Mål T‑348/08

Aragonesas Industrias y Energía, SAU

mot

Europeiska kommissionen

”Konkurrens – Konkurrensbegränsande samverkan – Marknaden för natriumklorat – Beslut i vilket en överträdelse av artikel 81 EG och artikel 53 i EES‑avtalet konstateras – Talan om ogiltigförklaring – Uppdelning av marknaden – Fastställande av priser – Indicier – Datum för bevisen – Konkurrenternas uttalanden – Medgivande – Överträdelsens varaktighet – Böter – Överträdelsens allvar – Förmildrande omständigheter”

Sammanfattning av domen

1. Konkurrens – Administrativt förfarande – Beslut av kommissionen i vilket en överträdelse konstateras – Domstolsprövning – Gränser

(Artiklarna 81.1 EG och 230 EG; EES-avtalet, artikel 53.1)

2. Gemenskapsrätt – Principer – Grundläggande rättigheter – Presumtion om att någon är oskyldig – Förfarande på konkurrensområdet – Tillämplighet

(Artikel 6.2 EU; artikel 81.1 EG; Europeiska unionens stadga om de grundläggande rättigheterna, artikel 47; EES-avtalet, artikel 53.1)

3. Konkurrens – Administrativt förfarande – Beslut av kommissionen i vilket en överträdelse konstateras – Bevismedel – Bedömning av indicier

(Artikel 81.1 EG; EES-avtalet, artikel 53.1)

4. Konkurrens – Konkurrensbegränsande samverkan – Avtal mellan företag – Bevis på överträdelsen – Skriftliga bevis föreligger inte – Av betydelse

(Artikel 81.1 EG; EES-avtalet, artikel 53.1)

5. Konkurrens – Administrativt förfarande – Beslut av kommissionen i vilket en överträdelse konstateras – Det ankommer på kommissionen att lägga fram bevis för överträdelsen och dess varaktighet

(Artikel 81.1 EG; EES-avtalet, artikel 53.1; kommissionens meddelande 2002/C 45/03)

6. Konkurrens – Administrativt förfarande – Beslut av kommissionen i vilket en överträdelse konstateras – Domstolsprövning – Identifiering av vilken bevisning som kommissionen beaktat

(Artikel 81.1 EG; EES-avtalet, artikel 53.1; rådets förordning nr 1/2003)

7. Konkurrens – Konkurrensbegränsande samverkan – Avtal mellan företag – Bevis på överträdelsen – Bedömning av olika bevisuppgifters bevisvärde – Ett företags erkännande att det deltagit i otillåtna möten

(Artikel 81.1 EG)

8. Konkurrens – Böter – Belopp – Fastställande – Beräkningsmetoden definieras i kommissionens riktlinjer – Beräkning av grundbeloppet för böterna – Hänsyn till vad som kännetecknar överträdelsen som helhet

(Rådets förordning nr 1/2003, artikel 23.2; kommissionens meddelande 2006/C 210/02, punkt 22)

9. Konkurrens – Böter – Belopp – Fastställande – Kriterier – Överträdelsens allvar – Förmildrande omständigheter – Företages passiva eller efterföljande roll

(Artikel 81 EG; rådets förordning nr 1/2003, artikel 23.2; kommissionens meddelande 2006/C 210/02)

10. Konkurrens – Böter – Belopp – Fastställande – Kriterier – Kommissionens utrymme för eget skön – Höjning av den generella bötesnivån – Tillåtet

(Artikel 81.1 EG; rådets förordning nr 1/2003, artikel 23)

11. Konkurrens – Böter – Belopp – Fastställande – Kriterier – Överträdelsens allvar – Förmildrande omständigheter – Uppträdande som skiljer sig från vad som överenskommits inom ramen för den konkurrensbegränsande samverkan – Bedömning

(Artiklarna 81 EG och 82 EG; rådets förordning nr 1/2003, artikel 23.3)

12. Konkurrens – Böter – Belopp – Kommissionens utrymme för skönsmässig bedömning – Domstolsprövning – Konstaterande av en felaktighet – Nödvändigt att tribunalen uttalar sig om huruvida beslutet ska ändras med tillämpning av sin obegränsade behörighet

(Artikel 261 FEUF)

1. Vad avser bevisningen för en överträdelse av artikel 81.1 EG ankommer det på kommissionen att förete bevisning om de överträdelser som den har konstaterat och att anföra den bevisning som krävs för att på ett tillfredsställande sätt visa förekomsten av de faktiska omständigheter som utgör en överträdelse.

Dessutom åligger det unionsdomstolarna att vid en talan om ogiltigförklaring enligt artikel 230 EG endast pröva den angripna rättsaktens lagenlighet.

När talan väckts mot ett beslut i vilket kommissionen konstaterat att konkurrensbestämmelserna överträtts och påför dem till vilka beslutet riktar sig böter, åligger det den domstol vid vilken talan om ogiltigförklaring har väckts att bedöma om den bevisning som kommissionen har åberopat i beslutet är tillräcklig för att fastställa att den påtalade överträdelsen föreligger.

(se punkterna 90−92)

2. Om domstolen anser att det föreligger tvivel, ska företräde ges åt den lösning som gynnar det företag till vilket beslutet om fastställelse av överträdelse av konkurrensreglerna riktar sig. Domstolen får således inte fastställa att kommissionen har styrkt en sådan överträdelse, om denna fråga enligt domstolen fortfarande är föremål för tvivel, särskilt i samband med talan om ogiltigförklaring av ett beslut om påförande av böter.

I sistnämnda situation är det nämligen nödvändigt att beakta principen om oskuldspresumtion, som bland annat följer av artikel 6.2 i Europeiska konventionen om skydd för de mänskliga rättigheterna, och som utgör en del av de grundläggande rättigheter som enligt domstolens praxis skyddas genom unionens rättsordning, vilket dessutom stadfästs i ingressen till Europeiska enhetsakten, i artikel 6.2 EU och i artikel 47 i Europeiska unionens stadga om de grundläggande rättigheterna. Med hänsyn till arten av de ifrågavarande överträdelserna och svårighetsgraden av de därtill knutna sanktionsåtgärderna ska presumtionen för den anklagades oskuld tillämpas i bland annat förfaranden rörande åsidosättanden av konkurrensregler som gäller företag och som kan leda till ålägganden av böter eller viten.

(se punkterna 93 och 94)

3. I konkurrensärenden måste kommissionen införskaffa tillräckligt exakt och konsekvent bevismaterial till stöd för att den påstådda överträdelsen har ägt rum.

Emellertid måste varje del av den bevisning som kommissionen har åberopat inte nödvändigtvis motsvara dessa kriterier med avseende på varje del av överträdelsen. Det är tillräckligt att en samlad bedömning av alla indicier som institutionen åberopat motsvarar detta krav.

Dessutom kan det, med beaktande av att förbudet mot konkurrensbegränsande avtal är tvingande, inte krävas att kommissionen ska förebringa bevisning som på ett uttryckligt sätt påvisar att de berörda aktörerna varit i kontakt med varandra. Den fragmentariska och utspridda bevisning som kommissionen kan ha till hands bör i vilket fall som helst kunna kompletteras med slutsatser som möjliggör en rekonstruktion av de relevanta omständigheterna. Förekomsten av ett konkurrensbegränsande förfarande eller avtal kan alltså härledas ur ett antal sammanträffanden och indicier som när de beaktas tillsammans, när annan hållbar förklaring saknas, kan utgöra bevisning för att en överträdelse av konkurrensreglerna har skett.

(se punkterna 95−97)

4. Vad gäller den bevisning som kan åberopas för att fastställa en överträdelse av artikel 81 EG och artikel 53 i avtalet om Europeiska ekonomiska samarbetsområdet (EES), är det principen om fri bevisprövning som gäller i unionsrätten.

Följaktligen är en eventuell avsaknad av skriftlig bevisning endast relevant i samband med helhetsbedömningen av bevisvärdet av de bevis som kommissionen har lagt fram. Detta har i sig däremot inte till följd att det berörda företaget med framgång kan ifrågasätta kommissionens påståenden genom att ge en annan förklaring till de faktiska omständigheterna i förevarande fall. Så är endast fallet när de bevis som kommissionen har lagt fram inte gör det möjligt att otvetydigt styrka överträdelsen, och detta utan att det är nödvändigt med en tolkning.

För övrigt finns det inte någon bestämmelse eller någon allmän princip i unionsrätten som utgör hinder för att kommissionen mot ett företag åberopar uttalanden från andra berörda företag, även om de inhämtats av kommissionen i samband med en ansökan om att få omfattas av meddelandet om samarbete för att beviljas immunitet mot böter eller nedsatta böter i ett konkurrensärende. Annars skulle bevisbördan för beteenden som strider mot artikel 81 EG och artikel 53 i EES-avtalet, vilken åvilar kommissionen, vara omöjlig att fullgöra och oförenlig med kommissionens uppgift att övervaka att dessa bestämmelser tillämpas på rätt sätt.

Ett uttalande från ett företag som misstänks ha deltagit i en kartell och som bestritts av flera andra misstänkta företag kan emellertid inte anses utgöra tillräcklig bevisning för att de sistnämnda har gjort sig skyldiga till överträdelsen om detta inte stöds av annan bevisning, eftersom kraven på det erforderliga stödet inte behöver ställas lika högt på grund av graden av trovärdighet i de aktuella uttalandena. Ett sådant krav på att ett företags uttalande ska styrkas ska även uppfyllas om detta uttalande bestrids av ett annat misstänkt företag.

(se punkterna 98−101 och 206)

5. I konkurrensärenden kan ett särskilt högt bevisvärde tillmätas uttalanden som för det första är trovärdiga, för det andra görs i ett företags namn, för det tredje görs av en person som på grund av sitt yrke är skyldig att handla i det företagets intresse, för det fjärde strider mot intressena hos den som gör uttalandet, för det femte görs av en person som direkt har bevittnat de omständigheter som nämns i uttalandet och för det sjätte redovisas skriftligen och på ett genomtänkt och välövervägt sätt.

Viss vaksamhet mot uppgifter som de huvudsakliga deltagarna i en lagstridig kartell har lämnat frivilligt kan visserligen i allmänhet vara på sin plats, eftersom sådana deltagare tenderar att vilja förringa betydelsen av sin egen del i överträdelsen och överdriva betydelsen av andras. Att ett företag ansöker om att få immunitet eller nedsättning av bötesbeloppet enligt meddelandet om samarbete medför emellertid inte med nödvändighet att det företaget får incitament att förvanska bevisningen avseende övriga kartellmedlemmars deltagande. Om ett företag försöker vilseleda kommissionen kan detta nämligen leda till att dess uppriktighet och dess fullständiga samarbetsvilja ifrågasätts, vilket kan äventyra företagets möjligheter att fullt ut dra fördel av meddelandet om samarbete. I detta sammanhang bör det också noteras att riskerna med att till kommissionen lägga fram förvanskade uppgifter blir större av att uppgifter från ett företag som bestrids av andra företag måste styrkas av annan bevisning. Denna omständighet ökar nämligen sannolikheten för att såväl kommissionen som de andra företagen som anklagats för att ha deltagit i överträdelsen ska upptäcka felaktigheter i uttalanden.

(se punkterna 104−106)

6. Det administrativa förfarande som föreskrivs i förordning nr 1/2003 och som äger rum vid kommissionen sönderfaller i två särskilda och på varandra följande skeden som vart och ett har en egen intern logik, nämligen förundersökningsskedet och det kontradiktoriska skedet. Under förundersökningsskedet utnyttjar kommissionen de undersökningsbefogenheter som föreskrivs i förordning nr 1/2003. Detta skede omfattar tiden fram till meddelandet om invändningar och är avsett att ge kommissionen möjlighet att inhämta relevanta omständigheter för att avgöra huruvida konkurrensreglerna har överträtts eller ej och ta en första ställning till vilken inriktning och fortsättning förfarandet ska ges. Det kontradiktoriska skedet, som i sin tur omfattar tiden från meddelandet om invändningar till antagandet av det slutliga beslutet, ska däremot göra det möjligt för kommissionen att slutgiltigt ta ställning till den påtalade överträdelsen.

Vid bedömningen av bevisningen och av övriga omständigheter som åberopats av kommissionen för att styrka en överträdelse av konkurrensreglerna kan tribunalens undersökning för att fastställa denna bevisning endast avse den del av skälen i det angripna beslutet i vilken kommissionen har beskrivit det administrativa förfarandets kontradiktoriska skede. Det är nämligen först efter att i samband med det sistnämnda skedet ha inhämtat det berörda företagets synpunkter på kommissionens första uppfattning efter förundersökningsskedet, såsom det framgår av meddelandet om invändningar, som kommissionen kan besluta om huruvida den ovannämnda första uppfattningen ska vidhållas och således slutgiltigt ta ställning till den påtalade överträdelsen.

När kommissionen slutligen, efter att ha inhämtat synpunkterna från ett företag om meddelandet om invändningar, i sin bedömning av den bevisning som den förfogar över efter förundersökningsskedet för att ta ställning till huruvida detta företag deltagit i en överträdelse själv ifrågasätter denna bevisnings bevisvärde kan tribunalen endast ta hänsyn till denna bedömning av kommissionen.

