ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
Begäran om förhandsavgörande framställd av Upper Tribunal (Tax and Chancery Chamber) (Förenade kungariket) den 15 mars 2019 — Blackrock Investment Management (UK) Limited mot Commissioners for Her Majesty's Revenue and Customs

(Mål C-231/19)

(2019/C 172/24)

Rättegångsspråk: engelska

Hänskjutande domstol

Upper Tribunal (Tax and Chancery Chamber)

Parter i det nationella målet

Klagande: Blackrock Investment Management (UK) Limited

Motpart: Commissioners for Her Majesty's Revenue and Customs

Tolkningsfrågor

I en situation där ett enda tillhandahållande av förvaltningstjänster, i den mening som avses i artikel 135.1 g i rådets direktiv 2006/112/EG, (1) görs av en oberoende tjänsteleverantör till en fondförvaltare och används av denna fondförvaltare för förvaltningen av såväl särskilda investeringsfonder (så kallade SIF-fonder) som andra fonder som inte är särskilda investeringsfonder (så kallade icke SIF-fonder), ska nämnda artikel tolkas så, att

a) en enda skattesats ska tillämpas på detta enda tillhandahållande och, i så fall, hur ska denna skattesats fastställas, eller

b) ska ersättningen för detta enda tillhandahållande fördelas på grundval av hur förvaltningstjänsterna används (exempelvis med hänsyn till antalet förvaltade SIF- respektive icke SIF-fonder) så att en del av tillhandahållandet anses vara undantaget från skatt och en del skattepliktigt?

(1) Rådets direktiv 2006/112/EG av den 28 november 2006 om ett gemensamt system för mervärdesskatt (EUT L 347, 2006, s. 1).
1)

I den överklagade domen har tribunalen gjort en felaktig tillämpning av artikel 76.1 i förordning nr 207/2009 (1) (nu artikel 95.1 i förordning 2017/1001 (2)) och artikel 65 i förordning nr 207/2009 (nu artikel 72 i förordning 2017/1001), när den avvisade klagandens argument att det ifrågavarande äldre varumärket anses ha låg särskiljningsförmåga med hänvisning till att argumentet framförts för första gången först i tribunalen (punkterna 87–90 i den överklagade domen). a. Tribunalen är skyldig att pröva grunderna, trots att de anförts för första gången vid den, när överklagandenämnden skulle ha beaktat dem ex officio. b. Betydelsen av en del av ett varumärke på ett av unionens språk är ett välkänt faktum som som sådant borde prövas ex officio av EUIPO. De grunder som anknyter därtill ska följaktligen på ett uttömmande sätt prövas av tribunalen, även sådana grunder som anförts för första gången vid tribunalen. c. Klaganden i förfarandet vid tribunalen har rätt att bestrida de bedömningar som överklagandenämnden gjort av notoriska fakta, inklusive genom att anföra nya grunder vid tribunalen och lägga fram nya bevis till stöd för dessa grunder. d. Genom att inte pröva de grunder som överklagandenämnden borde ha beaktat ex officio (bland annat notoriska fakta avseende betydelsen av de i överklagandenämnden aktuella varumärkena), har tribunalen åsidosatt allmänna förfaranderegler och gjort sig skyldig till felaktig bedömning av de relevanta omständigheterna vid överklagandenämnden.
SV Europeiska unionens officiella tidning C 152/14

Begäran om förhandsavgörande framställd av Court of Appeal in Northern Ireland (Förenade Kungariket) den 9 februari 2018 – Ermira Bajratari mot Secretary of State for the Home Department

(Mål C-93/18)

(2018/C 152/16)

Rättegångsspråk: engelska

Hänskjutande domstol

Court of Appeal in Northern Ireland

Parter i det nationella målet

Klagande: Ermira Bajratari

Motpart: Secretary of State for the Home Department

Tolkningsfrågor

1) Kan inkomster som härrör från anställning som är olaglig enligt nationell lagstiftning helt eller delvis beaktas för att fastställa huruvida det finns tillräckliga tillgångar enligt artikel 7.1 b i direktiv 2004/38 (1)?

