ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
1.

Är nationella bestämmelser, såsom det flamländska dekretet av den 17 juli 2000 om organisationen av elmarknaden (som genomförts genom flamländska regeringens förordning av den 5 mars 2004, ändrad genom flamländska regeringens förordning av den 25 februari 2005 om främjande av el producerad från förnybara energikällor), inom ramen för vilka — elhandlare som levererar el till slutförbrukare som är anslutna till distributionssystemet eller överföringssystemet åläggs en skyldighet att varje år ge in ett visst antal gröna certifikat till tillsynsmyndigheten (artikel 23 i det ovannämnda dekretet), — den flamländska tillsynsmyndigheten för el- och gasmarknaden ålägger elhandlare som levererar el till slutförbrukare som är anslutna till distributionssystemet eller överföringssystemet en administrativ sanktionsavgift om elhandlaren inte har gett in tillräckligt många certifikat för att fullgöra kvotplikten för gröna certifikat (artikel 37, 2 § i det ovannämnda dekretet), — tillsynsmyndigheten inte kan eller inte vill de beakta ursprungsgarantier från Norge och Nederländerna då några tillämpningsföreskrifter inte utfärdats av den flamländska regeringen — vilken har erkänt att utfärdandet av dessa certifikat sker på ett likadant eller likvärdigt sätt (artikel 25 i det ovannämnda dekretet och artikel 15, 1 § i förordningen av den 5 mars 2004) — och underlåter att i det konkreta fallet undersöka om likhet eller likvärdighet föreligger, — det under hela den period då dekretet av den 17 juli 2000 var i kraft i själva verket endast var certifikat för grön el som producerats inom regionen Flandern som beaktades vid bedömningen av om kvotplikten hade fullgjorts, och att elhandlare som levererar el till slutförbrukare som är anslutna till distributionssystemet eller överföringssystemet helt saknade möjlighet att visa att de ursprungsgarantier som getts in uppfyllde kravet på att det ska föreligga likadana eller likvärdiga garantier vad gäller beviljandet av sådana certifikat, förenliga med artikel 34 i fördraget om Europeiska unionens funktionssätt och artikel 11 i EES-avtalet och/eller artikel 36 i ovannämnda fördrag och artikel 13 i EES-avtalet?
—

Kan det krävas, och i så fall under vilka förutsättningar och i vilken mån, av lufttrafikföretaget att det har extra resurser i form av t.ex. flygplan eller besättning tillgängliga för att kunna genomföra en flygning som annars skulle ha behövt ställas in, eller för att kunna genomföra en flygning i stället för en som har ställts in?
SV Europeiska unionens officiella tidning C 65/8

Begäran om förhandsavgörande framställd av Upper Tribunal (Förenade kungariket) den 22 december 2011 — Anita Chieza mot Secretary of State for Work and Pensions

(Mål C-680/11)

2012/C 65/15

Rättegångsspråk: engelska

Hänskjutande domstol

Upper Tribunal

Parter i målet vid den nationella domstolen

Sökande: Anita Chieza

Motpart: Secretary of State for Work and Pensions

Tolkningsfråga

1. Är den särbehandling grundad på kön som förekommer inom systemet för förmåner vid arbetsoförmåga objektivt och med nödvändighet kopplad till skillnaden i pensionsålder, på så sätt att särbehandlingen omfattas av undantaget i artikel 7.1 a i direktiv 79/7 (1) under förhållanden då den som ansöker om förmånen: a) är kvinna, b) blir sjuk innan pensionsåldern uppnås (för kvinnor, 60 år), c) uppbär lagstadgad sjukpenning från sin arbetsgivare under 28 veckor och uppnår pensionsåldern under denna tid, d) ansöker om förmån vid kortvarig arbetsoförmåga efter att ha uppnått pensionsåldern, e) har betalat föreskrivna avgifter för att vara berättigad till förmån vid kortvarig arbetsoförmåga, f) nekas rätt till förmån vid kortvarig arbetsoförmåga, eftersom hennes ”period av arbetsoförmåga” i lagens mening började efter det att hon uppnådde pensionsåldern (då det i lagen stadgas att en period då en person har rätt till lagstadgad sjukpenning inte räknas som en period av arbetsoförmåga),

medan en manlig sökande som blir sjuk kort före 60 års ålder, som uppbär lagstadgad sjukpenning från sin arbetsgivare under 28 veckor, och som ansöker om förmån vid kortvarig arbetsoförmåga då han är 60 år, i princip är berättigad till förmån vid kortvarig arbetsoförmåga, eftersom hans period av arbetsoförmåga började innan han uppnådde pensionsåldern, om än efter det att han fyllt 60 år?