(se punkterna 109, 110 och 113)

7. Omständigheten att ett företag erkänner att det har deltagit i ett enligt konkurrensreglerna otillåtet möte och att det uttryckligen eller underförstått vitsordar vissa faktiska och rättsliga omständigheter under det administrativa förfarandet vid kommissionen kan utgöra bevisning vid bedömningen av om en talan vid en domstol är välgrundad.

För att använda ett sådant medgivande som en trovärdig bevisning ska det vid bedömningen av om en talan vid en domstol är välgrundad därför undersökas huruvida lydelsen av detta medgivande kompletterar annan bevisning som kommissionen lagt fram.

(se punkterna 217 och 218)

8. Även om allvaret av en överträdelse av konkurrensreglerna först bedöms i förhållande till faktorer som har att göra med själva överträdelsen, som dess art, alla de berörda parternas samlade marknadsandel, överträdelsens geografiska utsträckning och frågan huruvida den genomförts eller inte, justeras denna bedömning därefter på grundval av försvårande eller förmildrande omständigheter som är specifika för vart och ett av de företag som har deltagit i överträdelsen.

Det första steget av kommissionens metod för fastställande av böterna har således till syfte att fastställa grundbeloppet för de böter som åläggs varje berört företag. Detta sker genom att det på försäljningsvärdet av de aktuella varorna eller tjänsterna på företagets relevanta geografiska marknad tillämpas en första multiplikationsfaktor som återspeglar överträdelsens allvar och till och med en andra multiplikationsfaktor, som syftar till att avskräcka dem från att på nytt börja sådana rättsstridiga beteenden. Såsom det framgår av riktlinjerna för beräkning av böter som dömts ut enligt artikel 23.2 a i förordning nr 1/2003 fastställs var och en av dessa två multiplikationsfaktorer på grundval av faktorer som återspeglar överträdelsens kännetecken i dess helhet, det vill säga i det att den förenar alla deltagarnas samtliga konkurrensbegränsande beteenden.

Vid fastställandet av beloppet av dessa två multiplikationsfaktorer behöver det således inte tas hänsyn till de specifika kännetecknen för den överträdelse som var och en av deltagarna, betraktade var för sig, har begått. Detta konstaterande styrks dessutom av själva syftet med det andra steget av metoden för fastställande av böterna, som just syftar till att ta hänsyn till försvårande eller förmildrande omständigheter som kännetecknar det enskilda konkurrensbegränsande beteendet hos var och en av deltagarna i den aktuella överträdelsen.

De faktorer som anges i punkt 22 i riktlinjerna för att samtidigt fastställa multiplikationsfaktorn ”överträdelsens allvar” (punkt 21 i riktlinjerna) och multiplikationsfaktorn ”inträdesavgift” (punkt 25 i riktlinjerna) har alla till syfte att bedöma överträdelsen av unionens konkurrensbestämmelser som helhet. Det framgår särskilt inte av riktlinjerna att kommissionen är skyldig att, i detta första steg av metoden för fastställande av böterna, ta hänsyn till sådana omständigheter som är specifika för en deltagare i en överträdelse av konkurrensreglerna, såsom att ett företag sällan deltagit i de konkurrensbegränsande kontakterna och inte genomfört de avtal som ingåtts. Det är först i det andra steget av denna metod som kommissionen beaktar sådana omständigheter, och då som försvårande eller förmildrande omständigheter som är specifika för vart och ett av de företag som har deltagit i överträdelsen.

(se punkterna 264−267 och 273)

9. I punkterna 28 och 29 i av riktlinjerna för beräkning av böter som dömts ut enligt artikel 23.2 a i förordning nr 1/2003 föreskrivs att grundbeloppet kan anpassas med hänsyn till vissa försvårande och förmildrande omständigheter som kan tillskrivas varje berört företags agerande. I synnerhet anges i punkt 29 i riktlinjerna en icke uttömmande förteckning över förmildrande omständigheter som under vissa förhållanden kan leda till att böternas grundbelopp sänks. Denna förteckning hänvisar som förmildrande omständigheter som kan beaktas visserligen inte längre till ett företags passiva roll. I den mån som den förteckning som anges i punkt 29 i riktlinjerna inte är uttömmande kan ett sådant antagande i princip dock inte uteslutas som omständigheter som kan leda till att böternas grundbelopp sänks.

En passiv roll innebär att det berörda företaget har antagit en ”låg profil”, vilket betyder att det inte deltar aktivt i utarbetandet av konkurrensbegränsande avtal.

Omständigheter som kan visa att ett företag har haft en passiv roll i en kartell är att företaget har deltagit i möten betydligt mer sporadiskt än övriga ordinarie kartellmedlemmar, att företaget har inträtt sent på den marknad som är föremål för överträdelsen, oavsett hur länge företaget varit delaktigt i denna, eller att företrädare för andra företag som har deltagit i överträdelsen har gjort uttryckliga uttalanden med denna innebörd.

(se punkterna 279−281, 284 och 285)

10. Kommissionen förfogar över ett visst utrymme för skönsmässig bedömning vid fastställandet av bötesbeloppet för att kunna förmå företagen att iaktta konkurrensreglerna. Den omständigheten att kommissionen tidigare har tillämpat en viss bötesnivå för vissa typer av överträdelser hindrar den inte från att höja denna nivå inom de gränser som föreskrivs i förordning nr 1/2003, om detta är nödvändigt för att säkerställa genomförandet av konkurrenspolitiken. En effektiv tillämpning av konkurrensreglerna kräver tvärtom att kommissionen vid varje tillfälle kan anpassa bötesnivån efter vad denna politik kräver.

(se punkt 293)

11. Det faktum att ett företag som har bevisats delta i prissamarbete med sina konkurrenter inte uppträder på marknaden på det sätt man kommit överens om med sina konkurrenter utgör inte nödvändigtvis en aspekt som måste beaktas som en förmildrande omständighet då man fastställer det bötesbelopp som ska åläggas. Ett företag som trots samverkan med sina konkurrenter för en mer eller mindre självständig politik på marknaden kan nämligen helt enkelt försöka att utnyttja avtalet för egen vinning.

(se punkt 297)

12. Den omständigheten att en felaktighet har konstaterats vid prövningen av de grunder som ett företag har anfört mot lagenligheten av ett kommissionsbeslut som innebär att företaget påförs böter för överträdelse av unionens konkurrensregler fritar inte tribunalen från att med tillämpning av sin obegränsade behörighet undersöka huruvida det är nödvändigt att ändra det angripna beslutet.

(se punkt 306)

TRIBUNALENS DOM (andra avdelningen)

den 25 oktober 2011 ( )

”Konkurrens – Konkurrensbegränsande samverkan – Marknaden för natriumklorat – Beslut i vilket en överträdelse av 81 EG och artikel 53 i EES‑avtalet konstateras – Talan om ogiltigförklaring – Uppdelning av marknaden – Fastställande av priser – Indicier – Datum för bevisen – Konkurrenternas uttalanden – Medgivande – Överträdelsens varaktighet – Böter – Överträdelsens allvar – Förmildrande omständigheter”

I mål T‑348/08,

Aragonesas Industrias y Energía, SAU, med säte i Barcelona (Spanien), företrätt av I.S. Forrester, QC, samt advokaterna K. Struckmann, P. Lindfelt och J. Garcia-Nieto Esteva,

sökande,

mot

Europeiska kommissionen, företrädd av A. Biolan, J. Bourke och R. Sauer, samtliga i egenskap av ombud,

svarande,

angående en talan om i första hand ogiltigförklaring av kommissionens beslut K(2008) 2626 slutlig av den 11 juni 2008 om ett förfarande enligt artikel 81 [EG] och artikel 53 i avtalet om Europeiska ekonomiska samarbetsområdet (EES) (ärende COMP/38.695 – Natriumklorat), i de delar beslutet avser Aragonesas Industrias y Energía och, i andra hand, ogiltigförklaring eller betydande nedsättning av de böter som ålagts Aragonesas y Energía i detta beslut,

meddelar

TRIBUNALEN (andra avdelningen)

sammansatt av ordföranden I. Pelikánová samt domarna K. Jürimäe (referent) och S. Soldevila Fragoso,

justitiesekreterare: handläggaren C. Kristensen,

efter det skriftliga förfarandet och förhandlingen den 10 september 2010,

följande

Dom

Bakgrund till tvisten

1 Sökanden, Aragonesas Industrias y Energía, SAU, är ett bolag bildat enligt spansk rätt. Bolaget, som bildades år 1992, tillhörde då Uralitakoncernens avdelning för kemikalier, som verksamheten avseende natriumklorat sorterade under och som leddes av bolaget Uralita SA (nedan kallat Uralita). Sökanden var till och med år 1994 ett helägt dotterbolag till Uralita. I december 1994 bildade Uralita ett holdingbolag, kallat Energia e Industrias Aragonesas EIA, SA (nedan kallat EIA), som hela kemiverksamheten överfördes till. Sökanden blev då ett helägt dotterbolag till EIA. Uralita innehade från början 98,84 procent av EIA:s andelar, därefter, från och med den 1 januari 1995 till och med den 31 december 2000, låg Uralitas andel på mellan 49,44 procent och 50,71 procent.

2 Natriumklorat är en starkt oxiderande agent som erhålls med hjälp av elektrolys av en vattenlösning av natriumklorid i en membranlös cell. Natriumklorat kan framställas i en kristalliserad form eller som lösning. Den används främst vid framställningen av klordioxid som används för blekning av kemisk massa i massa- och pappersindustrin. Andra användningsområden avser i mindre omfattning vattenrening, textilblekning, ogräsbekämpningsmedel och anrikning av uran (skäl 2 i kommissionens beslut K(2008) 2626 slutlig av den 11 juni 2008 om ett förfarande enligt artikel 81 [EG] och artikel 53 i avtalet om Europeiska ekonomiska samarbetsområdet (EES) (ärende COMP/38.695 – Natriumklorat) (nedan kallat det angripna beslutet).

3 Den 28 mars 2003 ingav företrädare för EKA Chemicals AB (nedan kallat EKA), som är ett bolag etablerat i Sverige, en ansökan om immunitet mot böter eller alternativt nedsättning av böter enligt kommissionens meddelande om immunitet mot böter och nedsättning av böter i kartellärenden (EGT C 45, s. 3) (nedan kallat meddelandet om samarbete), med hänsyn till förekomsten av en kartell inom natriumkloratindustrin. EKA:s ansökan hade stöd av skriftlig bevisning som företaget tillhandahöll och av dess företrädares muntliga uttalanden den 31 mars 2003 (nedan kallade EKA:s muntliga uttalanden av år 2003).

4 Den 30 september 2003 antog Europeiska gemenskapernas kommission ett beslut, i vilket EKA beviljades en villkorad immunitet mot böter, i enlighet med punkt 15 i meddelandet om samarbete.

5 Den 10 september 2004 riktade kommissionen, i enlighet med artikel 18.2 i rådets förordning (EG) nr 1/2003 av den 16 december 2002 om tillämpning av konkurrensreglerna i artiklarna 81 [EG] och 82 [EG] (EGT L 1, 2003, s. 1), en begäran om upplysningar till Finnish Chemicals Oy (nedan kallat FC), som är ett bolag etablerat i Finland, till Arkema France SA, som är ett bolag etablerat i Frankrike och som i det angripna beslutet betecknas enligt firman ”Atochem” (nedan kallat Arkema France), och, slutligen, till sökanden.

6 Den 24 september 2004 hördes L., anställd hos Arkema France (nedan kallad L. (Arkema France)), av kommissionen (nedan kallade Arkema Frances uttalanden).

7 Den 18 oktober 2004 ingav Arkema France, i sitt svar på kommissionens begäran om upplysningar, en ansökan om immunitet mot böter eller nedsättning av böter enligt meddelandet om samarbete.

8 Den 29 oktober 2004 ingav FC till kommissionen, vid ett möte i kommissionens lokaler, en ansökan om nedsättning av böterna enligt meddelandet om samarbete och lämnade muntligen upplysningar till kommissionen om utredningen om natriumklorat. FC bekräftade genom skrivelse av den 2 november 2004 sin ansökan om nedsättning av böter och lämnade samtidigt skriftlig bevisning rörande sitt deltagande i den av kommissionen påstådda överträdelsen.

9 Den 4 november 2004 hölls ett möte mellan kommissionen och EKA:s företrädare. Den 11 november 2004 överlämnade EKA till kommissionen kompletterande uppgifter om den senaste utvecklingen på natriumkloratmarknaden.

10 Den 3 och den 9 december 2004 svarade sökanden på kommissionens begäran om upplysningar av den 10 september 2004.

11 Den 6 juli 2006 gjorde EKA ett nytt muntligt uttalande till kommissionen, vilket den 19 och den 20 juli 2006 följdes av samtal med två av dess anställda. Den 29 augusti 2006 gjorde EKA nya muntliga uttalanden vid ett möte i kommissionens lokaler (nedan kallade EKA:s uttalanden av år 2006).

