ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
2.

Ska artiklarna 2 FEU och 19.1 FEU, jämförda med artikel 47 i stadgan om de grundläggande rättigheterna, tolkas så, att när en person som utnämnts under de villkor som anges i fråga 1 ingår i den dömande sammansättningen, a) utgör dessa artiklar hinder för att tillämpa bestämmelser i nationell rätt enligt vilka prövningen av lagligheten av en sådan persons utnämning till domare uteslutande ankommer på en avdelning i Sąd Najwyższy (Högsta domstolen), som enbart består av personer som utnämnts till domare under de förhållanden som beskrivs ovan i fråga 1, och där det samtidigt föreskrivs att invändningar mot domarutnämningar ska lämnas utan avseende, med beaktande av det institutionella och strukturella sammanhanget, och b) de, för att säkerställa unionsrättens ändamålsenliga verkan, innebär att nationella bestämmelser ska tolkas så, att domstolarna har möjlighet att ex officio utesluta en sådan person från prövningen av målet enligt reglerna om avsättning av domare (analogt tillämpade) som är olämpliga för att döma i målet (iudex inhabilis)?
B.

Konkretisering av kraven som slagits fast i EU-domstolens dom i målet Huawei/ZTE (1) (dom av den 16 juli 2015, C-170/13): 1. Finns det, oaktat att de handlingsskyldigheter som växelvis åligger innehavaren av ett nödvändigt patent och användaren av detta patent (underrättelse om intrång, uttryck om önskan att ingå ett licensavtal, anbud om licens på FRAND-villkor; anbud om licens till de underleverantörer som ska prioriteras för licensiering) ska fullgöras före domstolsförfarandet, en möjlighet att i efterhand, under ett pågående domstolsförfarande, vidta åtgärder för att fullgöra sådana handlingsskyldigheter som inte fullgjorts före domstolsförfarandet på ett sätt som bevarar parternas rätt? 2. Ska en önskan att ingå ett licensavtal som uttrycks av patentanvändaren endast anses vara relevant om det på grundval av en samlad bedömning av alla kringliggande omständigheter klart och tydligt framgår att användaren av det nödvändiga patentet är redo och angelägen att ingå ett licensavtal på FRAND-villkor med innehavaren av det nödvändiga patentet, oavsett vad dessa FRAND-villkor (som i avsaknad av ett uttryckligt licensanbud vid denna tidpunkt ännu inte är kända) må vara? a) Ska en intrångsgörare, som efter att ha mottagit underrättelsen om patentintrång inte har reagerat på denna under flera månaders tid, anses därigenom regelmässigt ha visat att denne inte är intresserad av att ingå ett licensavtal, så att denne – trots en verbalt uttryckt önskan om att ingå ett licensavtal – inte kan anses ha uttryckt en sådan önskan, med följden att talan om förbudsföreläggande som väckts av innehavaren av det nödvändiga patentet ska bifallas? b) Är det möjligt att av de licensvillkor som användaren av det nödvändiga patentet har angett i ett motbud dra slutsatsen att denne inte önskar ingå ett licensavtal, med följden att talan om förbudsföreläggande som väckts av innehavaren av det nödvändiga patentet ska bifallas, utan att det krävs en föregående prövning av huruvida licensanbudet som innehavaren av det nödvändiga patentet har lämnat (och som föregick motbudet från användaren av patentet) över huvud taget överensstämmer med FRAND-villkoren? c) Är denna slutsats i vart fall utesluten när de licensvillkor, vilka anges i det motbud som ligger till grund för fastställelsen av att det saknas en önskan att ingå ett licensavtal, är sådana att det inte är uppenbart att de inte är förenliga med FRAND-villkor, och det inte heller finns någon rättspraxis från högsta instans som bekräftar detta?
2.