2) Om svaret på frågan är jakande, är kraven i artikel 7.1 b uppfyllda när anställningen ska anses vara otrygg endast på grund av att den är olaglig?

(1) Europaparlamentets och rådets direktiv 2004/38/EG av den 29 april 2004 om unionsmedborgares och deras familjemedlemmars rätt att fritt röra sig och uppehålla sig inom medlemsstaternas territorier och om ändring av förordning (EEG) nr 1612/68 och om upphävande av direktiven 64/221/EEG, 68/360/EEG, 72/194/EEG, 73/148/EEG, 75/34/EEG, 75/35/EEG, 90/364/EEG, 90/365/EEG och 93/96/EEG (EUT L 158, 2004, s. 77).
i)

tillämpa en praxis, enligt vilken det, när maken med uppehållstillstånd i medlemsstaten (referenspersonen) först kom dit som 12-13-åring eller senare, vid bedömningen av referenspersonens anknytning till medlemsstaten läggs stor vikt vid följande: om den berörde personen antingen har vistats lagligt under en längre period om cirka 12 år i medlemsstaten, eller har vistats i medlemsstaten och haft ett fast arbete där som innebär en hög grad av kontakt och kommunikation med kollegor och eventuella kunder på medlemsstatens språk under en period som utan betydande avbrott har varat i minst 4–5 år, eller har vistats i medlemsstaten och haft ett fast arbete där som inte innebär en hög grad av kontakt och kommunikation med kollegor och eventuella kunder på medlemsstatens språk under en period som utan betydande avbrott har varat i minst 7–8 år,
SV Europeiska unionens officiella tidning C 78/15

Begäran om förhandsavgörande framställd av Upper Tribunal (Tax and Chancery Chamber) (Förenade kungariket) den 6 januari 2017 – Commissioners for Her Majesty’s Revenue and Customs mot DPAS Limited

(Mål C-5/17)

(2017/C 078/20)

Rättegångsspråk: engelska

Hänskjutande domstol

Upper Tribunal (Tax and Chancery Chamber)

Parter i målet vid den nationella domstolen

Klagande: Commissioners for Her Majesty’s Revenue and Customs

Motpart: DPAS Limited

Tolkningsfrågor

Mot bakgrund av artikel 135.1 d i rådets direktiv 2006/112/EG (1) mervärdesskattedirektivet) och domstolens tolkning av denna bestämmelse i domen AXA, domen Bookit och domen NEC begär Upper Tribunal (Tax and Chancery Chamber) ett förhandsavgörande av domstolen beträffande följande frågor:

1) Den i målet aktuella tjänsten består i att en beskattningsbar person, enligt en fullmakt avseende autogiro, utfärdar anvisning om att uttag per autogiro ska göras på en tandläkarpatients bankkonto och att pengarna, efter avdrag för den beskattningsbara personens avgift, ska överföras till patientens tandläkare och försäkringsgivare. Är detta ett tillhandahållande av en sådan betalnings- och överföringstjänst som är undantagen från mervärdesskatteplikt enligt artikel 135.1 d i mervärdesskattedirektivet? Följer det av domen Bookit och domen NEC att undantag från mervärdesskatteplikt inte ska tillämpas när en beskattningsbar person, såsom i det nu aktuella målet, inte själv medverkar vid debitering och kreditering av konton över vilka vederbörande har kontroll, men har en avgörande betydelse för att en betalningsöverföring kommer till stånd? Alternativt, föranleder domen AXA ett motsatt ställningstagande?