12 Mellan den 13 november 2006 och den 11 april 2008 riktade kommissionen i enlighet med artikel 18.2 i förordning nr 1/2003 begäran om upplysningar till flera företag och, bland annat, den 13 november 2006, den 8 februari och den 12 mars 2007 samt den 11 april 2008 till sökanden.

13 Den 27 juli 2007 antog kommissionen ett meddelande om invändningar som bland annat riktade sig till EKA, FC, Arkema France, sökanden och Uralita.

14 Sökanden meddelade kommissionen sina synpunkter på meddelandet om invändningar inom den föreskrivna fristen. Sökanden fick tillgång till dels kommissionens akt i form av en DVD som kommissionen skickat och som innehöll offentliga handlingar, dels transkriptionen av sökandenas muntliga uttalanden om att få omfattas av meddelandet om samarbete, vilka kommissionen hade inhämtat under utredningsförfarandet.

15 Flera av de berörda företagen, däribland Uralita, men inte sökanden, utövade sin rätt att få höras muntligen av kommissionen.

16 Den 11 juni 2008 antog kommissionen det angripna beslutet och delgav den 16 juni 2008 sökanden detta beslut.

17 Kommissionen påpekade i skäl 69 i det angripna beslutet att EKA, FC, Arkema France och sökanden hade deltagit i möten och haft kontakter i syfte att inbördes dela marknaderna genom uppdelning av sina försäljningsvolymer och att fastställa priserna för natriumklorat på marknaden i Europeiska ekonomiska samarbetsområdet (nedan kallat EES). Kommissionen upprättade på grundval härav en förteckning över 72 konkurrensbegränsande kontakter i form av antingen möten eller telefonsamtal (nedan kallade de 72 konkurrensbegränsande kontakterna). Denna förteckning finns som bilaga I till det angripna beslutet. En förteckning över de personer som angetts i det angripna beslutet finns dessutom som bilaga II till detta beslut. Bland de namn som angetts förekommer S. och W., anställda hos EKA (nedan kallade S. (EKA) och W. (EKA), A. och S. (nedan kallade S. (FC), anställda hos FC, L. (Arkema France) och A. anställd hos sökanden (nedan kallad A. (Aragonesas). Kommissionen angav vidare, i skäl 69 i det angripna beslutet, att de konkurrensbegränsande förfarandena hade ägt rum från och med den 21 september 1994 vad gäller EKA och FC, från och med den 17 maj 1995 vad gäller Arkema France och från och med den 16 december 1996 vad gäller sökanden. De pågick till och med den 9 februari 2000, åtminstone vad gäller EKA, FC, Arkema France och sökanden.

18 Kommissionen angav i skälen 70 och 71 i det angripna beslutet att uppföljningen av de beslut som fattats i kartellen i huvudsak kontrollerades vid bilaterala möten och telefonsamtal, under vilka parterna utbytte kommersiellt känslig information om förhandlingarna med kunderna, särskilt rörande de volymer som sålts och de priser som tillämpats. Kommissionen tillade att kartellens deltagare följde en strategi för att stabilisera marknaden för natriumklorat i syfte att inbördes fördela försäljningsvolymerna av natriumklorat, detta för att samordna prispolitiken gentemot kunderna och därigenom maximera vinstmarginalerna.

19 Kommissionen beskrev dessutom, i skälen 73−78 i det angripna beslutet, huvudlinjerna för kartellens grundläggande principer och funktionssätt. Kommissionen hänvisade härvid till de många kontakterna mellan de största natriumkloratproducenterna, vars huvudsakliga mål var att förhandla inbördes för att fördela sina försäljningsvolymer på de berörda geografiska marknaderna och att fastställa vilka priser som skulle uppnås i de avtal som ingåtts med kunderna. Enligt kommissionen utgjorde utbytet av kommersiellt känslig information en viktig aspekt av det samordnade förfarandet, eftersom deltagarna därefter kunde förutse sina konkurrenters beteende på marknaden. Vad gäller kartellens funktionssätt har kommissionen anfört att natriumkloratproducenterna upprätthöll frekventa kontakter i form av bilaterala eller multilaterala möten och telefonsamtal, dock utan att följa en på förhand fastställd plan. Kommissionen har dock angett att diskussionerna på högsta ledningsplanet ägde rum vid multilaterala möten, ofta i anslutning till European Chemical Industry Councils (nedan kallat CEFIC) arbetsgruppsmöten om natriumklorat. Vad slutligen gäller förhandlingarnas tidsplan blev kontakterna enligt kommissionen allmänt mer intensiva mot slutet av varje år (mellan månaderna oktober och december), vilket är den period då det förekommer årliga förhandlingar om avtalen mellan natriumkloratproducenterna och deras kunder för det kommande året. Kommissionen har dock angett att dessa förhandlingar under den period som utredningen omfattar ofta fortsatte under månaderna januari och februari.

20 Vad gäller sökandens överträdelse framgår det av skälen 350 och 356 i det angripna beslutet att kommissionen för att bedöma sökandens deltagande i de otillåtna avtalen grundade sig dels på ansökningarna om immunitet mot böter eller nedsättning av böter, dels på samtida handlingar som enligt kommissionen styrkte att sökanden hade haft kontakt med andra parter i kartellen och, slutligen, på sökandens medgivande att den hade deltagit i ett otillåtet möte, i anslutning till CEFIC:s officiella möte den 28 januari 1998 i Bryssel (nedan kallat det otillåtna mötet den 28 januari 1998).

21 Vad särskilt gäller den samtida bevisningen av överträdelsen har kommissionen, i skälen 349 och 350 i det angripna beslutet, gjort gällande följande:

”349 I [S. (FC):s] anteckningar hänvisas det tre gånger till ett telefonsamtal med sökanden. För det första bekräftade [S. (FC)] den 16 december 1996, i ett samtal med [S. (EKA)] att [FC] anpassade sig till de priser som avtalats för Spanien och Portugal och åberopade vid detta tillfälle diskussioner med [sökanden] ’[KONFIDENTIELLT]’( ) (kommissionens betoning, se skäl 130). Kommentaren ’[KONFIDENTIELLT]’ visar att [S.(FC)] tidigare med [sökanden] hade haft ett personligt samtal om priserna, som ingår i de bestämmelser som gäller mellan parterna i kartellen. I [S. (FC):s] anteckningar hänvisas det därefter till ett telefonsamtal med [S. (EKA)]: ’[KONFIDENTIELLT]’ (kommissionens betoning, se skäl 219). Denna kommentar visar att Arkema France direkt diskuterat priserna med [sökanden], vilket än en gång omfattas av den allmänna samordningen av priserna. I [S. (FC):s] anteckningar anges slutligen, angående ett telefonsamtal av den 9 december 1999: ’[KONFIDENTIELLT]’ (kommissionens betoning, se skäl 258). Det framgår av denna kommentar att [S.(FC)] antingen noterade vad [L. (Arkema France)] hade meddelat honom per telefon eller att han för denne redogjorde för sitt samtal med [sökanden]. [Att sökanden] hade kontakt med den ena eller den andra har föga betydelse. Det framgår nämligen av anteckningarna att det aktuella samtalet var av otillåten art.

350 Dessa hänvisningar vittnar klart om direkta telefonkontakter med [sökanden] och anger uppenbart att sökanden direkt bidrog till de allmänna avtalen om priserna. [Sökanden] har dessutom bekräftat att den deltog i [det otillåtna mötet den 28 januari 1998], under vilket konkurrenterna förde otillåtna diskussioner (se skälen 182 och 184). Kommissionen drar således, på grundval av de muntliga uttalanden som mottagits i detta ärende och den samtida bevisningen av de faktiska omständigheterna som klart anger [sökandens] konkurrensbegränsande beteende, slutsatsen att sökanden deltog i överträdelsen i dess helhet. Under sådana omständigheter ankommer det på [sökanden] att lägga fram bevis som förklarar i vad dess uppförande är förenligt med ett konkurrensmässigt beteende.”

22 I skäl 352 i det angripna beslutet påpekade kommissionen följande:

”I de andra fall då det hänvisas till [sökanden] i det ... [angripna] beslutet, godtar kommissionen företagets argument att informationen kan komma från tredje man snarare än från den berörda personen själv. Kommissionens akt innehåller inte tillräcklig bevisning som gör det möjligt att på ett säkert sätt styrka att den aktuella informationen härrörde direkt från sökanden. Detta ska beaktas när det gäller varaktigheten av den överträdelse som [sökanden] ska hållas ansvarig för.”

23 Vad gäller den tid som överträdelsen pågått och särskilt datumen för när sökandens deltagande i överträdelsen började och upphörde, anförde och sammanfattade kommissionen, i skälen 487−489 i det angripna beslutet, följande:

”487 EKA och [FC] har deltagit i de konkurrensbegränsande avtalen redan från ... och [sökanden] redan från åtminstone den 16 december 1996 (se skäl 130) ...

488 Vad avser överträdelsens upphörande hölls enligt kommissionens kännedom det sista konkurrensbegränsande mötet – i vilket EKA, Atochem och [sökanden] deltog – den 9 februari 2000. Vid detta möte tog EKA öppet avstånd från kartellen och meddelade sin vägran att delta i alla vidare diskussioner med konkurrenterna. En av deltagarna angav klart sin vilja att inte längre delta i kartellen och det är enligt kommissionens kännedom fråga om den sista kontakt mellan natriumkloratproducenter som ska beaktas (se även skäl 283). Medan EKA, Atochem och [sökanden] direkt deltog i mötet den 9 februari 2000 finns det i kommissionens akt inget som tyder på att [FC] öppet skulle ha tagit avstånd från kartellen före detta datum (ingen av parterna har för övrigt gjort gällande ett sådant avståndstagande). Kommissionen betraktar följaktligen den 9 februari 2000 som den dag då kartellen upphörde för alla de berörda företagen, i förevarande fall EKA, [FC], Atochem och [sökanden].

489 Av detta följer att hela den tid som överträdelsen pågått, såsom den beskrivits i det ... [angripna] beslutet, uppgår till ... tre år och en månad för [sökanden] och Uralita.”

24 I skälen 444 och 455−468 i det angripna beslutet har kommissionen ansett att Uralita utövade ett avgörande inflytande på sökandens strategiska överväganden och totala affärspolicy och vidare att det ansvar för överträdelsen som åvilade EIA, i egenskap av sökandens enda aktieägare, efter Uralitas förvärv av EIA överfördes till Uralita. Kommissionen har följaktligen, i skälen 469 och 487−489 i det angripna beslutet, hållit [sökanden] och Uralita för solidariskt ansvariga för sökandens överträdelse mellan den 16 december 1996 och den 9 februari 2000 (nedan kallad den aktuella överträdelsen), det vill säga totalt en tid på tre år och en månad.

25 Vad gäller fastställandet av det bötesbelopp som skulle åläggas framgår det av skäl 498 i det angripna beslutet att kommissionen grundade sig på riktlinjerna för beräkning av böter som dömts ut enligt artikel 23.2 a i förordning nr 1/2003 (EUT C 210, 2006, s. 2) (nedan kallade 2006 års riktlinjer). Det framgår i förevarande fall av skäl 509 i det angripna beslutet dessutom att kommissionen för att fastställa försäljningsvärdet har beaktat varje företags försäljning av natriumklorat inom EES under det räkenskapsår som motsvarar det sista hela året som överträdelsen pågick och som upphörde den 31 december 1999.

26 Vad gäller fastställandet av böternas grundbelopp framgår det av skälen 509−524 i det angripna beslutet att kommissionen för det första, vad avser den aktuella överträdelsens allvar, konstaterade dels att överträdelsen, i den mån som den byggde på avtal i fråga om uppdelning av marknader och fastställande av priser, var särskilt allvarlig (skäl 512 i det angripna beslutet), dels att den samlade marknadsandelen för de företag som år 1999 deltog i denna överträdelse uppgick till 90 procent inom EES (skäl 513 i det angripna beslutet), att denna överträdelse dessutom hade verkningar i en väsentlig del av EES-området (skäl 514 i det angripna beslutet) och, slutligen, att avtalen, även om de inte alltid gav förväntade resultat, allmänt genomfördes (skäl 515 i det angripna beslutet). Kommissionen fastställde följaktligen den andel av varje deltagande företags försäljningsvärde som använts för att fastställa grundbeloppet till 19 procent.

27 För det andra fastställde kommissionen på grundval av bestämmelserna i punkt 24 i 2006 års riktlinjer multiplikationsfaktorn till 3,5 med hänsyn till hur länge överträdelsen hade pågått.

28 För det tredje beslutade kommissionen, i skäl 523 i det angripna beslutet − på grundval av bestämmelserna i punkt 25 i 2006 års riktlinjer och för att avskräcka de aktuella företagen från att delta i horisontella avtal om fastställande av priser som är jämförbara med de avtal som det angripna beslutet avser − att höja böternas grundbelopp med ett ytterligare belopp som med hänsyn till de faktorer som undersöktes i skälen 512−515 i det angripna beslutet fastställdes till 19 procent.