Om fråga 1 besvaras nekande: Ska artikel 3.1 i förordning (EU) 2015/848 tolkas på så sätt a) att domstolarna i den medlemsstat där gäldenärens huvudsakliga intressen fanns vid tidpunkten då en ansökan om att ett insolvensförfarande ska inledas lämnades in behåller sin internationella behörighet att besluta om inledande av detta förfarande, om gäldenären flyttar platsen för sina huvudsakliga intressen till en annan medlemsstats territorium efter det att ansökan lämnades in, men innan beslut om att inleda ett insolvensförfarande har fattats, och b) att denna fortsatta internationella behörighet för domstolarna i en medlemsstat utesluter behörighet för domstolarna i en annan medlemsstat att fatta beslut om ytterligare ansökningar om att inleda ett insolvensförfarande som har lämnats in till en domstol i denna andra medlemsstat efter det att gäldenären har flyttat platsen för sina huvudsakliga intressen till den medlemsstaten?
Begäran om förhandsavgörande framställd av First-tier Tribunal (Tax Chamber) (Förenade kungariket) den 29 december 2020 – Amoena Ltd mot The Commissioners for Her Majesty's Revenue & Customs

(Mål C-706/20)

(2021/C 110/20)

Rättegångsspråk: engelska

Hänskjutande domstol

First-tier Tribunal (Tax Chamber)

Parter i det nationella målet

Klagande: Amoena Ltd

Motpart: The Commissioners for Her Majesty's Revenue & Customs

Tolkningsfrågor

1) Ska orden ”de” och ”deras” i punkt 53 i domen (1) anses hänföra sig till behåar eller bröstproteser?

2) Innebär den andra meningen i punkt 53 ett annat test än det som framgår av punkt 51 i Amoena-domen och som framgår av den förklarande anmärkningen i KN till nummer 8473 i det att det krävs att behåar (jämte eventuella tillbehör) ska kunna göra det möjligt för bröstproteser att fylla en annan funktion än den som ”de” (förmodligen bröstproteserna) är utformade för, eller istället att endast det test ska genomföras som anges i punkt 51 och som kräver att behåarna ska utföra en uppgift i samband med bröstprotesens huvudfunktion?

(1) Dom av den 19 december 2019 i mål C-677/18, Amoena (EU:C:2019:1142).
2)

Ska artiklarna 2.1 c, 24.1 och 43 i direktiv 2006/112 tolkas så, att licensgivaren för en know-how-licens – som är ett bolag som är etablerat i en annan medlemsstat – tillhandahåller de tjänster som finns tillgängliga på en webbplats till slutanvändarna, vilket innebär att licensgivaren är mottagare av tjänsten tekniskt stöd för nämnda know-how från den beskattningsbara personen, i egenskap av underleverantör, och den sistnämnda personen inte tillhandahåller tjänsten till licenstagaren, som är etablerad i den förstnämnda medlemsstaten, om licensgivaren a) hade egna resurser som enbart utgjordes av ett hyrt kontor och en dator som användes av dess verkställande direktör, b) som enda anställda hade en verkställande direktör och en juridisk rådgivare vilken arbetade deltid under några timmar per vecka, c) hade ett enda avtal, nämligen avtalet om know-how-utveckling, d) såg till att de domännamn som licensgivaren ägde blev registrerade på licenstagaren i dennes eget namn, enligt det avtal som ingicks med licenstagaren, e) aldrig framställde sig som leverantör av tjänsterna gentemot utomstående, i synnerhet slutanvändare, banker som erbjöd betalning med bankkort på webbplatserna, skapare av det innehåll som fanns tillgängligt på webbplatserna och webbadministratörer som marknadsförde innehållet, f) aldrig har utfärdat skriftliga underlag rörande de tjänster som finns tillgängliga via webbplatserna, med undantag av fakturan för licensavgiften, och g) inte förfogade över något system (som bankkonton och annan infrastruktur) som gjorde det möjligt att ta emot betalningar för de tjänster som tillhandahållits via webbplatserna, samt mot bakgrund av att det följer av dom av den 17 december 2015, WebMindLicenses (C-419/14, EU:C:2015:832), att det inte i sig är av avgörande betydelse att licensgivarbolagets verkställande direktör och enda aktieägare är upphovsman till nämnda know how, att samma person utövar inflytande eller kontroll över hur nämnda know-how utvecklas och används och över tillhandahållandet av tjänster som är baserade på denna know-how, vilket innebär att den fysiska person som är verkställande direktör för och ägare till licensgivarbolaget också är verkställande direktör för och/eller ägare till de bolag som är de underleverantörer – och därmed till klaganden – som medverkar i tillhandahållandet av tjänsten som underleverantörer på uppdrag av licenstagarbolaget och som utför de beskrivna uppgifterna som de har till uppgift att utföra?
Begäran om förhandsavgörande framställd av High Court of Justice, Business and Property Courts of England and Wales (Förenade kungariket) den 22 april 2020 – Konkursförvaltare 1 för herr M och konkursförvaltare 2 för herr M mot fru M, MH, ILA och herr M