2) Vilka är de relevanta principer som ska tillämpas för att bestämma huruvida en tjänst av det slag som utförs av den beskattningsbara personen i det nu aktuella målet är eller inte är en tjänst som omfattas av tillämpningsområdet för begreppet ”indrivning av fordringar” i artikel 135.1 d mervärdesskattedirektivet? Om, (såsom domstolen beslutade i domen AXA beträffande samma eller en mycket liknande tjänst) en sådan tjänst utgör indrivning av fordringar, när den tillhandahålls till den person till vilken betalningen ska göras (det vill säga tandläkaren i det nu aktuella målet och i domen AXA), utgör denna tjänst indrivning av fordringar, även när tjänsten tillhandahålls till den person som ska betala ut ersättningen (det vill säga patienten i det nu aktuella målet)?

(1) Rådets direktiv 2006/112/EG av den 28 november 2006 om ett gemensamt system för mervärdesskatt (EUT L 347, 2006, s. 1).
SV Europeiska unionens officiella tidning C 279/18

Begäran om förhandsavgörande framställd av Juzgado de lo Social no 1 de Cuenca (Spanien) den 13 maj 2016 – Carlos Enrique Ruiz Conejero mot Ferroser Servicios Auxiliares S.A. och Ministerio Fiscal

(Mål C-270/16)

(2016/C 279/24)

Rättegångsspråk: spanska

Hänskjutande domstol

Juzgado de lo Social no 1 de Cuenca

Parter i målet vid den nationella domstolen

Kärande: Carlos Enrique Ruiz Conejero

Svarande: Ferroser Servicios Auxiliares S.A. och Ministerio Fiscal

Tolkningsfråga

Utgör direktiv 2000/78 (1) hinder för att tillämpa en nationell bestämmelse som innebär att en arbetsgivare har rätt att säga upp en arbetstagare på saklig grund för frånvaro från arbetet, när denna frånvaro är berättigad men periodvis återkommande, och den uppgår till 20 procent av arbetstiden under två på varandra följande månader, under förutsättning att den totala frånvaron uppgår till 5 procent av arbetstiden under de föregående tolv månaderna eller 25 procent av arbetstiden under sammanlagt fyra månader inom en tolvmånadersperiod, när arbetstagaren ska anses vara funktionshindrad i den mening som avses i direktivet och frånvaron från arbetet har orsakats av detta funktionshinder?

(1) Rådets direktiv 2000/78/EG av den 27 november 2000 om inrättande av en allmän ram för likabehandling i arbetslivet (EGT L 303, 2000, s. 16)
4)

Ska artikel 109.1 a i rådets förordning (EG) nr 207/2009 av den 26 februari 2009 om EU-varumärken tolkas så, att ”den domstol [i en medlemsstat] som inte anhängiggjorts först” av en ”talan om intrång” på grund av ett intrång i ett EU-varumärke genom drift och användning av ett globalt och således även på unionsnivå identiskt innehåll som är tillgängligt på internet under domänerna ”facebook.com” och/eller ”youtube.com” och/eller ”twitter.com” – med avseende på den aktuella domänen ”facebook.com” och/eller ”youtube.com” och/eller ”twitter.com” – under samma användarnamn – vid vilken anspråk görs gällande enligt artiklarna 97.2 och 98.1 a i rådets förordning (EG) nr 207/2009 av den 26 februari 2009 om EU-varumärken vad gäller intrång som redan förekommer, eller som det finns risk för, inom en medlemsstats territorium – enligt artikel 109.1 a i rådets förordning (EG) nr 207/2009 av den 26 februari 2009 om EU-varumärken endast förklara sig sakna behörighet för den andra medlemsstatens territorium, i vilken en talan först har väckts vid en domstol på grund av intrång i ett nationellt varumärke som är identiskt och gäller för identiska varor som det EU-varumärke som har gjorts gällande vid ”den domstol som inte anhängiggjorts först” genom drift och användning av ett globalt och således även på unionsnivå identiskt innehåll som är tillgängligt på internet under domänerna ”facebook.com” och/eller ”youtube.com” och/eller ”twitter.com” – med avseende på den aktuella domänen ”facebook.com” och/eller ”youtube.com” och/eller ”twitter.com” – under samma användarnamn, och i den omfattning som varumärkena och varorna är identiska? Eller ska ”den domstol som inte anhängiggjorts först”, i detta fall, i den omfattning som varumärkena och varorna är identiska, förklara sig sakna behörighet för samtliga intrång som redan förekommer, eller som det finns risk för, inom en medlemsstats territorium, som gjorts gällande hos nämnda domstol enligt artiklarna 97.2 och 98.1 a i rådets förordning (EG) nr 207/2009 av den 26 februari 2009 om EU-varumärken och således på unionsnivå?
4.

