ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
C 44/29

Begäran om förhandsavgörande framställd av Högsta förvaltningsdomstolen (Finland) den 25 november 2020 – A mot Sosiaali- ja terveysalan lupa- ja valvontavirasto

(Mål C-634/20)

(2021/C 44/34)

Rättegångsspråk: finska

Hänskjutande domstol

Högsta förvaltningsdomstolen (Finland)

Parter i det nationella målet

Klagande: A

Deltagande i förfarandet: Sosiaali- ja terveysalan lupa- ja valvontavirasto (Tillstånds- och tillsynsverket för social- och hälsovården) (Valvira)

Tolkningsfråga

Ska artikel 45 eller 49 FEUF – med beaktande av proportionalitetsprincipen – tolkas så att de utgör ett hinder för den nationella myndigheten i den mottagande medlemsstaten att med stöd av nationell rätt bevilja en person rätt att utöva läkaryrket under en begränsad tid på tre år så, att personen i fråga får utöva läkaryrket endast under ledning och tillsyn av en legitimerad yrkesutbildad person och så att personen ifråga under denna samma tid ska genomföra sin treåriga särskilda allmänläkarutbildning i Finland för att kunna beviljas rätt att självständigt utöva läkaryrket i den mottagande medlemsstaten, då man beaktar att:

a) personen har genomfört en medicinsk grundexamen i ursprungsmedlemsstaten, men har inte i sin ansökan om erkännande av yrkeskvalifikationer i den mottagande staten kunnat uppvisa ett bevis över utförd yrkespraktik under ett års tid vilket i ursprungsmedlemsstaten är en förutsättning för yrkeskvalificering;

b) personen i den mottagande medlemsstaten med tanke på artikel 55 a i yrkeskvalifikationsdirektivet (1) har erbjudits primärt, men vilket personen har avböjt, att i den mottagande medlemsstaten inom tre år genomföra en yrkespraktik enligt riktlinjerna i ursprungsmedlemsstaten och ansöka om erkännande för praktiken hos den nationella myndigheten i ursprungsmedlemsstaten för att därefter i den mottagande medlemsstaten kunna ansöka om rätt att utöva läkaryrket via det automatiska systemet för erkännande som avses i direktivet;

c) syftet med den nationella regleringen i den mottagande medlemsstaten är att förbättra patientsäkerheten och kvaliteten på hälso- och sjukvårdstjänster genom att garantera att de yrkesutbildade personerna inom hälso- och sjukvården har sådan utbildning som yrkesutövningen förutsätter, annan tillräcklig yrkeskompetens och andra sådana färdigheter som yrkesutövningen förutsätter?

(1) Europaparlamentets och rådets direktiv 2005/36/EG av den 7 september 2005 om erkännande av yrkeskvalifikationer (EUT L 255, 2005, s. 22).
2.

