Förstainstansrättens beslut (andra avdelningen) den 29 april 2002. - Bactria Industriehygiene-Service Verwaltungs GmbH mot Europeiska kommissionen. - Förordning (EG) nr 1896/2000 - Direktiv 98/8/EG - Biocidprodukter - Talan om ogiltigförklaring - Avvisning - Person som berörs personligen. - Mål T-339/00.



Rättsfallssamling 2002 s. II-02287



Sammanfattning

Parter

Domskäl

Beslut om rättegångskostnader

Domslut



Nyckelord

1. Talan om ogiltigförklaring - Fysiska eller juridiska personer - Rättsakter som berör dem direkt och personligen - Förordning om biocidprodukter - Talan väckt av en producent - Avvisning

(Artikel 230 fjärde stycket EG; kommissionens förordning nr 1896/2000 artikel 6.2; parlamentets och rådets direktiv 98/8, artikel 16.2)

Sammanfattning

1. En talan om ogiltigförklaring av förordning nr 1896/2000 om första fasen av det program som avses i artikel 16.2 i direktiv 98/8 om biocidprodukter, som väckts av en producent av biocidprodukter, kan inte prövas.

Förordningen riktar sig i själva verket till alla dem som har ett intresse av att existerande verksamma ämnen och biocidprodukter som innehåller dessa ämnen identifieras och anmäls, och inte uteslutande till de aktörer som släppt ut en biocidprodukt innehållande existerande aktiva ämnen på marknaden före den 14 maj 2000. I artikel 6.2 i förordningen möjliggörs närmare bestämt för samtliga producenter och samtliga formulerare att fortsätta eller börja saluföra existerande verksamma ämnen och biocidprodukter som innehåller dessa ämnen i den eller de produkttyper för vilka kommissionen har godkänt minst en anmälan. Eftersom rätten att delta i identifierings- och/eller anmälningsförfarandet inte är förbehållen endast sådana aktörer som ensamma betjänar ett särskild del av marknaden kan förordningen inte anses beröra sökanden personligen.

( se punkterna 48, 50 och 55 )

2. Den omständigheten att eventuella rättsmedel saknas skulle inte kunna motivera en ändring genom domstolstolkning av de rättsmedel och de förfaranden som föreskrivs i fördraget. Avsaknaden av rättsmedel kan under inga omständigheter medföra att en talan om ogiltigförklaring som väckts av en fysisk eller juridisk person som inte uppfyller villkoren i artikel 230 fjärde stycket EG tas upp till sakprövning.

( se punkt 54 )

Parter

I mål T-339/00,

Bactria Industriehygiene-Service Verwaltungs GmbH, Kirchheimbolanden (Tyskland), företrätt av advokaterna K. Van Maldegem och C. Mereu, med delgivningsadress i Luxemburg,

sökande,

med stöd av

Eurobrom BV, Rijswijk (Nederländerna),

Lonza GmbH, Wuppertal (Tyskland),

Arch Chemicals SA, Paris (Frankrike),

Troy Chemical Company BV, Maassluis (Nederländerna),

företrädda av advokaterna K. Van Maldegem och C. Mereu, med delgivningsadress i Luxemburg,

intervenienter,

mot

Europeiska gemenskapernas kommission, företrädd av R. Wainwright och L. Ström, båda i egenskap av ombud, med delgivningsadress i Luxemburg,

svarande,

angående en talan om ogiltigförklaring av kommissionens förordning (EG) nr 1896/2000 av den 7 september 2000 om första fasen av det program som avses i artikel 16.2 i Europaparlamentets och rådets direktiv 98/8/EG om biocidprodukter (EGT L 228, s. 6),

meddelar

FÖRSTAINSTANSRÄTTEN (andra avdelningen)

sammansatt av ordföranden R.M. Moura Ramos samt domarna J. Pirrung och A.W.H. Meij,

justitiesekreterare: H. Jung,

följande

Beslut

Domskäl

Tillämpliga bestämmelser

1 Europaparlamentet och rådet antog den 16 februari 1998 direktiv 98/8/EG om utsläppande av biocidprodukter på marknaden (EGT L 123, s. 1, nedan kallat direktivet). Direktivet har till syfte att upprätta en gemenskapsordning för tillstånd och utsläppande på marknaden avseende användning av biocidprodukter.

