31

Mot denna bakgrund beslutade Szombathelyi Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság (Domstolen för förvaltnings- och socialrättsliga mål i Szombathely, Ungern) att vilandeförklara målet och ställa följande frågor till EU-domstolen: ”1) Utgör en nationell lagstiftning, såsom den som tvisten rör i det nationella målet, en inskränkning som strider mot artikel 56 [FEUF], när lagstiftningen, med avseende på ersättning för kostnader för gränsöverskridande hälso- och sjukvård, innebär att det inte är möjligt att i efterhand beviljas tillstånd för hälso- och sjukvård som tillhandahållits i en annan medlemsstat utan förhandstillstånd, även när det finns en verklig risk för att patientens hälsotillstånd oåterkalleligt försämras för det fall förhandstillstånd inväntas? 2) Är en medlemsstats tillståndssystem förenligt med de principer om nödvändighet och proportionalitet som fastställs i artikel 8.1 i [direktiv 2011/24], samt principen om fri rörlighet för patienter, när tillståndssystemet, med avseende på ersättning för kostnader för gränsöverskridande hälso- och sjukvård, innebär att det inte är möjligt att i efterhand beviljas tillstånd, även när det finns en verklig risk för att patientens hälsotillstånd oåterkalleligt försämras för det fall förhandstillstånd inväntas? 3) Är en nationell lagstiftning förenlig med villkoret om en rimlig förfarandefrist som beaktar sjukdomen i fråga samt hur brådskande fallet är och de individuella omständigheterna – enligt artikel 9.3 i direktiv 2011/24 – när det i lagstiftningen fastställs en förfarandefrist på 31 dagar inom vilken den behöriga myndigheten kan bevilja förhandstillstånd och en förfarandefrist på 23 dagar inom vilken nämnda myndighet kan neka sådant tillstånd, oberoende av hälsotillståndet hos den patient som gett in ansökan? Myndigheten kan, med avseende på ansökan, härvidlag pröva huruvida vårdtjänsten omfattas av sjukförsäkringen och, om så är fallet, huruvida tjänsten kan tillhandahållas inom en tid som är medicinskt försvarbar av en vårdgivare som finansieras med statliga medel, medan myndigheten, om så inte är fallet, gör en bedömning, utifrån aspekter avseende kvalitet, säkerhet och kostnadseffektivitet, av den vård som ges av den vårdgivare som angetts av patienten. 4) Ska artikel 20.1 i [förordning nr 883/2004] tolkas på så sätt att ersättning för kostnader för gränsöverskridande hälso- och sjukvård endast kan begäras om patienten ger in en ansökan om förhandstillstånd till den behöriga institutionen, eller är det i ett sådant fall inte uteslutet, enligt [denna bestämmelse] i sig, att en ansökan om tillstånd kan ges in i efterhand i syfte att få ersättning för kostnaderna? 5) Omfattar artikel 20.1 i förordning nr 883/2004 det fall där patienten beger sig till en annan medlemsstat efter att ha fått en bestämd besökstid för en läkarundersökning och en preliminär besökstid för en eventuell operation eller annat medicinskt ingrepp dagen efter läkarundersökningen och, beroende på patientens hälsotillstånd, operationen eller det medicinska ingreppet faktiskt genomförs? Är det i ett sådant fall möjligt, enligt [denna bestämmelse], att ge in en ansökan om tillstånd i efterhand i syfte att få ersättning för kostnaderna? 6) Omfattar begreppet planerad vård, i den mening som avses i artikel 26 i [förordning nr 987/2009], det fall där patienten beger sig till en annan medlemsstat efter att ha fått en bestämd besökstid för en läkarundersökning och en preliminär besökstid för en eventuell operation eller annat medicinskt ingrepp dagen efter läkarundersökningen och, beroende på patientens hälsotillstånd, operationen eller det medicinska ingreppet faktiskt genomförs? Är det i ett sådant fall möjligt, enligt [denna bestämmelse], att ge in en ansökan om tillstånd i efterhand i syfte att få ersättning för kostnaderna? Innebär bestämmelserna krav på förhandstillstånd i det fall som avses i artikel 26.1 i [förordning nr 987/2009] även i fråga om akut livsnödvändig vård enligt artikel 26.3 [i denna förordning]?”