10

Personaldomstolen angav i det avseendet följande: ”36 … [R]ättspraxis om principen om ett effektivt domstolsskydd mot bakgrund av artikel 47 i stadgan (domen Otis m.fl., C‑199/11, EU:C:2012:684, punkterna 54–63, och domen Koninklijke Grolsch/kommissionen, T‑234/07, EU:T:2011:476, punkterna 39 och 40) har utvecklats på ett sätt som gör det motiverat att personaldomstolen på nytt prövar om det är lämpligt att tillämpa regeln om överensstämmelse när en invändning om rättsstridighet har anförts för första gången när talan väcks (dom av den 12 mars 2014, CR/parlamentet, F‑128/12, REUP, EU:F:2014:38, punkt 29). 37 I domen i målet Koninklijke Grolsch/kommissionen (EU:T:2011:476, punkterna 37, 39 och 40) konstaterade tribunalen först att det inte finns någon bestämmelse i unionsrätten som ålägger mottagaren av ett meddelande om invändningar avseende överträdelse av konkurrensreglerna en skyldighet att bestrida de olika faktiska eller rättsliga omständigheterna i meddelandet under det administrativa förfarandets gång, vid äventyr av att inte senare kunna göra detta i domstolsförfarandet. På grundval av detta underkände tribunalen sedan Europeiska kommissionens argument att en av grunderna skulle avvisas, eftersom den inte hade åberopats på ett tydligt och klart sätt under det administrativa förfarandet. Tribunalen slog nämligen fast att ett sådant argument under omständigheterna i målet begränsade sökandens rätt till rättslig prövning och i synnerhet rätten att få sin sak prövad i domstol. Såsom tribunalen påpekade i samma dom garanteras rätten till ett effektivt rättsmedel och rätten till en opartisk domstol genom artikel 47 i stadgan. 38 Även om den rättspraxis som nämnts ovan rör ett annat område än tvister mellan EU-institutionerna och deras anställda, avser domen Koninklijke Grolsch/Commission (EU:T:2011:476) frågan huruvida en begränsning av rätten till rättslig prövning som inte uttryckligen har föreskrivits av lagstiftaren är förenlig med artikel 47 i stadgan. På området för personalmål utgör regeln om överensstämmelse mellan de grunder som åberopas under det administrativa förfarandet och de grunder som åberopas i ansökan en regel som har sitt ursprung i rättspraxis, även om den grundar sig på artikel 91.1 i tjänsteföreskrifterna och, vad beträffar ECB:s anställda, på artikel 41 i anställningsvillkoren och artikel 8.1 i personalföreskrifterna. 39 [Personaldomstolen] anser att det finns tre olika överväganden som utgör hinder för att en invändning om rättsstridighet som anförs för första gången i en ansökan ska avvisas enbart på grund av att den inte anfördes i det klagomål som föregick talan. Dessa överväganden avser, för det första, syftet med det administrativa förfarandet, för det andra, arten av invändningen om rättsstridighet och, för det tredje, principen om ett effektivt domstolsskydd. 40 För det första, vad gäller syftet med det administrativa förfarandet, vilket är detsamma inom ramen för artikel 91 i tjänsteföreskrifterna som inom ramen för tvister rörande ECB:s anställda, framgår det av fast rättspraxis att detta förfarande inte tjänar något syfte när anmärkningarna riktar sig mot ett beslut som administrationen inte kan ändra. I rättspraxis har det dessutom, i samband med artikel 91 i tjänsteföreskrifterna, slagits fast att det inte är nödvändigt att inge klagomål vare sig mot beslut meddelade av uttagningskommittéer eller mot betygsrapporter (dom CR/parlamentet, EU:F:2014:38, punkt 33 och där angiven rättspraxis). 41 Inte heller kan en skyldighet att anföra en invändning om rättsstridighet redan i klagomålet vid äventyr av avvisning svara mot syftet med det administrativa förfarandet … 42 Med hänsyn till principen att rättsakter antagna av Europeiska unionens institutioner presumeras vara rättsenliga, enligt vilken unionsbestämmelser fortsätter att vara fullt tillämpliga så länge inte behörig domstol har slagit fast att de är rättsstridiga, kan en administration nämligen inte välja att inte tillämpa en gällande rättsakt med allmän giltighet som enligt dess mening strider mot en överordnad rättsregel enbart i syfte att möjliggöra en lösning av tvisten utanför domstol (dom CR/parlamentet, EU:F:2014:38, punkt 35 och där angiven rättspraxis). 