(1) Rådets direktiv 79/7/EEG av den 19 december 1978 om successivt genomförande av principen om likabehandling av kvinnor och män i fråga om social trygghet.
2.

Är artikel 16.6 c i CIVA, såsom den har tolkats i den överklagade domen (att avgiften för visning av reklam inte utgör ett belopp som betalas i kundens namn och för dennes räkning, även om den bokförs på avräkningskonto och betalas till offentliga organ, och därför inte ska uteslutas från beskattningsunderlaget för mervärdesskatt), förenlig med artikel 11 A.3 c i direktiv 77/388/EG (nu artikel 79 c i rådets direktiv 2006/112/EG av den 28 november 2006) och i synnerhet med begreppet ”belopp som en skattskyldig person har mottagit av sin kund som ersättning för utlägg som gjorts i den senares namn och för dennes räkning och som bokförts på avräkningskonto”?
1.

Ska artikel 31.2 i Europeiska unionens stadga om de grundläggande rättigheterna av den 12 december 2007 och/eller artikel 7.1 i Europaparlamentets och rådets direktiv 2003/88/EG av den 4 november 2003 om arbetstidens förläggning i vissa avseenden (1) tolkas så, att de utgör hinder för nationella bestämmelser eller praxis som innebär att rätten till betald årlig semester för en arbetstagare som lagenligt har permitterats och av denna anledning arbetar färre dagar per vecka än vad som är normalt med tillämpning av principen om tidsproportionalitet ska anpassas i förhållande till antalet arbetsdagar per vecka under permitteringsperioden jämfört med antalet arbetsdagar per vecka för en person som arbetar heltid med resultatet att den permitterade arbetstagaren under permitteringsperioden endast har rätt till motsvarande mindre semester?
SV Europeiska unionens officiella tidning C 179/20

Begäran om förhandsavgörande framställd av Court of Appeal (England & Wales) (Civil Division) (Förenade kungariket) den 15 april 2010 — Tural Oguz mot Secretary of State for the Home Department

(Mål C-186/10)

2010/C 179/32

Rättegångsspråk: engelska

Hänskjutande domstol

Court of Appeal (England & Wales) (Civil Division)

Parter i målet vid den nationella domstolen

Klagande: Tural Oguz

Motpart: Secretary of State for the Home Department

Tolkningsfråga

Har en turkisk medborgare som har beviljats uppehållstillstånd i Förenade kungariket på villkoret att han inte utövar någon affärs- eller yrkesverksamhet — och som etablerar verksamhet som egenföretagare i strid med detta villkor och sedan ansöker till de nationella myndigheterna om förnyat uppehållstillstånd på grundval av den verksamhet som han nu har etablerat — rätt att åberopa artikel 41.1 i tilläggsprotokollet till avtalet om upprättande av en associering mellan Europeiska gemenskapen och Turkiet?
SV Europeiska unionens officiella tidning C 37/22

Begäran om förhandsavgörande framställd av Court of Appeal (England & Wales) (Civil Division) den 2 december 2009 — Nokia Corporation mot Her Majesty's Commissioners of Revenue and Customs

(Mål C-495/09)

2010/C 37/26

Rättegångsspråk: engelska

Hänskjutande domstol

Court of Appeal (England & Wales) (Civil Division)

Parter i målet vid den nationella domstolen

Klagande: Nokia Corporation

Motpart: Her Majesty's Commissioners of Revenue and Customs

Tolkningsfråga

Kan icke-gemenskapsvaror, som är försedda med ett gemenskapsvarumärke och som är föremål för tullövervakning i en medlemsstat och som befinner sig under transitering från ett tredjeland till ett annat tredjeland, utgöra ’varumärkesförfalskade varor’ i den mening som avses i artikel 2.1 a i förordning (EG) nr 1383/2003, när det inte finns några bevis som tyder på att dessa varor kommer att släppas ut på marknaden i EG, vare sig i enlighet med ett tullförfarande eller genom en otillåten omdirigering?
SV Europeiska unionens officiella tidning C 153/29

