ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
43

Av beslutet om hänskjutande framgår även att det i artikel L. 313–25–1 i konsumentlagen, i den lydelse som är tillämplig i det nationella målet, föreskrivs att kreditgivaren kan uppställa som villkor för krediterbjudandet att kredittagaren – under en tidsperiod som fastställs i kreditavtalet – ska sätta in sin lön eller motsvarande inkomster på ett betalkonto, under förutsättning att kreditgivaren i gengäld ger kredittagaren en individualiserad förmån. I denna bestämmelse anges även att när denna tidsperiod har löpt ut ska kredittagaren åtnjuta den individuella förmånen till dess att kreditavtalet upphör, men det preciseras också att för det fall att kredittagaren inte längre uppfyller villkoret i fråga om insättning av lön eller motsvarande inkomster på ett visst betalkonto får kreditgivaren dra in denna förmån med avseende på de utestående avbetalningarna till dess att lånet har löpt ut.
6

Den 1 juli 2014 mottog SC ett meddelande från sin överordnade om att det hade anordnats ett internt uttagningsprov för tjänsten som åklagare, eftersom antalet åklagare enligt operationsplanen (nedan kallad O‑planen) skulle minskas och eftersom det i artikel 4.3 i reglerna om operativa standardförfaranden för omorganisering föreskrevs att ett uttagningsprov skulle anordnas under sådana omständigheter. Det interna uttagningsprovet ägde rum under sommaren 2014 och ställdes därefter in.
21

Den hänskjutande domstolen har påpekat att appellationsdomstolen i sin dom konstaterade dels att ”[NH] under ett samtal som hölls under ett radioprogram gjorde en rad uttalanden som frammanades allteftersom av hans samtalspartner … vilka ger uttryck för en allmän motvilja mot en viss kategori av personer, som NH inte vill omge sig av på sin byrå … och som denne i en hypotetisk rekryteringssituation aldrig skulle välja att ha som medarbetare”, dels att det just då inte pågick eller planerades något anställningsförfarande.
167

Dessa uppgifter motsägs i vart fall inte av den tabell som återfinns i bilaga 12 till den ansökan genom vilken talan väcktes vid tribunalen, i vilken de belopp som följer av tillämpningen av den förmånliga prissättningen respektive den obligatoriska normalprislistan under den aktuella perioden anges. Även om det framgår av denna tabell att när den förmånliga prissättningen överskred den obligatoriska normalprislistan, uppgick skillnaden mellan dessa två avgifter inte till ett par hundra euro, utan till flera tusen euro, kvarstår dock det faktum att under de nio månader av den aktuella perioden, under vilka den förmånliga prissättningen underskred normalprislistan, var skillnaden mellan dessa två avgifter synnerligen stor och motsvarade under en tvåmånadersperiod tiotusentals euro, under ytterligare en tvåmånadersperiod hundratusentals euro och under en femmånadersperiod flera miljoner euro.
13