Artikel 2.4 a i förordning 2020/1055, varigenom artikel 8 i förordning (EG) nr 1072/2009 ändras genom att det införs en punkt 2a däri, i vilken följande föreskrivs: ”Transportföretag får inte utföra cabotagetransporter med samma fordon eller, om det är fråga om fordonståg, med dess motorfordon, i samma medlemsstat inom fyra dagar från det att den sista cabotagetransporten i den medlemsstaten har utförts”, strider mot: 2.1. Artikel 3.3 FEU och artiklarna 11 och 191 FEUF, eftersom den obligatoriska fyradagarsperioden, under vilken transport inte får ske efter en cabotagetransport kommer att öka transportströmmen av olastade fordon på vägarna i Europeiska unionen och kommer att resultera i ökade CO2–utsläpp och miljöföroreningar. Den omtvistade bestämmelsen strider därför mot skyldigheten, vilken bekräftas i fördragen, att vid genomförandet av Europeiska unionens transportpolitik, beakta kraven på skydd för miljön och målen i den europeiska gröna given. 2.2 Artikel 26 FEUF och icke-diskrimineringsprincipen. Den fastställda fyradagarsperioden, under vilken transport inte får ske efter en cabotagetransport skapar hinder för den inre marknadens funktion och för effektiviteten i logistikkedjan. Uppdelningen av marknaden för godstransporter på väg har lett till att små medlemsstater och medlemsstater i utkanten av Europeiska unionen diskrimineras, samtidigt som de stora medlemsstaterna i centrala EU får en rättsstridig och oberättigad fördel endast på grund av deras geografiska läge. 2.3 Artiklarna 91.2 och 94 FEUF, eftersom den omtvistade bestämmelsen antogs utan att beakta de negativa konsekvenserna på den ekonomiska situationen för transportföretag från de små medlemsstaterna och från medlemsstaterna i utkanten av Europeiska unionen och på levnadsstandarden och anställningsnivån i de medlemsstaterna. 2.4 Principerna om ett korrekt lagstiftningsförfarande, eftersom den omtvistade bestämmelsen antogs utan att det gjordes någon konsekvensbedömning och utan att det gjordes någon undersökning av dess negativa sociala och ekonomiska konsekvenser och dess inverkan på miljön. 2.5 Proportionalitetsprincipen, eftersom den fastställda fyradagarsperioden, under vilken transport inte får ske efter en cabotagetransport är en olämplig åtgärd som är oproportionerlig i förhållande till de eftersträvade målen, nämligen att klargöra principerna som reglerar cabotage och öka effektiviteten av deras tillämpning.
Begäran om förhandsavgörande framställd av Amtsgericht Hamburg (Tyskland) den 6 augusti 2020 – SP mot KLM Royal Dutch Airlines, Direktion für Deutschland

(Mål C-367/20)

(2021/C 9/08)

Rättegångsspråk: tyska

Hänskjutande domstol

Amtsgericht Hamburg

Parter i det nationella målet

Kärande: SP

Svarande: KLM Royal Dutch Airlines, Direktion für Deutschland

Tolkningsfråga

Ska artiklarna 5.1 c och 7.1 i förordning nr 261/2004, (1) jämförda med artikel 3.5 i samma förordning, tolkas på så sätt att, i samband med en flygning bestående av två delsträckor (alltså med byte) under en enda bokning, med avgång från en flygplats belägen utanför Europeiska unionen (i tredjeland) och med en flygplats på en medlemsstats territorium som bestämmelseort, via en flygplats i en medlemsstat, en passagerare som når sin slutliga bestämmelseort med en försening som uppgår till tre timmar eller mer, vilken uppstått under den första sträckan av flygningen som i enlighet med ett avtal om gemensam linjebeteckning (code sharing) utfördes av ett lufttrafikföretag med säte i ett tredjeland, får rikta sin talan om kompensation enligt denna förordning mot det EG-lufttrafikföretag hos vilket bokningen av hela flygningen gjordes, men som endast utförde den andra sträckan av flygningen?

Europeiska unionens domstol (nionde avdelningen) beslutade den 12 november 2020 följande:

Artikel 5.1 c och artikel 7.1 i Europaparlamentets och rådets förordning (EG) nr 261/2004 av den 11 februari 2004 om fastställande av gemensamma regler om kompensation och assistans till passagerare vid nekad ombordstigning och inställda eller kraftigt försenade flygningar och om upphävande av förordning (EEG) nr 295/91, jämförda med artikel 3.1 b och 3.5 i förordning nr 261/2004, ska tolkas så, att vid en flygning som består av två delsträckor och som har gett upphov till en enda bokning, från en flygplats belägen i ett tredjeland till en flygplats belägen i en medlemsstat via en flygplats belägen i en annan medlemsstat, får en passagerare, som når sin slutliga bestämmelseort med en försening som uppgår till tre timmar eller mer vilken orsakats i samband med den första sträckan som i enlighet med ett avtal om gemensam linjebeteckning utförts av ett lufttrafikföretag med säte i ett tredjeland, rikta sin talan om kompensation enligt denna förordning mot det EG-lufttrafikföretag som genomfört den andra delsträckan.