2 I artikel 2.1 a i direktivet definieras biocidprodukter på följande sätt: Verksamma ämnen och preparat som innehåller ett eller flera verksamma ämnen i den form de levereras till användaren, avsedda att på kemisk eller biologisk väg förstöra, hindra, oskadliggöra, förhindra verkningarna av eller på något annat sätt utöva kontroll över skadliga organismer.

3 I artikel 5.1 a i direktivet föreskrivs att medlemsstaterna skall godkänna en biocidprodukt endast "om det (de) verksamma ämne(n) som den innehåller finns med i förteckningen i bilaga I eller IA [till direktivet] och alla krav som framgår av dessa bilagor är uppfyllda". Bilaga I avser den förteckning över verksamma ämnen som får ingå i biocidprodukter med krav som beslutats på gemenskapsnivå. Bilaga IA hänför sig till lågriskbiocidprodukter och bilaga IB till basämnen.

4 I artikel 11 i direktivet beskrivs förfarandet för upptagandet av ett verksamt ämne i bilaga I, IA eller IB. Upptagandet eller senare ändringar av upptagandet av ett verksamt ämne förutsätter att en ansökan ingetts. Enligt artikel 11.1 a i direktivet skall en sökande till den behöriga myndigheten i en medlemsstat överlämna dokumentation om det verksamma ämnet, vilken skall uppfylla kraven i bilaga IIA, IIIA eller IVA i direktivet, samt dokumentation om minst en biocidprodukt som innehåller det verksamma ämnet, vilken skall uppfylla kraven i artikel 8 i direktivet. Efter utvärdering skall dokumentationen sändas till kommissionen och ett beslut skall fattas i enlighet med förfarandet i artikel 28 i direktivet om upptagande av det verksamma ämnet i bilaga I, IA eller IB.

5 Artikel 12 i direktivet innehåller bestämmelser om de behöriga myndigheternas användande av uppgifter, som översänts av sökanden, till förmån för andra sökande.

6 Artikel 16.2 i direktivet har följande lydelse:

"När det här direktivet har antagits skall kommissionen inleda ett tioårigt arbetsprogram för att systematiskt granska alla verksamma ämnen som vid den tidpunkt som avses i artikel 34.1 [det vill säga den 14 maj 2000] redan finns på marknaden i form av verksamma ämnen i en biocidprodukt som är avsedd för andra ändamål än dem som anges i artikel 2.2 c och 2.2 d. I enlighet med förfarandet i artikel 28.3, skall föreskrifter antas, som skall innehålla alla nödvändiga bestämmelser för att utarbeta och genomföra programmet, däribland bestämmelser om prioriteringar för utvärderingen av de olika verksamma ämnena samt en tidsplan. Senast två år innan arbetsprogrammet avslutas skall kommissionen till rådet och Europaparlamentet överlämna en rapport om hur långt arbetet med programmet har kommit.

Under den tioårsperioden och från den tidpunkt som avses i artikel 34.1 kan det i enlighet med förfarandet i artikel 28.3 beslutas att ett verksamt ämne skall tas upp i bilaga I, IA eller IB samt villkoren för detta eller, i de fall där kraven i artikel 10 [om det nämnda upptagandet] inte uppfylls eller erforderliga uppgifter och data inte har getts in inom föreskriven tid, att det verksamma ämnet inte skall tas upp i bilaga I, IA eller IB."

7 Kommissionen antog den 7 september 2000 förordning (EG) nr 1896/2000 om första fasen av det program som avses i artikel 16.2 i direktivet (EGT L 228, s. 6, nedan kallad förordningen). Förordningen har till syfte att inleda den första fasen av arbetsprogrammet för granskningen av de verksamma ämnen som redan fanns på marknaden den 14 maj 2000 (nedan kallat granskningsprogrammet). I andra skälet i ingressen i förordningen anges följande: "Avsikten med den första fasen av granskningsprogrammet är att ge kommissionen möjlighet att identifiera existerande verksamma ämnen i biocidprodukter och fastställa vilka av dessa som bör utvärderas för att eventuellt tas upp i bilaga I, bilaga IA eller bilaga IB till direktivet."