I artikel 22 i direktivet, med rubriken ”Förlängning av tidsfristen för att uppfylla kraven och undantag från skyldigheten att tillämpa vissa gränsvärden”, föreskrivs följande: ”1. Om det i en viss zon eller tätbebyggelse inte är möjligt att klara gränsvärdena för kvävedioxid eller bensen inom de tidsfrister som anges i bilaga XI, får en medlemsstat förlänga dessa tidsfrister med högst fem år i den berörda zonen eller tätbebyggelsen på villkor att en luftkvalitetsplan enligt artikel 23 upprättas för den zon eller tätbebyggelse för vilken den förlängda tidsfristen ska gälla. En sådan luftkvalitetsplan ska åtföljas av den information som förtecknas i avsnitt B i bilaga XV, beträffande de berörda föroreningarna och ska visa hur överensstämmelse med gränsvärdena kommer att uppnås före den nya tidsfristen. 2. Om det på grund av platsspecifika spridningsförhållanden, ogynnsamma klimatförhållanden eller bidraget från gränsöverskridande luftföroreningar inte är möjligt att klara gränsvärdena i bilaga XI för PM10 i en viss zon eller tätbebyggelse, ska en medlemsstat undantas från skyldigheten att tillämpa dessa gränsvärden till senast den 11 juni 2011, under förutsättning att villkoren i punkt 1 är uppfyllda och medlemsstaten visar att alla lämpliga åtgärder har vidtagits på nationell, regional och lokal nivå för att uppfylla tidsfristerna. 3. En medlemsstat som tillämpar punkt 1 eller 2 ska se till att gränsvärdet för varje förorening inte överskrids med mer än den maximala toleransmarginal som anges för var och en av de berörda föroreningarna i bilaga XI. 4. Medlemsstaterna ska underrätta kommissionen om de anser att punkt 1 eller 2 är tillämplig och ska överlämna den luftkvalitetsplan som avses i punkt 1 inklusive all information som kommissionen behöver för att kunna bedöma om villkoren är uppfyllda. I sin bedömning ska kommissionen beakta beräknade effekter på både den nuvarande och den framtida luftkvaliteten i medlemsstaterna, av åtgärder som har vidtagits av medlemsstaterna och även beräknade effekter på luftkvaliteten av nuvarande gemenskapsåtgärder och planerade gemenskapsåtgärder som ska föreslås av kommissionen. Om kommissionen inte framfört några invändningar inom nio månader efter det att denna underrättelse mottagits ska villkoren för tillämpning av punkt 1 eller 2 anses vara uppfyllda. Om invändningar framförs får kommissionen kräva att medlemsstaten ändrar eller lämnar in nya luftkvalitetsplaner.”
6

Vad beträffar allmänhetens deltagande i beslutsprocessen föreskriver artikel 6.2–6.5 i MKB-direktivet följande: ”2. Allmänheten ska, genom offentliga meddelanden eller på annat lämpligt sätt, såsom med hjälp av elektroniska medier när sådana är tillgängliga, informeras om följande på ett tidigt stadium under de beslutsprocesser på miljöområdet som avses i artikel 2.2, och senast så snart som information rimligen kan ges: a) Ansökan om tillstånd. b) Uppgift om att projektet omfattas av en miljökonsekvensbedömning och, i förekommande fall, att artikel 7 är tillämplig. c) Uppgifter om vilka myndigheter som är ansvariga för att fatta beslut, från vilka relevant information kan erhållas, till vilka synpunkter eller frågor kan lämnas in samt om tidsfristerna för att överlämna synpunkter eller frågor. d) Vilka beslut som kan komma att fattas eller, i förekommande fall, utkastet till beslut. e) Uppgift om var den information som har samlats in i enlighet med artikel 5 finns tillgänglig. f) Uppgift om när och var samt på vilket sätt relevant information kommer att göras tillgänglig. g) Närmare bestämmelser om allmänhetens deltagande i enlighet med punkt 5 i den här artikeln. 3. Medlemsstaterna ska inom rimliga tidsramar se till att den berörda allmänheten får tillgång till följande: a) All information som har samlats in i enlighet med artikel 5. b) I enlighet med den nationella lagstiftningen, de viktigaste rapporter och utlåtanden som har lämnats till den eller de ansvariga myndigheterna vid den tidpunkt då den berörda allmänheten informeras i enlighet med punkt 2 i den här artikeln. c) I enlighet med bestämmelserna i [Europaparlamentets och rådets direktiv 2003/4/EG av den 28 januari 2003 om allmänhetens tillgång till miljöinformation EUT L 41, 2003, s. 26], annan information än den som avses i punkt 2 i den här artikeln, som är relevant för beslutet i enlighet med artikel 8 i detta direktiv och som blir tillgänglig efter det att den berörda allmänheten har informerats i enlighet med punkt 2 i den här artikeln. 4. Den berörda allmänheten ska på ett tidigt stadium få reella möjligheter att delta i de beslutsprocesser på miljöområdet som avses i artikel 2.2 och ska för detta ändamål ha rätt att yttra sig när alla alternativ står öppna till den eller de ansvariga myndigheterna innan beslut fattas om ansökan om tillstånd. 5. Närmare bestämmelser om information till allmänheten (till exempel genom affischering inom ett visst område eller offentliggörande i lokalpressen) och samråd med den berörda allmänheten (till exempel skriftligen eller genom offentlig utfrågning) ska fastställas av medlemsstaterna.”
9

