Domstolens dom (sjätte avdelningen) den 1 februari 1996. - Georgios Aranitis mot Land Berlin. - Begäran om förhandsavgörande: Oberverwaltungsgericht Berlin - Tyskland. - Generell ordning för erkännande av examensbevis över högre utbildning - Indirekt underordnad nationella regler - Reglerat yrke. - Mål C-164/94.



Rättsfallssamling 1996 s. I-00135



Sammanfattning

Parter

Domskäl

Beslut om rättegångskostnader

Domslut



Nyckelord

1 Fri rörlighet för personer - Etableringsfrihet - Arbetstagare - Erkännande av examensbevis över behörighetsgivande högre utbildning som omfattar minst tre års studier - Tillämpningsområdet för direktiv 89/48 - Begreppet "reglerat yrke" - Yrke som inte omfattas av någon bestämmelse beträffande villkoren för tillträde eller utövande men som för att utövas i praktiken likväl förutsätter en genomgången utbildning som styrks genom ett särskilt examensbevis - Omfattas inte

(Rådets direktiv 89/48, artikel 1 c och 1 d)

2 Fri rörlighet för personer - Etableringsfrihet - Arbetstagare -Tillträde till olika yrken - Medlemsstaterna ålagda att ta hänsyn till examensbevis, kunskaper, kvalifikationer och andra bevis som den berörde har skaffat sig i ursprungslandet

(EG-fördraget, artiklarna 6, 48 och 52)

Sammanfattning

3 Artikel 1 c jämförd med 1 d i rådets direktiv 89/48/EEG av den 21 december 1988 om en generell ordning för erkännande av examensbevis över behörighetsgivande högre utbildning som omfattar minst tre års studier skall tolkas så, att ett yrke inte skall anses vara reglerat då i värdmedlemsstaten inte någon bestämmelse i lag eller annan författning reglerar tillträdet till yrket, dess utövande eller en form därav, även då den enda utbildning som leder till yrket utgörs av högre utbildning om minst fyra och ett halvt år, styrkt genom ett examensbevis, och då av den anledningen endast innehavare av denna akademiska examen vanligtvis söker sig till arbetsmarknaden och där utövar detta yrke. Följaktligen måste det anses att geologyrket i Tyskland inte kan anses vara ett direkt reglerat yrke i den mening som avses i direktivet.

4 Artiklarna 6, 48 och 52 i EG-fördraget skall tolkas så, att då behöriga myndigheter i en medlemsstat handlägger ett ärende om att bevilja tillstånd för utövande av ett yrke för vilket det enligt den nationella rätten krävs ett examensbevis eller yrkeskvalifikation skall dessa beakta de utbildningsbevis, examensbevis och andra bevis på fullgjord yrkesutbildning som den berörde har skaffat sig i syfte att utöva detta yrke i en annan medlemsstat, genom att jämföra den kompetens som intygas av dessa bevis med de kunskaper och kvalifikationer som krävs i de nationella reglerna.

Samma sak gäller sådan yrkesverksamhet som, vad beträffar villkor för tillträde och utövande, inte är underordnad rättsliga regler om innehav av ett examensbevis. Under sådana omständigheter skall de behöriga myndigheterna i värdmedlemsstaten, som ansvarar för sådan klassificering av medborgare från andra medlemsstater som kan vara av betydelse för dessa personers möjlighet att erhålla ett arbete i värdmedlemsstaten, vid klassificeringen ta hänsyn till examensbevis, kunskaper, kvalifikationer och andra bevis som den berörde har skaffat sig i syfte att utöva ett yrke i ursprungslandet eller i den medlemsstat där han senast har vistats.

Parter

I mål C-164/94,

angående en begäran enligt artikel 177 i EG-fördraget, från Oberverwaltungsgericht Berlin, att domstolen skall meddela ett förhandsavgörande i det vid den nationella domstolen anhängiga målet mellan

Georgios Aranitis

och

Land Berlin,

angående tolkningen av artikel 1 c och 1 d samt artikel 7.1 i rådets direktiv 89/48/EEG av den 21 december 1988 om en generell ordning för erkännande av examensbevis över behörighetsgivande högre utbildning som omfattar minst tre års studier (EGT nr L 19, 1989, s. 16).

