Nyckelord

Sammanfattning



Nyckelord

1 Talan om ogiltigförklaring - Fysiska eller juridiska personer - Rättsakter som berör dem direkt och personligen - Direkt inverkan - Kriterier - Förordning om utvidgning av en antidumpningstull

(EG-fördraget, artikel 173 fjärde stycket (nu artikel 230 fjärde stycket EG i ändrad lydelse); rådets förordning nr 384/96, artikel 13.3 och 13.4)

2 Gemenskapsrätt - Tolkning - Texter på flera språk - Enhetlig tolkning - Beaktande av olika språkversioner och, vid skillnader, systematiken i och ändamålet med föreskrifterna i fråga

3 Gemensam handelspolitik - Skydd mot dumpning - Kringgående - Monteringsverksamhet - Delar som utgör 60 procent eller mer av det sammanlagda värdet av delarna i den sammansatta produkten

(Rådets förordning nr 384/96, artikel 13.2)

4 Gemensam handelspolitik - Skydd mot dumpning - Kringgående - Monteringsverksamhet - Institutionernas rätt att kräva att ursprungsintyg uppvisas - Gränser

(Rådets förordning nr 384/96, artikel 13)

Sammanfattning

1 Direkt inverkan på en person i den mening som avses i artikel 173 fjärde stycket i fördraget (nu artikel 230 fjärde stycket EG i ändrad lydelse) förutsätter att den påtalade gemenskapsåtgärden har direkt inverkan på den enskildes rättsliga ställning och att den inte lämnar dem till vilka åtgärden riktar sig och som skall genomföra den något utrymme att företa skönsmässig bedömning, eftersom åtgärden har en rent automatisk karaktär och endast följer av gemenskapslagstiftningen utan att några mellanliggande regler skall tillämpas.

En förordning om utvidgning av en slutgiltig antidumpningstull inverkar direkt på den rättsliga ställningen för ett företag vars import belastas med den utvidgade tullen. Det framgår nämligen av artikel 13.3 i grundförordning nr 384/96 samt av själva utvidgningsförordningen att den utvidgade tullen skall tas ut av medlemsstaternas tullmyndigheter, utan att dessa myndigheter lämnas något utrymme för eget skön i detta hänseende, och att kommissionen befriade företaget från den utvidgade tullen först efter det att det väsentligen hade ändrat mönstret för var delarna hämtades.

Denna slutsats kullkastas inte av den omständigheten att det i utvidgningsförordningen föreskrivs att import som inte utgör kringgående av den ursprungliga tullen på vissa villkor skall befrias från den utvidgade tullen med retroaktiv verkan från och med den dag då undersökningsförordningen trädde i kraft genom en rättsakt av kommissionen, eftersom det framgår av överväganden i ingressen till denna förordning att kommissionen redan efter undersökningen ansåg att det berörda företaget inte uppfyllde villkoren. Följaktligen rådde det inte något tvivel om att kommissionen inte var villig att befria företaget från tullen för perioden före antagandet av utvidgningsförordningen. (se punkterna 61-68)

2 Nödvändigheten av en enhetlig tolkning av gemenskapens rättsakter utesluter att en bestämd text betraktas isolerat. I stället krävs det, då osäkerhet råder, att denna tolkas och tillämpas mot bakgrund av de övriga språkversionerna. Dessutom skall, i händelse av skillnader mellan de olika språkversionerna, bestämmelsen i fråga tolkas med hänsyn till systematiken i och ändamålet med de föreskrifter i vilka den ingår. (se punkt 81)

3 Artikel 13.2 i grundförordning nr 384/96 skall tolkas på så sätt att en monteringsverksamhet i gemenskapen eller i ett tredje land skall anses utgöra kringgående av de gällande åtgärderna om - förutom uppfyllandet av de andra villkoren i denna bestämmelse - de delar som utgör 60 procent eller mer av det sammanlagda värdet av delarna i den sammansatta produkten kommer från det land som omfattas av åtgärderna, utom i fall där den berörda aktören bevisar för gemenskapsinstitutionerna att dessa delar har sitt ursprung i ett annat land. (se punkt 88)

4 Inom ramen för en undersökning av kringgåenden av antidumpningsåtgärder finns det, även i avsaknad av en skyldighet enligt lag, i princip ingenting som hindrar att gemenskapsinstitutionerna begär att importörerna, av administrativa effektivitetshänsyn, uppvisar ursprungsintyg för att bevisa att uppgifterna i deras tulldeklarationer är korrekta i syfte att säkerställa att ändamålet med artikel 13 i grundförordning nr 384/96, närmare bestämt att bekämpa kringgåenden, uppnås.

Gemenskapsinstitutionerna kan emellertid inte utan att åsidosätta artikel 13.2 i grundförordning nr 384/96 kräva ursprungsintyg med uteslutande av alla andra bevismedel när de vet, eller bör veta, att vissa berörda aktörer inte har någon möjlighet att frambringa sådana intyg utan att detta kan läggas dessa aktörer till last. Under dessa särskilda omständigheter skulle ett sådant krav stå i strid med principerna om rättssäkerhet och rätten till försvar, eftersom detta krav innebär att det är omöjligt att, i en tvist som kan leda till påförandet av en avgift, bevisa att denna avgift inte skall tillämpas. Under sådana särskilda omständigheter innebär en vägran att godta annan bevisning nämligen att svaranden berövas sin rätt att inge dokument till sitt försvar (ultra posse nemo tenetur).

Under sådana omständigheter är kravet på sådan bevisning olämplig i förhållande till det eftersträvade syftet, det vill säga att bekämpa kringgåenden av den ursprungliga tullen. Kravet på ett bevis som är omöjligt att frambringa kan nämligen få till följd att tillämpningen av den utvidgade tullen inte begränsas till enbart import av delar som utgör kringgående av denna tull i den mening som avses i artikel 13 i grundförordning nr 384/96. Detta krav strider följaktligen även mot proportionalitetsprincipen. (se punkterna 111-113)