8 Begreppet existerande verksamt ämne definieras i artikel 2 a i förordningen på följande sätt: "[V]erksamt ämne som släpps ut på marknaden före den 14 maj 2000 i form av ett verksamt ämne i en biocidprodukt, som är avsedd för andra ändamål än dem som anges i artikel 2.2 c och 2.2 d i direktivet."

9 Enligt artikel 3.1 i förordningen gäller följande: Varje producent av ett existerande verksamt ämne som släpps ut på marknaden för användning i biocidprodukter skall "identifiera" detta verksamma ämne genom att till kommissionen inkomma med uppgifter om det verksamma ämnet enligt bilaga I till förordningen. Formulerare av en biocidprodukt, det vill säga tillverkaren eller dennes representant i gemenskapen, får identifiera ett existerande verksamt ämne.

10 Enligt artikel 4.1 första stycket i förordningen gäller följande: "Producenter, formulerare och sammanslutningar som vill ansöka om att ett existerande verksamt ämne tas upp i bilaga I eller bilaga IA till direktivet för en eller flera produkttyper, skall anmäla detta ämne till kommissionen genom att inkomma med de uppgifter som anges i bilaga II till denna förordning."

11 Enligt artikel 5.2 och 5.3 i förordningen kan medlemsstaterna identifiera ytterligare existerande verksamma ämnen, än de som finns i förteckningen över identifierade existerande verksamma ämnen. Vidare kan de framföra önskemål om eventuellt upptagande i bilaga I eller bilaga IA till direktivet av ett existerande verksamt ämne i produkttyper där de anser att användningen är väsentlig, särskilt för skyddet av människors hälsa eller miljön och för vilket kommissionen inte har godkänt någon anmälan.

12 I artikel 6.1 b i förordningen föreskrivs, som konsekvenser av identifiering och anmälan, att, i enlighet med förfarandet i artikel 28.3 i direktivet, en förordning skall antas som bland annat innehåller en uttömmande förteckning över existerande verksamma ämnen som skall granskas under den andra fasen av granskningsprogrammet (nedan kallad granskningsförteckningen). Denna granskningsförteckning skall bland annat innehålla de existerande verksamma ämnen för vilka anmälan har godkänts eller om vilka medlemsstaterna har framfört önskemål.

13 I artikel 6 i förordningen anges vidare följande:

"2. Utan att det påverkar tillämpningen av artikel 16.1, 16.2 eller 16.3 i direktivet får samtliga producenter av ett verksamt ämne som är upptaget i [granskningsförteckningen] och samtliga formulerare för biocidprodukter som innehåller ett sådant ämne släppa ut eller fortsätta att saluföra det verksamma ämnet på marknaden, som sådant eller i biocidprodukter, i den eller de produkttyper för vilka kommissionen har godkänt minst en anmälan.

3. I enlighet med förfarandet i artikel 28.3 i direktivet skall beslut antas som riktar sig till medlemsstaterna, av vilka det framgår att följande verksamma ämnen inte skall tas upp i bilaga I, bilaga IA eller bilaga IB till direktivet inom ramen för granskningsprogrammet, och att dessa verksamma ämnen, som sådana eller i biocidprodukter, inte längre skall släppas ut på marknaden för användning som biocider:

a) Verksamma ämnen som inte är upptagna i den förteckning som avses i punkt 1 b.

b) Verksamma ämnen som är upptagna i den förteckning som avses i punkt 1 b, i produkttyper för vilka kommissionen inte har godkänt någon anmälan.

Om det verksamma ämnet är upptaget i den förteckning över existerande verksamma ämnen som avses i punkt 1 a skall emellertid en rimlig avvecklingsperiod på högst tre år beviljas, räknat från och med den dag när beslutet enligt första stycket träder i kraft."

