ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
14.

Hon gjorde gällande att hennes barn har rätt att uppehålla sig i unionen på grund av sitt nederländska medborgarskap. Hon betonade dessutom att hon alltid har upprätthållit en känslomässig relation till sitt barn och alltid har haft det rättsliga och ekonomiska ansvaret för det. Även om hon under perioden innan hon återvände till Thailand var tvungen att sköta sina uppgifter rörande barnets omvårdnad och skolning på distans via sociala medier, tar hon nu däremot hand om barnet dagligen sedan hon återvände till Thailand den 8 maj 2019. Hon tillade att hon har erhållit ensam vårdnad om barnet genom en dom från domstolen i Surin (Thailand) av den 5 februari 2020. Sökanden preciserade att hennes mor inte längre kan ta hand om barnet på grund av sin hälsa. Hon hävdade dessutom att barnets far aldrig har haft det rättsliga, ekonomiska eller känslomässiga ansvaret för sitt barn.
8.

Ordningen för tonnageskatt godkändes under 2002 som ett statligt stöd som var förenligt med den inre marknaden i enlighet med gemenskapens riktlinjer för statligt stöd till sjötransport av den 5 juli 1997 (EGT C 205, 1997, s. 5), ändrad den 17 januari 2004 (EUT C 13, 2004, s. 3) genom kommissionens beslut K(2002) 582 slutlig av den 27 februari 2002 om det statliga stöd N 736/2001 som Spanien genomfört – System för tonnagebaserad beskattning av rederier (EUT C 38, 2004, s. 4). I detta system beskattas de företag som är inskrivna i något av registren över rederier och som fått ett godkännande från skattemyndigheten för det ändamålet inte på grundval av deras vinster och förluster, utan på grundval av tonnage. Den spanska lagstiftningen ger de ekonomiska intressegrupperingarna rätt att skriva in sig i något av dessa register, även om de inte är rederier.
42.

Domstolen har också konstaterat att en arbetstagare som är sjukskriven under hela beräkningsperioden och även efter utgången av denna och/eller efter utgången av en period för överföring av icke uttagen semester ”inte kan ta ut sin årliga betalda semester under någon av dessa perioder”. ( 21 ) Med ledning av detta har domstolen dragit slutsatsen att ”artikel 7.1 i direktiv 2003/88 ska tolkas så, att den utgör hinder för nationella bestämmelser eller nationell praxis som innebär att rätten till årlig betald semester förfaller vid utgången av beräkningsperioden och/eller vid utgången av den i nationell rätt fastställda period under vilken semester som inte tagits ut under beräkningsperioden får tas ut när arbetstagaren har varit sjukskriven under hela beräkningsperioden och dennes arbetsoförmåga har kvarstått till dess att anställningen upphörde, vilket är skälet till att arbetstagaren inte har kunnat utöva sin rätt till årlig betald semester”. ( 22 )
11.

Kommissionen påpekade därefter i skäl 235 i den angripna förordningen att de serbiska exportpriserna skiljde sig från de övriga berörda fyra ländernas exportpriser, dels eftersom ”[ä]ven om de serbiska genomsnittliga försäljningspriserna också sjönk under skadeundersökningsperioden var landets genomsnittliga försäljningspriser under undersökningsperioden … de högsta under undersökningsperioden, och de var betydligt högre än de genomsnittliga försäljningspriserna för Brasilien, Iran, Ryssland och Ukraina”, dels eftersom ”[d]e serbiska genomsnittliga försäljningspriserna har varit betydligt högre än de genomsnittliga försäljningspriserna för de fyra andra berörda länderna”.
48.