Begäran om förhandsavgörande framställd av Court of Appeal (England & Wales) (Civil Division) (Förenade kungariket) den 8 maj 2009 — Secretary of State for Work and Pensions mot Taous Lassal

(Mål C-162/09)

2009/C 153/55

Rättegångsspråk: engelska

Hänskjutande domstol

Court of Appeal (England & Wales) (Civil Division)

Parter i målet vid den nationella domstolen

Klagande: Secretary of State for Work and Pensions

Motpart: Taous Lassal

Tolkningsfråga

När i) en EU-medborgare kom till Förenade kungariket i september 1999 som arbetstagare och var kvar som arbetstagare till februari 2005, ii) EU-medborgaren därefter lämnade Förenade kungariket och återvände till den medlemsstat i vilken hon var medborgare för en period av 10 månader, iii) EU-medborgaren återvände till Förenade kungariket i december 2005 och uppehöll sig där fortlöpande till november 2006, då hon begärde en socialförsäkringsförmån:

ska artikel 16.1 i Europaparlamentets och rådets direktiv 2004/38/EG av den 29 april 2004 tolkas så att den EU medborgaren är berättigad till permanent uppehållsrätt på grundval av att hon har uppehållit sig lagligt, i enlighet med tidigare gemenskapsrättsliga instrument som utgjort grund för arbetstagares uppehållsrätt, under en fortlöpande period av fem år, vilken slutade före den 30 april 2006 (den dag då medlemsstaterna senast måste införliva direktivet)?
—

fastställa att Republiken Slovakien har underlåtit att uppfylla sina skyldigheter enligt artikel 249 fjärde stycket EG och artikel 2 i kommissionens beslut av den 7 juni 2006 om det statliga stöd C 25/2005 (ex NN 21/2005) som Slovakien har genomfört till förmån för Frucona Košice a.s. [delgivet med nr K(2006) 2082 (1)], genom att inte följa nämnda beslut,
SV Europeiska unionens officiella tidning C 55/17

Begäran om förhandsavgörande framställd av VAT and Duties Tribunal, London (Förenade kungariket) den 29 december 2008 – Emi Group Ltd mot The Commissioners for Her Majesty's Revenue & Customs

(Mål C-581/08)

(2009/C 55/28)

Rättegångsspråk: engelska

Hänskjutande domstol

VAT and Duties Tribunal, London

Parter i målet vid den nationella domstolen

Sökande: EMI Group Ltd

Svarande: The Commissioners for Her Majesty's Revenue & Customs

Tolkningsfrågor

(a) Hur ska den sista meningen i artikel 5.1 i sjätte direktivet (1) tolkas med avseende på förhållandena i det aktuella målet?

(b) Vilka väsentliga egenskaper utmärker ett varuprov, i den mening som avses i sista meningen i artikel 5.6 i sjätte direktivet?

(c) Får en medlemsstat begränsa tolkningen av varuprov i den sista meningen i artikel 5.6 till i) ett industriellt varuprov som i en form som inte vanligtvis är tillgänglig för försäljning till allmänheten ges till en faktisk eller möjlig kund i rörelsen (fram till år 1993) ii) endast ett eller endast det första i en rad varuprov som ges bort av samma person till samma mottagare när dessa varuprov är identiska eller inte skiljer sig från varandra i något materiellt avseende (från år 1993)?

(d) Får en medlemsstat begränsa tolkningen av gåvor av ringa värde i sista meningen i artikel 5.6 i sjätte direktivet på så sätt att följande utesluts: i) en gåva som utgör en av flera gåvor som regelbundet ges till samma person (fram till oktober 2003) ii) varje affärsgåva till samma person under en tolvmånadersperiod när den totala kostnaden överstiger 50 GBP (från oktober 2003 och framåt)?

(d) Om svaret på fråga 3 ii) ovan eller på någon del av fråga 4 ovan är jakande, får medlemsstaten, när en skattskyldig person ger bort en liknande eller identiskt samma musikinspelning till två eller flera olika personer på grund av deras personliga förmåga att påverka omfattningen av artistens exponering, behandla föremålen som bortgivna till samma person enbart därför att personerna är anställda av samma person?

