2

Bakgrunden till tvisten sammanfattas på följande sätt i punkterna 1–9 i det överklagade beslutet: ”1 Efter ett anbudsförfarande avseende båtförbindelserna mellan Marseille och Bastia, Marseille och Ajaccio, Marseille och Balagne (Ile-Rousse och Calvi), Marseille och Porto Vecchio samt Marseille och Propriano ansvarar en sammanslutning som består av Société nationale Corse Méditerranée (SNCM) och Compagnie méridionale de navigation (CMN), som båda är franska bolag som bedriver sjötransporttjänster, mellan den 1 juli 2007 och den 31 december 2013 för sjötransporterna på de fem ovannämnda linjerna i enlighet med ett avtal om uppdrag för allmän trafik (nedan kallat CDSP), vilket ingåtts med den korsikanska regionala myndigheten (CTC) och Office des transports de Corse (OTC). De båda uppdragstagarna erhåller ett årligt bidrag från OTC som motprestation för permanent person- och frakttransport som måste utföras hela året (nedan kallad grundservice) och en kompletterande passagerarservice för högtrafikperioder, det vill säga jul, februari, mellan vår och höst och under sommaren på linjerna mellan Marseille och Ajaccio, Marseille och Bastia samt Marseille och Propriano (nedan kallad kompletterande passagerarservice). 2 Enligt CDSP är den slutliga ekonomiska ersättingen till var och en av uppdragstagarna årligen begränsad till det underskott som uppkommer på grund av skyldigheterna enligt kravspecifikationen, med beaktande av en rimlig avkastning på det tonnage som utnyttjas i proportion till det antal dagar som det verkligen utnyttjats för transporter i enlighet med dessa skyldigheter. Om de erhållna intäkterna är lägre än de förväntade intäkter som uppdragstagarna angav i sitt anbud föreskrivs en justering av den offentliga ersättningen enligt CDSP. CDSP har ändrats sedan det undertecknades, vilket inneburit att mer än 100 turer om året mellan Korsika och Marseille har dragits in, att referensbeloppet för den årliga ekonomiska ersättingen har minskats med 6,5 miljoner euro för de båda uppdragstagarna och att ett tak har införts för den årliga justeringsmekanismen för intäkter per uppdragstagare. 3 Sjötransporterna mellan Korsika och Nice respektive Toulon utförs huvudsakligen av det franska företaget Corsica Ferries som, utan att dess anbud godtogs, även deltog i det anbudsförfarande som angetts ovan i punkt 1. Corsica Ferries omfattas av förpliktelser vid allmän trafik på dessa linjer i enlighet med artikel 4 i rådets förordning (EEG) 3577/92 av den 7 december 1992 om tillämpning av principen om frihet att tillhandahålla tjänster på sjötransportområdet inom medlemsstaterna (cabotage) (EGT L 364s. 7; svensk specialutgåva, område 6, volym 3, s. 203) och är bland annat skyldigt att göra ett minsta antal turer i veckan i förhållande till tidsperioden. För dessa linjer har dessutom ett system för socialt stöd inrättats för passagerare som har rätt till detta. 4 Förbindelserna som helhet mellan Korsika och det franska fastlandet präglas sedan många år av starka säsongsbundna variationer. Den huvudsakliga delen av passagerartrafiken genomförs under sommarmånaderna. Under 2000-talet har den huvudsakliga tendensen på marknaden för transporter mellan det franska fastlandet och Korsika varit en utveckling av utbudet av transporter från Toulon, som har blivit den viktigaste hamnen för trafikförbindelserna till Korsika i trafiktermer. Tendensen att trafiken från Toulon ökar sammanfaller med en ökning av Corsica Ferries marknadsandelar. 