I 4 § Magyar Méhészeti Nemzeti Program alapján a 2016‐2019 közötti végrehajtási időszakokban a központi költségvetés, valamint az Európai Mezőgazdasági Garancia Alap társfinanszírozásában megvalósuló támogatások igénybevételének szabályairól szóló 4/2017. (I. 23.) FM rendelet (jordbruks- och landsbygdsutvecklingsministeriets förordning nr 4/2017 om regler för användning av stöd enligt det nationella ungerska programmet för biodlingssektorn, beviljat genom medfinansiering från statsbudgeten och Europeiska garantifonden för jordbruket för genomförandeperioderna 2016‐2019), av den 23 januari 2017 (Magyar Közlöny 2017/8.), föreskrivs följande: ”… 10) För de åtgärder som avses i 2 § 2 a, ae, b, ba, bb, c och cb, åtgärder vid stöd för förvärv av anordningar för identifiering av radiofrekvens enligt c och ca, samt åtgärder vid stöd för utökningen av bibestånden genom lämpligt reproduktionsmaterial, såväl vad gäller djurens hälsa som ur genetisk synpunkt, enligt e, ska rätten till stöd grundas på det antal kolonier honungsbin a) som har fastställts under den tillsyn av bibestånden som gjorts på hösten under den avsedda genomförandeperioden, b) som har anmälts i enlighet med bestämmelserna i a tartási helyek, a tenyészetek és az ezekkel kapcsolatos egyes adatok országos nyilvántartási rendszeréről szóló 119/2007. (X. 18.) FVM rendelet [Jordbruks- och landsbygdsutvecklingsministeriets förordning nr 119/2007 av den 18 oktober 2007 om det nationella registret över uppställnings- och uppfödningsplatser för bisamhällen samt tillhörande uppgifter] och registrerats i datasystemet för uppfödningsuppgifter (TIR) enligt förordning 119/2007 FVM, på grundval av den anmälan som tillställts och mottagits av den myndighet inom statsförvaltningen som är behörig på regional nivå inom en frist på trettio dagar räknat från den dag då förevarande förordning trädde i kraft för genomförandeperiod I, fram till den 15 november 2017 för genomförandeperiod II, och fram till den 15 november 2018 för genomförandeperiod III, och c) som är i sökandens ägo den dag då ansökan om stöd inges.”
3

I skäl 8 i förordning nr 715/2007 anges följande: ”För att förbättra den inre marknadens funktion, särskilt när det gäller fri rörlighet för varor, etableringsfrihet och frihet att tillhandahålla tjänster, krävs obegränsad tillgång till reparationsinformation om fordonen genom ett standardiserat format för att få fram teknisk information, samt en effektiv konkurrens på marknaden för tjänster som avser information om reparation och underhåll av fordon. En stor del av denna information gäller system för omborddiagnos (OBD) och deras samverkan med andra system i fordonet. Det bör fastställas tekniska specifikationer som tillverkarnas webbplatser bör respektera liksom riktade åtgärder som säkerställer rimlig tillgång för små och medelstora företag. Gemensamma normer som fastställs tillsammans med berörda parter, såsom Oasis-formatet [Organisation for the Advancement of Structured Information Standards], kan underlätta informationsutbytet mellan tillverkare och tjänsteleverantörer. Det är därför till en början lämpligt att kräva att Oasis-formatet används för tekniska specifikationer och att uppmana kommissionen att be CEN/ISO [Europeiska standardiseringskommittén och Internationella standardiseringsorganisationen] att vidareutveckla detta format till en standard som på sikt kan ersätta Oasis-formatet.”
40