Bakgrund och förfarande

14 Sökanden tillverkar och saluför perättiksyra och biocidprodukter som innehåller detta verksamma ämne.

15 Genom ansökan som inkom till förstainstansrättens kansli den 8 november 2000 väckte sökanden enligt artikel 230 fjärde stycket EG en talan om ogiltigförklaring av förordningen. Sökanden har i huvudsak gjort gällande att förordningen skall ogiltigförklaras av följande skäl. Förordningen strider mot dess rättsliga grund, som är direktivet, eftersom den åsidosätter det skydd som direktivet tillförsäkrar kommersiellt känsliga och kostsamma uppgifter avseende verksamma ämnen under den period då dessa ämnen granskas och förordningen går således utöver de bestämmelser om skydd för uppgifter som finns i direktivet. Förordningen snedvrider vidare konkurrensen i strid med EG-fördraget genom att möjliggöra för företag som inte deltar i granskningsförfarandet att gratis utnyttja de anmälningar som gjorts av aktsamma deltagande företag, såsom sökanden.

16 Genom en särskild handling som inkom till förstainstansrättens kansli den 12 januari 2001 ansökte sökanden även enligt artikel 242 EG om uppskov med verkställigheten av denna förordning till dess att förstainstansrätten avgjort frågan i sak.

17 Den 18 januari 2001 framförde kommissionen, enligt artikel 114.1 i förstainstansrättens rättegångsregler, en invändning om rättegångshinder mot talan om ogiltighetsförklaring.

18 Den 28 februari 2001 gav sökanden in sitt yttrande över invändningen om rättegångshinder.

19 Genom beslut av förstainstansrättens ordförande den 15 juni 2001 avslogs ansökan om interimistiska åtgärder och förordnades att beslut om rättegångskostnaderna skall meddelas senare.

20 Genom beslut av ordföranden vid förstainstansrättens andra avdelning av den 11 juli 2001 tilläts Eurobrom BV, Lonza GmbH, Arch Chemicals SA och Troy Chemical Company BV att intervenera till stöd för sökandens yrkanden samt förordnades att beslut om rättegångskostnader skulle meddelas senare. Intervenienterna bereddes i ett första skede tillfälle att inkomma med grunder och argument beträffande frågan huruvida talan kan tas upp till sakprövning.

21 Förstainstansrätten beslutade att som åtgärd för processledning anmoda parterna i målet att besvara vissa skriftliga frågor. Parterna har rättat sig efter denna anmodan.

22 Intervenienterna inkom till förstainstansrättens kansli med sina interventionsinlagor den 5 september 2001.

23 Kommissionen inkom med sitt yttrande över interventionsinlagorna den 28 november 2001.

Parternas yrkanden

24

Sökanden har yrkat att förstainstansrätten skall

- fastställa att talan kan tas upp till sakprövning och är välgrundad,

- ogiltigförklara förordningen enligt artikel 230.4 EG, och

- förplikta kommissionen att ersätta samtliga rättegångskostnader.

25 Intervenienterna har i sina interventionsinlagor yrkat att förstainstansrätten skall fastställa att talan kan tas upp till sakprövning.

26 Kommissionen har yrkat att förstainstansrätten skall

- avvisa talan, och

- förplikta sökanden och intervenienterna att ersätta rättegångskostnaderna.

Rättsfrågan

27 Enligt artikel 114.1 i rättegångsreglerna kan rätten på parts begäran meddela beslut i fråga om invändningen om rättegångshinder utan att pröva själva målet i sak. Enligt artikel 114.3 är återstoden av förfarandet muntligt om inte förstainstansrätten bestämmer annat. Förstainstansrätten finner att handlingarna i förevarande mål innehåller tillräckliga upplysningar för att avgöra begäran utan att inleda det muntliga förfarandet.