(1) Europaparlamentets och rådets förordning (EG) nr 261/2004 av den 11 februari 2004 om fastställande av gemensamma regler om kompensation och assistans till passagerare vid nekad ombordstigning och inställda eller kraftigt försenade flygningar och om upphävande av förordning (EEG) nr 295/91 (EUT L 46, 2004, s. 1).
2)

Är en nationell bestämmelse eller praxis vid skattemyndigheten enligt vilken den beskattningsbara personen – även om medlemsstaten normalt tillåter att en juridisk person på ansökan åter får registreras till mervärdesskatt för det fall att skattemyndigheten på eget initiativ har avregistrerat dess registreringsnummer för mervärdesskatt – under vissa konkreta omständigheter av formella skäl inte får ansöka om att åter bli registrerad till mervärdesskatt, utan är skyldig att ta ut och betala in mervärdesskatt till staten på obestämd tid, utan att vederbörande tillerkänns rätt att göra avdrag för mervärdesskatt, förenlig med principerna om rättssäkerhet, skydd för berättigade förväntningar, proportionalitet och lojalt samarbete, såsom de framgår av direktiv 2006/112/EG, under sådana omständigheter som dem i det nationella målet?
1.

Ska artikel 70.3 i Europaparlamentets och rådets förordning (EU) nr 650/2012 av den 4 juli 2012 om behörighet, tillämplig lag, erkännande och verkställighet av domar samt godkännande och verkställighet av officiella handlingar i samband med arv och om inrättandet av ett europeiskt arvsintyg (1) (arvsförordningen) tolkas så, att en kopia av intyget som i strid med denna bestämmelse utfärdats på obestämd tid och som inte har uppgifter om ett förfallodatum är a. giltigt på obestämd tid, eller b. endast är giltigt under en period av sex månader från datumet för utfärdandet av de bestyrka kopiorna, eller c. endast är giltigt under en period av sex månader från ett annat datum, eller d. ogiltigt och otjänligt för användning i enlighet med artikel 63 i arvsförordningen?
1.

a) Ska artikel 3.2 i förordning (EU) 2015/2120 (1), i en situation där en mobiltelefonitaxa som omfattar en månatlig datavolym för mobildatatrafik efter vars konsumtion överföringshastigheten sänks, kan utökas med ett kostnadsfritt taxealternativ enligt vilket vissa tjänster från telekommunikationsföretagets så kallade innehållspartner kan användas utan att den datavolym som förbrukas genom att dessa tjänster används avräknas från den månatliga datavolym som ingår i mobiltelefonitaxan, men slutkunden samtycker till att bandbredden begränsas till högst 1,7 Mbit/s för videoströmning oberoende av om det rör sig om videoströmning från innehållspartner eller från andra leverantörer, tolkas på så sätt att överenskommelser om egenskaper för internetanslutningstjänster i den mening som avses i artikel 3.2 i förordning (EU) 2015/2120 måste uppfylla kraven i artikel 3.3 i förordning (EU) 2015/2120? b) Om fråga 1 a besvaras jakande: Ska artikel 3.3 tredje stycket i förordning (EU) 2015/2120 tolkas på så sätt att bandbreddsbegränsningen, i en sådan situation som är i fråga i förevarande mål, ska anses utgöra en nedsaktning av en kategori av tjänster? c) Om fråga 1 b besvaras jakande: Ska begreppet ”nära förestående överbelastning av nätet” i den mening som avses i artikel 3.3 tredje stycket led c i förordning (EU) 2015/2120 tolkas på så sätt att denna bestämmelse endast avser (nära förestående) exceptionella eller tillfälliga överbelastningar av nätet? d) Om fråga 1 b besvaras jakande: Ska artikel 3.3 tredje stycket led c i förordning (EU) 2015/2120 tolkas på så sätt att, i en sådan situation som den som är i fråga i förevarande mål, kravet på lika behandling av likvärdiga kategorier av trafik utgör hinder för en bandbreddsbegränsning som bara gäller i samband med ett taxealternativ som kan läggas till, men inte tillämpas i samband med andra mobiltelefonitaxor och dessutom bara gäller för videoströmning? [Orig. s. 3] e) Om fråga 1 b besvaras jakande: Ska artikel 3.3 tredje stycket i förordning (EU) 2015/2120 tolkas på så sätt att, i en sådan situation som den som är i fråga i förevarande mål, en bandbreddsbegränsning vars giltighet är beroende av att ett taxealternativ läggs till och som slutkunden dessutom när som helst kan stänga av i upp till 24 timmar, uppfyller kravet att en kategori av tjänster bara får saktas ned så länge det är nödvändigt för att uppnå målen med artikel 3.3 tredje stycket leden a–c i förordning (EU) 2015/2120?
Begäran om förhandsavgörande framställd av High Court (Irland) den 6 februari 2020 – UH mot Minister for Agriculture, Food and the Marine, Ireland and Attorney General

