannämnda handlingen rör det sig om en fjärrstyrd provsatellit. Satelliten filmar jorden med hög precision. Denna mikrosatellit väger 50 kg och har olika applikationer inom skilda områden, såsom meterologi, hantering av naturkatastrofer och mäter temperatur och luftfuktighet.
Domstolsförfarande – Rättegångshinder som inte kan avhjälpas – Ska prövas ex officio av unionsdomstolen

Domstolsförfarande – Ansökan genom vilken talan väckts – Formkrav – Uppgift om saken – Kortfattad framställning av de grunder som åberopas – Talan om ersättning för skada som har vållats av en unionsinstitution – Omständigheter som gör det möjligt att identifiera det beteende som läggs institutionen till last, orsakssambandet och att den åberopade skadan är faktisk och bestämd

Domstolsförfarande – Framläggande av bevisning – Frist – Bevis och bevisuppgift ges in för sent – Villkor – Bevis som åberopats under rättegången till styrkande endast av att den i ansökan uppskattade skadan är verklig och av hur stor den är – Avvisning

(Tribunalens rättegångsregler, artikel 85)
En talan om ersättning för den skada som en utesluten anbudsgivare påstår sig ha lidit på grund av oegentligheter som en institution i egenskap av upphandlande myndighet gjort sig skyldig till i samband med en anbudsinfordran har, med hänsyn till den särskilda karaktär som tvister rörande unionens offentliga upphandlingskontrakt har, varken samma föremål eller samma rättsliga eller ekonomiska verkningar som en talan om ogiltigförklaring av det beslut genom vilket nämnda anbudsgivares anbud förkastats. Förstnämnda talan kan därför inte få till följd att verkningarna av beslutet undanröjs.

Medan talan om ogiltigförklaring syftar till att vidta sanktionsåtgärder då en juridiskt bindande rättsakt är rättsstridig, avser skadeståndstalan nämligen en ansökan om ersättning för en skada som följer av en rättsakt eller av ett otillåtet handlande som en unionsinstitution eller ett unionsorgan är ansvarigt för. En anbudsgivares talan om ogiltigförklaring avser endast beslutet att förkasta vederbörandes anbud och att tilldela en annan anbudsgivare kontraktet och den kan, om den bifalls av unionsdomstolen, endast leda till att beslutet ogiltigförklaras. Genom sin skadeståndstalan avser anbudsgivaren däremot inte att få beslutet upphävt utan att erhålla ersättning för skada som påstås ha uppkommit till följd av beslutets antagande. Anbudsgivaren vill, genom skadeståndstalan, följaktligen inte uppnå ett resultat som är jämförbart eller till och med identiskt med det som skulle eftersträvas med en talan om ogiltigförklaring.

Vidare har en talan om ogiltigförklaring och en skadeståndstalan inte samma rättsverkningar. I samband med en talan om ogiltigförklaring har ett konstaterande av att en rättsakt är rättsstridig, och följaktligen det domslut genom vilket nämnda rättsakt ogiltigförklaras, retroaktiv verkan (ex tunc), medan unionsdomstolens konstaterande att en rättsakt utgör en rättsstridighet som kan motivera att unionen ådrar sig skadeståndsansvar har verkan för framtiden (ex nunc), vilket i princip inte får till följd att den rättsliga grunden för rättsakten undanröjs retroaktivt. I tvister rörande unionens offentliga upphandlingskontrakt är de omständigheter som ska beaktas enligt artiklarna 264 och 266 i FEUF för att följa en dom om ogiltigförklaring inte enbart kopplade till den ogiltigförklarade bestämmelsen och räckvidden av domen, utan även till andra omständigheter, såsom datumet för kontraktets undertecknande, kontraktets eventuella fullgörande eller genomförandet av artikel 103 i förordning nr 1605/2002 med budgetförordning för Europeiska gemenskapernas allmänna budget. Det kan nämligen inte uteslutas att institutionen, efter en dom om ogiltigförklaring av beslutet om tilldelning av ett offentligt kontrakt, kan föranledas att bringa det aktuella kontraktet att upphöra och att anordna ett nytt anbudsförfarande. En dom genom vilken det slås fast att unionen har ådragit sig skadeståndsansvar får däremot nödvändigtvis till följd att skadestånd ska betalas till sökanden, om vederbörande har begärt sådan kompensation och inte ersättning in natura.