(e) Påverkas svaren på frågorna 1–5 ovan av huruvida mottagaren är, eller är anställd av, en skattskyldig person som kan (eller skulle ha kunnat) dra av ingående skatt på förvärv av varor som består av varuprov?

(1) Rådets sjätte direktiv (77/388/EEG) av den 17 maj 1977 om harmonisering av medlemsstaternas lagstiftning rörande omsättningsskatter – Gemensamt system för mervärdeskatt: enhetlig beräkningsgrund (EGT L 145, s. 1; svensk specialutgåva, område 9, volym 1, s. 28).
SV Europeiska unionens officiella tidning C 247/8

Begäran om förhandsavgörande framställd av Court of Appeal (Civil Division) (England and Wales) den 11 juli 2008 – London Borough of Harrow mot Nimco Hassan Ibrahim och Secretary of State for the Home Department

(Mål C-310/08)

(2008/C 247/13)

Rättegångsspråk: engelska

Hänskjutande domstol

Court of Appeal (Civil Division) (England and Wales)

Parter i målet vid den nationella domstolen

Klagande: London Borough of Harrow

Motparter: Nimco Hassan Ibrahim och Secretary of State for the Home Department

Tolkningsfrågor

Om (i) en kvinna som inte är unionsmedborgare kom till Förenade kungariket tillsammans med sin make, som är unionsmedborgare, och sina barn, vilka också är unionsmedborgare, (ii) maken var i Förenade kungariket som arbetstagare, (iii) maken därefter upphörde att vara arbetstagare och senare lämnade Förenade kungariket, (iv) maken, makan och barnen inte är självförsörjande och är beroende av socialt bistånd i Förenade kungariket, (v) barnen påbörjade grundskolan kort tid efter sin ankomst till Förenade kungariket medan maken fortfarande var arbetstagare,

1) Har kvinnan och barnen endast rätt att uppehålla sig i Förenade kungariket om de uppfyller villkoren enligt Europaparlamentets och rådets direktiv 2004/38/EG av den 29 april 2004 (1), eller

2) (i) har de en rätt att uppehålla sig där med stöd av artikel 12 i rådets förordning (EEG) nr 1612/68 av den 15 oktober 1968 (2), enligt domstolens tolkning av denna, utan att uppfylla villkoren enligt Europaparlamentets och rådets direktiv 2004/38/EG av den 29 april 2004, och (ii) om så är fallet, måste de ha tillräckliga tillgångar för att inte bli en belastning för värdmedlemsstatens sociala biståndssystem under vistelsen, och ha en heltäckande sjukförsäkring som gäller i värdmedlemsstaten?

3) Om den första frågan besvaras jakande, blir slutsatsen en annan med hänsyn till de omständigheter som föreligger i förevarande fall, där barnen påbörjade grundskolan och arbetstagaren som är unionsmedborgare upphörde att arbeta, före det datum vid vilket Europaparlamentets och rådets direktiv 2004/38/EG av den 29 april 2004 skulle ha införlivats av medlemsstaterna?

(1) Europaparlamentets och rådets direktiv 2004/38/EG av den 29 april 2004 om unionsmedborgares och deras familjemedlemmars rätt att fritt röra sig och uppehålla sig inom medlemsstaternas territorier och om ändring av förordning (EEG) nr 1612/68 och om upphävande av direktiven 64/221/EEG, 68/360/EEG, 72/194/EEG, 73/148/EEG, 75/34/EEG, 75/35/EEG, 90/364/EEG, 90/365/EEG och 93/96/EEG (EUT L 158, s. 77).