Parternas argument

28 Sökanden har hävdat att talan kan upptas till sakprövning.

29 Sökanden har för det första hävdat att förordningen, trots att den betecknats som sådan, egentligen utgör ett beslut som berör sökanden direkt och personligen. Genom förordningen åläggs sökanden detaljerade och direkta skyldigheter utan att någon tredje part ges någon befogenhet att företa en skönsmässig bedömning och utan att det krävs att medlemsstaterna skall vidta den minsta ytterligare verkställighetsåtgärd. Enligt sökanden tillhör bolaget den "slutna kategori" av företag på vilka förordningen - vari bestäms det förfarande som producenter av verksamma ämnen måste följa - äger tillämpning, det vill säga företag som på gemenskapsmarknaden har utsläppt en biocidprodukt som innehåller existerande verksamma ämnen vilka utsläppts på marknaden före den 14 maj 2000. Förordningen riktar sig således till en särskild personkategori som klart och av fri vilja begränsats i antal och i tiden och som inte kommer att utvidgas efter förordningens antagande. Sökanden har särskilt hänfört sig till domstolens domar av den 15 juli 1963 i mål 25/62, Plaumann mot kommissionen (REG 1963, s. 199; svensk specialutgåva, volym 1, s. 181), av den 16 maj 1991 i mål C-358/89, Extramet Industrie mot rådet (REG 1991, s. I-2501), och av den 18 maj 1994 i mål C-309/89, Codorniu mot rådet (REG 1994, s. I-1853; svensk specialutgåva, volym 15, s. 141).

30 För det andra har sökanden anfört att bolaget genom European Chemical Industry Council (CEFIC) aktivt deltog i det förfarande som utmynnade i antagandet av den ifrågasatta förordningen. Till stöd för detta argument har sökanden särskilt nämnt domen i det ovannämnda målet Extramet Industrie mot rådet och domstolens dom av den 2 april 1998 i mål C-321/95 P, Greenpeace m.fl. mot kommissionen (REG 1998, s. I-1651).

31 För det tredje har kommissionen, trots att den var medveten om sökandens specifika intressen och att den var skyldig att beakta dessa, antagit en förordning som förnekar sökandens äganderätt till perättiksyra, vilken ändock skyddas av gemenskapsrätten och särskilt av bestämmelserna i artikel 12 i direktivet om skydd för existerande uppgifter. Förordningen möjliggör således för sökandens konkurrenter, som inte följt förordningen, att få gratis tillgång till sökandens uppgifter. Sökanden har härvid hänfört sig särskilt till domstolens dom av den 17 januari 1985 i mål 11/82, Piraiki-Patraiki m.fl. mot kommissionen (REG 1985, s. 207), och förstainstansrättens dom av den 14 september 1995 i de förenade målen T-480/93 och T-483/93, Antillean Rice Mills m.fl. mot kommissionen (REG 1995, s. II-2305).

32 Sökanden har slutligen gjort gällande att förstainstansrätten är den enda rättsliga institution där dess rättigheter kan skyddas.

33 Intervenienterna har i huvudsak anslutit sig till sökandens yrkanden. De har dessutom gjort gällande att endast personer som utsläppt en biocidprodukt på gemenskapsmarknaden före den 14 maj 2000 är behöriga att delta i granskningsförfarandet avseende biocider eftersom endast de kan lägga fram bevis för att biocidprodukten utsläppts på marknaden före detta datum och endast de kan översända de andra uppgifter som räknas upp i bilaga II till förordningen, vari villkoren för anmälningar anges.

34 Intervenienterna har dessutom hävdat att sökanden berörs personligen av förordningen då sökanden är den enda producenten av perättiksyra som kan anmäla sådan syra som används i kylsystem och vid vätskebehandling eftersom sökanden är den enda producenten av perättiksyra som har sålt sådan syra avsedd för denna del av marknaden före tidsgränsen den 14 maj 2000.

35 Kommissionen har gjort gällande att talan skall avvisas.

36 Kommissionen har inledningsvis påpekat att sökanden yrkat att förordningen i dess helhet skall ogiltigförklaras, och inte begränsat sig till artikel 6.2 och 6.3 andra stycket som uppenbarligen står i centrum för dess oro.

37 Enligt kommissionen kan talan inte tas upp till sakprövning eftersom förordningen inte är ett "beslut" som direkt och personligen berör sökanden. Förordningen har allmän giltighet eftersom den riktar sig till alla producenter, formulerare, importörer, sammanslutningar och medlemsstater som berörs av identifieringen och/eller anmälningen av de existerande verksamma ämnena.

38 Den har vidare gjort gällande att det inte finns någon begränsad krets av producenter av existerande verksamma ämnen eftersom den enda "slutna kategorin" som berörs av förordningen är de existerande verksamma ämnena.