29 Kommissionen drog i artikel 1 g och h i det angripna beslutet slutsatsen att sökanden och Uralita hade överträtt artikel 81 EG och artikel 53 i EES-avtalet när företagen från och med den 16 december 1996 till och med den 9 februari 2000 deltog i en rad konkurrensbegränsande avtal och samordnade förfaranden i avsikt att fördela försäljningsvolymer, fastställa priser, utbyta kommersiellt känslig information om priser och försäljningsvolymer samt övervaka genomförandet av den konkurrensbegränsande samverkan för natriumklorat på EES‑marknaden.

30 Kommissionen ålade i artikel 2 f i det angripna beslutet sökanden och Uralita solidariskt böter till ett belopp av 9 900 000 euro.

31 Kommissionen förpliktade i artikel 3 i det angripna beslutet de företag som avses i artikel 1 i detta beslut att dels, om de inte redan hade gjort det, upphöra med den aktuella överträdelsen, dels hädanefter avstå från sådana åtgärder eller sådant agerande som kunde ha samma eller liknande syfte eller verkan.

32 I artikel 4 i det angripna beslutet anges de företag, däribland sökanden, som det angripna beslutet riktade sig till.

Förfarandet och parternas yrkanden

33 Sökanden väckte förevarande talan genom ansökan som inkom till tribunalens kansli den 26 augusti 2008.

34 På grundval av referentens rapport beslutade tribunalen (andra avdelningen) att inleda det muntliga förfarandet. Tribunalen ställde även vissa frågor till parterna och begärde att kommissionen skulle inkomma med vissa handlingar. Parterna besvarade dessa frågor och anmodanden inom den föreskrivna fristen.

35 Kommissionen inkom genom skrivelse av den 3 september 2010 med yttrande över förhandlingsrapporten i mål T-348/08.

36 Vid förhandlingen lämnade tribunalen en kopia av sidorna 1159 och 1160 i kommissionens akt till parterna. De bekräftade att förutom tribunalens handskrivna numrering av de strecksatser som förekom på dessa två sidor var denna kopia fullständigt identisk med originalen i kommissionens akt.

37 Det muntliga förfarandet avslutades den 10 september 2010.

38 Sökanden har yrkat att tribunalen ska

– i första hand ogiltigförklara det angripna beslutet i de delar det avser sökanden,

– i andra hand ändra artiklarna 1 och 2 i det angripna beslutet för att upphäva eller väsentligen sätta ned de böter som sökanden ålagts, och

– förplikta kommissionen att ersätta rättegångskostnaderna.

39 Kommissionen har yrkat att tribunalen ska

– ogilla talan, och

– förplikta sökanden att ersätta rättegångskostnaderna.

Rättslig prövning

A – Yrkandet om ogiltigförklaring av det angripna beslutet

40 Sökanden har till stöd för sin talan anfört två grunder. Den första grunden avser felaktig rättstillämpning och oriktig bedömning genom att kommissionen inte i tillräcklig grad har styrkt att sökanden deltog i den aktuella överträdelsen. Den andra grunden avser kommissionens felaktiga rättstillämpning och oriktiga bedömning vid beräkningen av det bötesbelopp som ålades sökanden.

1. Den första grunden: Felaktig rättstillämpning och oriktig bedömning genom att kommissionen ansåg att sökanden deltog i överträdelsen mellan den 16 december 1996 och den 9 februari 2000

41 Sökanden har i den första grunden gjort gällande att den bevisning som kommissionen har använt i det angripna beslutet inte i tillräcklig grad styrker att sökanden deltog i den aktuella överträdelsen. Den första grunden är uppdelad i två delgrunder. Kommissionen har för det första inte visat att sökanden direkt deltog i den aktuella överträdelsen mellan den 16 december 1996 och den 9 februari 2000 och, för det andra, att den deltog i en enda fortlöpande överträdelse som omfattade hela EES.

a) Parternas argument

42 Enligt sökanden grundar sig de indicier som kommissionen har åberopat för att tillskriva den ansvaret för den aktuella överträdelsen på följande tre typer av bevis. Den första typen av bevis består i den omständigheten att sökanden har erkänt att den deltog i det otillåtna mötet den 28 januari 1998 med EKA, FC och Arkema France. Den andra typen avser S. (FC):s handskrivna anteckningar (nedan kallade S. (FC):s anteckningar). Den tredje typen av bevis grundar sig på EKA:s uttalanden av år 2003 och av år 2006. Inget av dessa tre bevis, betraktade var för sig eller gemensamt styrker emellertid, bortom allt rimligt tvivel, att sökanden deltog i en otillåten kartell.

43 Vad för det första gäller det otillåtna mötet den 28 januari 1998 har sökanden inte bestritt att den deltog däri. Det var enligt sökanden fråga om en rent informell sammankomst, i ett hotells korridorer. Sökanden har dock erinrat om att − såsom det framgår av S.(FC):s anteckningar, såsom de kan läsas på sidan 1159 i kommissionens akt − kartellens ledning begärde att sökandens anställda skulle lämna sammankomsten kort tid efter det att gruppen hade samlats. Sökanden har följaktligen gjort gällande att den omständigheten att den delvis deltagit i ett enda möte av de 72 konkurrensbegränsande kontakter som kommissionen identifierat mellan kartellmedlemmarna inte gör det möjligt att tillskriva sökanden ansvaret för ett deltagande i de mycket invecklade och frekventa avtalen mellan de andra företagen som det angripna beslutet riktade sig till.

44 Vad för det andra gäller de samtida bevisen för överträdelsen som hämtats från S. (FC):s anteckningar utgörs de enbart av tre indirekta hänvisningar till sökanden som gjorts i skäl 349 i det angripna beslutet. Det framgår såväl av detta skäl som av skäl 352 i detta beslut att de tre hänvisningarna som hämtats från S. (FC):s anteckningar utgör de enda samtida bevisen på de faktiska omständigheter som använts som bevisning mot sökanden. Det framgår vidare av skäl 352 i det ovannämnda beslutet att kommissionen själv ansåg att det inte var möjligt att på ett säkert sätt styrka att de andra uppgifterna som hämtats från S. (FC):s anteckningar avseende sökanden direkt härrörde från den sistnämnda.

45 Sökanden har tillagt att de andra uttalandena som förekommer i ansökningarna om att få omfattas av meddelandet om samarbete − som kommissionen i sina skrivelser har sökt att ge företräde framför de tre hänvisningar som angetts i skäl 349 i det angripna beslutet − kan tolkas på annat sätt än vad kommissionen har föreslagit och att de inte gör det möjligt att dra slutsatsen att sökanden har deltagit i en enda fortlöpande överträdelse. Kommissionen har slutligen även grundat sig på annan bevisning som inte åberopades i det angripna beslutet och som vidare inte visar sökandens skuld, vilket förklarar att den utelämnades i detta beslut. Sökanden har närmare bestämt gjort gällande att kommissionen i sin svarsinlaga har hävdat att beslutet inte enbart grundade sig på de tre hänvisningarna i skäl 349 i det angripna beslutet, utan även på andra hänvisningar som avser sökanden och som hämtats från S. (FC):s anteckningar. Sökanden anser att detta ger uttryck för uppfattningen att varje hänvisning som gjorts till sökanden ska tolkas som en direkt anklagelse mot sökanden. Även om kommissionen har åberopat ”det [angripna] beslutets klara ordalydelse”, med hänsyn till dessa andra hänvisningar som hämtats från S. (FC):s anteckningar för att anklaga sökanden, anser denna emellertid tvärtom antingen att de utgör bevisning till nackdel för sökanden eller att de inte bevisar att sökanden deltog i den aktuella överträdelsen.

46 Sökanden anser slutligen att tvärtemot vad som framgår av skäl 352 i det angripna beslutet, såtillvida att det däri angetts att i den mån som de andra uppgifter som hämtats från S. (FC):s anteckningar kan härröra från tredje man snarare än från sökanden ”ska det tas hänsyn till den tid som den överträdelse pågått som [sökanden] ska ansvara för”, har kommissionen inte ändrat sin beräkning av den tid som sökanden deltog i den aktuella överträdelsen i förhållande till den tid som förekom i meddelandet om invändningar. Sökanden har därav dragit slutsatsen att den varaktighet som fastställts i det angripna beslutet inte korrekt återspeglar omfattningen av dess påstådda deltagande i den aktuella överträdelsen och att den inte varit föremål för anpassningar eller medgivanden från kommissionens sida för att återspegla bevisningens torftiga karaktär.

47 Vad gäller den första hänvisningen som gjorts till sökanden, i skäl 349 i det angripna beslutet, avser den ett telefonsamtal den 16 december 1996 mellan S. (FC) och S. (EKA), under vilket den förstnämnde åberopade ett samtal som han haft med sökanden om priserna i Spanien. Sökanden har gjort gällande att denna första hänvisning inte, bortom allt rimligt tvivel, visar att sökanden deltagit i en kartell. Den berörda anställda nekade till att ha varit i kontakt med S. (FC) annat än i samband med CEFIC:s officiella generalförsamlingar. För det andra hänför sig denna hänvisning endast till innehållet i ett samtal med EKA rörande sökanden. Slutligen vittnar inte den andra bevisningen om att sökanden deltog i ett avtal om priserna under den förhandlingsperiod som föregick undertecknandet av avtal om natriumklorat för det första kvartalet 1997. Om sökanden hade deltagit i en kartell vid denna tid skulle S. (FC):s anteckningar oftare ha hänvisat härtill, och detta på ett sätt som inte endast var indirekt.

48 Den andra hänvisningen som gjorts till sökanden avser ett telefonsamtal den 4 december 1998 mellan S. (FC) och S. (EKA), under vilket den sistnämnde åberopade ett samtal som han hade haft med Arkema France om priserna i Portugal. Det framgår av detta samtal att Arkema France för S. (EKA) hade angett att företaget riktat sig till en anställd hos sökanden. Sökanden anser att detta utdrag inte visar att den deltagit i kartellen men tvärtemot kan uppfattas så att sökanden blev anmodad att inte sänka sina priser. Sökanden har dessutom påpekat att i Arkema Frances ansökan om att få omfattas av meddelandet om samarbete (som gjordes då L. (Arkema France) hördes den 24 september 2004) nämns sökandens namn inte alls i samband med de diskussioner som ägde rum mellan mitten av år 1998 och maj 2000. I detta utdrag hänvisas det dessutom till ett uttalande av Arkema France som var en direkt konkurrent till FC. Sökanden har följaktligen antytt att då Arkema France talade med S. (EKA) kunde Arkema France, i egenskap av aggressiv konkurrent till FC, ha intresse av att låta FC tro att priset inte skulle sänkas och att FC skulle följa föregående års nivå. Sökanden har slutligen påpekat att den under år 1998 sänkte sitt försäljningspris på natriumklorat i Portugal. Enbart den andra hänvisningen visar följaktligen inte att sökanden deltog i diskussioner under den berörda perioden, utan den utgör dessutom en omständighet till sökandens fördel såtillvida att den antyder att sökanden inte samordnade sitt uppförande med kartellmedlemmarnas uppförande.

49 Den tredje hänvisningen som gjorts till sökanden avser ett telefonsamtal som ägde rum den 9 december 1999 mellan S. (FC) och L. (Arkema France), under vilket en av dem uppgav att han hade talat med sökanden. Sökanden har emellertid gjort gällande att den omständigheten att någon har talat med den inte i sig innebär att den har ägnat sig åt ett otillåtet beteende. Det är möjligt att eftersom sökanden uppfattats som ett företag som vägrade att samarbeta hade de andra kartellmedlemmarna behov av att tala med sökanden för att försöka få den att ”rätta in sig i ledet”. Sökanden har för övrigt på nytt påpekat att denna tredje hänvisning motsägs av de uttalanden som inhämtats då L. (Arkema France) hördes, i vilka denne inte längre angav att sökanden skulle ha deltagit i kartellen mellan mitten av år 1998 och maj 2000.

50 Vad för det tredje gäller EKA:s uttalanden av år 2003 och av år 2006 har sökanden erinrat om att enligt kommissionen förklarar de ”sökandens deltagande i fråga om de spanska, franska och portugisiska kunderna”. FC och Arkema France har dock inte framfört någon anklagelse av denna typ.

51 Vad för det första gäller EKA:s uttalanden av år 2003 framgår det av dem att EKA, FC och Arkema France var de huvudsakliga deltagarna i kartellen. Sökanden deltog i avtalen i mindre omfattning. Kommissionen hänvisade i skäl 358 i det angripna beslutet och fotnot 391, som avser detta skäl, dessutom specifikt till EKA:s uttalanden av år 2003. Sökanden har på grundval härav återgett och kommenterat tre avsnitt i dessa uttalanden som avser Spanien, Frankrike respektive Portugal. Dessa tre avsnitt utgör referensavsnitt i EKA:s uttalande som förklarar EKA:s påstående att sökanden deltog i kartellen i förhållande till sin ställning och sina intressen på marknaden med avseende på de spanska, franska och portugisiska kunderna.

