Nämnda kännetecken är beskrivande, i den mening som avses i artikel 7.1 c i nämnda förordning, för hela befolkningen i arbetsför ålder i Förenade kungariket, Irland, Tyskland och Österrike, med avseende på de tjänster som tillhandahålls av arbetsförmedlingar eller företag för uthyrning av personal på tillfällig basis, vilka ingår i klass 35 i Niceöverenskommelsen och för vilka det har registrerats. Såvitt avser Förenade kungariket och Irland har det engelska ordet ”manpower” nämligen ett tillräckligt direkt och konkret samband med de ifrågavarande tjänsterna, så att omsättningskretsen omedelbart och utan vidare eftertanke kan uppfatta det som en beskrivning av de ifrågavarande tjänsterna. Vad gäller Tyskland och Österrike motsvaras detta ord, enligt lexikonet Duden, av ordet ”Arbeitskraft” (arbetskraft). Den tyskspråkiga omsättningskretsen kommer således omedelbart och utan vidare eftertanke att uppfatta ett konkret och direkt samband mellan ordet å ena sidan och tjänsterna arbetsförmedling och uthyrning av personal på tillfällig basis å andra sidan, särskilt som ordet manpower är ett modeord i det tyska språket.

Registreringen som gemenskapsvarumärke av ordmärket MANPOWER för varor och tjänster i klasserna 9, 16, 35, 41 och 42 i Niceöverenskommelsen kan inte förklaras ogiltig på grundval av registreringshindret i artikel 7.1 c i förordning nr 40/94 om gemenskapsvarumärken.

Enligt artikel 51.2 i förordning nr 40/94 om gemenskapsvarumärken får ett varumärke som har registrerats i strid med artikel 7.1 b, c eller d i nämnda förordning emellertid inte förklaras ogiltigt om det till följd av användning har förvärvat särskiljningsförmåga efter registreringen, i förhållande till de varor eller tjänster för vilka det har registrerats.

Artikel 51.2 i ovannämnda förordning skulle vara överflödig och utan mening om den förstods på det sättet att den inte avsåg användningen efter registreringen av det varumärke som ansökan om ogiltighetsförklaring avser. Ett beskrivande kännetecken som till följd av dess användning har förvärvat särskiljningsförmåga för de varor eller tjänster som avses i registreringsansökan före ansökan om registrering som gemenskapsvarumärke ska nämligen registreras med tillämpning av artikel 7.3 i förordning nr 40/94 om gemenskapsvarumärken. Ett varumärke som har registrerats på detta sätt får inte förklaras ogiltigt med tillämpning av artikel 51.1 a i förordning nr 40/94, eftersom det då inte är fråga om ett varumärke som ”har registrerats i strid med bestämmelserna i artikel 7”. Artikel 51.2 i förordning nr 40/94 saknar således helt relevans under sådana omständigheter. Härav följer att sistnämnda bestämmelse enbart avser varumärken som har registrerats i strid med registreringshindren i artikel 7.1 b–d i förordning nr 40/94 och som, i avsaknad av en sådan bestämmelse, borde ha förklarats ogiltiga med tillämpning av artikel 51.1 i förordning nr 40/94. Syftet med artikel 51.2 i förordning nr 40/94 är just att bibehålla registrering av de varumärken som under tiden, det vill säga efter registreringen, till följd av dess användning har förvärvat särskiljningsförmåga för de varor eller tjänster för vilka de har registrerats, trots att denna registrering, då den ägde rum, stred mot artikel 7 i förordning nr 40/94.

(se punkt 127)