Den danska regeringen anser i sitt inledande yttrande att frågan i förevarande fall sträcker sig utöver tillämpningen av artikel 49 FEUF och avser huruvida medlemsstaterna kan kräva att tredjelandsmedborgare ska ha arbetstillstånd när de arbetar varaktigt i hemlandet. Enligt den danska regeringen är antalet och frekvensen av ett i Danmark etablerat fartygs anlöp till danska hamnar av stor betydelse för bedömningen av i vilken utsträckning fartygets besättningsmedlemmar arbetar i Danmark. Om anlöp sällan sker kan det inte antas att detta har någon betydande inverkan på den danska arbetsmarknaden. Å andra sidan, när fartygets besättningsmedlemmar regelbundet utför uppgifter som lastning och lossning av gods under anlöp i danska hamnar, kommer det faktum att besättningsmedlemmarna är tredjelandsmedborgare sannolikt att påverka stabiliteten på den danska arbetsmarknaden. Kravet på arbetstillstånd beror på hur många gånger varje fartyg anlöper danska hamnar och inte på hur många gånger varje besättningsmedlem som är tredjelandsmedborgare befinner sig ombord på ett fartyg som anlöper danska hamnar. Detta beror på att det antal gånger som fartyget med besättningsmedlemmar från tredjeland anlöper påverkar när fartyget får en tillräckligt stabil och regelbunden koppling till den danska arbetsmarknaden som arbetsplats och det därmed krävs att de anställda på fartyget har ett arbetstillstånd i enlighet med dansk lagstiftning. Dessutom skulle kontrollen av antalet anlöp till hamn av besättningsmedlemmar som kan ha arbetat på olika fartyg under ett år kräva omfattande och onödig registrering. Den danska regeringen anser att en lägsta gräns på 25 hamnanlöp under en ettårsperiod utgör en balanserad gräns för när ett fartyg anlöper danska hamnar så regelbundet att dess besättningsmedlemmar, som är tredjelandsmedborgare, kan anses vara tillräckligt stabilt knutna till den danska arbetsmarknaden och därmed omfattas av kravet på arbetstillstånd.
62.

Som angavs i beslutet om hänskjutande finns det inte heller i förarbetena till direktivet stöd för en tillämpning av direktiv 2016/343 som begränsar den verkställande medlemsstatens utrymme för skönsmässig bedömning vid införlivandet av rambeslut 2002/584 med den nationella lagstiftningen. Som den hänskjutande domstolen har nämnt i beslutet om hänskjutande, framgår det av protokollet från samordningskommittén för området polissamarbete och straffrättsligt samarbete (se rådets dokument 12955/14 av den 9 september 2014, s. 2 och följande sidor), att kommissionen förespråkade en tillnärmning av kraven i direktiv 2016/343 och bestämmelserna om utlämning i form av artikel 4a i rambeslut 2002/584, eftersom syftet, trots att varje regelverk reglerar olika områden i båda fallen var att fastställa minimikrav på ett nationella straffrättsliga förfarande inom unionen och bestämmelserna därför hade ett oupplösligt samband: ”According to the Commission, the rules that apply in case of the absence of a person at his or her trial are intrinsically linked to the right of that person to be present at the trial. This right and the criteria to judge suspects or accused persons in their absence would be two sides of the same coin.” (s. 3).
65.

Så som jag angav i mitt förslag till avgörande i målet Ordre des barreaux francophones et germanophone, där jag just återgav den nationella lagstiftning som är aktuell i förevarande mål, bör uppgifterna bara få lagras under en viss period, ( 44 ) beroende på vilken kategori de tillhör. ( 45 )
30.

Detta argument är inte logiskt. Den ställer logiken i direktivet om utstationering av arbetstagare på huvudet och försöker ersätta den med en meningslös tautologi: en arbetstagares ordinarie arbetsplats är den ort han arbetar. Om han vid en viss tidpunkt arbetar där kan han inte anses vara utstationerad där, eftersom han faktiskt arbetar där. Enligt denna tolkning skulle en ungersk arbetstagare per definition aldrig kunna utstationeras. Han skulle endast kunna flytta sin ”normala” anställningsort i enlighet med sin ungerska arbetsgivares vilja. Hans stadigvarande anställningsort skulle då till exempel vara Frankrike under tre veckor i januari, Tyskland under fyra veckor i februari och mars samt Spanien under två veckor i april, utan att han någonsin skulle kunna dra fördel av de grundläggande reglerna om minimiskydd i direktivet om utstationering av arbetstagare.
126.