meddelar

DOMSTOLEN

(sjätte avdelningen)

sammansatt av avdelningsordföranden C.N. Kakouris samt domarna F.A. Schockweiler, P.J.G. Kapteyn, J.L. Murray (referent) och H. Ragnemalm,

generaladvokat: P. Léger,

justitiesekreterare: avdelningsdirektören D. Louterman-Hubeau,

med beaktande av de skriftliga yttranden som har inkommit från:

- Tysklands regering, genom Ernst Röder, Ministerialrat, förbundsfinansministeriet, och Bernd Kloke, Regierungsrat vid samma ministerium, båda i egenskap av ombud,

- Greklands regering, genom Evi Skandalou, juridisk handläggare av andra graden, särskilda rättstjänsten för Europeiska gemenskaperna, utrikesministeriet, och Stamatina Vodina, specialiserad vetenskaplig medarbetare vid samma rättstjänst, båda i egenskap av ombud,

- Italiens regering, genom avdelningschefen Umberto Leanza, servizio del contenzioso diplomatico, utrikesministeriet, biträdd av Pier Giorgio Ferri, avvocato dello Stato, i egenskap av ombud,

- Europeiska gemenskapernas kommission, genom Marie-José Jonczy och Jürgen Grunwald, rättstjänsten, båda i egenskap av ombud,

med hänsyn till förhandlingsrapporten,

efter att muntliga yttranden har avgivits vid sammanträdet den 14 september 1995 av: Georgios Aranitis, genom advokaten Uwe Mertens, Wittenberg, Tysklands regering, genom Bernard Kloke, Greklands regering, genom Evi Skandalou och Stamatina Vodina, Italiens regering, genom Pier Giorgio Ferri, och Europeiska gemenskapernas kommission, genom Jürgen Grunwald,

och efter att den 26 oktober 1995 ha hört generaladvokatens förslag till avgörande,

följande

Dom

Domskäl

1 Oberverwaltungsgericht Berlin har genom beslut av den 25 april 1995, som inkom till domstolen den 16 juni samma år, begärt att domstolen enligt artikel 177 i EG-fördraget skall meddela ett förhandsavgörande avseende tolkningen av artikel 1 c och 1 d samt artikel 7.1 i rådets direktiv 89/48/EEG av den 21 december 1988 om en generell ordning för erkännande av examensbevis över behörighetsgivande högre utbildning som omfattar minst tre års studier (EGT nr L 19, 1989, s. 16, nedan kallat "direktivet").

2 Dessa frågor har uppkommit inom ramen för en tvist mellan Georgios Aranitis (nedan kallad "sökanden") och Land Berlin, då den senare vägrat att erkänna likvärdigheten mellan ett grekiskt examensbevis från högskoleutbildning i geologi och det jämförbara tyska examensbeviset, och därigenom vägrat att berättiga sökanden att bära den titel som motsvarar det tyska examensbeviset, nämligen "Diplom-Geologe".

3 I direktivet anges under vilka omständigheter en medlemsstat måste erkänna likvärdigheten mellan de examensbevis över behörighetsgivande högre utbildning som utfärdats i en annan medlemsstat och de som utfärdats inom det egna landet. Enligt artikel 2 andra stycket gäller direktivet inte för yrken som omfattas av ett separat direktiv om fastställande av avtal om medlemsstaternas ömsesidiga erkännande av examensbevis.

4 Direktivet gäller enligt artikel 2 första stycket för varje medborgare i en medlemsstat som vill utöva ett reglerat yrke i en värdmedlemsstat, i självständig verksamhet eller som anställd.

5 I artikel 1 b i direktivet definieras begreppet värdmedlemsstat som "varje medlemsstat, där en medborgare i en medlemsstat ansöker om att få utöva ett yrke som är reglerat i den staten, och denna inte är den stat där han erhöll sitt examensbevis eller först utövade yrket i fråga".

6 Enligt artikel 1 c i direktivet anses ett "reglerat yrke" vara den reglerade yrkesverksamhet eller den samlade verksamhet som representerar detta yrke i en medlemsstat. I artikel 1 d definieras "reglerad yrkesverksamhet" som "en yrkesverksamhet i den mån innehav av ett examensbevis direkt eller indirekt, på grund av lagar och andra författningar, är ett villkor för att utöva denna verksamhet eller en form därav i en medlemsstat".

7 I det sjunde övervägandet i direktivets ingress förtydligas att begreppet reglerad yrkesmässig verksamhet inte endast omfattar sådan yrkesmässig verksamhet som i en medlemsstat kräver innehav av ett examensbevis utan även yrkesmässig verksamhet som det är fritt tillträde till, då den utövas med användande av en yrkestitel som är förbehållen personer med vissa kvalifikationer.