I den revisionsrapport som upprättades av kommissionen för år 2018 (Final report of an audit carried out in Italy from 28 May 2018 to 1 June 2018 in order to evaluate the situation and official controls for (Xylella fastidiosa) (slutrapport från den revision som genomförts i Italien mellan den 28 maj 2018 och den 1 juni 2018 för att bedöma situationen och de officiella kontrollerna av Xylella fastidiosa), GD (HÄLSA) 2018–6485, s. 23 och 24) (nedan kallad 2018 års revisionsrapport) understryks uttryckligen att mer än 90 procent av de infektionsfall som identifierats under övervakningen för år 2016, vilken avslutades i maj 2017, har upptäckts i närheten av växter som bedömts vara infekterade under år 2015 och som tagits bort först efter betydande förseningar.
62

Den osäkerhet som råder i fråga om uppbärandet av de belopp som förfallit till betalning kan, i enlighet med principen om skatteneutralitet, beaktas genom att den beskattningsbara personen mister rätten att sätta ned beskattningsunderlaget så länge det inte har bevisats att fordran är omöjlig att driva in. Den kan emellertid också beaktas genom att nedsättning beviljas så snart den beskattningsbara personen visar att skulden med rimlig sannolikhet inte kommer att betalas, utan att detta påverkar möjligheten att, efter förnyad bedömning, höja beskattningsunderlaget för det fall betalning trots allt sker. Det ankommer således på de nationella myndigheterna att, med iakttagande av proportionalitetsprincipen och under domstolskontroll, bedöma den bevisning för långvarig utebliven betalning som den beskattningsbara personen ska inkomma med beroende på vad som föreskrivs i den nationella lagstiftning som är tillämplig. Ett sådant system skulle vara lika effektivt för att uppnå det eftersträvande målet och samtidigt vara mindre ingripande för den beskattningsbara personen, som säkerställer förfinansieringen av mervärdesskatten genom att driva in den för statens räkning (se, för ett liknade resonemang, dom av den 23 november 2017, Di Maura, C‑246/16, EU:C:2017:887, punkt 27).
43

Domstolen påpekar emellertid att i det nationella målet nekades sonen Aubriet statligt studiemedel för högre studier trots att hans far, under åren före sonens ansökan om studiemedel, hade haft en varaktig anställning i Luxemburg under en betydande period, som med råge överstiger den femåriga minimiperioden. Fadern Aubriet har nämligen betalat skatt i Luxemburg och bidragit till systemet för social trygghet i denna medlemsstat under mer än 17 år under de 23 år som föregick hans sons ansökan om studiemedel för högre studier, det vill säga mellan åren 1991 och 2014.
49

Objektivt och tillförlitligt fastställande av antalet arbetstimmar per dag och vecka är av grundläggande betydelse för att fastställa om den längsta tillåtna veckoarbetstiden enligt definitionen i artikel 6 i direktiv 2003/88 som enligt den bestämmelsen omfattar övertid iakttas under den beräkningsperiod som avses i artikel 16 b eller artikel 19 i det direktivet, och, vidare för att fastställa huruvida de minimitider för dygns- och veckovila som definieras i artiklarna 3 respektive 5 i det direktivet har iakttagits under varje 24-timmarsperiod när det gäller dygnsvila eller under den beräkningsperiod som avses i artikel 16 a i det direktivet när det gäller veckovila.
43

Inledningsvis erinrar EU-domstolen om följande. Såväl principen om ömsesidigt förtroende mellan medlemsstaterna som principen om ömsesidigt erkännande, som i sig grundar sig på det ömsesidiga förtroendet mellan dessa, har en grundläggande betydelse inom unionsrätten, eftersom det tack vare dessa principer är möjligt att skapa och upprätthålla ett område utan inre gränser. Närmare bestämt innebär principen om ömsesidigt förtroende, särskilt när det gäller området med frihet, säkerhet och rättvisa, att var och en av medlemsstaterna, förutom under exceptionella omständigheter, har en skyldighet att utgå från att alla de andra medlemsstaterna iakttar unionsrätten och särskilt de grundläggande rättigheter som erkänns i unionsrätten (dom av den 25 juli 2018, Minister for Justice and Equality (Brister i domstolssystemet), C‑216/18 PPU, EU:C:2018:586, punkt 36 och där angiven rättspraxis).
45