43 Detta gäller särskilt när den berörda administrationen agerar inom ramen för en normbunden behörighet, eftersom den i ett sådant fall inte kan återkalla eller ändra det beslut som den anställde har bestritt, inte ens om den skulle anse att en invändning om rättsstridighet mot den bestämmelse med stöd av vilken det angripna beslutet antagits är välgrundad (dom CR/parlamentet, EU:F:2014:38, punkt 36). 44 Den omständigheten att en invändning om rättsstridighet anförs för första gången när talan väcks strider inte heller mot rättssäkerhetsprincipen, eftersom administrationen, även om den berörda personen hade anfört en sådan invändning om rättsstridighet redan när klagomålet lämnades in, inte hade kunnat dra nytta av denna omständighet för att lösa tvisten med den anställde genom en uppgörelse i godo. 45 För det andra, såvitt avser arten av invändningen om rättsstridighet, framgår det av fast rättspraxis att artikel 277 FEUF ger uttryck för en allmän princip enligt vilken varje part har rätt att, i syfte att få en rättsakt som den har rätt att föra talan mot ogiltigförklarad, indirekt bestrida giltigheten av en rättsakt med allmän giltighet som har antagits av en unionsinstitution och som utgör den rättsliga grunden för den angripna rättsakten, om denna part inte hade rätt att väcka direkt talan mot en sådan rättsakt, vars följder vederbörande således drabbas av utan att ha haft någon möjlighet att föra talan om ogiltigförklaring mot den (dom Simmenthal/kommissionen, 92/78, EU:C:1979:53, punkt 39, dom Andersen m.fl./parlamentet, 262/80, EU:C:1984:18, punkt 6, och dom Sina Bank/rådet, T‑15/11, EU:T:2012:661, punkt 43). Syftet med artikel 277 FEUF är således att skydda enskilda mot tillämpningen av en rättsstridig normativ rättsakt. Verkningarna av en dom i vilken det slås fast att rättsakten i fråga inte får tillämpas är nämligen begränsade till parterna i målet, och domen innebär inte ett ifrågasättande av rättsakten i sig, vilken inte längre kan angripas (dom Carius/kommissionen, T‑173/04, EU:T:2006:333, punkt 45 och där angiven rättspraxis, och dom CR/parlamentet, EU:F:2014:38, punkt 38). 46 Om det antas att skyldigheten att anföra en invändning om rättsstridighet redan i klagomålet, vid äventyr av avvisning, kan svara mot syftet med det administrativa förfarandet, anser [personaldomstolen] att själva arten av invändningen om rättsstridighet är sådan att den förenar legalitetsprincipen och rättssäkerhetsprincipen (dom CR/parlamentet, EU:F:2014:38, punkt 39). 47 Det framgår dessutom av lydelsen av artikel 277 FEUF att en parts enda möjlighet att ifrågasätta en rättsakt med allmän giltighet efter talefristens utgång är inom ramen för ett mål vid en unionsdomstol. En invändning om rättsstridighet kan således inte få full verkan inom ramen för handläggningen av ett administrativt klagomål (dom CR/parlamentet, EU:F:2014:38, punkt 40). 48 För det tredje erinrar [personaldomstolen] slutligen om att principen om ett effektivt domstolsskydd utgör en allmän princip i unionsrätten som i dag uttrycks i artikel 47 andra stycket i stadgan på följande sätt: 'Var och en har rätt att … få sin sak prövad … inför en oavhängig och opartisk domstol som har inrättats enligt lag.’ Detta stycke motsvarar artikel 6.1 i Europeiska konventionen om skydd för de mänskliga rättigheterna och de grundläggande friheterna, undertecknad i Rom den 4 november 1950 (nedan kallad Europakonventionen) (dom Omprövning Arango Jaramillo m.fl./EIB, C‑334/12 RX‑II, EU:C:2013:134, punkterna 40 och 42). 