(Mål C-168/20)

(2020/C 262/15)

Rättegångsspråk: engelska

Hänskjutande domstol

High Court of Justice, Business and Property Courts of England and Wales

Parter i det nationella målet

Kärande: Konkursförvaltare 1 för herr M och konkursförvaltare 2 för herr M

Svarande: Fru M, MH, ILA och herr M

Tolkningsfrågor

1) När en medborgare i en medlemsstat har utövat sina rättigheter enligt artiklarna 21 och 49 FEUF och rörlighetsdirektivet (Europaparlamentets och rådets direkt 2004/38/EG) (1) genom att flytta till eller bosätta sig i Förenade kungariket, är det då förenligt med bestämmelserna i Section 11 WRPA 1999 att från en konkurs undanta pensionsrättigheter i ett pensionssystem, inklusive dem som upprättats och godkänts skattemässigt i en annan medlemsstat, förutsatt att pensionssystemet vid tidpunkten för konkursen är registrerat enligt Section 153 FA 2004 eller föreskrivet genom regulation 2 i 2002 Regulations och därmed skattemässigt godkänt i Förenade kungariket?

2) Är det för att besvara fråga 1 relevant eller nödvändigt att a) fastställa om personen flyttade till Förenade kungariket primärt för att försätta sig i konkurs i Förenade kungariket? b) ta hänsyn till i) de skydd som kan finnas tillgängliga för konkursgäldenären när det gäller pensionssystem som inte är godkända enligt Section 12 WRPA 1999 och ii) möjligheten för konkursförvaltarna att återfå belopp när det gäller godkända pensionsordningar? c) ta hänsyn till de krav som gäller för pensionssystem som är registrerade och skattemässigt godkända i Förenade kungariket?

(1) Europaparlamentets och rådets direktiv 2004/38/EG av den 29 april 2004 om unionsmedborgares och deras familjemedlemmars rätt att fritt röra sig och uppehålla sig inom medlemsstaternas territorier och om ändring av förordning (EEG) nr 1612/68 och om upphävande av direktiven 64/221/EEG, 68/360/EEG, 72/194/EEG, 73/148/EEG, 75/34/EEG, 75/35/EEG, 90/364/EEG, 90/365/EEG och 93/96/EEG (EUT L 158, 2004, s. 77).
1.

Under omständigheter där en asylsökande har levt med sitt barn i en familj som existerade i ursprungslandet och barnet efter en ansökan om internationellt skydd som lämnats in innan det uppnått myndighetsålder har beviljats status som subsidiärt skyddsbehövande (nedan kallad den skyddsbehövande), och den asylsökande innan hans barn uppnått myndighetsålder har inrest i medlemsstaten som mottagit den skyddsbehövande och likaså ansökt om internationellt skydd (nedan kallad den asylsökande) i den staten, ska då den relevanta tidpunkten – med avseende på frågan huruvida den skyddsbehövande är ”underårig” i den mening som avses i artikel 2 j tredje strecksatsen i direktiv 2011/95 (1) – enligt en nationell bestämmelse som avser beviljande av subsidiärt skydd som härleds från den skyddsbehövande och vilken hänvisar till artikel 2 j i direktiv 2011/95, vara tidpunkten då ett beslut meddelas i fråga om den asylsökandes asylansökan, eller vid en tidigare tidpunkt, exempelvis när a) den skyddsbehövande beviljades status som subsidiärt skyddsbehövande, b) den asylsökande ansökte om asyl, c) den asylsökande inreste i den mottagande medlemsstaten, eller d) den skyddsbehövande ansökte om asyl?
C 383/36