(Mål C-64/20)

(2020/C 162/02)

Rättegångsspråk: irländska

Hänskjutande domstol

High Court

Parter i det nationella målet

Kärande: UH

Svarande: Minister for Agriculture, Food and the Marine, Ireland and Attorney General

Tolkningsfrågor

1) Har en nationell domstol ett utrymme för skönsmässig bedömning för att avslå en begäran om rättelse, trots att den har slagit fast att en viss aspekt av ett unionsdirektiv inte har genomförts i nationell lagstiftning, och, om domstolen förfogar över ett sådant utrymme för skönsmässig bedömning, vilka omständigheter ska lämpligen beaktas inom ramen för detta utrymme och/eller har den nationella domstolen rätt att beakta samma omständigheter som den skulle beakta om det förelåg ett åsidosättande av nationell rätt?

2) Undergräver det principen om direkt effekt i unionsrätten om den nationella domstolen i förevarande mål avslår begäran om rättelse på grund av ikraftträdandet av artikel 7 i Europaparlamentets och rådets förordning (EU) 2019/6 (1) av den 11 december 2018 (som ska tillämpas från och med den 28 januari 2022), trots att den nationella domstolen har slagit fast att artiklarna 61.1, 58.4 och 59.3 i direktiv 2001/82/EG (2), i vilka föreskrivs att alla uppgifter på förpackningen och märkningen av veterinärmedicinska läkemedel ska vara avfattade på de officiella språken i medlemsstaten, det vill säga på irländska och engelska i Irland, inte har genomförts i nationell lagstiftning?

(1) Europaparlamentets och rådets förordning (EU) 2019/6 av den 11 december 2018 om veterinärmedicinska läkemedel och om upphävande av direktiv 2001/82/EG (EUT L 4, 2019, s. 43).

(2) Europaparlamentets och rådets direktiv 2001/82/EG av den 6 november 2001 om upprättande av gemenskapsregler för veterinärmedicinska läkemedel (EGT L 311, 2001, s. 1).
2)

Ska klausul 4.1 i ramavtalet om visstidsarbete undertecknat av EFS, UNICE och CEEP, som införlivats i unionsrätten genom rådets direktiv 1999/70, tolkas så, att det i artikel 24.5 i kollektivavtalet för byggsektorn föreskrivs att en arbetstagare, när denne erhåller en annan tjänst som tillsätts genom två eller flera avtal om projektanställning med samma företag eller grupp av företag under den period och inom den tidsfrist som anges i artikel 15.5 i lagen om arbetstagare, inte erhåller den ställning som anges i den bestämmelsen, vare sig under dessa förhållanden eller i de fall där ett företag efterträder ett annat, såsom föreskrivs i artikel 44 i lagen om arbetstagare, eller i fall där arbetstagarna övertas enligt artikel 27 i kollektivavtalet, utan att det finns något objektivt skäl som kan motivera en överträdelse av den nationella lagstiftningen, i vilken det i artikel 15.1 a i lagen om arbetstagare föreskrivs följande: ”Utan att det påverkar bestämmelserna i punkterna 1 a, 2 och 3, ska arbetstagare som under en period på 30 månader har varit anställda under en period som överstiger 24 månader, med eller utan avbrott, på samma eller olika positioner på samma företag eller grupp av företag genom två eller flera avtal om visstidsanställning, antingen direkt eller genom bemanningsföretag, med samma eller olika avtal om visstidsanställning, förvärva ställning som fast anställd arbetstagare. Bestämmelserna i föregående punkt ska även gälla i händelse av övergång eller överlåtelse enligt lag eller kollektivavtal.”?
Begäran om förhandsavgörande framställd av Bundesgerichtshof (Tyskland) den 19 juni 2019 — All in One Star Ltd