8 Då en medborgare i en medlemsstat uppfyller villkoren för tillträde till och utövande av ett reglerat yrke i en värdmedlemsstat [Översättarens anmärkning: "conditions d'accès et d'exercice" har i den svenska versionen av direktivet översatts till "villkoren för utövande". I denna dom översätts emellertid dessa begrepp med "tillträde till och utövande av".], tillerkänns han i artikel 7 i direktivet en dubbel rättighet: dels att använda den yrkesbenämning som gäller i värdmedlemsstaten (artikel 7.1), dels att använda sin lagenliga akademiska titel och i tillämpliga fall den förkortning av den som används i hans ursprungsland eller det land som han kommer ifrån på denna stats språk (artikel 7.2).

9 Sökanden är grekisk medborgare. Efter fyra års studier i geologi vid ett grekiskt universitet erhöll han år 1979 examensbeviset "Ptichiouchos Geologos". Mellan år 1977 och år 1990 arbetade han, så när som på två år då han fullgjorde sin militärtjänst, som geolog i Grekland.

10 I maj 1990 begav sig sökanden till Berlin för att där utöva sitt yrke. Av skäl som fortfarande framstår som oklara och som på intet sätt rättfärdigats, klassificerade Arbeitsamt (arbetsförmedlingen) sökanden som "okvalificerad personal", något som den tyska regeringen vid förhandlingen har betecknat som "olyckligt".

11 Sökanden begärde därefter att Senatsverwaltung für Wissenschaft und Forschung (nedan kallad "Senatsverwaltung") skulle fastställa att hans grekiska examensbevis och det jämförbara tyska examensbeviset var likvärdiga. Senatsverwaltung ansåg att sökanden inte kunde åberopa direktivet, eftersom detta endast omfattade tillträde till reglerade yrken, till vilka geologyrket inte räknas i Tyskland. Följaktligen tillät Senatsverwaltung sökanden endast att bära den titel som motsvarade hans utbildning i dennas ursprungliga grekiska lydelse och att i tillståndet tillägga den ordagranna översättningen "Diplomierter Geologe" (högskolegeolog) inom parentes.

12 Sökanden överklagade beslutet vid Verwaltungsgericht Berlin. I sin talan hävdade sökanden att yrket "Diplom-Geologe" var ett reglerat yrke i direktivets bemärkelse, då detta omfattade varje yrke för vilket man i en medlemsstat måste ha ett examensbevis för att få tillträde till, och som i vart fall utövas under en yrkestitel som är förbehållen personer som uppfyller vissa kvalifikationer.

13 I ett beslut av den 19 december 1991 avslog Verwaltungsgericht överklagandet. Den fastställde beslutet av Senatsverwaltung i vilket sägs att det kan ifrågasättas om inte geologyrket är ett reglerat yrke i den mening som avses i direktivet. Den fann att titeln "Diplom-Geologe" inte var en yrkesbenämning i den mening som avses i artikel 7.1 i direktivet utan hade karaktären av en akademisk titel i den mening som avses i artikel 7.2. i direktivet. Följaktligen kunde sökanden, enligt Verwaltungsgericht, endast göra anspråk på att bära den titel han erhållit i sitt ursprungsland, och på denna stats språk.

14 Sökanden överklagade detta beslut till Oberverwaltungsgericht Berlin.

15 Oberverwaltungsgericht Berlin bedömde att en lösning av tvisten krävde en tolkning av direktivet och särskilt av uttrycket "reglerat yrke" och beslöt därför att förklara målet vilande och att överlämna följande frågor till domstolen för förhandsavgörande:

"1 Skall artikel 1 c, jämförd med 1 d, i rådets direktiv 89/48/EEG av den 21 december 1988 om en generell ordning för erkännande av examensbevis över behörighetsgivande högre utbildning som omfattar minst tre års studier tolkas så, att det likväl är fråga om ett reglerat yrke, då det visserligen inte föreligger någon bestämmelse angående tillträde till och utövande av yrket, och då den enda utbildningen för yrket består i högre utbildning under en period av minst fyra och ett halvt år och som styrks genom ett examensbevis, och då i praktiken endast innehavare av en sådan akademisk examen söker sig ut på arbetsmarknaden och således endast dessa utövar yrket i fråga?