39 För att närmare bemöta de argument som intervenienterna framfört har kommissionen angett att det i förordningen inte krävs bevis på att anmälaren har utsläppt ett ämne på marknaden före den 14 maj 2000 och har tillagt att alla berörda operatörer i princip kan lägga fram de uppgifter som räknas upp i bilaga II till förordningen.

40 Beträffande frågan om det aktiva deltagandet i förordningens antagandeförfarande har kommissionen hävdat dels att det inte i någon bestämmelse krävs att enskilda deltar i utarbetandet av förordningen, dels att den sammanslutning som sökanden tillhör rådfrågats på frivillig basis och enbart upplysningsvis.

41 Kommissionen har slutligen hävdat att det, till skillnad från vad som var fallet i de ovannämnda målen Piraiki-Patraiki m.fl. mot kommissionen och Antillean Rice Mills m.fl. mot kommissionen, vid antagandet av förordningen inte fanns någon skyldighet att prioritera de åtgärder som förorsakar minst störning eller att undersöka eventuella negativa effekter.

Förstainstansrättens bedömning

42 I enlighet med artikel 230 fjärde stycket EG får varje fysisk eller juridisk person väcka talan mot ett beslut som är riktat till honom eller mot ett beslut som, även om det utfärdats i form av en förordning eller ett beslut riktat till en annan person, direkt och personligen berör honom.

43 Sökanden har för det första ifrågasatt den omtvistade förordningens karaktär och i huvudsak gjort gällande att denna skall betraktas som ett beslut som riktar sig till sökanden såsom medlem i en sluten och begränsad krets av berörda ekonomiska aktörer.

44 Förstainstansrätten erinrar först om att kriteriet för att skilja mellan en förordning och ett beslut står att finna i huruvida den ifrågavarande rättsakten har allmän giltighet eller inte. En rättsakt har allmän giltighet om den är tillämplig på objektivt bestämda situationer och medför rättsverkningar för en allmänt och abstrakt angiven personkrets (se dom av den 10 juli 1996 i mål T-482/93, Weber mot kommissionen, REG 1996, s. II-609, punkt 55 och där angiven rättspraxis).

45 I förevarande fall fastställs i förordningen de bestämmelser som är nödvändiga för att utarbeta och påbörja den första fasen av det granskningsprogram som avses i artikel 16.2 i direktivet. Denna första fas syftar till att göra det möjligt att upprätta en förteckning över samtliga existerande verksamma ämnen. I detta syfte ålägger bestämmelserna om identifieringsförfarandet producenterna, och ger formulerarna och medlemsstaterna möjligheten, att lämna kommissionen uppgifter om existerande verksamma ämnen i biocidprodukter. I förordningen upprättas även ett ansökningsförfarande för att göra det möjligt för producenterna, formulerarna, sammanslutningar och medlemsstater att upplysa kommissionen om huruvida de önskar att ett existerande verksamt ämne skall upptas i bilaga I, i bilaga IA eller i bilaga IB till direktivet, för en eller flera typer av produkter, och förbinda sig att lämna alla upplysningar som krävs för att detta verksamma ämne korrekt skall kunna bedömas och ett beslut skall kunna fattas i detta avseende. I artikel 6.2 i förordningen föreskrivs att samtliga producenter av ett verksamt ämne som är upptaget i den förteckning som avses i punkt 1 b och samtliga formulerare för biocidprodukter som innehåller ett sådant ämne får släppa ut eller fortsätta att saluföra det verksamma ämnet på marknaden, som sådant eller i biocidprodukter, i den eller de produkttyper för vilka kommissionen har godkänt minst en anmälan.

46 Härav följer att förordningen är tillämplig på objektivt bestämda situationer och medför rättsverkningar för en allmänt och abstrakt angiven personkrets, nämligen bland annat alla producenter och formulerare som kan identifiera existerande verksamma ämnen, alla producenter, formulerare och sammanslutningar som önskar anmäla att ett existerande verksamt ämne för en eller flera typer av produkter skall upptagas i en av bilagorna till direktivet och, slutligen, alla producenter av ett verksamt ämne som finns på granskningsförteckningen och alla formulerare av biocidprodukter som innehåller detta verksamma ämne. Genom sin allmänna giltighet uppvisar denna rättsakt en normativ karaktär och utgör inte ett beslut i den mening som avses i artikel 249 EG.