(Mål C-469/19)

(2019/C 328/16)

Rättegångsspråk: tyska

Hänskjutande domstol

Bundesgerichtshof

Part i det nationella målet

Klagande: All in One Star Ltd

Tolkningsfrågor

1. Utgör artikel 30 i direktiv (EU) 2017/1132 (1) hinder för en nationell bestämmelse enligt vilken aktiekapitalets storlek eller ett jämförbart kapitalvärde ska anges vid registrering i handelsregistret av en filial till ett bolag med begränsat ansvar (Gesellschaft mit beschränkter Haftung) med säte i en annan medlemsstat?

2) a) Utgör artikel 30 i direktiv (EU) 2017/1132 hinder för en nationell bestämmelse enligt vilken bolagets verkställande direktör, när filialen till ett bolag med begränsat ansvar med säte i en annan medlemsstat anmäls för registrering i handelsregistret, måste avge en försäkran om att det inte finns något hinder för förordnande av denne enligt nationell rätt i form av yrkes- eller näringsförbud som utfärdats av en domstol eller en myndighet, vilket helt eller delvis avser föremålet för bolagets verksamhet, eller i form av en lagakraftvunnen dom på grund av vissa brott, och om att vederbörande har informerats av en notarie, en företrädare för en jämförbar juridisk rådgivningsverksamhet eller en konsulär tjänsteman om sin obegränsade skyldighet att lämna upplysningar till domstolen? b) Om fråga 2 a besvaras nekande: Utgör artiklarna 49 och 54 FEUF hinder för en nationell bestämmelseenligt vilken ett bolags verkställande direktör måste avge en sådanförsäkran när en filial till ett bolag med begränsat ansvar medsäte i en annan medlemsstat anmäls för registrering i handelsregistret?

(1) Europaparlamentets och rådets direktiv (EU) 2017/1132 av den 14 juni 2017 om vissa aspekter av bolagsrätt (EUT L 169, 2017, s. 46).
Överklagande ingett den 2 juli 2019 av Islamic Republic of Iran Shipping Lines, Hafize Darya Shipping Lines (HDSL), Safiran Payam Darya Shipping Lines (SAPID), Khazar Sea Shipping Lines Co., Rahbaran Omid Darya Ship Management Co., Irinvestship Ltd och IRISL Europe GmbH av den dom som tribunalen (andra avdelningen) meddelade den 8 maj 2019 i mål T-434/15: Islamic Republic of Iran Shipping Lines m.fl. mot rådet

(Mål C-506/19 P)

(2019/C 319/27)

Rättegångsspråk: engelska

Parter

Klagande: Islamic Republic of Iran Shipping Lines, Hafize Darya Shipping Lines (HDSL), Safiran Payam Darya Shipping Lines (SAPID), Khazar Sea Shipping Lines Co., Rahbaran Omid Darya Ship Management Co., Irinvestship Ltd och IRISL Europe GmbH (ombud: M. Taher, Solicitor, R. Blakeley, Barrister)

Övrig part i målet: Europeiska unionens råd

Klagandenas yrkanden

Klagandena yrkar att domstolen ska

— upphäva tribunalens dom

— slå fast att rådet har gjort sig skyldigt till ett tillräckligt allvarligt åsidosättande av en rättsregel som är ägnad att ge enskilda rättigheter, genom att ange klagandena,

— återförvisa målet till tribunalen för att den ska ta ställning till eventuella utredningsåtgärder som finns i ansökan och därefter (följaktligen) frågan om kausalitet och skadestånd, och

— förplikta rådet att ersätta klagandenas rättegångskostnader för överklagandet och de kostnader som hittills uppkommit vid tribunalen.