(2) Rådets förordning (EEG) nr 1612/68 av den 15 oktober 1968 om arbetskraftens fria rörlighet inom gemenskapen (EUT L 257, s. 2; svensk specialutgåva, område 5, volym 1, s. 33).
—

fastställa att Republiken Italien har underlåtit att uppfylla sina skyldigheter enligt artikel 10 EG, artikel 8 i rådets beslut 2000/597/EG, Euratom av den 29 september 2000 om systemet för Europeiska gemenskapernas egna medel (1) och artiklarna 2, 6, 10, 11 och 17 i rådets förordning (EG, Euratom) nr 1150/2000 av den 22 maj 2000 om genomförande av beslut 94/728/EG, Euratom om systemet för gemenskapernas egna medel (2) genom att inte ha tillhandahållit kommissionen de egna medel som motsvarar den tullskuld som härrör från de rättsstridiga tillstånd att inrätta och driva tullager av typ C i Taranto som från den 27 februari 1997 meddelades av Direzione compartimentale delle dogane per le Regioni Puglia e Basilicata (avdelningsstyrelsen för tullar för regionerna Apulien och Basilicata), Bari, följda av ytterligare tillstånd till bearbetning under tullkontroll och aktiv förädling, tills dessa återkallades den 4 december 2002, och
1)

Ska artikel 11.1 e i rådets direktiv 2004/83/EG av den 29 april 2004 (1) tolkas så, att flyktingstatusen – med hänsyn till innehållet i artikel 1 C punkt 5 andra meningen i konventionen angående flyktingars rättsliga ställning av den 28 juli 1951 (flyktingkonventionen) – upphör redan när flyktingens välgrundade fruktan för förföljelse, i den mening som avses i artikel 2 c i direktivet, som lett till att denne beviljats flyktingstatus, upphör och denne inte heller av andra skäl fruktar förföljelse, i den mening som avses i artikel 2 c i direktivet?
9.

Det framgår av beslutet om hänskjutande att BBVA, den 9 juni 2003, ingick ett officiellt bestyrkt avtal om hypotekslån med klagandena. Genom detta avtal lånade BBVA ut 300500 euro till klagandena, vilka förband sig att betala tillbaka lånet under tiden fram till den 30 juni 2028 genom 360 månatliga avbetalningar. Som säkerhet för denna återbetalningsförpliktelse upplät klagandena panträtt i sin fastighet och bostad. Enligt artikel 6 bis i låneavtalet skulle, för det fall gäldenärerna underlät att fullgöra sin betalningsskyldighet och BBVA behövde säga upp lånet till förtida betalning, dröjsmålsräntan vara 19 procent per år, medan den lagstadgade räntan i Spanien, under den aktuella perioden, var 4 procent.
2.

Förevarande begäran om förhandsavgörande har framställts av High Court (Irland) inom ramen för en tvist som avser fyra förenade mål angående överklagande av avslag på ansökan om uppehållstillstånd för en tredjelandsmedborgare som är gift med en unionsmedborgare som är bosatt i Irland. Vart och ett av de fyra målen avser en tredjelandsmedborgare som reste in direkt till Irland och där lämnade in en ansökan om politisk asyl, vilken avslogs. Efter ankomsten till Irland gifte sig den berörda parten med en medborgare från en annan medlemsstat som är bosatt och arbetar i Irland. Efter giftermålet ansökte tredjelandsmedborgaren om ett uppehållskort (residence card) i egenskap av make till en medborgare från en medlemsstat som uppehåller sig lagligen i Irland. Minister for Justice avslog ansökan med motiveringen att sökanden inte kunde visa att han hade uppehållit sig lagligen i en annan medlemsstat före ankomsten till Irland, vilket krävs enligt den irländska lagstiftning som antagits för att införliva direktiv 2004/38. Sökandena överklagade besluten om avslag på ansökningarna om uppehållskort och gjorde gällande att kravet i irländsk lagstiftning på föregående lagenlig vistelse i en annan medlemsstat, med vilket avslagen hade motiverats, strider mot bestämmelserna i direktiv 2004/38.
297