52 Vad gäller det första avsnittet, som avser Spanien, framgår det av detta att EKA särskilt uttalade att ”[KONFIDENTIELLT]”. Sökanden har härvid gjort gällande att om den förlorade marknadsandelar i Spanien, skulle det endast vara naturligt att den sökte finna kunder på angränsande marknader, som exempelvis Frankrike eller Portugal. Det är där fråga om ett normalt beteende på en konkurrensutsatt marknad.

53 Vad gäller det andra avsnittet, som avser Frankrike, framgår det av detta att EKA särskilt uttalade att ”[KONFIDENTIELLT]”. Sökanden har gjort gällande att kommissionen grundat sig på detta uttalande för att visa att det i Frankrike förekom bilaterala avtal om volymerna mellan Arkema France och andra producenter än EKA. Sökanden har följaktligen gjort gällande att detta uttalande av EKA endast bygger på rykten, eftersom det däri hävdas att sökanden deltog i avtal som EKA inte deltagit i. Uppgifterna i detta uttalande kunde således endast ha erhållits av tredje man, som exempelvis Arkema France. Sökanden har emellertid påpekat att Arkema France i sin ansökan om att få omfattas av meddelandet om samarbete inte har nämnt något enskilt avtal med sökanden. Ett uttalande av en tredje man som påstår att det föreligger ett avtal som ”synes” ha ingåtts av andra producenter kan inte bevisa att ett sådant avtal föreligger. Detta avsnitt i EKA:s uttalande är följaktligen inte tillräckligt klart för att kunna bevisa att sökanden deltog i den aktuella överträdelsen.

54 Vad gäller det tredje avsnittet, som avser Portugal, framgår det av detta att EKA särskilt uttalade att ”[KONFIDENTIELLT]”. Sökanden har anfört att den inte förstår hur detta uttalande kan utgöra ett bevis som kan användas mot den, då det endast omfattar EKA, Arkema France och FC med hänsyn till ett avtal om volymer.

55 Vad för det andra gäller EKA:s uttalanden av år 2006 gjordes de som svar på en begäran från kommissionen. Sökanden har emellertid anfört och, trots kommissionens argument till sitt försvar, vidhållit att dessa uttalanden av år 2006 innebär att vissa fel rättats till, det vill säga motsäger vissa påståenden i EKA:s tidigare uttalanden och särskilt i uttalandena av år 2003. Således har EKA i sina uttalanden av år 2006 angett att sökanden hade deltagit i ett enda möte och inte längre i fem möten. EKA angav inte heller längre att sökanden och Arkema France hade delat upp sina marknadsandelar i Frankrike inom ramen för ett enskilt avtal. Sökanden har dessutom påpekat att vad gäller den spanska marknaden ger EKA:s nya uttalande stöd för dess uppfattning att de beteenden som kommissionen påpekat var helt naturliga. På samma sätt innehåller EKA:s uttalanden av år 2006 inte längre någon specifik hänvisning till sökanden avseende de spanska, portugisiska och franska marknaderna. Sökanden har påpekat att även om EKA uttalat att sökanden var part i avtalen, har detta företag inte lämnat någon särskild upplysning i frågan. Sökanden har påpekat att medan EKA:s uttalanden med orätt innehöll anklagelser mot sökanden att den skulle ha deltagit i fem möten, har kommissionen på ett klokt sätt avstått från att använda dem i det angripna beslutet. Enbart den omständigheten att dess namn nämns utgör ett bevis till sökandens fördel, eftersom den anger att EKA och FC hade beslutat att inte höja sina priser för det fall sökanden, Arkema France och [KONFIDENTIELLT] inte skulle följa dem.

56 Sökanden har av detta dragit slutsatsen att skillnaderna mellan EKA:s uttalanden av år 2003 och av år 2006 gör det möjligt att lite mer tvivla på att de är riktiga och på deras bevisvärde. Uttalandena kan därför inte innebära något stöd för tribunalen som bevis för att sökanden har begått en överträdelse. I dessa uttalanden har det över huvud taget inte nämnts några möten eller telefonsamtal med sökanden. Uttalandena är följaktligen otillräckliga för att tillskriva sökanden ansvaret för en överträdelse av artikel 81 EG.

57 I övrigt och för det fjärde har sökanden påpekat att kommissionen felaktigt fastställde den 9 februari 2000 som den dag då dess påstådda deltagande i kartellen upphörde. Den bevisning som framlagts i det angripna beslutet visar endast att sökanden deltog i CEFIC:s officiella möte den 9 februari 2000, vilket sökanden inte har bestritt. Kommissionen har däremot inte visat att sökanden deltog i ett otillåtet möte som hölls i anslutning till CEFIC:s möte den 9 februari 2000 (nedan kallat det otillåtna mötet den 9 februari 2000). Sökanden anser för det första således att S. (EKA:s uttalande vid det otillåtna mötet den 9 februari 2000, med hänsyn till EKA:s vägran att delta i någon ny diskussion med konkurrenterna, inte tillräckligt styrker att den deltog i detta möte. Sökanden har för det andra gjort gällande att varken Arkema France eller FC har hänvisat till ett sådant uttalande och vidare att dess anställde bekräftade att han inte hade hört detta uttalande. För det tredje kan diskussionerna av den 20, 21 och 24 januari 2000, som kommissionen hänvisat till i skäl 283 i det angripna beslutet, inte betraktas som bevis mot sökanden eller utgöra beviset för dess deltagande i det otillåtna mötet den 9 februari 2000. För det fjärde har sökanden påpekat att det framgår av bilaga I till det angripna beslutet att den aldrig betecknades som ett bolag som deltog i det otillåtna mötet den 9 februari 2000 och att denna bristande identifikation inte endast kan bero på ett skrivfel.

58 Sökanden har som avslutning på den första grundens första del gjort gällande att den bevisning som använts gentemot den i det angripna beslutet inte är tillräckligt precis och samstämmig för att kunna styrka att sökanden deltog i den aktuella överträdelsen.

59 Under dessa omständigheter borde kommissionen för det första, med hänsyn till principen om oskuldspresumtion, eftersom det i förevarande fall föreligger tvivel om sökandens deltagande i den aktuella överträdelsen, ha avstått från att tillskriva sökanden ansvaret för ett deltagande i denna överträdelse.

60 Sökanden har för det andra påpekat att den befogenhet som kommissionen har för att konstatera att det förekommer överträdelser av bestämmelserna i artikel 81 EG nu är större. Förordning nr 1/2003 ger således kommissionen nya och utökade befogenheter. De nya samarbetsprogrammen ger dessutom kommissionen möjlighet att erhålla väsentlig skriftlig bevisning. Den teknologiska utvecklingen på IT-området ger även kommissionen möjlighet att utföra sofistikerade elektroniska sökningar. Sökanden har slutligen påpekat att kommissionen i förevarande fall inte har ansett att det är nödvändigt att vidga sin utredning och på grund härav organisera en inspektion i sökandens lokaler eller i de andra bolagens lokaler, vilka var adressater av det angripna beslutet.

61 Med hänsyn till dessa utökade befogenheter ska kommissionen vara skyldig att tillämpa en hög kvalitetsnivå för bevisningen. I förevarande fall borde kommissionen − eftersom denna kvalitetsnivå inte är uppfylld ­ såsom den gjorde vad gäller de andra små producenterna vars situation var jämförbar med sökandens situation ha låtit tvivlen vara till sökandens fördel. Kommissionen borde följaktligen inte ha tillskrivit sökanden ansvaret för ett deltagande i den aktuella överträdelsen eller ålagt sökanden böter. Sökanden har under alla förhållanden påpekat att medan nivån på den information som de tre huvudsakliga producenterna utbytte i fråga om [KONFIDENTIELLT] var jämförbar med den information som utbyttes i fråga om sökanden, beslutade kommissionen att enbart påföra sökanden böter. Sökanden har av detta dragit slutsatsen att kommissionen har åsidosatt principen om likabehandling.

62 Kommissionen har bestritt att sökandens argument är välgrundade.

63 Kommissionen har vidhållit att de bevis som förekommer i det angripna beslutet visar att sökanden deltog i den aktuella överträdelsen. Kommissionen har erinrat om att dessa bevis är av tre slag, det vill säga dels uttalanden av kartellmedlemmarna som innehåller anklagelser mot sökanden, dels rikliga samtida anteckningar om de faktiska omständigheterna som gjorts av S. (FC) och, slutligen, sökandens medgivande att den deltog i det otillåtna mötet den 28 januari 1998, ett medgivande som stöds av andra bevis som avser detta möte.

64 Vad för det första gäller kartellmedlemmarnas uttalanden har kommissionen påpekat att de gjordes kort tid efter det att kartellen hade upphört och att de i hög grad är inbördes samstämmiga och samstämmiga med S. (FC):s samtida anteckningar. Kommissionen har tillagt att tvärtemot vad sökanden har gjort gällande är de bolag som har ansökt om att få omfattas av meddelandet om samarbete inte med nödvändighet manade att lägga fram förvanskad bevisning avseende de andra deltagarna i den påtalade kartellen.

65 Vad för det andra gäller S. (FC):s samtida anteckningar har kommissionen bestritt sökandens påstående mot bakgrund av skäl 349 i det angripna beslutet att endast tre avsnitt i S. (FC):s anteckningar har använts för att rikta anklagelser mot sökanden, så att det kan bortses från varje annan hänvisning. Kommissionen har påpekat att förutom de tre utdrag som sökanden har riktat in sig på har kommissionen vid upprepade tillfällen grundat sig på andra hänvisningar till sökanden i S. (FC):s anteckningar och härvid som exempel angett skälen 150, 220, 229, 256, 305, 319 och 347 i det angripna beslutet. Kommissionen har påpekat att sökanden i repliken nöjde sig med att begränsa sin kritik angående denna bevisning till det i skäl 150 nämnda utdraget av S. (FC):s anteckningar, och detta genom att citera det på ett ofullständigt sätt och ta det ur sitt sammanhang. Vad avser de sex andra skälen har sökanden erkänt att de är direkt anklagande men påpekat att det i det angripna beslutet inte hänvisas till sökanden i vad som konstaterats om de faktiska omständigheter som hänför sig till året 1997. Det sistnämnda påståendet är felaktigt och kommissionen hade rätt att i svarsinlagan dra slutsatsen att de regelmässiga telefonkontakterna mellan sökanden och kartellmedlemmarna ägde rum år 1997.

66 I skäl 349 i det angripna beslutet avvisades sökandens argument att den inte deltagit i kartellen. Detta skäl ska inte förväxlas med de skäl, som exempelvis skälen 305 och 319, i vilka kommissionen fullt ut har utvecklat sina för sökanden ogynnsamma argument. Kommissionen har dessutom insisterat på dessa tre hänvisningar som avses i skäl 349, eftersom de är särskilt övertygande och således utgör väsentlig bevisning som visar att sökanden deltog i den aktuella överträdelsen, det vill säga en enda fortlöpande överträdelse av europeisk dimension. Sökanden har vidare inte bestritt dessa uttalanden, och dessa samtida bevis på de faktiska omständigheterna är slutligen särskilt starka när det i dessa riktas anklagelser mot sökanden, dock utan att vara de enda bevis som kommissionen har inhämtat.

67 Vad för det tredje gäller skäl 352 i det angripna beslutet har kommissionen påpekat att den däri uttryckligen fastställt en skillnad mellan de olika utdragen av S. (FC):s anteckningar, i förhållande till deras bevisvärde, för att bland annat fastställa den tid som sökanden deltog i den aktuella överträdelsen. Kommissionen angav i skäl 352 att om den hade begränsat sig till andra hänvisningar som gjorts till sökanden än dem som avses i skäl 349, skulle den haft svårigheter att på ett övertygande sätt bevisa det samordnade förfarandet. Detta är skälet till att den således beslutade att inte använda dem för att förlänga den tid som sökanden anses ha deltagit i kartellen. Även om dessa andra hänvisningar som gjorts till sökanden inte i sig visar sig vara övertygande, ingår de åtminstone som en del av en rad sammanträffanden och indicier på vilka kommissionen hade rätt att grunda sin analys angående sökandens deltagande i kartellen.

68 I dupliken har kommissionen, fortfarande vad gäller skäl 352 i det angripna beslutet, påpekat att sökanden har bortsett från skälen 305 och 319 i det angripna beslutet, i vilka de andra utdragen från S. (FC):s anteckningar uttryckligen angetts som bevisning mot sökanden. Sökanden har även bortsett från skälen 357 och 358 i det angripna beslutet, i vilka det visas att kommissionen grundade sina invändningar mot sökanden på S. (FC):s anteckningar, betraktade i dess helhet, och inte begränsade sig till de tre hänvisningar som avses i skäl 349 i detta beslut. Enligt kommissionen framgår det av rättspraxis att den omständigheten att informationen meddelas indirekt eller att den är av sekundär betydelse inte påverkar möjligheten att använda den som bevisning. De samtida bevis för överträdelsen som S. (FC):s anteckningar utgör stämmer överens med annan bevisning i akten, i vilken anklagelser riktats mot sökanden och vilken i stor utsträckning godtagits av parterna, däri inbegripet sökanden.