49 Det framgår av praxis från Europeiska domstolen för de mänskliga rättigheterna (nedan kallad Europadomstolen) angående tolkningen av artikel 6.1 i Europakonventionen, till vilken det ska hänvisas i enlighet med artikel 52.3 i stadgan, att utövandet av rätten till domstolsprövning kan bli föremål för begränsningar, bland annat vad gäller en talans sakprövningsförutsättningar. Även om de berörda måste förvänta sig att de bestämmelser som uppställer dessa begränsningar tillämpas, får tillämpningen av dessa emellertid inte hindra den enskilde från att använda ett tillgängligt rättsmedel (se, för ett liknande resonemang, Europadomstolen, dom Anastasakis mot Grekland, 6 december 2011, ansökan nr 41959/08, ej publicerad i Recueil des arrêts et décisions, § 24, dom Omprövning Arango Jaramillo m.fl./EIB, EU:C:2013:134, punkt 43, beslut Internationale Fruchtimport Gesellschaft Weichert/kommissionen, C‑73/10 P, EU:C:2010:684, punkt 53, och dom CR/parlamentet, EU:F:2014:38, punkt 42). 50 Europadomstolen har härvidlag preciserat att begränsningarna av rätten till domstolsprövning med avseende på sakprövningsförutsättningar inte får hindra den enskildes rätt till en domstolsprövning på sådant sätt eller i sådan omfattning att själva innehållet i denna rättighet åsidosätts. Sådana begränsningar är förenliga med artikel 6.1 i Europakonventionen enbart om de åsyftar ett legitimt mål och medlen står i rimlig proportion till det eftersträvade målet (se Europadomstolen, dom Liakopoulou mot Grekland, 24 maj 2016, ansökan nr 20627/04, ej publicerad i Recueil des arrêts et décisions, § 17, dom Kemp m.fl. mot Luxemburg, 24 april 2008, ansökan nr 17140/05, ej publicerad i Recueil des arrêts et décisions, § 47, och dom Viard mot Frankrike, 9 januari 2014, ansökan nr 71658/10, ej publicerad i Recueil des arrêts et décisions, § 29). Rätten till prövning vid domstol kränks nämligen när de processuella reglerna inte längre tjänar rättssäkerheten och god rättskipning utan skapar en sorts barriär som förhindrar att den enskilde får sin tvist prövad i sak av behörig domstol (generaladvokaten Mengozzis ställningstagande i målet Omprövning Arango Jaramillo m.fl./EIB, EU:C:2013:134, punkterna 58–60, Europadomstolen, dom L’Erablière A.S.B.L. mot Belgien, 24 februari 2009, publicerad i utdrag i Recueil des arrêts et décisions, ansökan nr 49230/07, § 35, och dom CR/parlamentet, EU:F:2014:38, punkt 43). 51 Den omständigheten att en invändning om rättsstridighet avvisas när den anförs för första gången när talan väcks utgör emellertid en begränsning av rätten till ett effektivt domstolsskydd som inte står i proportion till det mål som eftersträvas med regeln om överensstämmelse, nämligen att möjliggöra en uppgörelse i godo mellan den berörde tjänstemannen och administrationen och iaktta rättssäkerhetsprincipen (dom CR/parlamentet, EU:F:2014:38, punkt 44 och där angiven rättspraxis). 52 Personaldomstolen erinrar härvidlag om att det framgår av rättspraxis att varje normalt aktsam tjänsteman antas känna till personalföreskrifterna (se dom BM/ECB, F-106/11, EU:F:2013:91, punkt 45, beträffande de bestämmelser som är tillämpliga på lönerna till ECB:s anställda; beträffande tjänsteföreskrifterna, se dom CR/parlamentet, EU:F:2014:38, punkt 45 och där angiven rättspraxis). En invändning om rättsstridighet kan dock föranleda [personaldomstolen] att bedöma rättsenligheten av dessa bestämmelser mot bakgrund av allmänna principer eller överordnade rättsregler som eventuellt gäller utöver de föreskrifter som är direkt tillämpliga på de anställda. På grund av själva arten av en invändning om rättsstridighet, liksom det resonemang som föranleder den berörda personen att undersöka och åberopa en sådan rättsstridighet, kan det inte krävas att en anställd vid ECB som inger ett klagomål, och som inte nödvändigtvis har relevanta juridiska kunskaper, framställer en sådan invändning redan under det administrativa förfarandet, vid äventyr av att den avvisas i ett senare skede. En sådan avvisning är således en oproportionerlig och omotiverad sanktion för den berörde anställde. 53 Den omständigheten att möjligheten att framställa en invändning om rättsstridighet i samband med ansökan villkoras av tillämpningen av en regel om överensstämmelse med klagomålet riskerar dessutom att otillbörligt gynna en kategori av tjänstemän och anställda, nämligen de som har juridiska kunskaper, jämfört med alla andra kategorier av tjänstemän och anställda. 54 Med hänsyn till det ovan anförda kan den invändning om rättsstridighet som framställdes för första gången i ansökan tas upp till sakprövning.”