Det bör beaktas att ogiltigförklaringen av det omtvistade beslutet får till följd att man återgår till övergångsbestämmelserna i artikel 56.1 d, jämförd med artikel 58.1 c ii, i Reach-förordningen, i vilken det föreskrivs att en sökande får fortsätta att släppa ut ämnet i fråga på marknaden för den sökta användningen efter slutdatumet fram till dess att ett nytt beslut fattas om tillståndsansökan, under förutsättning att ansökan lämnades in före det sista ansökningsdatumet för ämnet som finns med i bilaga XIV till den förordningen (se punkterna 5, 6 och 12 i detta förslag till avgörande).
8.

I artikel 4f i direktiv 2005/36, vilken infördes genom direktiv 2013/55 och som har rubriken ”Partiellt tillträde”, föreskrivs följande: ”1. Den mottagande medlemsstatens behöriga myndighet ska från fall till fall bevilja partiellt tillträde till en yrkesverksamhet på landets territorium, endast om följande villkor är uppfyllda: a) Yrkesutövaren är fullt behörig att i ursprungsmedlemsstaten utöva den yrkesverksamhet för vilken partiellt tillträde söks i den mottagande medlemsstaten. b) Skillnaderna mellan en lagligen utövad yrkesverksamhet i ursprungsmedlemsstaten och det reglerade yrket i den mottagande medlemsstaten är så stora att tillämpning av kompensationsåtgärder skulle innebära att den sökande måste fullfölja hela det utbildningsprogram som föreskrivs i den mottagande medlemsstaten för att få tillträde till hela det reglerade yrket i den medlemsstaten. c) Yrkesverksamheten kan objektivt särskiljas från andra verksamheter som ingår i det reglerade yrket i den mottagande medlemsstaten. Vid tillämpningen av led c ska den mottagande medlemsstatens behöriga myndighet beakta huruvida yrkesverksamheten kan utövas självständigt i ursprungsmedlemsstaten. 2. Ett partiellt tillträde får nekas om detta motiveras av tvingande hänsyn till allmänintresset, om det är lämpligt för att säkerställa att det eftersträvade målet uppnås, och om det inte går utöver vad som är nödvändigt för att uppnå det målet. 3. Ansökningar för etablering i en mottagande medlemsstat ska granskas i enlighet med avdelning III kapitel I och IV. 4. Ansökningar för ett temporärt och tillfälligt tillhandahållande av tjänster i den mottagande medlemsstaten avseende yrkesverksamheter som har konsekvenser för folkhälsa eller säkerhet ska granskas i enlighet med avdelning II. 5. När ett partiellt tillträde har beviljats och genom undantag från artikel 7.4 sjätte stycket och artikel 52.1 ska yrkesverksamheten utövas under ursprungsmedlemsstatens yrkestitel. Den mottagande medlemsstaten får kräva att denna yrkestitel används på den mottagande medlemsstatens språk. De yrkesutövare som har beviljats partiellt tillträde ska tydligt ange sin yrkesverksamhets räckvidd för tjänstemottagarna. 6. Denna artikel ska inte tillämpas på de yrkesutövare som omfattas av automatiskt erkännande av deras yrkeskvalifikationer enligt avdelning III kapitel II, III och IIIa.”
73.

Under dessa omständigheter kan preskriptionsbestämmelserna systematiskt frånta konsumenterna möjligheten att innan det aktuella avtalet upphört kräva återbetalning av de betalningar som gjorts med stöd av avtalsvillkor som strider mot konsumentskyddsdirektiven. Det går nämligen inte att bortse från att en konsument, som inte har full kännedom om att avtalet inte är förenligt med unionsrätten och fruktar att näringsidkaren eventuellt kommer att väcka talan mot honom eller henne, är benägen att fullgöra sina skyldigheter enligt avtalet. Under sådana omständigheter är det inte ovanligt att konsumenten efter det att avtalet har löpt ut rådfrågar en advokat eller en juridisk rådgivare om en sådan oförenlighet. Så är bland annat fallet vid avtal som fullgörs under flera år, som inte utgör en tillräckligt lång period för att kunna kräva att en konsument, genom att visa prov på viss vaksamhet när det gäller att tillvarata sina intressen, ska inhämta upplysningar om en sådan oförenlighet.
93.