2 För det fall den första frågan besvaras jakande: då examensbenämningen 'Diplom-...' (här: 'Geologe') uppfyller de krav som nämns i andra delen i första frågan, utgör den då samtidigt en yrkesbenämning enligt artikel 7.1 i direktivet, då det inte finns någon - annan - yrkesbenämning som definieras eller skyddas i lag?"

Den första frågan

16 För att besvara den första frågan måste först avgöras om målet som anhängiggjorts inför den nationella domstolen rör ett reglerat yrke i direktivets mening.

17 Av artiklarna 1 b och 2 i direktivet framgår att detta direktiv skall gälla för varje medborgare i en medlemsstat som vill utöva ett reglerat yrke i en värdmedlemsstat, i självständig verksamhet eller som anställd. Det är således situationen i värdlandet som avgör om direktivets bestämmelser är tillämpliga på fallet i fråga.

18 Det framgår vidare av artikel 1 c och 1 d att direktivet endast gäller reglerade yrken, det vill säga en yrkesverksamhet som, vad gäller villkoren för tillträde till och utövande av yrket, direkt eller indirekt regleras av bestämmelser av juridisk art, som lagar och andra författningar.

19 Tillträdet till och utövandet av ett yrke skall anses vara direkt styrt av juridiska bestämmelser då det i värdmedlemsstatens lagar och andra författningar fastställs regler som har till följd att uttryckligen förbehålla denna yrkesutövning dem som uppfyller särskilda krav, och att förvägra dem som inte uppfyller dessa krav tillträde till densamma.

20 I detta fall har den nationella domstolen i sin första fråga förklarat att geologyrket inte är reglerat i Tyskland, eftersom det "inte föreligger någon bestämmelse som styr tillträde till och utövande av yrket". Följaktligen måste det anses att geologyrket i Tyskland inte kan anses vara ett direkt reglerat yrke i den mening som avses i direktivet.

21 Det skall således undersökas huruvida tillträde till och utövande av ett sådant yrke skall anses vara indirekt reglerat i den mening som avses i artikel 1 d i direktivet.

22 Trots att inte någon bestämmelse i värdlandet styr tillträdet till och utövandet av yrket i fråga, förhåller det sig faktiskt så, att normalt söker sig endast personer med titeln "Diplom-Geologe" ut på arbetsmarknaden. Enligt sökanden efterfrågar dessutom de tyska arbetsgivarna endast kandidater som har titeln "Diplom-Geologe". Givet dessa förutsättningar innehar nästan alla utövare av geologyrket ett sådant examensbevis.

23 Omständigheten att endast innehavarna av en särskild akademisk examen söker sig till arbetsmarknaden i värdmedlemsstaten och att nästan inga andra personer utövar detta yrke räcker inte för att det skall anses att yrket är reglerat. Frågan huruvida ett yrke är reglerat beror på den föreliggande juridiska situationen i värdmedlemsstaten och inte på villkoren på arbetsmarknaden i sagda medlemsstat.

24 Av akten i målet framgår att det i värdmedlemsstaten inte föreligger någon bestämmelse i lag eller annan författning som indirekt reglerar tillträdet till geologyrket. Följaktligen måste det anses att geologyrket i Tyskland inte kan anses vara indirekt reglerat i den mening som avses i direktivet.

25 Den italienska regeringen anser att beslutet av Arbeitsamt att klassificera sökanden som okvalificerad personal tydligt visar att den tyska arbetsmarknaden vad beträffar geologverksamhet är indirekt reglerad genom bestämmelser i lag eller annan författning, vilket framgår av att en offentlig myndighet uppträtt på ett sätt som är ägnat att utesluta, eller i vart fall hindra, envar som inte innehar en titel ("Diplom-Geologe") som erhållits i Tyskland från att få tillträde till yrket.

26 Detta argument kan inte godtas.

27 Ett beslut, som det som fattats av Arbeitsamt, att klassificera sökanden som "okvalificerad personal" gör inte att yrket i fråga skall anses vara indirekt reglerat. Trots att skälen för detta beslut aldrig förklarats, finns det ingenting som tyder på att beslutet utgör ett led i en indirekt juridisk tillsyn över tillträde till och utövande av detta yrke i Tyskland.

28 Dessutom visar beslutet av Senatsverwaltung att bevilja sökanden att bära sin titel i dess grekiska lydelse, liksom att i tillståndet tillägga den ordagranna översättningen "Diplomierter Geologe" inom parentes, att ingen indirekt reglering av geologyrket existerar i Tyskland.