(se punkterna 35–38)
Tribunalens dom (sjätte avdelningen) av den 22 september 2016 –

Intercon mot kommissionen

(mål T‑206/15)

”Skiljedomsklausul — Sjunde ramprogrammet för forskning, teknisk utveckling och demonstration (2007–2013) — Bidragsavtalet för projektet Virtual Pathological Heart of the Virtual Physiological Human — Kommissionens beslut att kräva återbetalning av en del av de utbetalda beloppen — Avvisning — Artikel 44.1 c i tribunalens rättegångsregler av den 2 maj 1991 — Handlingar och yttranden som framställts efter utgången av fastställda frister”

Domstolsförfarande — Ansökan genom vilken talan väckts — Formkrav — Kortfattad framställning av de grunder som åberopas (Tribunalens rättegångsregler (1991), artikel 44.1 c) (se punkt 30)

Saken

Ansökan med stöd av artikel 272 FEUF med yrkande om att tribunalen ska fastställa dels att kommissionen åsidosatt bestämmelserna i bidragsavtal nr 224635 angående finansieringen av projektet Virtual Pathological Heart of the Virtual Physiological Human (VPH2), dels att de utbetalningar som gjorts såsom Europeiska unionens ekonomiska bidrag motsvarar stödberättigade kostnader och att beloppet 70620 euro, som kommissionen har återkrävt från sökanden genom skrivelse av den 28 januari 2015 och en bilagd debetnota, inte ska återbetalas.

Domslut

1) Talan avvisas.
Det framgår av det ovan anförda att överklagandenämnden inte är skyldig att i ogiltighetsförfarandet på eget initiativ pröva de relevanta sakförhållanden som kunde ha föranlett den att tillämpa det absoluta registreringshinder som stadgas i artikel 7.1 b och c i förordning nr 207/2009.

Denna giltighetspresumtion medför att immaterialrättsmyndighetens skyldighet enligt artikel 76.1 i förordning nr 207/2009 att på eget initiativ pröva de relevanta sakförhållanden som skulle kunna föranleda den att tillämpa de absoluta registreringshindren enbart gäller vid immaterialrättsmyndighetens granskares prövning av en registreringsansökan och, efter överklagande, vid överklagandenämndernas prövning under förfarandet för registrering av varumärket. I ett ogiltighetsförfarande är det emellertid, mot bakgrund av att EU-varumärket efter registrering presumeras vara giltigt, den person som har ansökt om ogiltighetsförklaring som vid immaterialrättsmyndigheten ska redogöra för de konkreta omständigheter som påstås påverka varumärkets giltighet.

Det framgår på intet sätt av regel 37 b iv i förordning nr 2868/95 om genomförande av förordning nr 40/94 om gemenskapsvarumärken att överklagandenämnden måste anse att bevisning som inte ingetts till annulleringsenheten har inkommit för sent. I nämnda regel preciseras nämligen endast att ansökan om ogiltighetsförklaring ska innehålla den bevisning som den grundas på. Av detta följer att denna regel inte innebär att all bevisning som ingetts efter det att ansökan om ogiltighetsförklaring ingavs, antingen till annulleringsenheten eller till överklagandenämnden, ska anses ha ingetts för sent.

Det framgår dessutom att förordningarna nr 207/2009 och nr 2868/95 inte innehåller någon bestämmelse som föreskriver en bestämd tidsfrist för att inge bevisning i ett ogiltighetsförfarande på grund av absoluta registreringshinder, till skillnad från vissa bestämmelser som anger vilka frister – och följderna av att dessa inte har iakttagits – som gäller i invändningsförfaranden, hävningsförfaranden och ogiltighetsförfaranden på grund av relativa registreringshinder.

Det föreligger dessutom en funktionell kontinuitet mellan enheter vid Europeiska unionens immaterialrättsmyndighet som avgör ärenden i första instans, såsom granskaren, invändningsenheten och annulleringsenheten, å ena sidan, och överklagandenämnderna, å andra sidan

Artikel 76 i förordning nr 207/2009, jämförd med regel 37 b iv i förordning nr 2868/95, innebär således inte att bevisning som ingetts för första gången vid överklagandenämnden i ett ogiltighetsförfarande på grund av absoluta registreringshinder ska anses ha ingetts för sent.

(se punkterna 55–58)
133

Kommissionen har härigenom vad gäller dess bedömning av marginalpressen i det angripna beslutet inte ändrat på arten av de invändningar som rests mot Slovak Telekom och, i förlängningen, mot sökanden, i detta bolags egenskap av moderbolag, genom att lägga dem sådana förhållanden till last vilka de inte fått tillfälle att kommentera under det administrativa förfarandet. Kommissionen inskränkte sig nämligen till att beakta de invändningar som framfördes av Slovak Telekom under nämnda förfarande för att sammanställa och komplettera sin analys av marginalpressen i meddelandet om invändningar. Eftersom detta just syftat till att uppfylla de krav som anges i punkt 128 ovan krävde parternas rätt att bli hörda under det administrativa förfarandet endast att de på nytt gavs möjlighet att framföra sin åsikt om de reviderade beräkningarna av marginalpress före antagandet av det angripna beslutet.