FÖRSTAINSTANSRÄTTENS DOM (fjärde avdelningen)

den 11 juni 1998

Mål T-167/97

Kyriakos Skrikas

mot

Europaparlamentet

”Tjänstemän — Beslut att inte befordra — Talan om ogiltigförklaring — Upptagande till sakprövning — Rättsakt som går någon emot — Jämförelse av kvalifikationer — Förflyttning till en annan institution — Artikel 45.1 i tjänsteföreskrifterna”

Fullständig text på franska II-857

Saken:

Talan om ogiltigförklaring av Europaparlamentets beslut att inte befordra sökanden till lönegrad C 3 vid befordringsförfarandet avseende budgetåret 1996.

Utgång:

Ogiltigförklaring.

Resumé av domen

Sökanden, som är tjänsteman i lönegrad C 4, förflyttades från kommissionen till Europaparlamentet den 1 januari 1996.

Den rådgivande befordringskommittén för tjänstemän i lönegrad C upptog sökanden på en förteckning över tjänstemän som kunde befordras till lönegrad C 3 under budgetåret 1996, och tilldelade honom 66.50 punkter, på grundval av hans betygsrapport, ålder, tjänsteår i lönegraden och tjänsteår i tjänstekategorin.

Trots att kommittén hade beslutat att föreslå befordringar för tjänstemän i lönegrad C 4 som erhållit 66.25 punkter eller mer, föreslog den inte att sökanden skulle befordras under budgetåret 1996.

Den 12 juli 1996 beslutade parlamentets generalsekreterare, i egenskap av tillsättningsmyndighet vad avser befordringar av tjänstemän i lönegrad C 3, att inte befordra sökanden.

Efter administrativt förfarande väckte sökanden förevarande talan.

Upptagande till sakprövning

En talan som väcks av en tjänsteman om ogiltigförklaring av ett beslut att inte uppta honom på en förteckning över tjänstemän som befordras ett visst budgetår kan upptas till sakprövning. Förstainstansrätten förklarade således i punkt 29 i sin dom av den 21 november 1996 i målet Michael mot kommissionen, angående en talan som väckts mot tillsättningsmyndighetens beslut att upprätta en förteckning över tjänstemän vid kommissionen som befordras till lönegrad A 4, för det första — näiden tog ställning i frågan huruvida talan kunde upptas till sakprövning — att nämnda talan endast avsåg ogiltigförklaring av förteckningen över befordrade tjänstemän i den del sökanden inte ingick bland desamma och alltså inte hade befordrats. Förstainstansrätten förklarade för det andra att sökanden i nämnda mål i sina grunder inte påstod att fel hade begåtts i befordringsförfarandet, vad avser den jämförande bedömningen av hans kvalifikationer, och inte ifrågasatte bedömningen av de befordrade tjänstemännens kvalifikationer. Förstainstansrätten fann således att nämnda sökandes talan om ogiltigförklaring inte avsåg hela den omtvistade förteckningen utan endast beslutet att inte uppta honom på densamma (punkt 22).

Hänvisning till förstainstansrätten den 21 november 1996, T-144/95. Michael mot kommissionen. REGP 1996. s. II-1429. punkt 29

Eftersom sökanden i förevarande mål inte hade ifrågasatt bedömningen av kvalifikationerna hos de tjänstemän som hade befordrats i ett förfarande avseende ett visst budgetår, utgör beslutet att befordra vissa av de tjänstemän som upptagits på förteckningen över tjänstemän som kunde befordras och att inte befordra övriga tjänstemän på denna förteckning, däribland sökanden, två aspekter av samma beslut, vilket redan i sig går sökanden emot, eftersom det har slutgiltiga direkta och omedelbara verkningar för hans rättsställning. Av detta skäl fann förstainstansrätten att varken omständigheten att sökanden inte hade ifrågasatt beslutet att befordra en del av de tjänstemän som hade upptagits på förteckningen över tjänstemän som kunde befordras, eller att han inte samtidigt ifrågasatt beslutet att befordra vissa tjänstemän på denna förteckning och beslutet att inte befordra övriga tjänstemän upptagna på denna förteckning medförde att förevarande talan inte kunde upptas till sakprövning (punkt 23).

