Nyckelord

Sammanfattning



Nyckelord

1. Gemensam handelspolitik – Skydd mot dumpning – Dumpningsmarginal

(Rådets förordning nr 384/96, artiklarna 2.7 a–c, 11.3 och 20)

2. Gemensam handelspolitik – Skydd mot dumpning – Dumpningsmarginal

(Rådets förordning nr 384/96, artikel 6.1)

Sammanfattning

1. Enligt sista meningen i artikel 2.7 c i antidumpningsgrundförordningen nr 384/96 hindras gemenskapsinstitutionerna från att göra en ny bedömning av de uppgifter som de redan hade tillgång till när frågan om statusen som företag som verkar i en marknadsekonomi först avgjordes. Detta innebär emellertid inte att sista meningen i artikel 2.7 c kan leda till att normalvärdet för produkterna i fråga bestäms enligt de regler som är tillämpliga på länder med marknadsekonomi, när det under undersökningens gång, och i förekommande fall efter det att preliminära åtgärder vidtagits, visar sig att den berörda parten inte är verksam under marknadsmässiga förhållanden i den mening som avses i artikel 2.7 c i grundförordningen.

I artikel 2.7 a i grundförordningen föreskrivs en särskild metod för att bestämma normalvärdet i fall där det är fråga om import från länder som inte har marknadsekonomi, av just den anledningen att de uppgifter som enligt artikel 2.1–2.6 skall ligga till grund för beräkningen av normalvärdet inte anses vara tillförlitliga när det gäller att göra denna beräkning. Även om det i artikel 2.7 b i grundförordningen föreskrivs ett undantag från det normala sättet att bestämma normalvärdet enligt artikel 2.7 a för vissa länder skall detta undantag tolkas restriktivt. Undantaget är därför inte tillämpligt när det visar sig att en tillverkare inte längre uppfyller de kriterier som måste uppfyllas av ett företag som verkar i en marknadsekonomi, till följd av förändringar i den faktiska situationen, eller till följd av att det framkommit nya omständigheter som kommissionen inte rimligen hade kunnat känna till i samband med att beslutet om status som företag som verkar i en marknadsekonomi fattades inom tremånadersperioden från det att antidumpningsförfarandet hade inletts.

Det är därför som den sista meningen i artikel 2.7 c i grundförordningen inte utgör hinder mot att statusen som företag som verkar i en marknadsekonomi inte bibehålls när det skett en sådan förändring av den faktiska situation som legat till grund för meddelandet av statusen i fråga att tillverkaren inte längre kan anses vara verksam under marknadsmässiga förhållanden.

I den utsträckning som återkallandet av statusen som företag som verkar i en marknadsekonomi endast innebär att följderna av en konstaterad förändring av de relevanta omständigheterna beaktas för framtiden, och återkallandet således endast har verkan från och med tidpunkten för återkallandet ( ex nunc ), innebär det inte någon kränkning av det berörda företagets förvärvade rättigheter.

Återkallandet av statusen som företag som verkar i en marknadsekonomi behöver inte ske enligt förfarandet i artikel 11.3 i grundförordningen, eftersom den bestämmelsen endast avser en översyn av de slutgiltiga åtgärder som införts efter det att antidumpningsförfarandet har slutförts. Översynen har nämligen till syfte att efter införandet anpassa tullarna till utvecklingen av de omständigheter som legat till grund för dem och innebär normalt att en undersökningsperiod äger rum efter införandet av de slutgiltiga åtgärder som översynen avser. Översynen har däremot inte till syfte att se över de omständigheter som legat till grund för tullarna i fråga när dessa omständigheter är oförändrade, eftersom en sådan översyn skulle innebära att det första förfarandet återupptogs.

Så snart som företaget i fråga har beretts tillfälle att yttra sig över hur kommissionen avser att ta följderna av de nya omständigheter som kommit till dess kännedom i beaktande, kan inte detta företag påstå att det skett ett åsidosättande av rätten till försvar, såsom denna rättighet är erkänd i gemenskapsrättens allmänna principer och genomförd i artikel 20 i grundförordningen.

(se punkterna 44–47, 53, 54 och 56)

2. Bestämmandet av en undersökningsperiod och förbudet att ta faktiska omständigheter som hänför sig till tiden efter denna i beaktande syftar till att säkerställa att resultaten från undersökningen skall vara representativa och tillförlitliga. Undersökningsperioden i artikel 6.1 i antidumpningsgrundförordningen nr 384/96 syftar främst till att säkerställa att grunderna för bestämmandet av dumpningen och av skadan inte skall påverkas av de berörda tillverkarnas uppträdande efter det att antidumpningsförfarandet har inletts och att den slutgiltiga tull som införs när förfarandet har avslutats är ägnad att effektivt avhjälpa den skada som orsakas av dumpningen.

Eftersom införandet av antidumpningstullar inte utgör en påföljd för tidigare uppträdande utan är en säkerhets- och skyddsåtgärd mot illojal konkurrens till följd av dumpning är det nödvändigt att undersökningen utförs på grundval av så aktuella uppgifter som möjligt i syfte att kunna fastställa antidumpningstullar som är ägnade att skydda gemenskapsindustrin mot dumpning.

Av detta följer att användningen av ordet normalt i artikel 6.1 i grundförordningen innebär att undantag från förbudet att ta uppgifter som hänför sig till tiden efter undersökningsperioden i beaktande är tillåtna. Det är därför som gemenskapsinstitutionerna äger rätt, och rentav har en skyldighet, att beakta omständigheter som hänför sig till tiden efter undersökningsperioden och som ger skäl till införande av en antidumpningstull eller till ökning av en sådan tull på grund av att omständigheterna i fråga avspeglar de berörda företagens aktuella uppträdande.

Av detta följer att rådet har gjort en riktig tillämpning av artikel 6.1 i grundförordningen när ett företags deltagande, efter undersökningsperiodens slut, i en sammanslutning av tillverkare, vilken hade ett kringgående av antidumpningstullarna som uttalat syfte, togs i beaktande och när rådet som en följd härav återkallade statusen som företag som verkar i en marknadsekonomi.

(se punkterna 59–61 och 63)