47 Förordningens normativa karaktär hindrar emellertid inte att vissa fysiska eller juridiska personer kan beröras direkt och personligen av den sistnämnda på sätt som avses i artikel 230 fjärde stycket EG (se domar i de ovannämnda målen Cordoniu mot rådet, punkt 19, Antillean Rice Mills m.fl mot kommissionen, punkt 66, och förstainstansrättens dom av den 13 december 1995 i de förenade målen T-481/93, T-484/93, Exporteurs in Levende Varkens m.fl. mot kommissionen, REG 1995, s. II-2941, punkt 50). Så är fallet om den ifrågasatta rättsakten angår en fysisk eller juridisk person på grund av vissa egenskaper som är utmärkande för denne eller på grund av en faktisk situation som särskiljer denne från alla andra personer och försätter denne i en ställning som motsvarar den som gäller för en person som ett beslut är riktat till (se domen i de ovannämnda målen Plaumann mot kommissionen, punkt 223, och Cordoniu mot rådet, punkt 20).

48 Det kan i detta hänseende konstateras att sökandens tes att förordningen äger tillämpning på en "sluten kategori" av företag som på gemenskapsmarknaden har utsläppt en biocidprodukt som innehåller existerande verksamma ämnen, inte kan godtas. Förordningen riktar sig i själva verket till alla dem som har ett intresse av att existerande verksamma ämnen och biocidprodukter som innehåller dessa ämnen identifieras och anmäls, och inte uteslutande till de aktörer som utsläppt en biocidprodukt innehållande existerande aktiva ämnen på marknaden före den 14 maj 2000. I artikel 6.2 i förordningen - som sökanden särskilt tycks ha avsett - möjliggörs närmare bestämt för samtliga producenter och samtliga formulerare att fortsätta eller börja saluföra existerande verksamma ämnen och biocidprodukter som innehåller dessa ämnen i den eller de produkttyper för vilka kommissionen har godkänt minst en anmälan.

49 Förstainstansrätten konstaterar i samband härmed att en anmälan av ett existerande verksamt ämne kan göras av alla ekonomiska aktörer som kan lägga fram bevis på att det verksamma ämnet utsläppts på marknaden före den 14 maj 2000 och att detta bevis på intet sätt innebär att aktören själv har salufört det verksamma ämnet eller en biocidprodukt som innehåller det verksamma ämnet före den 14 maj 2000. Likaså kan de andra uppgifterna som räknas upp i bilaga II till förordningen i princip tillhandahållas av alla berörda aktörer.

50 Av ovanstående följer att rätten att delta i identifierings- och/eller anmälningsförfarandet inte är förbehållen endast sådana aktörer som ensamma betjänar ett särskild del av marknaden. Följaktligen kan den tes som intervenienterna framfört, enligt vilken sökanden personligen berörs av förordningen eftersom sökanden är den enda producenten av perättiksyra som kan anmäla sådan syra som används i kylsystem och vätskebehandling, inte godtas. Förordningen syftar nämligen till en inventering av alla existerande verksamma ämnen i biocidprodukter såsom dessa definieras i artikel 2 a i förordningen, med hjälp av uppgifter från alla berörda producenter och formulerare.

51 Talan kan inte heller vinna bifall på grund av sökandens argument, enligt vilket sökanden deltagit i det förfarande som ledde fram till förordningens antagande. Förstainstansrätten konstaterar härvid att det inte var sökanden själv som deltog i detta förfarande utan CEFIC, en sammanslutning som sökanden tillhör. Dessutom framgår det av praxis att den omständigheten att en person på ett eller annat sätt deltar i det förfarande som leder till antagande av en gemenskapsrättsakt utmärker denna person med avseende på rättsakten i fråga enbart när vissa processrättsliga skyddsregler har föreskrivits för denna person i den tillämpliga gemenskapsregleringen (se förstainstansrättens beslut av den 3 juni 1997 i mål T-60/96, Merck m.fl. mot kommissionen, REG 1997, s. II-849, punkt 73, och där anförd rättspraxis). I förevarande fall finns ingen bestämmelse enligt vilken kommissionen åläggs att följa ett förfarande där sådana personer som sökanden skulle ha rätt att göra gällande vissa rättigheter eller ens bli hörda, innan förordningen antas. Den enda bestämmelse som sökanden åberopat i detta sammanhang är det tjugotredje skälet i ingressen i direktivet, enligt vilket dels genomförandet av direktivet, anpassningen av dess bilagor till utvecklingen av teknisk och vetenskaplig kunskap och införlivandet av verksamma ämnen med relevanta bilagor kräver ett nära samarbete mellan kommissionen, medlemsstaterna och sökandena, dels, det förfarande som gäller för den ständiga kommittén för biocidprodukter är en lämplig grundval för ett sådant samarbete i de fall då detta förfarande skall tillämpas. Denna bestämmelse innebär dock inte att sökanden tillerkänns några processuella rättigheter.