69 Skäl 352 i det angripna beslutet innehåller slutligen inget löfte om att ändra den tid som sökanden deltog i den aktuella överträdelsen, jämfört med den tid som fastställdes i meddelandet om invändningar. Tvärtemot vad sökanden har påstått är den bevisning som använts i det angripna beslutet för övrigt densamma som den som förekommer i meddelandet om invändningar.

70 Kommissionen har för det fjärde först gjort gällande att det angripna beslutet grundar sig på allmänna bevis som lämnats av EKA, Arkema France och FC och som kategoriskt visar sökandens deltagande i kartellen och kartellens kännetecken.

71 Kommissionen har därefter angett ett visst antal specifika bevis som påvisar kontakterna mellan sökanden och de andra kartellmedlemmarna.

72 Det framgår för det första av S. (FC):s anteckningar, i fråga om hans telefonsamtal av den 16 december 1996 med S. (EKA) att den förstnämnde tidigare hade ett samtal med sökanden. Kommissionen har påpekat att sökanden inte bestritt detta bevis i sitt svar på meddelandet om invändningar. Kommissionen har dessutom bestritt de argument som sökanden nu har framfört mot detta bevis.

73 Vad för det andra gäller de bevis som avser kalenderåret 1997 anser kommissionen att utdragen ur S. (FC):s samtida anteckningar, av den 10 och den 14 januari 1997, visar sökandens irritation inför FC:s försök att tillskansa sig en större marknadsandel i Spanien och Portugal. Det framgår på samma sätt av en anteckning av S. (FC) av den 14 oktober 1997, i fråga om ett bilateralt möte samma dag mellan EKA och FC, som hölls i Turku (Finland) (nedan kallat Turkumötet den 14 oktober 1997), att FC och EKA hade svårigheter att särskilt få sökanden att förstå att en prishöjning på 1,5 procent var nödvändig för att kompensera för inflationen. Det framgår, fortfarande i fråga om detta Turkumöte den 14 oktober 1997, av ett uttalande av EKA att det inför FC:s försäljningsökning i Spanien fanns risk för repressalier från spanska producenter och att EKA och FC hade avtalat att inte höja sina priser om i synnerhet sökanden inte skulle följa dem.

74 Vad för det tredje gäller det otillåtna mötet den 28 januari 1998 har kommissionen erinrat om att sökanden medgav att den deltagit i detta möte. S. (FC):s anteckningar visar att parterna diskuterade natriumkloratmarknaden i flera länder samt marknadsandelar och priser. Kommissionen har i sina skrivelser först hävdat att inget i akten gör att det kan anses att sökandens deltagande i detta möte utgjorde en ny eller exceptionell omständighet. Kommissionen har därefter, i sitt yttrande över förhandlingsrapporten, dock uttryckligen medgett att sökandens deltagande utgjorde en ny omständighet. Kommissionen anser emellertid att sökanden inte har visat att den deltog i detta möte i ett annat syfte än det som de andra kartellmedlemmarna hade och att sökanden öppet tog avstånd därifrån. Sökandens påstående om mötets informella karaktär motsägs dels av den omständigheten att mötet hade planerats flera veckor i förväg, dels av S. (FC):s detaljerade anteckningar. Tvärtemot sökandens missuppfattning framgår det av skäl 183 i det angripna beslutet att parterna uttömmande (och inte uteslutande) diskuterade Belgien, Spanien, Frankrike och Portugal. Det framgår inte av S. (FC):s anteckningar att kartellens ledning bad sökanden att lämna kartellen. S (FC):s anteckningar visar tvärtom att undersökningen av den spanska, franska och portugisiska marknaden under större delen av mötet avbröts av diskussioner om andra marknader, varför det är sannolikt att sökanden var närvarande under hela mötet. Kommissionen har slutligen påpekat att bilaga I till det angripna beslutet med nödvändighet begränsas till kontakter beträffande vilka kommissionen hade kännedom om det verkliga datumet. Det förelåg således andra kontakter som dokumenterats, dock utan att det angetts ett exakt datum, i vilka sökanden var inblandad.

75 För det fjärde hade L. (Arkema France) och S. (FC) i oktober och november 1998 vid flera tillfällen telefonsamtal om sökandens marknadsandel i Portugal.

76 Vad för det femte gäller telefonkontakten av den 4 december 1998 mellan S. (FC) och S. (EKA) anser kommissionen att sökanden inte har förklarat hur dessa kontakter kunde äga rum inom ramen för normal affärsverksamhet, och sökanden har dessutom medgett att den ombads att inte sänka sina priser, vilket är en konkurrensbegränsande begäran som sökanden gick med på. Tvärtemot vad sökanden har påstått framgår det inte av L. (Arkema Frances) uttalande att sökanden lämnade kartellen i slutet av den första perioden från oktober 1994 till mitten av år 1998, och detta jämfört med en påstådd andra period från mitten av år 1998 till maj 2000, särskilt som denna tolkning står i strid med talrika bevis.

77 Kommissionen har för det sjätte påpekat att sökanden endast nämnt prissänkningarna i Portugal år 1999 och år 2000 och underlåtit att precisera att dessa priser hade ökat från år 1993 till år 1997 och bibehållits år 1998. Kommissionen har tillagt att prissänkningen år 1999 kan förklaras med det priskrig som bröt ut i Portugal efter konflikten beträffande en kund. Trots att kartellen försvagades år 1999 var den fortfarande aktiv, och såsom det framgår av S. (FC):s anteckningar om hans telefonsamtal av den 16 juni och av den 6, 9 och 22 december 1999 med L. (Arkema France) fortsatte sökanden att delta i kartellen. I dessa tre anteckningar hänvisas det till en direkt kontakt med sökanden, och tvärtemot vad sökanden har påstått finns det inget som tyder på att sökanden inte samarbetade och att detta ledde till att de andra medlemmarna försökte få sökanden att rätta in sig i ledet.

78 Kommissionen har för det sjunde tillagt att det framgår av S. (FC):s anteckningar, vad avser hans telefonsamtal av den 22 december 1999 med L. (Arkema France), att sökanden i slutet av december 1999 fortfarande deltog i otillåtna kontakter med sina konkurrenter. På samma sätt visar dessa anteckningar, såvitt avser de telefonsamtal som ägde rum i januari 2000, såsom de sammanfattats i det angripna beslutet, att kartellens medlemmar fortsatte att samordna sina ställningar.

79 Kommissionen har för det åttonde slutligen angett att den omständigheten att det i bilaga I till det angripna beslutet, bland deltagarna i det otillåtna mötet den 9 februari 2000, inte hänvisas till sökanden följer av ett skrivfel, eftersom kommissionen i skälen 283 och 488 i det angripna beslutet drog slutsatsen att sökanden var närvarande vid detta möte. Det har ingen betydelse att sökanden inte hörde EKA:s uttalande, i anslutning till CEFIC:s officiella möte, om sökandens vägran att delta i någon ny diskussion med konkurrenterna, eftersom kartellen hade upphört vid denna tidpunkt. Den omständigheten att sökanden har angett att den inte hört detta uttalande utgör i övrigt ett väsentligt indicium på att den deltog i det otillåtna mötet den 9 februari 2000.

80 Kommissionen har vidare bestritt att de argument som sökanden anfört angående EKA:s muntliga uttalanden är välgrundade.

81 För det första har kommissionen i skäl 319 i det angripna beslutet i dess helhet hänvisat till EKA:s uttalanden av år 2003 och inte till de tre avsnitt som sökanden utifrån sina intressen använt i sin ansökan.

82 Vad gäller det första avsnitt som sökanden har hänvisat till och som avser den spanska marknaden motsvarar det beteende som beskrivs som ett beteende som sökanden, vid förlust av marknadsandelar i Spanien, sannolikt kunde anta på den franska marknaden inte ett normalt marknadsbeteende, utan utgör ett hot inom ramen för de konkurrensbegränsande avtalen, vilket uppenbart förutsätter ett allmänt avtal om marknadsandelarna. Kommissionen har dessutom erinrat om att enligt rättspraxis kan inte den omständigheten att ett företag inte exakt följer vad som har avtalats inom ramen för kartellen befria det från dess ansvar, om det inte öppet har tagit avstånd från avtalen, och erinrat om att den omständigheten att företaget möjligen medvetet vilselett de andra kartellmedlemmarna inte fritar det från ansvaret för att ha begått en överträdelse.

83 Vad gäller det andra avsnitt som sökanden har hänvisat till och som avser den franska marknaden har sökanden felaktigt hävdat att EKA:s uttalande bygger på ett rykte från EKA. Det använda avsnittet, betraktat i sin helhet, visar att EKA hade kännedom om att det fanns ett särskilt bilateralt avtal på den franska marknaden.

84 Vad gäller det tredje avsnitt som sökanden har hänvisat till och som avser den portugisiska marknaden har det inte nämnts i det angripna beslutet och det innehåller varken anklagelser mot sökanden eller befriar den från dess ansvar.

85 För det andra innebär, tvärtemot vad sökanden har hävdat, EKA:s uttalanden av år 2006 inte att uttalandena av år 2003 rättas till. Syftet med de förstnämnda uttalandena var att i detalj bekräfta vissa tidigare uttalanden. De stämmer alla överens med uttalandena av år 2003, i vilka det gavs ytterligare upplysningar. Kommissionen har konstaterat att det framgår av EKA:s uttalanden av år 2006 att EKA på nytt nämnde sökanden bland parterna i kartellen, i detalj beskrev hur parterna fastställde prismålen och delade upp marknaden, lät antyda att sökanden deltog däri långt före den tidpunkt som i det angripna beslutet fastställdes för deltagandets början och bekräftade att sökanden vidtog motåtgärder på den franska marknaden som svar på FC:s beteenden. EKA:s uttalanden av år 2006 innehåller således inte någon uppgift till fördel för sökanden som kan komma den till godo.

86 Kommissionen har för det fjärde bestritt att den åsidosatte likabehandlingsprincipen när den vidtog sanktionsåtgärder mot sökanden. Sökanden befann sig inte i en situation som kunde jämföras med situationen för de andra små natriumkloratproducenterna. I synnerhet medgav sökanden att den hade deltagit i ett möte med kartellen, och till skillnad från de andra små producenterna hade de andra kartellmedlemmarna identifierat sökanden som kartellmedlem. Slutligen gör S. (FC):s samtida anteckningar om överträdelsen det möjligt att ange faktiska omständigheter gentemot sökanden, vilket inte är fallet med de andra små företagen. Under alla förhållanden framgår det av rättspraxis att den omständigheten att en aktör befinner sig i en situation som kan jämföras med en sökandes situation, vilken kommissionen dock inte har funnit vara skyldig till en överträdelse, inte gör det möjligt att avfärda konstaterandet att denna sökande har deltagit i en överträdelse som han anklagats för, förutsatt att överträdelsen har styrkts på ett korrekt sätt.

87 Kommissionen anser att de åberopade indicierna således gör det möjligt att visa att sökanden deltog i den aktuella överträdelsen och att talan därför inte kan vinna bifall på den första grundens första del.

b) Tribunalens bedömning

88 Det framgår av parternas skrivelser att de invänt dels mot den bevisning som kommissionen använt i det angripna beslutet för att visa att sökanden deltog i den aktuella överträdelsen, dels mot bevisvärdet av denna bevisning för att dra slutsatsen om detta deltagande.

89 Det ska för det första göras vissa allmänna överväganden med hänsyn till beviset, för det andra ska den bevisning som använts i det angripna beslutet vad gäller sökandens deltagande i den aktuella överträdelsen identifieras, för det tredje ska bevisvärdet därav bedömas och för det fjärde ska det, på grundval av denna bedömning, tas ställning till huruvida de indicier som kommissionen har åberopat för att bevisa sökandens deltagande i den aktuella överträdelsen är exakta och samstämmiga.

Allmänna överväganden om beviset

90 Vad avser bevisningen för en överträdelse av artikel 81.1 EG ankommer det på kommissionen att förete bevisning om de överträdelser som den har konstaterat och att anföra den bevisning som krävs för att på ett tillfredsställande sätt visa förekomsten av de faktiska omständigheter som utgör en överträdelse (dom av den 17 december 1998 i mål C‑185/95 P, Baustahlgewebe mot kommissionen, REG 1998, s. I‑8417, punkt 58, och av den 8 juli 1999 i mål C‑49/92 P, kommissionen mot Anic Partecipazioni, REG 1999, s. I‑4125, punkt 86).

91 Dessutom åligger det unionsdomstolarna att vid en talan om ogiltigförklaring enligt artikel 230 EG endast pröva det ifrågasatta beslutets lagenlighet (förstainstansrättens dom av den 8 juli 2004 i de förenade målen T-67/00, T‑68/00, T‑71/00 och T‑78/00, JFE Engineering m.fl. mot kommissionen, REG 2004, s. II‑2501, punkt 174).