29 Då det följaktligen inte föreligger några rättsregler som direkt eller indirekt fastställer ramen för ett yrke i värdmedlemsstaten, kan inte direktivets bestämmelser tillämpas.

30 För att ge den nationella domstolen ett uttömmande svar måste emellertid tilläggas, att även om direktivet inte skall tillämpas, förbjuds i artikel 7 i EEG-fördraget, numera artikel 6 i EG-fördraget, medlemsstaterna att diskriminera på grund av nationalitet. Enligt artikel 45 skall medlemsstaterna dessutom säkerställa arbetstagarnas fria rörlighet inom gemenskapen, liksom deras etableringsfrihet enligt artikel 52 i EG-fördraget.

31 Det framgår av fast rättspraxis, att då behöriga myndigheter i en medlemsstat handlägger ett ärende om att bevilja tillstånd för utövande av ett yrke för vilket det enligt den nationella rätten krävs ett examensbevis eller yrkeskvalifikation, skall dessa beakta de utbildningsbevis, examensbevis och andra bevis på fullgjord yrkesutbildning som den berörde har skaffat sig i syfte att utöva detta yrke i en annan medlemsstat, genom att jämföra den kompetens som intygas av dessa bevis med de kunskaper och kvalifikationer som krävs i de nationella reglerna (se bland annat dom av den 7 maj 1991, Vlassopoulou, C-340/89, Rec. s. I-2357, punkt 16, och av den 7 maj 1992, Aguirre Borrell m.fl., C-104/91, Rec. s. I-3003, punkt 11).

32 Samma sak gäller sådan yrkesverksamhet som, vad beträffar villkor för tillträde och utövande, inte är underordnad rättsliga regler om innehav av ett examensbevis. Under sådana omständigheter skall de behöriga myndigheterna i värdmedlemsstaten, som ansvarar för sådan klassificering av medborgare från andra medlemsstater som kan vara av betydelse för dessa personers möjlighet att erhålla ett arbete i det landet, vid klassificeringen ta hänsyn till examensbevis, kunskaper, kvalifikationer och andra bevis som den berörde har skaffat sig i syfte att utöva ett yrke i ursprungslandet eller i den medlemsstat där han senast har vistats.

33 Med beaktande av samtliga dessa överväganden måste det konstateras att artikel 1 c jämförd med 1 d i direktivet skall tolkas så, att ett yrke inte skall anses vara reglerat då i värdmedlemsstaten inte någon bestämmelse i lag eller annan författning reglerar tillträdet till yrket, dess utövande eller en form därav, även då den enda utbildning som leder till yrket utgörs av högre utbildning om minst fyra och ett halvt år, styrkt genom ett examensbevis, och då av den anledningen endast innehavare av denna akademiska examen vanligtvis söker sig till arbetsmarknaden och där utövar detta yrke.

Den andra frågan

34 Med hänsyn till svaret på den första frågan behöver den andra frågan inte besvaras.

Beslut om rättegångskostnader

Rättegångskostnader

35 De kostnader som har förorsakats den tyska, den grekiska respektive den italienska regeringen samt Europeiska gemenskapernas kommission, som har inkommit med yttrande till domstolen, är inte ersättningsgilla. Eftersom förfarandet i förhållande till parterna i målet vid den nationella domstolen utgör ett led i beredningen av samma mål, ankommer det på den nationella domstolen att besluta om rättegångskostnaderna.

Domslut

På dessa grunder beslutar

DOMSTOLEN

(sjätte avdelningen)

- angående de frågor som genom beslut av den 25 april 1995 förts vidare av Oberverwaltungsgericht Berlin - följande dom:

Artikel 1 c, jämförd med 1 d, i rådets direktiv 89/48/EEG av den 21 december 1988 om en generell ordning för erkännande av examensbevis över behörighetsgivande högre utbildning som omfattar minst tre års studier, skall tolkas så, att ett yrke inte skall anses vara reglerat då i värdmedlemsstaten inte någon bestämmelse i lag eller annan författning reglerar tillträdet till yrket, dess utövande eller en form därav, även då den enda utbildning som leder till yrket utgörs av högre utbildning om minst fyra och ett halvt år, styrkt genom ett examensbevis, och då av den anledningen endast innehavare av denna akademiska examen vanligtvis söker sig till arbetsmarknaden och där utövar detta yrke.