Tribunalen gjorde en felaktig rättstillämpning när den slog fast att kommissionen inte åsidosatte artikel 41 i Europeiska unionens stadga om de grundläggande rättigheterna, principen om god förvaltningssed och motiveringsskyldigheten enligt artikel 296 FEUF när den beslutade att inte hålla The Brink’s Company gemensamt och solidariskt ansvarigt tillsammans med klaganden (en efterträdare till BAX Global Ltd. (UK)) för agerande enligt ”UK New Export System”.
3.

Tribunalen gjorde sig skyldig till felaktig rättstillämpning när den fann att kommissionen inte åsidosatt artikel 41 i Europeiska unionens stadga om de grundläggande rättigheterna, principen om god förvaltning och motiveringsskyldigheten enligt artikel 296 i Fördraget om Europeiska unionens funktionssätt (FEUF) genom att inte hålla The Brink’s Company och Schenker China Ltd. (i egenskap av efterträdare till BAX Global (China) Co. Ltd.) solidariskt ansvariga för förfarandet ”Chinese Currency Adjustment Factor”.
C 222/6

Begäran om förhandsavgörande framställd av Court of Appeal (Förenade kungariket) den 18 april 2016 – Conley King mot The Sash Window Workshop Ltd, Richard Dollar

(Mål C-214/16)

(2016/C 222/08)

Rättegångsspråk: engelska

Hänskjutande domstol

Court of Appeal (England & Wales) (Civil Division)

Parter i målet vid den nationella domstolen

Klagande: Conley King

Motpart: The Sash Window Workshop Ltd, Richard Dollar

Tolkningsfrågor

1. Om det mellan en arbetstagare och en arbetsgivare råder tvist om huruvida arbetstagaren har rätt att ta ut betald årlig semester i enlighet med artikel 7 i direktiv 2003/88 (1), är det då förenligt med unionsrätten, och särskilt principen om ett effektivt rättsmedel, att kräva att arbetstagaren måste ta ut semester innan det kan fastställas huruvida han eller hon har rätt till semesterlön?

2. Om arbetstagaren inte tar ut all eller någon del av den årliga semester som han eller hon har rätt till under det semesterår rätten ska utövas, och han eller hon skulle ha gjort det om det inte hade varit för det faktum att arbetsgivaren vägrade att betala semesterlön, kan arbetstagaren då yrka att han eller hon har förhindrats från att utöva sin rätt till betald semester, på så sätt att rätten överförs tills dess att han eller hon har möjlighet att utöva den?

3. Om rätten till betald semester överförs, sker detta då på obestämd tid eller tillämpas en tidsgräns för att utöva överförd semesterrätt i analogi med de begränsningar som gäller när en arbetstagare inte kan utöva sin semesterrätt under det relevanta semesteråret på grund av sjukdom?

4. Om en period för överförande inte föreskrivs i lag eller avtal, måste domstolen, för att säkerställa att tillämpningen av regulations inte snedvrider syftet med artikel 7, begränsa perioden för överförande i tiden?

5. Om så är fallet, är en period på arton månader räknad från utgången av det semesterår under vilket semestern intjänades förenlig med den rätt som garanteras enligt artikel 7?