92 När talan väckts mot ett beslut i vilket kommissionen konstaterat att konkurrensbestämmelserna överträtts och påför dem till vilka beslutet riktar sig böter, åligger det den domstol vid vilken talan om ogiltigförklaring har väckts att bedöma om den bevisning som kommissionen har åberopat i beslutet är tillräcklig för att fastställa att den påtalade överträdelsen föreligger (se, för ett liknande resonemang, förstainstansrättens dom av den 20 april 1999 i de förenade målen T‑305/94–T-307/94, T-313/94–T-316/94, T-318/94, T-325/94, T‑328/94, T-329/94 och T-335/94, Limburgse Vinyl Maatschappij m.fl. mot kommissionen (nedan kallade PVC II), REG 1999, s. II-931, punkt 891).

93 Om domstolen anser att det föreligger tvivel ska företräde ges åt den lösning som gynnar det företag till vilket beslutet om fastställelse av överträdelsen riktar sig (se, för ett liknande resonemang, dom av den 14 februari 1978 i mål 27/76, United Brands och United Brands Continentaal mot kommissionen, REG 1978, s. 207, punkt 265; svensk specialutgåva, volym 4, s. 9, punkt 265). Domstolen kan således inte fastställa att kommissionen har styrkt att den aktuella överträdelsen förelegat om denna fråga enligt domstolen fortfarande är föremål för tvivel, särskilt i samband med en talan om ogiltigförklaring av ett beslut om påförande av böter (domen i de ovan i punkt 91 nämnda förenade målen JFE Engineering m.fl. mot kommissionen, punkt 177).

94 I den sistnämnda situationen är det nödvändigt att beakta presumtionen om den anklagades oskuld, som bland annat följer av artikel 6.2 i Europeiska konventionen om skydd för de mänskliga rättigheterna och de grundläggande friheterna och som utgör en del av de grundläggande rättigheterna som enligt domstolens fasta rättspraxis skyddas genom unionens rättsordning, vilket dessutom stadfästs i ingressen till Europeiska enhetsakten, i artikel 6.2 i fördraget om Europeiska unionen och i artikel 47 i Europeiska unionens stadga om de grundläggande rättigheterna, som fastställdes den 7 december 2000 i Nice (EGT C 364, s. 1). Med hänsyn till arten av de ifrågavarande överträdelserna och svårighetsgraden av de därtill knutna sanktionsåtgärderna ska presumtionen för den anklagades oskuld tillämpas i bland annat förfaranden rörande åsidosättanden av konkurrensregler som gäller företag och som kan leda till ålägganden av böter eller viten (se, för ett liknande resonemang, domen av den 21 februari 1984 i målet Öztürk, serie A nr 73, och domen av den 25 augusti 1987 i målet Lutz, serie A nr 123‑A, meddelande av Europeiska domstolen för mänskliga rättigheter, samt domstolens dom av den 8 juli 1999 i mål C-199/92 P, Hüls mot kommissionen, REG 1999, s. I-4287, punkterna 149 och 150, och i mål C‑235/92 P, Montecatini mot kommissionen, REG 1999, s. I‑4539, punkterna 175 och 176).

95 Kommissionen måste således införskaffa tillräckligt exakt och konsekvent bevismaterial till stöd för att den påstådda överträdelsen har ägt rum (se, för ett liknande resonemang, domstolens dom av den 28 mars 1984 i de förenade målen 29/83 och 30/83, Compagnie royale asturienne des mines och Rheinzink mot kommissionen, REG 1984, s. 1679, punkt 20, och av den 31 mars 1993 i de förenade målen C-89/85, C-104/85, C-114/85, C.116/85, C-117/85 och C‑125/85–C-129/85, Ahlström Osakeyhtiö m.fl. mot kommissionen, REG 1993, s. I-1307, punkt 127, svensk specialutgåva, volym 14, s. 111, förstainstansrättens dom av den 10 mars 1992 i de förenade målen T-68/89, T-77/89 och T-78/89, SIV m.fl. mot kommissionen, REG 1992, s. II-1403, punkterna 193−195, 198−202, 205−210, 220−232, 249, 250 och 322−328, svensk specialutgåva, volym 12, s. 303, och av den 6 juli 2000 i mål T-62/98, Volkswagen mot kommissionen, REG 2000, s. II-2707, punkterna 43 och 72).

96 Det är emellertid viktigt att betona att varje del av den bevisning som kommissionen har åberopat inte nödvändigtvis måste motsvara dessa kriterier med avseende på varje del av överträdelsen. Det är tillräckligt att en samlad bedömning av alla indicier som institutionen har åberopat motsvarar detta krav (se, för ett liknande resonemang, domen i det ovan i punkt 92 nämnda målet PVC II, punkterna 768−778, och, särskilt, punkt 777, vilken i det relevanta hänseendet efter överklagande bekräftats av domstolen i dom av den 15 oktober 2002 i de förenade målen C‑238/99 P, C‑244/99 P, C‑245/99 P, C‑247/99 P, C-250/99 P–C‑252/99 P och C‑254/99 P, Limburgse Vinyl Maatschappij m.fl. mot kommissionen, REG 2002, s. I‑8375, punkterna 513–523).

97 Med beaktande av att förbudet mot konkurrensbegränsande avtal är tvingande, kan det inte krävas att kommissionen ska förebringa bevisning som på ett uttryckligt sätt påvisar att de berörda aktörerna varit i kontakt med varandra. Den fragmentariska och utspridda bevisning som kommissionen kan ha till hands bör i vilket fall som helst kunna kompletteras med slutsatser som möjliggör en rekonstruktion av de relevanta omständigheterna. Förekomsten av ett konkurrensbegränsande förfarande eller avtal kan alltså härledas ur ett antal sammanträffanden och indicier som när de beaktas tillsammans, när annan hållbar förklaring saknas, kan utgöra bevisning för att en överträdelse av konkurrensreglerna har skett (domstolens dom av den 7 januari 2004 i de förenade målen C‑204/00 P, C‑205/00 P, C‑211/00 P, C‑213/00 P, C‑217/00 P och C‑219/00 P, Aalborg Portland m.fl. mot kommissionen, REG 2004, s. I‑123, punkterna 55−57, och förstainstansrättens dom av den 27 september 2006 i de förenade målen T-44/02 OP, T-54/02 OP, T-56/02 OP, T-60/02 OP och T‑61/02 OP, Dresdner Bank m.fl. mot kommissionen, REG 2006, s. II‑3567, punkterna 64 och 65).

98 Vad gäller den bevisning som kan åberopas för att fastställa en överträdelse av artikel 81 EG och artikel 53 i EES-avtalet, är det principen om fri bevisprövning som gäller i unionsrätten (se, analogt, förstainstansrättens dom av den 8 juli 2004 i mål T-50/00, Dalmine mot kommissionen, REG 2004, s. II-2395, punkt 72).

99 Följaktligen är en eventuell avsaknad av skriftlig bevisning endast relevant i samband med helhetsbedömningen av bevisvärdet av de bevis som kommissionen har lagt fram. Detta har i sig däremot inte till följd att det berörda företaget med framgång kan ifrågasätta kommissionens påståenden genom att ge en annan förklaring till de faktiska omständigheterna i förevarande fall. Så är endast fallet när de bevis som kommissionen har lagt fram inte gör det möjligt att otvetydigt styrka överträdelsen och utan att det är nödvändigt med en tolkning (se, för ett liknande resonemang, förstainstansrättens dom av den 12 september 2007 i mål T‑36/05, Coats Holdings och Coats mot kommissionen, ej publicerad i rättsfallssamlingen, punkt 74).

100 För övrigt finns det inte någon bestämmelse eller någon allmän princip i unionsrätten som utgör hinder för att kommissionen mot ett företag åberopar uttalanden från andra berörda företag. I annat fall skulle bevisbördan för beteenden som strider mot artiklarna 81 EG och artikel 53 i EES-avtalet, vilken åvilar kommissionen, vara omöjlig att bära och oförenlig med kommissionens uppgift att övervaka att dessa regler tillämpas på rätt sätt (se, analogt, domen i de ovan i punkt 91 nämnda förenade målen JFE Engineering m.fl. mot kommissionen, punkt 192).

101 Ett uttalande från ett företag som misstänks ha deltagit i en kartell och som bestritts av flera andra misstänkta företag kan förvisso inte anses utgöra tillräcklig bevisning om att de sistnämnda har gjort sig skyldiga till överträdelsen, om detta inte stöds av annan bevisning, eftersom kraven på det erforderliga stödet i förevarande fall inte behöver ställas lika högt på grund av graden av trovärdighet i de aktuella uttalandena (domen i de ovan i punkt 91 nämnda förenade målen JFE Engineering m.fl. mot kommissionen, punkterna 219 och 220).

102 När det gäller de olika uppgifternas bevisvärde finns det ett enda relevant kriterium för att värdera förebringad bevisning, nämligen dess trovärdighet (domen i det ovan i punkt 98 nämnda målet Dalmine mot kommissionen, punkt 72).

103 Enligt de allmänna reglerna för bevisning beror en handlings trovärdighet − och därmed dess bevisvärde − på dess ursprung, omständigheterna vid dess upprättande, dess avsedda mottagare och huruvida dess innehåll är förnuftigt och trovärdigt (förstainstansrättens dom av den 15 mars 2000 i de förenade målen T‑25/95, T-26/95, T‑30/95–T-32/95, T-34/95–T-39/95, T-42/95–T-46/95, T-48/95, T‑50/95–T-65/95, T-68/95–T-71/95, T-87/95, T‑88/95, T-103/95 och T‑104/95, Cimenteries CBR m.fl. mot kommissionen, REG 2000, s. II‑491, punkterna 1053 och 1838).

104 När det gäller uttalanden kan ett särskilt högt bevisvärde tillmätas dem som för det första är trovärdiga, för det andra görs i ett företags namn, för det tredje görs av en person som på grund av sitt yrke är skyldig att handla i det företagets intresse, för det fjärde strider mot intressena hos den som gör uttalandet, för det femte görs av en person som direkt har bevittnat de omständigheter som nämns i uttalandet och för det sjätte redovisas skriftligen och på ett genomtänkt och välövervägt sätt (se, för ett liknande resonemang, domen i de ovan i punkt 91 nämnda förenade målen JFE Engineering m.fl. mot kommissionen, punkterna 205–210).

105 Viss vaksamhet mot uppgifter som de huvudsakliga deltagarna i en lagstridig kartell har lämnat frivilligt kan visserligen i allmänhet vara på sin plats, eftersom sådana deltagare i förevarande fall tenderar att vilja förringa betydelsen av sin egen del i överträdelsen och överdriva betydelsen av andras. Att ett företag ansöker om att få immunitet eller nedsättning av bötesbeloppet enligt meddelandet om samarbete medför emellertid inte med nödvändighet att det företaget får incitament att förvanska bevisningen avseende övriga kartellmedlemmars deltagande. Om ett företag försöker vilseleda kommissionen kan detta nämligen leda till att dess uppriktighet och dess fullständiga samarbetsvilja ifrågasätts, vilket kan äventyra företagets möjligheter att fullt ut dra fördel av meddelandet om samarbete (se, för ett liknande resonemang, förstainstansrättens dom av den 16 november 2006 i mål T-120/04, Peróxidos Orgánicos mot kommissionen, REG 2006, s. II‑4441, punkt 70).

106 I detta sammanhang bör det också noteras att riskerna med att till kommissionen lägga fram förvanskade uppgifter blir större av att uppgifter från ett företag som bestrids av andra företag måste styrkas av annan bevisning, något som framgår av punkt 101 ovan. Denna omständighet ökar sannolikheten för att såväl kommissionen som de andra företagen som anklagats för att ha deltagit i överträdelsen ska upptäcka felaktigheter i uttalanden.

107 Ovannämnda rättspraxis är analogt tillämplig på artikel 53.1 i EES‑avtalet.

Bevisning som använts i det angripna beslutet vad gäller sökandens deltagande i den aktuella överträdelsen

– Inledande synpunkter

108 Tribunalen anser, mot bakgrund av den rättspraxis som det erinrats om ovan i punkt 92, att eftersom det ankommer på tribunalen att bedöma huruvida de bevis och andra omständigheter som kommissionen har åberopat i det angripna beslutet är tillräckliga för att styrka en överträdelse som sökanden tillskrivits ansvaret för, måste den efter en detaljerad prövning av skälen i det angripna beslutet fastställa den bevisning som kommissionen har använt för att visa att sökanden deltagit i den aktuella överträdelsen.

109 Det ska i detta avseende erinras om att det administrativa förfarande som föreskrivs i förordning nr 1/2003 och som äger rum vid kommissionen sönderfaller i två särskilda och på varandra följande skeden som vart och ett har en egen intern logik, nämligen förundersökningsskedet och det kontradiktoriska skedet. Under förundersökningsskedet utnyttjar kommissionen de undersökningsbefogenheter som föreskrivs i förordning nr 1/2003. Detta skede omfattar tiden fram till meddelandet om invändningar och är avsett att ge kommissionen möjlighet att inhämta relevanta omständigheter för att avgöra huruvida konkurrensreglerna har överträtts eller ej och ta en första ställning till vilken inriktning och fortsättning förfarandet ska ges. Det kontradiktoriska skedet, som i sin tur omfattar tiden från meddelandet om invändningar till antagandet av det slutliga beslutet, ska däremot göra det möjligt för kommissionen att slutgiltigt ta ställning till den påtalade överträdelsen (se, analogt, domen i de ovan i punkt 96 nämnda förenade målen Limburgse Vinyl Maatschappij m.fl. mot kommissionen, punkt 183, och domstolens dom av den 21 september 2006 i mål C‑105/04 P, Nederlandse Federatieve Vereniging voor de Groothandel op Elektrotechnisch Gebied mot kommissionen, REG 2006, s. I‑8725, punkt 38).