Som tribunalen korrekt påpekade i punkt 49 i den överklagade domen, åberopades emellertid denna hänvisning till en underlåtenhet att meddela vilka omständigheter som lades klagandebolaget till last i domen om ogiltigförklaring för att bemöta en grund som inte avsåg en uppenbart oriktig bedömning, utan snarare ett åsidosättande av motiveringsskyldigheten. ( 60 ) Enligt tribunalen utgjorde detta därför inte en separat grund för att upphäva den överklagade domen, utan utgjorde snarare stöd för slutsatsen att skälen för de omtvistade besluten inte hade motiverats i vederbörlig ordning, eftersom rådet inte ens kunde meddela klagandebolaget, i egenskap av berörd enhet, vilka omständigheter som lades vederbörande till last. Detta betyder emellertid inte att tribunalen har slagit fast att rådet inte hade inhämtat någon bevisning till stöd för de restriktiva åtgärderna eller att tillräckliga och välgrundade skäl inte kunde anföras för att föra in klagandebolaget i förteckningen över restriktiva åtgärder.
10.

I artikel 4 i direktivet stadgas följande: ”1. ”Medlemsstaterna skall, enligt detta direktiv och med iakttagande av villkoren i kapitel IV och i artikel 16, tillåta inresa och vistelse för följande familjemedlemmar: (a) Referenspersonens make/maka. (b) Underåriga barn till referenspersonen och dennes make/maka, inbegripet barn som har adopterats i enlighet med ett beslut som har fattats av den berörda medlemsstatens behöriga myndighet eller ett beslut som är automatiskt verkställbart enligt den medlemsstatens internationella förpliktelser, eller som måste erkännas enligt internationella förpliktelser. (c) Underåriga barn, inbegripet adopterade barn, till referenspersonen om denne har vårdnaden och barnen är beroende av honom/henne för sin försörjning. Medlemsstaterna får tillåta familjeåterförening för barn som står under gemensam vårdnad, under förutsättning att den andra vårdnadshavaren har lämnat sitt medgivande. (d) Underåriga barn, inbegripet adopterade barn, till maken/makan om denne har vårdnaden och barnen är beroende av honom/henne för sin försörjning. Medlemsstaterna får tillåta familjeåterförening för barn som står under gemensam vårdnad, under förutsättning att den andra vårdnadshavaren har lämnat sitt medgivande. … 6. Med avvikelse från ovanstående får medlemsstaterna begära att ansökningar om familjeåterförening för underåriga barn skall lämnas innan barnet har fyllt 15 år, så som föreskrivs i deras gällande lagstiftning vid datumet för genomförandet av detta direktiv. Om ansökan lämnas in efter det att barnet har fyllt 15 år, skall de medlemsstater som beslutar att tillämpa detta undantag tillåta inresa och vistelse för sådana barn av andra skäl än familjeåterförening.”
6.