(1) Europaparlamentets och rådets direktiv 2003/88/EG av den 4 november 2003 om arbetstidens förläggning i visa avseenden (EUT L 299, s. 1).
1)

Innebär den ”bevisning” som den som haft vinning av en återvinningsgrundande handling enligt artikel 13 i förordning nr 1346/2000 (1) ska inge för att framställa invändning mot angripande av denna handling med stöd av bestämmelserna i lex fori concursus att den berörda parten ska framställa en processuell invändning i strikt mening inom den frist som är fastställd i domstolslandets lagstiftning, åberopa undantagsbestämmelsen i förordningen och bevisa att de två villkoren i nämnda bestämmelse är uppfyllda eller är artikel 13 i förordning nr 1346/2000 tillämplig i det fall då den berörda parten har åberopat den ifrågavarande bestämmelsen under målet, även efter den frist som är fastställd i domstolslandets lagstiftning för att framställa processuella invändningar, eller kan invändningen även konstateras av en domstol ex officio, under förutsättning att den berörda parten har bevisat att den skadliga handlingen omfattas av lex causae i en annan medlemsstat vars lagstiftning i det föreliggande fallet inte tillåter att handlingen angrips på något sätt?
SV Europeiska unionens officiella tidning C 59/7

Begäran om förhandsavgörande framställd av Court of Appeal (Irland) den 2 december 2015 – Minister for Justice and Equality mot Tomas Vilkas

(Mål C-640/15)

(2016/C 059/06)

Rättegångsspråk: engelska

Hänskjutande domstol

Court of Appeal

Parter i målet vid den nationella domstolen

Klagande: Minister for Justice and Equality

Svarande: Tomas Vilkas

Tolkningsfrågor

1) Möjliggör och eller tillåter artikel 23 i rambeslutet (1) en överenskommelse om ett nytt datum för överlämnande vid mer än ett tillfälle?

2) Om så är fallet, gäller det för någon, eller samtliga, av följande situationer: om omständigheter som ligger utanför någon av de berörda medlemsstaternas kontroll redan hindrar att den eftersökta personen överlämnas inom den tidsfrist som anges i punkt 2, då medlemsstaterna kommer överens om en ny tidpunkt för överlämnandet, och sådana omständigheter - i) föreligger alltjämt, eller ii) har upphört men uppkommer på nytt, eller iii) har upphört men andra sådana omständigheter har uppkommit som hindrar, eller sannolikt kommer att hindra, överlämnandet av den eftersökta personen inom den nya tidsfrist som fastställts?

(1) 2002/584/RIF: Rådets rambeslut av den 13 juni 2002 om en europeisk arresteringsorder och överlämnande mellan medlemsstaterna

EUT L 190, s. 1
SV Europeiska unionens officiella tidning C 27/19

Begäran om förhandsavgörande framställd av High Court of Justice of England & Wales Queen’s Bench Division (Administrative Court) (Förenade kungariket) den 13 november 2015 – The Gibraltar Betting and Gaming Association Limited mot Commissioners for Her Majesty’s Revenue and Customs, Her Majesty’s Treasury

(Mål C-591/15)

(2016/C 027/22)

Rättegångsspråk: engelska

Hänskjutande domstol

High Court of Justice of England & Wales (Queen’s Bench Division, Administrative Court)

Parter i målet vid den nationella domstolen

Klagande: The Gibraltar Betting and Gaming Association Limited

Motparter: Commissioners for Her Majesty’s Revenue and Customs, Her Majesty’s Treasury

Tolkningsfrågor

1. Mot bakgrund av artikel 56 FEUF och det konstitutionella förhållandet mellan Gibraltar och Förenade kungariket: 1.1. Ska Gibraltar och Förenade kungariket behandlas som om de var en del av en enda medlemsstat enligt unionsrätten, vilket i så fall innebär att artikel 56 FEUF inte gäller utom i den utsträckning som den kan gälla för en nationell åtgärd, eller 1.2. har Gibraltar, med beaktande av artikel 355.3 FEUF, konstitutionell status som ett territorium inom EU som är skilt från Förenade kungariket, vilket i så fall innebär att tillhandahållandet av tjänster mellan Gibraltar och Förenade kungariket ska behandlas som handel inom unionen enligt artikel 56 FEUF, eller 1.3. ska Gibraltar behandlas som ett tredjeland eller tredjeterritorium, så att unionsrätten bara är tillämplig när det gäller handel mellan de båda områdena under de omständigheter då unionsrätten är tillämplig mellan en medlemsstat och icke-medlemsstat, eller 1.4. ska det konstitutionella förhållandet mellan Gibraltar och Förenade kungariket behandlas på något annat sätt enligt artikel 56 FEUF?