Vad gäller artikel 26 i direktiv 2008/9 syftar den, mot bakgrund av skäl 3 i samma direktiv, till att stärka den beskattningsbara personens ställning, bland annat genom att dröjsmålsränta ska utgå om återbetalningen görs för sent. Det framgår av andra stycket i den artikeln att, om en sen återbetalning förorsakas av att den beskattningsbara personen inte har inkommit med begärd ytterligare information till den återbetalande medlemsstaten inom de angivna tidsfristerna, är den medlemsstaten inte skyldig att betala dröjsmålsränta till vederbörande. Om den tidsfrist på en månad som avses i artikel 20.2 i direktiv 2008/9 skulle ha utgjort en preklusionsfrist, skulle ett sent inkommet svar på begäran om ytterligare information med nödvändighet leda till ett avslag på ansökan om återbetalning och inte till någon för sent utförd återbetalning utan dröjsmålsränta. Härav följer att en tolkning av artikel 20.2 i direktiv 2008/9 varigenom denna frist ses som en preklusionsfrist, skulle medföra att artikel 26 andra stycket i samma direktiv förlorade sitt materiella innehåll.
2

Begäran har framställts i ett mål mellan, å ena sidan, miljöskyddsorganisationerna Verdi Ambiente e Società (VAS) – Aps Onlus och Movimento Legge Rifiuti Zero per l’Economia Circolare Aps och, å andra sidan, Presidenza del Consiglio dei Ministri (premiärministerns kansli, Italien) m.fl., angående en talan om ogiltigförklaring av decreto del Presidente del Consiglio dei Ministri – Individuazione della capacità complessiva di trattamento degli impianti di incenerimento di rifiuti urbani e assimilabili in esercizio o autorizzati a livello nazionale, nonché individuazione del fabbisogno residuo da coprire mediante la realizzazione di impianti di incenerimento con recupero di rifiuti urbani e assimilati (dekret utfärdat av premiärministerns kansli om fastställande av den totala kapaciteten hos anläggningar för förbränning av hushållsavfall och därmed jämförligt avfall som är i drift eller godkända på nationell nivå samt fastställande av det återstående behov som ska täckas genom uppförande av förbränningsanläggningar för återvinning av hushållsavfall och därmed jämförligt avfall), av den 10 augusti 2016 (GURI nr 233, av den 5 oktober 2016, nedan kallat dekretet av den 10 augusti 2016).
35

Såväl principen om ömsesidigt förtroende mellan medlemsstaterna som principen om ömsesidigt erkännande, som i sig grundar sig på det ömsesidiga förtroendet mellan dessa, har en grundläggande betydelse inom unionsrätten, eftersom det tack vare dessa principer är möjligt att skapa och upprätthålla ett område utan inre gränser. Närmare bestämt innebär principen om ömsesidigt förtroende, särskilt när det gäller området med frihet, säkerhet och rättvisa, att var och en av medlemsstaterna, förutom under exceptionella omständigheter, har en skyldighet att utgå från att alla de andra medlemsstaterna iakttar unionsrätten och särskilt de grundläggande rättigheter som erkänns i unionsrätten (dom av den 25 juli 2018, Minister for Justice and Equality (Brister i domstolssystemet), C‑216/18 PPU, EU:C:2018:586, punkt 36 och där angiven rättspraxis).
1)