Enligt artiklarna 7, 8, 10 och 11, som ingår i kapitel II, artiklarna 12–16, som ingår i kapitel III, artiklarna 18–28, som ingår i kapitel IV, artiklarna 51–53, som ingår i kapitel VI, och artiklarna 62 och 63, som ingår i kapitel VII i Istanbulkonventionen, åläggs vidare parterna i konventionen genom dessa bestämmelser bland annat följande skyldigheter: Att genomföra en nationell, effektiv, omfattande och samordnad politik för att förebygga och bekämpa alla former av våld, anslå lämpliga ekonomiska resurser och personalresurser, inrätta offentliga organ som ansvarar för att samordna, genomföra, bevaka och utvärdera politiken, samla in statistiska uppgifter, stödja forskning om grundorsakerna till våld samt våldets konsekvenser och förekomst och antalet fällande domar, främja förändringar i syfte att utrota all annan praxis som utgår från föreställningen om kvinnors underordning eller från stereotypa roller för kvinnor och män, förebygga alla former av våld som faller inom ramen för konventionen, sätta de särskilda behov som vissa utsatta personer och brottsoffer har i centrum, säkerställa att kultur, sedvänja, religion, tradition eller så kallad heder inte ska kunna betraktas som ett rättfärdigande av någon våldshandling, genomföra program för ökad medvetenhet, inrätta program för att förövare som har utövat våld i hemmet ska lära sig att inte bete sig våldsamt, vidta nödvändiga åtgärder för att skydda alla brottsoffer mot ytterligare våldshandlingar, inbegripet mekanismer för att se till att alla berörda myndigheter kan samarbeta effektivt med varandra, säkerställa snabb tillgång till adekvat information om vilka stödtjänster och rättsliga åtgärder som finns, juridisk och psykologisk rådgivning, ekonomiskt bistånd, hälso- och sjukvård och socialtjänst, information om mekanismer för enskilda/kollektiva klagomål, lämpliga och lättillgängliga skyddade boenden i tillräckligt antal, kostnadsfria hjälptelefoner, mottagningscenter för personer som har blivit våldtagna eller utsatta för sexuellt våld och åldersanpassad psykosocial rådgivning för barn som har bevittnat våld, säkerställa att regler om tystnadsplikt inte utgör ett hinder för möjligheten att göra en anmälan om att en allvarlig våldshandling har begåtts eller kan förväntas, vidta förebyggande operativa åtgärder, göra en bedömning av den risk som offren löper, säkerställa att beslut om besöksförbud kan meddelas, vidta åtgärder för att ge brottsoffer skydd, säkerställa att brottsoffer har tillgång till skydd, information, stödtjänster, och rättshjälp i lämplig omfattning, säkerställa ett samarbete i straffrättsliga frågor i syfte att förebygga, bekämpa och lagföra alla former av våld, skydda och stödja brottsoffer, utreda eller inleda förfaranden gällande de gärningar som är straffbelagda och verkställa straffrättsliga avgöranden, inrätta överföring av upplysningar som kan bidra till att förebygga straffbelagda gärningar eller att inleda eller genomföra utredningar och överföring av upplysningar som ger anledning att tro att det finns en omedelbar risk för att en person kan komma att utsättas för våldshandlingar.
9.

I artikel 38.1 c och f i decreto legislativo n. 163 – Codice dei contratti pubblici relativi a lavori, servizi e forniture in attuazione delle direttive 2004/17/CE e 2004/18/CE (lagstiftningsdekret nr 163 om antagande av lagen om offentlig upphandling av byggentreprenader, tjänster och varor med tillämpning av direktiven 2004/17/EG och 2004/18/EG) av den 12 april 2006 ( 7 ) föreskrivs följande: ”Följande personer får inte delta i förfaranden för koncessioner och offentlig upphandling av byggentreprenader, varor och tjänster och får inte ingå avtal som underleverantörer eller tillhörande avtal: … c) De som har dömts genom en dom eller ett strafföreläggande som har vunnit laga kraft, eller en dom om tillämpning av en nedsatt påföljd enligt artikel 444 i straffprocesslagen för allvarliga överträdelser till förfång för staten eller gemenskapen som påverkar yrkesetiken. En fällande lagakraftvunnen dom som meddelats på grund av ett eller flera brott för delaktighet i en kriminell organisation, korruption, bedrägeri eller penningtvätt, enligt definitionen i de unionsrättsakter som anges i artikel 45.1 i direktiv 2004/18, medför under alla omständigheter uteslutning. … f) Personer som enligt den upphandlande myndighetens motiverade bedömning har agerat grovt vårdslöst eller i ond tro vid utförandet av tjänster som tilldelats av den upphandlande myndighet som publicerat meddelandet om offentlig upphandling, eller som har gjort sig skyldiga till ett allvarligt fel i yrkesutövningen, vilket den upphandlande myndigheten har kunnat styrka på något sätt.”