Artikel 15 i direktiv 2008/115, med rubriken ”Förvar”, har följande lydelse: ”1. Om inte andra tillräckliga, men mindre ingripande, åtgärder kan tillämpas verkningsfullt i det konkreta fallet, får medlemsstaterna endast hålla i förvar en tredjelandsmedborgare som är föremål för förfaranden för återvändande för att förbereda återvändandet och/eller för att genomföra avlägsnandet, särskilt när a) det finns risk för avvikande, eller b) den berörda tredjelandsmedborgaren håller sig undan eller förhindrar förberedelserna inför återvändandet eller avlägsnandet. Förvar ska vara under så kort tid som möjligt och får endast fortgå under den tid som förfarandena inför avlägsnandet pågår och genomförs med rimliga ansträngningar. 2. Ett beslut om förvar ska fattas av förvaltningsmyndigheter eller rättsliga myndigheter. Ett beslut om förvar ska utfärdas skriftligt och med angivande av de faktiska och rättsliga omständigheterna. När ett beslut om förvar har fattats av förvaltningsmyndigheter ska medlemsstaterna a) antingen så snart som möjligt efter det att en person tagits i förvar se till att ett beslut fattas om snabb rättslig prövning av förvarsbeslutets laglighet, b) eller medge den berörda tredjelandsmedborgaren rätt att inleda förfaranden för att få lagligheten av förvarsbeslutet prövat så snart som möjligt efter det att de aktuella förfarandena inleddes. Medlemsstaterna ska i detta fall omedelbart informera den berörda tredjelandsmedborgaren om möjligheten att inge en sådan ansökan. Den berörda tredjelandsmedborgaren ska friges omedelbart om kvarhållandet i förvar inte är lagligt. 3. I varje enskilt fall ska beslutet om förvar omprövas med lämpliga mellanrum, antingen på begäran av den berörda tredjelandsmedborgaren eller ex officio. För längre perioder av förvar ska prövningar övervakas av en rättslig myndighet. 4. När det framkommer att rimliga utsikter till ett avlägsnande inte längre föreligger på grund av rättsliga eller andra överväganden, eller de villkor som fastställs i punkt 1 inte längre föreligger, upphör hållandet i förvar att vara berättigat och den berörda personen ska omedelbart friges. 5. Tredjelandsmedborgaren ska hållas i förvar så länge som de villkor som fastställs i punkt 1 uppfylls och så länge som det är nödvändigt för att försäkra sig om att avlägsnandet kan genomföras. Varje medlemsstat ska fastställa en begränsad förvarsperiod, som inte får överskrida sex månader. 6. Medlemsstaterna får inte förlänga den period som avses i punkt 5 annat än med en begränsad tid som inte överskrider ytterligare tolv månader i enlighet med nationell rätt i sådana fall där avlägsnandet, trots alla rimliga ansträngningar, sannolikt kommer att ta längre tid a) på grund av bristande samarbete från den berörda tredjelandsmedborgarens sida, eller b) beroende på att införskaffandet av nödvändiga handlingar från tredjeländer drar ut på tiden.”
25.

Enligt artikel 2 a i ramdirektivet avses med ”elektroniskt kommunikationsnät” system för överföring och utrustning ”som medger överföring av signaler via tråd, via radio, på optisk väg eller via andra elektromagnetiska överföringsmedier, däribland satellitnät, fasta nät (kretskopplade och paketkopplade, inbegripet internet) och markbundna mobilnät, elnätsystem”.
11.

I artikel 2 föreskrivs följande: ”1. Varje förening eller stiftelse i den mening som avses i artikel 1.1 ska inom femton dagar informera om att den har omvandlats till en organisation som tar emot utländskt stöd när det stödbelopp som den har fått under det aktuella året uppgår till två gånger det belopp som anges i artikel 6.1 b i Pmt-lagen. 2. En organisation som får utländskt stöd ska skicka en sådan anmälan som avses i punkt 1 till den domstol som är behörig där organisationen har sitt säte (nedan kallad registerdomstolen) och tillhandahålla de uppgifter som anges i bilaga I.[ ( 4 )] Registerdomstolen ska föra in anmälan i de uppgifter rörande föreningen eller stiftelsen som finns i registren över civila organisationer och andra organisationer som anses vara icke-kommersiella (nedan kallat registret) och den ska registrera föreningen eller stiftelsen som en organisation som får utländskt stöd. 3. Genom en analog tillämpning av reglerna i punkt 1, ska den organisation som tar emot det utländska stödet samtidigt som stödet fastställs skicka en anmälan med de uppgifter som anges i bilaga I rörande stöd som mottagits under föregående år till registerdomstolen. Anmälan ska för det aktuella året innehålla följande: a) För stöd som inte överstiger 500000 HUF[ ( 5 )] per givare: den information som anges i del II punkt A) i bilaga I, b) För stöd som uppgår till minst 500000 HUF per givare: den information som anges i del II punkt B) i bilaga I. 4. Före den femtonde i varje månad ska registerdomstolen skicka uppgift om namn, säte och skattenummer för de föreningar eller stiftelser som har registrerats som organisationer som fått utländskt stöd under den föregående månaden till den minister som ansvarar för handhavandet av den civila informationsportalen. [Denna] minister ska utan dröjsmål sprida kännedom om den information som överförts till den och kostnadsfritt göra den tillgänglig för allmänheten på den elektroniska plattform som skapats för detta ändamål. 5. När den gjort en anmälan i den mening som avses i punkt 1, ska en organisation som får utländskt stöd utan dröjsmål på sin hemsida och i sina publikationer … tillkännage att den har betecknats som en organisation som får utländskt stöd i den mening som avses i denna lag. 6. En organisation som får utländskt stöd ska fortsätta att vara bunden av den skyldighet som föreskrivs i punkt 5 så länge den anses vara en [sådan] organisation i den mening som avses i denna lag.”
64.