2. Utgör en nationell beskattning som har sådana särdrag som beskattningen enligt det nya skattesystemet en inskränkning i friheten att tillhandahålla tjänster enligt artikel 56 FEUF?
1)

Ska avdelning II i förordning (EEG) nr 1408/71 (1) tolkas så, att en i Nederländerna bosatt arbetstagare som normalt arbetar i Nederländerna och som har tre månaders obetald ledighet, under denna period (även) ska anses utöva verksamhet som anställd i Nederländerna såvitt i) anställningen fortsätter under denna period och ii) denna period vid tillämpningen av den nederländska arbetslöshetslagen betraktas som en period under vilken verksamhet som anställd utövas?
SV Europeiska unionens officiella tidning C 7/11

Talan väckt den 30 oktober 2015 – Europeiska kommissionen mot Republiken Malta

(Mål C-557/15)

(2016/C 007/18)

Rättegångsspråk: engelska

Parter

Sökande: Europeiska kommissionen (ombud: C. Hermes, K. Mifsud-Bonnici)

Svarande: Republiken Malta

Sökandens yrkanden

Sökanden yrkar att domstolen ska

— fastställa att Republiken Malta har underlåtit att uppfylla sina skyldigheter enligt artiklarna 5 a, 5 e och 8.1 och bilaga IV punkt a, jämförda med artikel 9.1 i Europaparlamentets och rådets direktiv 2009/147/EG av den 30 november 2009 om bevarande av vilda fåglar (1), genom att anta ett system för undantag som tillåter att sju arter av vilda finkar (Bofink Fringilla coelebs, Hämpling Carduelis cannabina, Steglits Carduelis carduelis, Grönfink Carduelis chloris, Stenknäck Coccothraustes coccothraustes, Gulhämpling Serinus serinus och Grönsiska Carduelis spinus) fångas levande, och

— förplikta Republiken Malta att ersätta rättegångskostnaderna.

Grunder och huvudargument

Malta införde år 2014 ett undantagssystem för tillåtelse av fångst av sju arter av vilda finkar, enligt vilket fångst godkändes säsongerna 2014 och 2015.

Enligt direktiv 2009/147 är medlemsstaterna skyldiga att förbjuda fångst och hållande av vilda fåglar som inte anges i bilaga II, såsom finkarna i fråga, samt fångst av vilda fåglar genom icke-selektiva metoder såsom fällor och nät. Varje undantag från dessa förbud omfattas av de stränga villkor som anges i artikel 9 i direktivet.

Kommissionen anser att Maltas undantagssystem som tillåter fångst av de sju finkarterna är oförenligt med artiklarna 5 a, 5 e och 8.1 jämförda med bilaga IV punkt a i direktivet.

Kommissionen gör gällande att Malta inte har visat att villkoren för undantag i artikel 9.1 i direktivet är uppfyllda. För det första har Malta inte visat att det inte finns någon annan tillfredställande lösning, vilket krävs enligt artikel 9.1 i direktivet. För det andra har det i Maltas undantagssystem inte angetts några skäl när det gäller den påstådda avsaknaden av andra tillfredställande lösningar. För det tredje har Malta inte visat att den tillåtna aktiviteten utgör ”förnuftig användning” i den mening som avses i artikel 9.1 c i direktivet. För det fjärde har Malta inte visat att systemet är förenligt med kravet i artikel 9.1 c i direktivet att undantaget endast ska beröra ett ”litet antal” fåglar. För det femte har Malta inte visat att godkännandena ges under ”strängt kontrollerade förhållanden”, vilket krävs enligt artikel 9.1 c i direktivet.

(1) EUT L 20, s. 7.