Överklagande ingett den 30 januari 2019 av João Miguel Barata av den dom som tribunalen (andra avdelningen) meddelade den 20 november 2018 i mål T-854/16, Barata mot parlamentet

(Mål C-71/19 P)

(2019/C 383/40)

Rättegångsspråk: engelska

Parter

Klagande: João Miguel Barata (ombud: by G. Pandey and D. Rovetta, avocats, och by J. Grayston, Solicitor)

Övrig part i målet: Europaparlamentet

Domstolen (nionde avdelningen) fann genom beslut av den 26 september 2019 att överklagandet ska ogillas, eftersom det är uppenbart att det delvis inte kan tas upp till prövning och delvis är ogrundat. Domstolen slog vidare fast att João Miguel Barata ska bära sina egna rättegångskostnader.
Begäran om förhandsavgörande framställd av Court of Session, Edinburgh (Förenade kungariket) den 3 oktober 2018 – Andy Wightman m.fl. mot Secretary of State for Exiting the European Union

(Mål C-621/18)

(2018/C 445/12)

Rättegångsspråk: engelska

Hänskjutande domstol

Court of Session, Edinburgh

Parter i det nationella målet

Klagande: Andy Wightman, Ross Greer, Alyn Smith, David Martin, Catherine Stihler, Jolyon Maugham, Joanna Cherry

Motpart: Secretary of State for Exiting the European Union

Ytterligare deltagare i rättegången: Chris Leslie, Tom Brake

Tolkningsfråga

I ett fall där en medlemsstat i enlighet med artikel 50 i fördraget om Europeiska unionen har anmält sin avsikt att utträda ur Europeiska unionen till Europeiska rådet, tillåter unionsrätten att den anmälande medlemsstaten ensidigt återkallar sin anmälan, och om så är fallet, under vilka villkor och med vilken verkan avseende medlemsstatens fortsatta medlemskap i Europeiska unionen?
3.

De angripna rättsakternas interna rättsstridighet a. Tribunalen har gjort en felaktig rättslig bedömning Om tilläggsavtalet var ett sådant väsentligt bevis på utfört arbete ålåg det parlamentet att visa att klaganden underlåtit att inge det, efter påminnelser, i motsats till vad tribunalen har angett. Tribunalen har på så sätt vänt på bevisbördan och därmed gjort en felaktig bedömning av de faktiska omständigheterna som får rättsliga konsekvenser. b. Arbetstid som ska styrkas och bevismedel Tribunalen har förvanskat generalsekreterarens uttalande så att det krävs att all arbetstid under perioden styrks och inte att det ”styrks en överensstämmelse med genomförandebestämmelserna för arbetet”. Tribunalen kan inte fastställa en skyldighet där parlamentet medger att någon sådan inte finns, vilket antecknats i ett protokoll vid förhandling inför tribunalen, och där någon sådan inte föreskrivs av någon av artiklarna i genomförandebestämmelserna för arbetet. Tribunalen har gjort en felaktig rättslig bedömning. c. Utfört arbete Klaganden inger, med stöd av artikel 127 i rättegångsreglerna, två nya dokument till domstolen. d. Åsidosättande av proportionalitetsprincipen I motsats till vad tribunalen har funnit, fanns det inte någon ovillkorlig skyldighet för parlamentet att kräva återbetalning avseende samtliga fem år om endast tre ansågs vara omtvistade. Detta åsidosättande av proportionalitetsprincipen motiverar att domen upphävs. e. Externa avtal Varken parlamentet, eller senare tribunalen, har lyckats visa att J.-F. Jalkh upprätthöll arbetsrättsliga förbindelser med tredje man, vilka kunde skada klaganden eller parlamentets värdighet eller medföra en intressekonflikt.
3.