Förstainstansrätten anmärkte att sökanden genom att yrka ogiltigförklaring av beslutet att inte befordra honom ville ifrågasätta den aspekt av det beslut som gick honom emot som berörde honom direkt. Förstainstansrätten fann att inget i handlingarna i målet tydde på att sökanden därvid i själva verket försökte erhålla ett beslut om att han själv skulle befordras. Det framgick tvärtom av sökandens ordalag i sina inlagor att hans syfte inte var att erhålla ett beslut om egen befordran utan endast ogiltigförklaring av ett beslut av tillsättningsmyndigheten. Förstainstansrätten avvisade således svarandens invändning om rättegångshinder (punkt 24—26).

Prövning i sak

Sökanden gjorde särskilt gällande att artikel 45 i Tjänsteföreskrifter för tjänstemännen i Europeiska gemenskaperna (tjänsteföreskrifterna) åsidosatts (punkt 34).

Det framgår av artikel 45.1 i tjänsteföreskrifterna att de tjänstemän som kan befordras har rätt att vänta sig att tillsättningsmyndigheten gör en jämförande bedömning av deras kvalifikationer och betygsrapporter. I denna bestämmelse görs ingen åtskillnad mellan tjänstemän som förflyttas från en institution till en annan och övriga tjänstemän och bestämmelsen innehåller inget ytterligare villkor än lägsta antal tjänsteår i lönegraden, för att tjänstemän som förflyttas från en institution till en annan skall kunna komma i fråga för befordran i den mening som avses i denna bestämmelse (punkterna 37 och 38).

Förstainstansrätten fann att sökanden, som uppfyllde kravet på lägsta antal tjänsteår, hade rätt att vänta sig att tillsättningsmyndigheten skulle göra en jämförande bedömning av hans kvalifikationer och betygsrapporter i det omtvistade befordringsförfarandet (punkterna 39 och 40).

Det framgår emellertid av det uttryckliga beslutet om avslag på sökandens klagomål att tillsättningsmyndigheten, med hänsyn till att dagen för sökandens förflyttning sammanföll med den dag som besluten om befordran avseende budgetåret 1996 trädde i kraft, ansåg att ”[hans] kvalifikationer, i tjänstens intresse och med hänsyn till principen om likabehandling av tjänstemän, [skulle] kontrolleras i nästa befordringsförfarande” (punkt 41).

Förstainstansrätten fann att tillsättningsmyndigheten således hade vägrat att göra en jämförande bedömning av sökandens kvalifikationer och betygsrapporter, trots att han kunde befordras till lönegrad C 3 den 1 januari 1996, och på så sätt åsidosatt sökandens ovedersägliga rättigheter i befordringsförfarandet (punkt 42).

Förstainstansrätten anmärkte att parlamentet i detta sammanhang inte kunde åberopa omständigheten att sökanden hade förflyttats från en institution till en annan eller särskilda omständigheter vad rör denna förflyttning som grund för sitt beslut. De eventuella särdrag som kan tänkas vidlåda befordringsförfarandena vid olika gemenskapsinstitutioner kan inte få till följd att institutionerna kan uppställa andra villkor än lägsta antal tjänsteår enligt artikel 45.1 i tjänsteföreskrifterna, i förevarande fall att tjänstemannen skall ha innehaft den aktuella tjänsten under referensperioden. Det är förvisso sant att det är svårare att jämföra kvalifikationer och betygsrapporter för en tjänsteman som just har förflyttats till den aktuella institutionen än att endast jämföra kvalifikationer för tjänstemän vid samma institution, men en sådan jämförelse är inte i sig vare sig omöjlig eller diskriminerande (punkt 43).

Förstainstansrätten fann mot denna bakgrund att det omtvistade befordringsförfarandet innehöll felaktigheter som utgjorde väsentliga fel och att det ifrågasatta beslutet följaktligen skulle ogiltigförklaras. Förstainstansrätten erinrade om att det enligt artikel 176 i fördraget ankommer på parlamentet att se till att den rådgivande befordringskommittén för tjänstemän i lönegrad C och tillsättningsmyndigheten jämför sökandens kvalifikationer med kvalifikationerna hos de tjänstemän som befordrats i befordringsförfarandet avseende budgetåret 1996 och att vidta nödvändiga åtgärder (punkt 47-49).

Hänvisning till Michael mot kommissionen, nämnd ovan, punkt 62

Domslut:

Parlamentets beslut att inte befordra sökanden till lönegrad C 3 i befordringsförfarandet avseende budgetåret 1996 ogiltigförklaras.