52 Sökandens ståndpunkt att kommissionen, vid antagandet av förordningen, var skyldig att beakta dess särskilda intressen och att sökanden av denna anledning har talerätt i förevarande fall, kan inte heller godtas. Till skillnad från de fall som gav upphov till domarna i de ovannämnda målen Piraiki-Patraiki m.fl. mot kommissionen och Antillean Rice Mills m.fl. mot kommissionen, finns i förevarande fall inte någon särskild bestämmelse enligt vilken kommissionen är skyldig att ta hänsyn till de konsekvenser som den rättsakt som den har för avsikt att anta kan få för vissa enskildas situation.

53 Frågan huruvida förordningens bestämmelser innebär ett intrång i sökandens äganderätt, vilken skyddas i artikel 12 i direktivet, hänför sig till bedömningen av målet i sak. Under alla förhållanden är detta påstådda intrång, även om det antogs att det var styrkt, inte tillräckligt för att särskilja sökanden från alla andra aktörer som gör en anmälan om ett existerande verksamt ämne.

54 Vad slutligen beträffar sökandens argument avseende att förevarande talan är det enda rättsmedel den förfogar över, konstaterar förstainstansrätten att omständigheten att eventuella rättsmedel saknas, även om detta skulle anses vara klarlagt, inte skulle kunna motivera en ändring genom domstolstolkning av de rättsmedel och de förfaranden som föreskrivs i fördraget. Avsaknaden av rättsmedel kan under inga omständigheter medföra att en talan om ogiltigförklaring som väckts av en fysisk eller juridisk person som inte uppfyller villkoren i artikel 230 fjärde stycket EG tas upp till sakprövning (förstainstansrättens dom av den 22 februari 2000 i mål T-138/98, ACAV m.fl. mot rådet, REG 2000, s. II-341, punkt 68).

55 Av ovanstående följer att förordningen inte kan anses beröra sökanden personligen. Eftersom sökanden inte uppfyller ett av villkoren för talerätt enligt artikel 230 fjärde stycket EG, skall talan följaktligen avvisas.

Beslut om rättegångskostnader

Rättegångskostnader

56 Enligt artikel 87.2 i rättegångsreglerna skall tappande part förpliktas att ersätta rättegångskostnaderna, om detta har yrkats. Kommissionen har yrkat att sökanden skall förpliktas att ersätta rättegångskostnaderna. Eftersom sökanden har tappat målet skall sökanden ersätta rättegångskostnaderna, inklusive de kostnader som hänför sig till det interimistiska förfarandet, dock med undantag av intervenienternas kostnader.

57 Enligt artikel 87.4 i rättegångsreglerna skall intervenienterna bära sina rättegångskostnader. Enligt artikel 87.2 i rättegångsreglerna skall de även solidariskt ersätta de rättegångskostnader som orsakats kommissionen genom deras interventioner.

Domslut

På dessa grunder fattar

FÖRSTAINSTANSRÄTTEN (andra avdelningen)

följande beslut:

1) Talan avvisas.

2) Sökanden skall bära sin rättegångskostnad och ersätta kommissionens rättegångskostnad, inklusive de kostnader som hänför sig till det interimistiska förfarandet, dock med undantag av intervenienternas kostnader.

3) Intervenienterna skall bära sina kostnader och solidariskt ersätta de kostnader som orsakats svaranden genom deras interventioner.