Förenade konungariket Storbritannien och Nordirland har underlåtit att uppfylla sina skyldigheter enligt artikel 13.1 i Europaparlamentets och rådets direktiv 2008/50/EG av den 21 maj 2008 direktiv 2008/50/EG om luftkvalitet och renare luft i Europa, jämförd med bilaga XI till direktivet, genom att systematiskt och varaktigt överskrida det årliga gränsvärde som fastställts för kvävedioxid (NO2) i sexton zoner i Förenade kungariket, nämligen i zonerna FK0001 (Greater Londons stadsområde), FK0002 (West Midlands stadsområde), FK0003 (Greater Manchesters stadsområde), FK0004 (West Yorkshires stadsområde), FK0013 (Teessides stadsområde), FK0014 (The Potteries), FK0018 (Kingston upon Hull), FK0019 (Southamptons stadsområde), FK0024 (Glasgows stadsområde), FK0029 (Eastern), FK0031 (South East), FK0032 (East Midlands), FK0033 (North West & Merseyside), FK0034 (Yorkshire & Humberside), FK0035 (West Midlands) and FK0036 (North East), samt timgränsvärdet för NO2 i zonen FK0001 (Greater Londons stadsområde), från och med den 1 januari 2010 till och med år 2017, och enligt artikel 23.1 i sig, samt jämförd med bilaga XV till direktiv 2008/50/EG, och, i synnerhet, skyldigheten enligt artikel 23.1 andra stycket i detta direktiv att se till att perioden av överskridande kan hållas så kort som möjligt, genom att, från och med den 11 juni 2010, inte ha vidtagit de åtgärder som är lämpliga för att säkerställa att de gränsvärden som fastställts för NO2 i alla dessa zoner iakttas.
1

Europeiska centralbanken (ECB), Europeiska kommissionen samt Trasta Komercbanka AS, Ivan Fursin, Igors Buimisters, C & R Invest SIA, Figon Co. Ltd, GCK Holding Netherlands BV och Rikam Holding SA har yrkat att domstolen ska upphäva det beslut som meddelades av Europeiska unionens tribunal den 12 september 2017 i mål T‑247/16, Fursin m.fl./ECB (ej publicerat, EU:T:2017:623) (nedan kallat det överklagade beslutet). Genom detta beslut slog tribunalen för det första fast att det saknades anledning att pröva den talan som väckts av Trasta Komercbanka om ogiltigförklaring av Europeiska centralbankens (ECB) beslut av den 3 mars 2016, ECB/SSM/2016–529900WIP0INFDAWTJ81/1 – WOANCA-2016–0005 om att återkalla tillståndet för Trasta Komercbanka (nedan kallat det omtvistade beslutet), och för det andra ogillade den invändningen om rättegångshinder som framställts av ECB vad gäller den talan som väckts av flera av aktieägarna i Trasta Komercbanka, nämligen Ivan Fursin, Igors Buimisters, C & R Invest, Figon Co., GCK Holding Netherlands och Rikam Holding, om ogiltigförklaring av nämnda beslut.
6

Artikel 6 ingår i kapitel II avdelning I, med rubriken ”Principer om uppgifternas kvalitet”, och har följande lydelse: ”1. Medlemsstaterna skall föreskriva att personuppgifter a) skall behandlas på ett korrekt och lagligt sätt, b) skall samlas in för särskilda, uttryckligt angivna och berättigade ändamål; senare behandling får inte ske på ett sätt som är oförenligt med dessa ändamål; … c) skall vara adekvata och relevanta och inte får omfatta mer än vad som är nödvändigt med hänsyn till de ändamål för vilka de har samlats in och för vilka de senare behandlas, d) skall vara riktiga och, om nödvändigt, aktuella. Alla rimliga åtgärder måste vidtas för att säkerställa att personuppgifter som är felaktiga eller ofullständiga i förhållande till de ändamål för vilka de samlades in eller för vilka de senare behandlas, utplånas eller rättas, e) förvaras på ett sätt som förhindrar identifiering av den registrerade under en längre tid än vad som är nödvändigt för de ändamål för vilka uppgifterna samlades in eller för vilka de senare behandlades. Medlemsstaterna skall vidta lämpliga skyddsåtgärder för de personuppgifter som lagras under längre perioder för historiska, statistiska eller vetenskapliga ändamål. 2. Det åligger den registeransvarige att säkerställa att punkt 1 efterlevs.”