48

Mot denna bakgrund beslutade Østre Landsret (Appellationsdomstolen för östra Danmark) att vilandeförklara målet och ställa följande frågor till domstolen: ”1) a) Krävs det, för att en medlemsstat ska kunna åberopa artikel 1.2 i direktiv [90/435] om tillämpning av sådana nationella bestämmelser som behövs för att förebygga bedrägeri och annan oredlighet eller missbruk, att den berörda medlemsstaten har antagit en specifik nationell bestämmelse för att genomföra artikel 1.2 i direktivet eller att det i nationell rätt finns allmänna bestämmelser eller principer om bedrägeri och missbruk som kan tolkas i överensstämmelse med artikel 1.2? b) Om den först ställda frågan besvaras jakande, kan då 2 § första stycket c i bolagsskattelagen, i vilken det föreskrivs att ’det är en förutsättning att beskattningen av utdelningen ska bortfalla … enligt bestämmelserna i [direktiv 90/435/EEG] …’ då anses som en sådan specifik nationell bestämmelse som avses i artikel 1.2 i direktiv 90/435? 2) Är en bestämmelse i ett mellan två medlemsstater ingånget skatteavtal som utarbetats i enlighet med OECD:s modellavtal, enligt vilken beskattningen av utdelningen är beroende av om mottagaren anses vara den som har rätt till utdelningen, en sådan avtalsmässig anti-missbruksbestämmelse som avses i artikel 1.2 i direktiv 90/435? 3) Om domstolen besvarar fråga 2 jakande, är det då upp till nationella domstolar att definiera begreppet ’den som har rätt till’ eller ska begreppet vid tillämpning av direktiv 90/435 ges en unionsrättslig tolkning som kan prövas av EU-domstolen? 4) a) Om domstolen besvarar fråga 2 jakande och fråga 3 besvaras så, att det inte är nationella domstolar som ska definiera begreppet ’den som har rätt till’, ska begreppet då tolkas så, att ett bolag som är hemmahörande i en medlemsstat, som under sådana omständigheter som föreligger i det nationella målet mottar utdelning från ett dotterbolag som är hemmahörande i en annan medlemsstat är ’den som har rätt till’ denna utdelning enligt en unionsrättslig tolkning av begreppet? b) Ska begreppet ’den som har rätt till’ då förstås som motsvarande begrepp i artikel 1.1 i rådets direktiv 2003/49/EG av den 3 juni 2003 om ett gemensamt system för beskattning av räntor och royalties som betalas mellan närstående bolag i olika medlemsstater (EGT L 157, 2003, s. 49), jämförd med artikel 1.4 i samma direktiv? c) Ska begreppet då tolkas enbart med beaktande av kommentarerna till artikel 10 i OECD:s modellavtal från 1977 (punkt 12) eller kan senare kommentarer beaktas vid tolkningen, däribland de tillägg som gjordes år 2003 om ’transitenheter’ och de tillägg som gjordes år 2014 om ’avtalsmässiga och andra rättsliga skyldigheter’? d) Vilken betydelse har det i detta sammanhang för frågan om utdelningsmottagaren ska anses vara ’den som har rätt till’ utdelningen huruvida vederbörande har haft en avtalsmässig eller annan rättslig skyldighet att vidareförmedla utdelningen till en annan person? e) Vilken betydelse har det för bedömningen av om mottagaren av utdelningen ska anses vara ’den som har rätt till’ utdelningen om den hänskjutande domstolen efter en bedömning av de faktiska omständigheterna i målet skulle finna att mottagaren – utan att ha varit bunden av en avtalsmässig eller annan rättslig skyldighet att vidareförmedla den utdelning som mottagits till en annan person – ’i själva verket’ inte hade rätt att ’använda och nyttja utdelningen såsom anförs i 2014 års kommentarer till OECD:s modellavtal från 1977? 5) Om det i detta fall konstateras – att det finns ’sådana nationella eller avtalsgrundade bestämmelser som behövs för förebyggande av bedrägeri eller annan oredlighet eller missbruk’, (se artikel 1.2 i direktiv 90/435), – att utdelningen har lämnats av ett bolag A, hemmahörande i en medlemsstat, till ett moderbolag B, hemmahörande i en annan medlemsstat, och moderbolaget därefter vidareförmedlar utdelningen till detta bolags moderbolag C, som är hemmahörande utanför EU/EES och som i sin tur vidareförmedlar medlen till sitt moderbolag D, även detta hemmahörande utanför EU/EES, – att det inte har ingåtts något skatteavtal mellan den förstnämnda staten och den stat där C är hemmahörande, – att det har ingåtts ett dubbelbeskattningsavtal mellan den förstnämnda staten och den stat där D är hemmahörande, och – att den förstnämnda staten enligt denna stats lagstiftning inte hade kunnat kräva att källskatt hålls inne med avseende på den utdelning som bolag A lämnat till bolag D, om bolag D hade varit direkt ägare av A, föreligger det då missbruk i den mening som avses i direktivet, med den följden att B inte skyddas av detta direktiv? 