Om den andra frågan besvaras jakande: a) Hur ska domstolen i ursprungsmedlemsstaten, när fråga är om en dom vilken innehåller en verkställbar förpliktelse och mot vilken ett ordinärt rättsmedel har getts in i ursprungsmedlemsstaten eller för vilken fristen för att ge in ett sådant rättsmedel ännu inte har löpt ut, förfara beträffande formuläret i bilaga I till Europaparlamentets och rådets förordning (EU) nr 1215/2012 om domstols behörighet och om erkännande och verkställighet av domar på privaträttens område, när domen, enligt domslutet eller en lagbestämmelse, inte får verkställas i ursprungsmedlemsstaten förrän säkerhet har ställts? b) Ska domstolen i ursprungsmedlemsstaten i detta fall utfärda intyget genom att använda formuläret i bilaga I till Europaparlamentets och rådets förordning (EU) nr 1215/2012 av den 12 december 2012 om domstols behörighet och om erkännande av domar på privaträttens område, utan att lämna de uppgifter som avses i punkterna 4.4.1–4.4.4? c) Har domstolen i ursprungsmedlemsstaten i detta fall befogenhet att utfärda intyget genom att använda formuläret i bilaga I till Europaparlamentets och rådets förordning (EU) nr 1215/2012 av den 12 december 2012 om domstols behörighet och om erkännande och verkställighet av domar på privaträttens område på så sätt, att ytterligare uppgifter anges – till exempel i punkt 4.4.1 eller punkt 4.4.3 – om den säkerhet som krävs, och att bifoga lagtexten till formuläret?
—

fastställa att Republiken Italien har underlåtit att uppfylla sina skyldigheter enligt artikel 14 b och c i rådets direktiv 1999/31/EG av den 26 april 1999 om deponering av avfall (EGT L 182, s. 1) genom att inte ha vidtagit nödvändiga åtgärder för att så fort som möjligt, i enlighet med artiklarna 7 g och 13 i direktivet, avsluta de deponier för vilka det inte erhållits ett tillstånd enligt artikel 8 i direktivet för fortsatt användning, eller genom att inte ha antagit nödvändiga åtgärder för att säkerställa att de deponier som erhållit tillstånd för fortsatt användning uppfyller de krav som ställs i direktivet, utan att det påverkar de villkor som fastställts i punkt 1 i bilaga I till direktivet, med avseende på deponierna: 1) Avigliano (Loc. Serre Le Brecce); 2) Ferrandina (Loc. Venita); 3) Genzano di Lucania (Loc. Matinella); 4) Latronico (Loc. Torre); 5) Lauria (Loc. Carpineto); 6) Maratea (Loc. Montescuro); 7) Moliterno (Loc. Tempa La Guarella); 8) Potenza (Loc. Montegrosso-Pallareta: deponi vars stängning planerades till september 2016); 9) Potenza (Loc. Montegrosso-Pallareta), deponi som förklarats aldrig ha använts; 10) Rapolla (Loc. Albero in Piano); 11) Roccanova (Loc. Serre); 12) Sant’Angelo Le Fratte (Loc. Farisi); 13) Campotosto (Loc. Reperduso); 14) Capistrello (Loc. Trasolero); 15) Francavilla (Valle Anzuca); 16) L’Aquila (Loc. Ponte delle Grotte); 17) Andria (D’Oria G.& C. s.n.c); 18) Canosa (CO.BE.MA); 19) Bisceglie (CO.GE.SER); 20) Andria (F.lli Acquaviva); 21) Trani (BAT-Igea s.r.l.); 22) Torviscosa (Società Caffaro);
SV Europeiska unionens officiella tidning C 283/24

Överklagande ingett den 13 juni 2017 av Equipolymers Srl, M&G Polimeri Italia SpA, Novapet SA av den dom som tribunalen (första avdelningen) meddelade den 5 april 2017 i mål T-422/13, Committee of Polyethylene Terephthalate (PET) Manufacturers in Europe (CPME) m.fl. mot Europeiska unionens råd

(Mål C-363/17 P)

(2017/C 283/33)

Rättegångsspråk: engelska

Parter

Klagande: Equipolymers Srl, M&G Polimeri Italia SpA, Novapet SA (ombud: L. Ruessmann, avocat och J. Beck, solicitor)

Övriga parter i målet: Committee of Polyethylene Terephthalate (PET) Manufacturers in Europe (CPME), Cepsa Química SA, Indorama Ventures Poland sp. z o.o., Lotte Chemical UK Ltd, Ottana Polimeri Srl, UAB Indorama Polymers Europe, UAB Neo Group, UAB Orion Global pet, Europeiska unionens råd, Europeiska kommissionen

Klagandenas yrkanden

Klagandena yrkar att domstolen ska

— fastställa att överklagandet kan prövas i sak och bifalla den,

— upphäva tribunalens dom i den del yrkandet om skadestånd ogillades,

— pröva yrkandet om skadestånd i sak och bifalla klagandenas yrkande om skadestånd, eller återförvisa målet till tribunalen för att denna ska pröva yrkandet om skadestånd i sak, samt

— förplikta rådet att ersätta klagandenas rättegångskostnader.