110 Det framgår av den rättspraxis som det erinrats om i punkt 109 ovan att tribunalens undersökning för att fastställa denna bevisning endast kan avse den del av skälen i det angripna beslutet i vilken kommissionen har beskrivit det administrativa förfarandets kontradiktoriska skede. Det är först efter att i samband med det sistnämnda skedet ha inhämtat sökandens synpunkter på kommissionens första uppfattning efter förundersökningsskedet, såsom det framgår av meddelandet om invändningar, som kommissionen kan besluta om huruvida den ovannämnda första uppfattningen ska vidhållas och således slutgiltigt ta ställning till den påtalade överträdelsen.

111 Tribunalen konstaterar i detta hänseende, i förevarande fall, att punkt 5.4.1.1 i det angripna beslutet, rubricerad ”Kommissionens bedömning och slutsats” (skälen 347−360 i det angripna beslutet), återfinns under rubriken ”5. Tillämpning av artikel 81 [EG] och artikel 53 i EES-avtalet”, vars underavdelning 5.3.2, som avser överträdelsens art, följs av avsnitt 5.4, som rör ”Parternas argument som svar på de faktiska omständigheterna och kommissionens bedömning i meddelandet om invändningar”. Avsnittet 5.4 innehåller en underavdelning 5.4.1 med en sammanfattning av ”[sökandens] argument”. Den sistnämnda underavdelningen innehåller en första och enda punkt, nämligen punkt 5.4.1.1, rubricerad ”Kommissionens bedömning och slutsats”. Denna punkt följs inte av en punkt 5.4.1.2, utan direkt av en underavdelning 5.4.2, med rubriken ”Uralitas argument”.

112 Kommissionens bedömningar i punkt 5.4.1.1 avser följaktligen uteslutande sökandens synpunkter som svar på meddelandet om invändningar. Det ska dessutom anses att slutsatserna i punkt 5.4.1.1 efter det administrativa förfarandets kontradiktoriska skede utgör kommissionens slutgiltiga slutsatser vad gäller sökandens deltagande i den aktuella överträdelsen.

113 Det framgår av ovanstående överväganden och av den rättspraxis som det erinrats om ovan i punkt 109 att varje direkt, eller indirekt, hänvisning i punkt 5.4.1.1 till de skäl i beslutet som föregår skälen i denna punkt, det vill säga skälen 347−360, kan göra det möjligt för kommissionen att i detta skede av redogörelsen för skälen i det angripna beslutet, det vill säga det kontradiktoriska skedet, återge den bevisning som det tidigare har redogjorts för i detta beslut. Det ska däremot − i avsaknad av en direkt eller indirekt hänvisning i punkt 5.4.1.1 till sådan bevisning som avses i andra skäl än de skäl som denna punkt innehåller − anses att kommissionen, efter det kontradiktoriska förfarandet som den genomfört rörande de faktiska omständigheter som kan tillskrivas sökanden, slutligen beslutade att inte använda dem för att visa att sökanden deltog i den aktuella överträdelsen. När kommissionen slutligen, efter att ha inhämtat synpunkterna från ett företag om meddelandet om invändningar, i sin bedömning av den bevisning som den förfogar över efter förundersökningsförfarandet för att ta ställning till huruvida detta företag deltagit i en överträdelse själv ifrågasätter denna bevisnings bevisvärde kan tribunalen endast ta hänsyn till denna bedömning av kommissionen.

114 Det ska mot bakgrund av dessa inledande synpunkter fastställas vilka omständigheter som kommissionen, efter det kontradiktoriska förfarandet, i förevarande fall beslutade att använda för att visa att sökanden hade deltagit i den aktuella överträdelsen, omständigheter som följaktligen ingick bland de indicier som kommissionen åberopade.

115 Det ska i detta avseende påpekas att parterna är ense om att de indicier som kommissionen i det angripna beslutet har åberopat för att visa att sökanden deltog i den aktuella överträdelsen bygger på tre typer av bevis, det vill säga

– sökandens medgivande att den deltog i det otillåtna mötet den 28 januari 1998,

– S. (FC):s anteckningar, och

– andra kartellmedlemmars uttalanden.

116 Parterna är däremot, särskilt med hänsyn till skäl 352 i det angripna beslutet, oeniga vad beträffar bevisvärdet av dessa bevis för att bedöma huruvida sökanden deltog i den aktuella överträdelsen.

– Bevisning som kommissionen inledningsvis använde i det angripna beslutet under det administrativa förfarandets förundersökningsskede

117 Det framgår av en närmare undersökning av de skäl i det angripna beslutet som förekommer i avsnitt 4.3 och som handlar om kartellens historiska utveckling, i den mån som den avser den period då sökanden påstods ha deltagit i den aktuella överträdelsen, det vill säga den 16 december 1996­9 februari 2000, att sökandens namn eller namnet på en av sökandens anställda direkt eller indirekt identifierades i samband med 21 händelser som kommissionen har omtalat (nedan kallade de 21 händelserna).

118 Det ska mot bakgrund av synpunkterna ovan i punkt 110 undersökas vilka av dessa 21 händelser som kommissionen i punkt 5.4.1.1 beslutade att använda i det administrativa förfarandets kontradiktoriska skede för att med hjälp av indicier visa att sökanden deltog i den aktuella överträdelsen.

119 I detta syfte är det, efter det att den bevisning som uttryckligen använts i punkt 5.4.1.1 har fastställts, nödvändigt att tolka ordalydelsen av skäl 352 i det angripna beslutet för att fastställa huruvida kommissionen underförstått har åsyftat annan bevisning till stöd för sina slutsatser att sökanden deltog i den aktuella överträdelsen.

– Bevisning som kommissionen uttryckligen använt i det angripna beslutet efter det administrativa förfarandets kontradiktoriska skede

120 Det framgår av skälen i punkt 5.4.1.1 i det angripna beslutet, det vill säga skälen 347−360 i detta beslut, i vilka kommissionen angav sina bedömningar och slutsatser efter det administrativa förfarandets kontradiktoriska skede, att kommissionen direkt eller indirekt, bland de 21 händelser som ursprungligen använts i det administrativa förfarandets förundersökningsskede, uttryckligen nämnde fem händelser för att visa att sökanden deltagit i den aktuella överträdelsen, närmare bestämt

– bland annat i skäl 349 i det angripna beslutet under hänvisning till S. (FC):s anteckningar, telefonsamtalet av den 16 december 1996 mellan S. (FC) och S. (EKA), först åberopat i skäl 130 i det angripna beslutet,

– i skälen 350 och 356 i det angripna beslutet, under hänvisning till de inhämtade muntliga uttalandena, Turkumöte den 14 oktober 1997, först åberopat i skälen 162−164 i det angripna beslutet,

– i skälen 350 och 356 i det angripna beslutet under hänvisning dels till sökandens medgivande, dels genom en hänvisning till skälen 182 och 184 i det angripna beslutet till S. (FC):s anteckningar, det otillåtna mötet den 28 januari 1998, först åberopat i skälen 182−186 i det angripna beslutet,

– bland annat i skäl 349 under hänvisning till S. (FC):s anteckningar och telefonsamtalet av den 4 december 1998, först åberopat i skäl 219 i det angripna beslutet, och,

– slutligen, i skälen 347 och 349, under hänvisning till S. (FC):s anteckningar och telefonsamtalet av den 9 december 1999, först åberopat i skäl 258 i det angripna beslutet.

121 Det ska avgöras huruvida kommissionen i punkt 5.4.1.1 i det angripna beslutet underförstått har åsyftat andra händelser som kan visa att sökanden deltog i den aktuella överträdelsen. Detta kräver en tolkning av ordalydelsen av skäl 352 i det angripna beslutet.

– Tolkning av skäl 352 i det angripna beslutet

122 Såsom det framgår av parternas skrivelser är tolkningen av skäl 352 i det angripna beslutet avgörande för att fastställa annan bevisning än den som kommissionen uttryckligen har åberopat i punkt 5.4.1.1 i det angripna beslutet och som kommissionen har använt för att visa att sökanden deltog i den aktuella överträdelsen.

123 Enligt sökanden har kommissionen i skäl 352 i det angripna beslutet avfärdat alla hänvisningar till S. (FC):s anteckningar, bortsett från de tre hänvisningar som användes i skäl 349 i detta beslut. Kommissionen har bestritt denna tolkning.

124 Kommissionen angav vid förhandlingen, som svar på tribunalens frågor om hur skäl 352 i det angripna beslutet ska tolkas, bland annat följande.

125 För det första gjorde kommissionen i detta skäl åtskillnad mellan de tre hänvisningarna till S. (FC):s anteckningar som uttryckligen nämnts i skäl 349 i det angripna beslutet och den andra bevisningen som använts mot sökanden.

126 Vad gäller de tre hänvisningarna till S. (FC):s anteckningar som uttryckligen nämnts i skäl 349 i det angripna beslutet, i vilka det hänvisas till tre händelser som beskrivits i skälen 130, 219 och 258 i detta beslut, betonade kommissionen att de utgjorde särskilt övertygande bevisning, eftersom de gjorde det möjligt att fastslå direkta kontakter mellan kartellmedlemmarna och sökanden.

127 Vad gäller den andra bevisningen som använts mot sökanden härrör den visserligen inte direkt från denna. Den undantogs mot bakgrund av rättspraxis emellertid inte från de indicier som kommissionen använt för att visa att sökanden deltog i den aktuella överträdelsen.

128 Kommissionen angav för det andra att formuleringen ”I de andra fall där det hänvisas till [sökanden] i det ... [angripna] beslutet” som inleder skäl 352 i detta beslut ska tolkas så, att den hänvisar till de hänvisningar till sökanden som förekommer i skälen 220, 256, 305 och 319 samt till de andra skäl som avses i skälen 305 och 319.

129 Vad för det tredje gäller räckvidden av den andra och den tredje meningen i skäl 352 i det angripna beslutet, i den mån som det däri åberopats bristerna i kommissionens akt och att detta skulle beaktas i fråga om den tid som överträdelsen pågått, har kommissionen angett att den, tvärtemot vad sökanden har påstått, hade tillräckliga bevis för att visa hur lång tid sökanden hade deltagit i den aktuella överträdelsen, det vill säga mellan december 1996 och februari 2000. Kommissionen har i detta avseende angett att även om den hade annan bevisning som kunde styrka ett sådant deltagande år 1994, år 1995 och i början av år 1996 beslutade den att endast använda de bästa bevis som den hade, det vill säga de ”tre hänvisningarna” eller också ”dessa tre avsnitt”, av vilka det första är ”telefonsamtalet av den 16 december 1996”.

130 Det ska med hänsyn till parternas argument i deras skrivelser och vid förhandlingen först slås fast att bland de 21 händelser som avses ovan i punkt 117 baserar sig 19 händelser på S. (FC):s anteckningar.

131 Av dessa 19 händelser, som hämtats från S. (FC):s anteckningar, har, såsom påpekats i punkt 120 ovan och som kommissionen angett vid förhandlingen, därefter tre av dem uttryckligen nämnts i skäl 349 i det angripna beslutet. Parterna är vad dem beträffar eniga om att dessa tre hänvisningar inte utgör en del av de ”andra fall där det hänvisas till [sökanden] i det [angripna beslutet]”, i den mening som avses i skäl 352 i detta beslut.

132 Såsom det slutligen framgår ovan av punkt 120 har S. (FC):s anteckningar, i den mån de avser det otillåtna mötet den 28 januari 1998, uttryckligen nämnts – i punkt 5.4.1.1 – i skälen 350 och 356 i det angripna beslutet genom en hänvisning till skälen 182 och 184 i detta beslut. Denna fjärde hänvisning, som hämtats från S. (FC):s anteckningar, kan följaktligen inte heller utgöra en del av ”andra fall där det hänvisas till [sökanden] i det [angripna beslutet]”, i den mening som avses i skäl 352 i detta beslut.

133 Det ska däremot konstateras att de femton andra händelser som hämtats från S. (FC):s anteckningar (nedan kallade de 15 andra hänvisningarna till sökanden i S. (FC):s anteckningar) inte uttryckligen har angetts i punkt 5.4.1.1 i det angripna beslutet.

134 Vad för det första gäller kommissionens förklaring enligt vilken formuleringen ”I de andra fall där det hänvisas till [sökanden] i det [angripna beslutet]”, som inleder skäl 352 i detta beslut, hänvisar till skälen 220, 256, 305 och 319 i det angripna beslutet samt till de andra skä