6) Om ett bolag som är hemmahörande i en medlemsstat (moderbolaget) i det konkreta fallet inte anses befriat från skyldigheten att erlägga källskatt enligt artikel 1.2 i direktiv 90/435 för utdelning som mottagits från ett bolag som är hemmahörande i en annan medlemsstat (dotterbolag), utgör då artikel 49 FEUF jämförd med artikel 54 FEUF hinder för en lagstiftning, som innebär att den sistnämnda medlemsstaten ska beskatta det i den andra medlemsstaten hemmahörande moderbolaget för utdelningen när denna medlemsstat anser att hemmahörande moderbolag under liknande omständigheter är skattebefriade för sådan utdelning? 7) Om ett bolag som är hemmahörande i en medlemsstat (moderbolaget) i det konkreta fallet inte anses befriat från skyldigheten att erlägga källskatt enligt artikel 1.2 i direktiv 90/435 avseende utdelning från ett bolag som är hemmahörande i en annan medlemsstat (dotterbolaget) och moderbolaget av sistnämnda medlemsstat betraktas som begränsat skattskyldigt i denna medlemsstat för den berörda utdelningen, utgör då artikel 49 FEUF jämförd med artikel 54 FEUF hinder för en lagstiftning enligt vilken den sistnämnda medlemsstaten ålägger den som är skyldig att innehålla källskatten (dotterbolaget) att betala dröjsmålsränta vid försenad betalning av källskatt med en högre räntesats än den räntesats som gäller i medlemsstaten vid försenad inbetalning till följd av ett krav på bolagsskatt som framställts mot ett bolag som är hemmahörande i samma medlemsstat? 8) Om domstolen besvarar fråga 2 jakande och fråga 3 besvaras så, att det inte är nationella domstolar som ska definiera begreppet ’den som har rätt till’ och såvitt ett i en medlemsstat hemmahörande bolag (moderbolaget) därför inte anses befriat från att betala källskatt enligt direktiv 90/435 avseende en utdelning som mottagits från ett i en annan medlemsstat hemmahörande bolag (dotterbolaget), är sistnämnda medlemsstat då skyldig enligt direktiv 90/435 eller artikel 4.3 FEU att upplysa om vem medlemsstaten då anser vara ’den som har rätt till’ utdelningen? 9) Om ett i en medlemsstat hemmahörande bolag (moderbolaget) i det enskilda fallet inte anses befriat från att betala källskatt enligt direktiv 90/435 avseende utdelning som mottagits från ett i en annan medlemsstat hemmahörande bolag (dotterbolaget), utgör då artikel 49 FEUF jämförd med artikel 54 FEUF alternativt artikel 63 FEUF var för sig eller tillsammans hinder för en lagstiftning – enligt vilken den sistnämnda medlemsstaten ålägger dotterbolaget en skyldighet att innehålla källskatt på utdelning och ett ansvar gentemot det allmänna för källskatt som inte innehållits, när en sådan skyldighet att innehålla källskatt inte gäller då moderbolaget är hemmahörande i samma medlemsstat? – enligt vilken den sistnämnda medlemsstaten tar ur dröjsmålsränta på förfallen källskatt? För svaret på den nionde frågan ombeds domstolen att beakta svaren på den sjätte och den sjunde frågan. 10) I ett fall där – ett i en medlemsstat hemmahörande bolag (moderbolaget) uppfyller villkoret i direktiv 90/435 om att (år 2011) äga minst 10 procent av aktiekapitalet i ett i en annan medlemsstat hemmahörande bolag (dotterbolaget), – moderbolaget i det enskilda fallet inte anses befriat från källskatt enligt artikel 1.2 i direktiv 90/435 avseende utdelning som lämnats av dotterbolaget, – moderbolagets (direkta eller indirekta) aktieägare som är hemmahörande i tredje land anses vara de som har rätt till utdelningen, – nämnda (direkta eller indirekta) aktieägare också uppfyller nämnda kapitalkrav, utgör då artikel 63 FEUF hinder för en lagstiftning enligt vilken den medlemsstat i vilken dotterbolaget är hemmahörande beskattar den berörda utdelningen, när denna medlemsstat anser att hemmahörande bolag som uppfyller kapitalkravet i direktiv 90/435, det vill säga att under inkomståret 2011 äga minst 10 procent av aktiekapitalet i det utdelande bolaget, är befriade från att betala skatt på sådan utdelning?”