Nationella regler som, i likhet med dem som är i fråga i det nationella målet, föreskriver ett förfaringssätt med innebörden att vinst som delas ut av ett dotterbolag ska räknas in i moderbolagets beskattningsunderlag och sedan dras av från detta under det beskattningsår då utdelningen lämnades eller under senare beskattningsår är följaktligen, som jag ser saken, inte i sig oförenliga med artikel 4.1 första strecksatsen i direktiv 90/435, under förutsättning att det berörda bolaget inte i praktiken går miste om en annan i nationell rätt föreskriven skattefördel som den skulle ha kunnat utnyttja om utdelningen redan från början hade undantagits från dess beskattningsunderlag och samtliga övriga omständigheter hade varit desamma.
17.

Jörg Paul Konrad Fritz Bode har betalat avgifter under en period på sammanlagt 16725 dagar, varav i Spanien under 2282 dagar och i Tyskland under 14443 dagar. Han beviljades ålderspension i Tyskland med ett faktiskt belopp på 1185,22 euro. Den förtida förmån vid ålderdom som han skulle vara berättigad till i Spanien skulle uppgå till 206,60 euro, till följd av tillämpningen av en korrigeringskoefficient för ålder på 87 procent av beräkningsgrunden 1357,80 euro per månad, och beräknad med en andel på 17,49 procent som skulle betalas av Spanien.
25.

Två omständigheter skiljer emellertid mål C‑374/18 från mål C‑203/18. i) Sökandena i målet vid den nationella domstolen, nämligen UPS Deutschland Inc. & Co. OHG, DPD Dynamic Parcel Distribution GmbH & Co. KG och Bundesverband Paket & Expresslogistik eV (nedan kallade UPS Deutschland m.fl.)., har gjort gällande att Deutsche Post har åsidosatt 3 och 3a §§ i Gesetz gegen den unlauteren Wettbewerb (lagen om förbud mot illojal konkurrens) och har väckt talan för att få dessa förfaranden att upphöra och för att få fastställt att det föreligger en skyldighet att ersätta den skada som uppkommit till följd av detta, och ii) berörda fordon eller fordonskombinationer har en högsta vikt som överstiger 2,8 ton men inte 3,5 ton.
33.

Jag noterar emellertid att även om en sådan förlängning betecknas som en ”enda” förlängning, framgår det av klagandens fall – med vilken MUW under den period som är relevant i förevarande fall ingick nio på varandra följande avtal och tre på varandra följande avtal under en tidigare period ( 36 ) – att det enligt 109 § punkt 2 UG, åtminstone enligt MUW:s tolkning, är tillåtet att ett obestämt antal på varandra följande avtal ingås under den period mellan sex och åtta år som föregår den förlängning som föreskrivs i samma bestämmelse in fine. Jag vill vidare påpeka att det av en e contrario-tolkning av 109 § punkt 2 UG, enligt vilken endast för den senaste förlängningen villkoret uppställs att det finns en objektiv motivering, framgår att de förnyelser som äger rum under den ovannämnda perioden från sex till åtta år inte omfattas av samma villkor.
57.

Artikel 7.1 c i det direktivet innehåller ett krav på försörjningsmedel vars ordalydelse och syfte liknar dem som fastställs i artikel 5.1 a i direktiv 2003/109. Enligt artikel 7.1 c får medlemsstaterna, när en ansökan om familjeåterförening lämnas in, kräva bevis för att referenspersonen förfogar över ”[s]tabila och regelbundna försörjningsmedel som är tillräckliga för att de skall kunna försörja sig själva och sina familjemedlemmar utan hjälp från systemet för socialt bistånd i den berörda medlemsstaten”. ( 33 )