Grunder och huvudargument

Tribunalen har missuppfattat och felaktigt presenterat den bevisning som lagts fram av klagandena, när den fann att det inte förelåg något orsakssamband mellan den omständighet att beslut 2013/226 (1) antagits rättsstridigt och de skador som klagandena lidit. (Den överklagade domen, punkterna 155–197, och särskilt punkterna 187–189).

(1) Rådets genomförandebeslut 2013/226/EU av den 21 maj 2013 om avvisande av förslaget till rådets genomförandeförordning om införande av en slutgiltig antidumpningstull på import av visst slags polyetentereftalat med ursprung i Indien, Taiwan och Thailand till följd av en översyn vid giltighetstidens utgång enligt artikel 11.2 i förordning (EG) nr 1225/2009 och om avslutande av översynen vid giltighetens utgång av import av visst slags polyetentereftalat med ursprung i Indonesien och Malaysia, i den mån som förslaget skulle införa en slutgiltig antidumpningstull på import av visst slags polyetentereftalat med ursprung i Indien, Taiwan och Thailand (EUT, L 136, 2013, s. 12).
SV Europeiska unionens officiella tidning C 277/21

Begäran om förhandsavgörande framställd av Tribunale Amministrativo Regionale per il Piemonte (Italien) den 5 april 2017 – Demarchi Gino S.a.s. mot Ministero della Giustizia

(Mål C-177/17)

(2017/C 277/30)

Rättegångsspråk: italienska

Hänskjutande domstol

Tribunale Amministrativo Regionale per il Piemonte

Parter i målet vid den nationella domstolen

Klagande: Demarchi Gino S.a.s.

Motpart: Ministero della Giustizia

Tolkningsfråga

Utgör den princip enligt vilken var och en har rätt att inom skälig tid få sin sak prövad inför en oavhängig och opartisk domstol, som fastställs i artikel 47 andra stycket i Europeiska unionens stadga om de grundläggande rättigheterna och artikel 6.1 i Europeiska konventionen om skydd för de mänskliga rättigheterna och de grundläggande friheterna och som har gjorts till unionsrättslig princip genom artikel 6[.1] tredje stycket [FEU], jämförd med den princip som kan härledas ur artikel 67 FEUF, enligt vilken unionen ska utgöra ett område med rättvisa med respekt för de grundläggande rättigheterna, samt den princip som stadgas i artiklarna 81 FEUF och 82 FEUF, enligt vilken unionen ska utveckla ett rättsligt samarbete i civilrättsliga och straffrättsliga frågor som har gränsöverskridande följder, vilket bygger på principen om ömsesidigt erkännande av domstolsavgöranden och utomrättsliga avgöranden, hinder för nationella bestämmelser, såsom de italienska bestämmelserna i artikel 5-sexies i lag nr 89/2001, enligt vilka de personer som redan har beviljats belopp i form av ”skälig ersättning” från italienska staten till följd av att rättsliga förfaranden har tagit orimligt lång tid, åläggs en rad skyldigheter för att erhålla betalningen samt att invänta att fristen i nämnda artikel 5-sexies.5 i lag nr 89/2001 löper ut utan att de under tiden kan vidta några rättsliga verkställighetsåtgärder och utan att de i efterhand kan åberopa skada med anledning av den fördröjda betalningen, även i de fall där den ”skäliga ersättningen” har beviljats till följd av att ett tvistemålsförfarande som har gränsöverskridande följder har tagit orimligt lång tid eller under alla omständigheter på ett område som faller under Europeiska unionens behörighet och/eller ett område inom vilket Europeiska unionen föreskriver ömsesidigt erkännande av rättsliga och utomrättsliga avgöranden?