5 År 2007 gav Corsica Ferries in ett klagomål till Europeiska kommissionen angående olagligt statligt stöd som var oförenligt med den gemensamma marknaden. I enlighet med CDSP erhöll SNCM och CMN en del av detta stöd. Efter ytterligare upplysningar från den som framställt klagomålet och skriftväxling med de franska myndigheterna, upplyste kommissionen i skrivelse av den 27 juni 2012 Republiken Frankrike om att den hade beslutat att inleda ett formellt granskningsförfarande enligt artikel 108.2 FEUF med avseende på det potentiella stöd till SNCM och CMN som följde av CDSP (EUT C 301, s. 1). Förfarandet avslutades med att kommissionen antog det [omtvistade] beslutet den 2 maj 2013. 6 Det [omtvistade] beslutet delgavs den franska regeringen den 3 maj 2013. 7 För att avgöra huruvida ersättningen till SNCM och CMN utgjorde statligt stöd, undersökte kommissionen i det [omtvistade] beslutet om de villkor var uppfyllda som domstolen fastställt i dom av den 24 juli 2003 i mål C-280/00, Altmark Trans och Regierungspräsidium Magdeburg (REG 2003, s. I-7747) (nedan kallade villkoren i målet Altmark). Kommissionen konstaterade härvid att den grundservice som SNCM och CMN tillhandahöll motsvarade ett faktiskt behov av allmän trafik, medan den kompletterande passagerarservice som SNCM ensamt tillhandahöll varken var nödvändig eller proportionell för att tillfredsställa sådana behov. Kommissionen drog således slutsatsen att endast grundservicen uppfyllde det första villkoret i målet Altmark. Kommissionen bedömde att villkoren för anbudsförfarandet (se ovan punkt 1) inte hade gjort det möjligt att välja den anbudsgivare som kunde tillhandahålla de ifrågavarande tjänsterna till den lägsta kostnaden för det allmänna och att de franska myndigheterna inte hade lämnat uppgifter som kunde utvisa att ersättningen var beräknad på grundval av ett välskött och lämpligt utrustat genomsnittsföretag. Kommissionen ansåg att det fjärde villkoret i målet Altmark inte var uppfyllt i fråga om någon av de båda tjänsterna. Enligt kommissionen utgjorde de aktuella ersättningarna därför statligt stöd (artikel 1 i det [omtvistade] beslutet). 8 Med avseende på huruvida det undersökta stödet var förenligt med den inre marknaden bedömde kommissionen att grundservicen var en tjänst av allmänt ekonomiskt intresse men att den bedömningen inte gällde den kompletterande passagerarservicen. Kommissionen förklarade därför att endast den ersättning som utbetalats till SNCM och CMN med anledning av grundservicen var förenlig med den inre marknaden (artikel 2.2 i det [omtvistade] beslutet) och att den ersättning som utbetalats till SNCM med anledning av den kompletterande passagerarservicen var oförenlig med den inre marknaden (artikel 2.1 i det [omtvistade] beslutet). 9 Enligt artikel 3 i det [omtvistade] beslutet förordnade kommissionen således att utbetalningarna av ersättningen för den kompletterande passagerarservicen skulle upphöra omedelbart och att redan utbetalt stöd, vilket uppgick till 220 miljoner euro, skulle återkrävas från stödmottagaren. Kommissionen preciserade att stödet skulle återkrävas omedelbart och effektivt samt att de franska myndigheterna skulle de till att beslutet verkställdes inom fyra månader från den dag då det delgavs (artikel 4 i det [omtvistade] beslutet), det vill säga den 3 september 2013. De franska myndigheterna var skyldiga att inom två månader efter delgivningen av det [omtvistade] beslutet meddela kommissionen bland annat det totala belopp som stödmottagaren skulle återbetala och ge kommissionen en utförlig beskrivning av de åtgärder som redan hade vidtagits och som planerades för att följa beslutet. De förpliktades att överlämna handlingar som utvisade att stödmottagaren hade anmodats att betala tillbaka stödet (artikel 5 i det [omtvistade] beslutet).”