Grunder och huvudargument

Tribunalen har gjort sig skyldig till fem felaktiga rättstillämpningar på grundval av vilka den överklagade domen bör upphävas:

1. felaktig tillämpning av slutsatsen att rådet inte hade något utrymme för skönsmässig bedömning,

2. felaktig tillämpning av bedömningen i domen om ogiltigförklaring IRISL [2013] på kravet på tillräckligt allvarligt åsidosättande,

3. ingen rättslig grund för åtskillnaden mellan ”ingen bevisning”/”otillräcklig bevisning”, vilken i vilket fall inte var tillämplig,

4. felaktig rättstillämpning avseende valet att beakta bevisning som inte har frambringats vid tribunalen, och
Begäran om förhandsavgörande framställd av Court of the United Kingdom (Förenade kungariket) den 30 juni 2019 — R (på anmodan av Association of Independent Meat Suppliers och en annan part) mot The Food Standards Agency

(Mål C-579/19)

(2019/C 328/36)

Rättegångsspråk: engelska

Hänskjutande domstol

Supreme Court of the United Kingdom (Förenade kungariket)

Parter i det nationella målet

Klagande: R (på anmodan av Association of Independent Meat Suppliers och en annan part)

Motpart: The Food Standards Agency

Tolkningsfrågor

1) Utgör förordningarna (EG) nr [854/2004] (1) och [882/2004] (2) hinder mot ett förfarande enligt vilket en fredsdomare med stöd av section 9 i Food Safety Act 1990 (1990 års lag om livsmedelssäkerhet), på grundval av sakförhållandena i ärendet och utlåtanden av sakkunniga som åberopats av respektive part, fattar beslut om huruvida en slaktkropp uppfyller kraven på livsmedelssäkerhet?

2) Föreskriver förordning (EG) nr [882/2004] en rätt att överklaga ett beslut som fattas av en officiell veterinär i enlighet med artikel 5.2 i förordning (EG) nr [854/2004] om att köttet från en slaktkropp är otjänligt som livsmedel och, om så är fallet, vilket tillvägagångssätt bör vid ett överklagande av ett sådant ärende användas vid bedömningen av om den officiella veterinärens beslut är välgrundat?

(1) Europaparlamentets och rådets förordning (EG) nr 854/2004 av den 29 april 2004 om fastställande av särskilda bestämmelser för genomförandet av offentlig kontroll av produkter av animaliskt ursprung avsedda att användas som livsmedel (EUT L 139,2004 s. 206).

(2) Europaparlamentets och Rådets förordning (EG) nr 882/2004 av den 29 april 2004 om offentlig kontroll för att säkerställa kontrollen av efterlevnaden av foder- och livsmedelslagstiftningen samt bestämmelserna om djurhälsa och djurskydd (EUT L 165,2004 s. 1).
Begäran om förhandsavgörande framställd av Upper Tribunal (Tax and Chancery Chamber) (Förenande kungariket) den 17 juni 2019 — Commissioners for Her Majesty's Revenue & Customs mot Wellcome Trust Ltd

(Mål C-459/19)

(2019/C 280/38)

Rättegångsspråk: engelska

Hänskjutande domstol

Upper Tribunal (Tax and Chancery Chamber)

Parter i det nationella målet

Klagande: Commissioners for Her Majesty's Revenue & Customs

Motpart: Wellcome Trust Ltd

Tolkningsfrågor

1) Ska artikel 44 i direktiv 2006/112 (1) tolkas så, att en beskattningsbar person, som bedriver icke-ekonomisk verksamhet som består av köp och försäljning av aktier och andra värdepapper i samband med förvaltningen av en välgörenhetsorganisations tillgångar, ska anses vara ”en beskattningsbar person som agerar i denna egenskap” när vederbörande, uteslutande för denna verksamhet, köper tjänster avseende investeringsförvaltning av en person som är etablerad utanför gemenskapen?

2) Om den första frågan ska besvaras nekande och artiklarna 46–49 i direktivet inte är tillämpliga, är då artikel 45 i direktivet tillämplig eller är varken artikel 44 eller artikel 45 tillämpliga på tillhandahållandet?

(1) Rådets direktiv 2006/112/EG av den 28 november 2006 om ett gemensamt system för mervärdesskatt (EUT L 347, 2006, s. 1).
3.

Åsidosättande av artikel 85.1 i tribunalens rättegångsregler Tribunalen har i punkt 69 utan grund beaktat bilagorna K 16 och K 17, vilka getts in av klaganden. Klaganden gav in dessa bilagor för sent, varför de enligt artikel 85.1 i rättegångsreglerna inte fick beaktas.