Förslag till avgörande av generaladvokat Jacobs föredraget den 16 november 2000. - Nachi Europe GmbH mot Hauptzollamt Krefeld. - Begäran om förhandsavgörande: Finanzgericht Düsseldorf - Tyskland. - Gemensam handelspolitik - Skydd mot dumpning - Artikel 1.2 i förordning (EEG) nr 2849/92 - Ändring av slutgiltig antidumpningstull på import av kullager med en yttre diameter på över 30 mm med ursprung i Japan - Begäran om förhandsavgörande för bedömning av giltigheten - Sökanden i målet vid den nationella domstolen har underlåtit att väcka talan om ogiltigförklaring av förordningen. - Mål C-239/99.



Rättsfallssamling 2001 s. I-01197



Generaladvokatens förslag till avgörande

1. Denna begäran om förhandsavgörande rör rådets förordning om slutlig antidumpningstull på import av kullager från Japan, vars viktigare operativa bestämmelser ogiltigförklarades av förstainstansrätten på allmänna grunder, men endast i den mån den innebar att det påfördes en tull på de produkter som härrörde från de två tillverkare som hade väckt talan inom den tid som anges i artikel 173 i EG-fördraget (nu artikel 230 EG i ändrad lydelse). I vilken utsträckning kan ett företag inom gemenskapen, som importerar kullager som tillverkas av dess japanska moderföretag och som påförts en antidumpningstull, inför en nationell domstol åberopa en dom angående ogiltigförklaring av antidumpningstullen för att erhålla eftergift eller återbetalning av redan erlagd antidumpningstull, när företaget varken deltog eller omnämndes i det förfarande som resulterade i att förordningen ogiltigförklarades? Så lyder i huvudsak frågan som Finanzgericht Düsseldorf har ställt.

Antidumpningsförfarandet

2. Genom rådets förordning (EEG) nr 1739/85 påfördes först en slutlig antidumpingstull på import av kullager med ursprung i Japan med en yttre diameter på över 30 mm (nedan kallade kullager). Tullen tas ut på alla kullager av detta slag, med undantag för dem som tillverkas av fyra särskilt nämnda företag. Produkterna från tio andra tillverkare pålades en tull vars belopp bestämdes individuellt. Det räcker här att nämna fyra av dessa tillverkare, vars tillverkade kullager påfördes tull med följande procentsats: NTN Toyo Bearing Co. Ltd (nedan NTN), 3,2 procent, Koyo Seiko CO. Ltd (nedan Koyo Seiko), 5,5 procent, Nippon Seiko KK (nedan NSK), 16,7 procent, och Nachi Fujikoshi Corporation (Nachi Fujikoshi), 13,9 procent.

3. I maj 1989 tillkännagav kommissionen att den skulle inleda en översyn av de antidumpningsåtgärder som enligt artikel 15.1 i rådets förordning (EEG) nr 2423/88 (nedan kallad grundförordningen), skulle upphöra att gälla år 1990. Tullen fortsatte dock att tas ut även medan översynen pågick i enlighet med artikel 15.4 i grundförordningen.

4. Översynen avslutades den 28 september 1992 med att rådets förordning (EEG) nr 2849/92 antogs (nedan kallad den omtvistade förordningen). Det hade då gått nära tre och ett halvt år sedan översynen inleddes och mer än två år sedan förordning nr 1739/85 upphörde att gälla. Rådet ansåg i motiven till förordningen att det fortfarande fanns dumpningsmarginaler (punkterna 21-23). Rådet bedömde vidare om industrins ställning inom gemenskapen var sådan att den skulle skadas om åtgärderna försvann och fann att så var fallet (punkterna 26-39). Eftersom rådet ansåg att det helt klart låg i gemenskapens intresse att fortsätta skydda gemenskapens kullagerindustri (punkterna 40-44) bestämde det sig för, efter att ha jämfört prisnivåerna (punkterna 45-52), att ändra dåvarande slutgiltiga tullar. Den grundläggande antidumpningstullnivån bestämdes till 13,7 procent, men fyra tillverkare av kullager som var särskilt omnämnda fick en lägre nivå (artikel 1.2 i förordningen) och sju andra tillverkare som var särskilt omnämnda undantogs (artikel 1.3).

5. Antidumpningstullarna bestämdes till 11,6 procent för NTN (mot tidigare 3,2 procent), till 13,7 procent för Koyo Seiko (mot tidigare 5,5 procent), till 6,5 procent för NSK (mot tidigare 16,7 procent) och till 7,7 procent för Nachi Fujikoshi (i stället för 13,9 procent) (artikel 1.2).

Rättslig prövning

I första instans

6. NTN och Koyo Seiko (de två japanska tillverkare som drabbades hårdast av de ändrade tullsatserna) väckte var sin talan vid domstolen, inom fristen på två månader som angavs i före detta artikel 173.3 i EEG-fördraget, och yrkade att förordning nr 2849/92 skulle ogiltigförklaras. Respektive talan mot rådet överlämnades genast till förstainstansrätten och inregistrerades under målnummer T-163/94 och T-165/94. I målen stöddes rådet av kommissionen och Federation of European Manufacturers' Associations, men varken de andra japanska tillverkarna eller de europeiska importörerna intervenerade på NTN:s respektive Koyo Seikos sida. NTN yrkade att förstainstansrätten skulle "ogiltigförklara artikel 1 i förordning nr 2849/92 såvitt den innebar att sökanden omfattas av en antidumpningstull" och Koyo Seiko yrkade att förstainstansrätten skulle "ogiltigförklara förordning nr 2849/92 såvitt den berör den sökande".

7. I sin dom av den 2 maj 1995 ansåg förstainstansrätten att det endast var nödvändigt att undersöka två av de av sökandena anförda grunderna och fann på dessa bägge grunder talan välgrundad.

8. Enligt den första grunden skulle rådet inte ha visat att det förelåg en skada i den mening som avses i artikel 4.1 i grundförordningen, i vilken det huvudsakligen föreskrivs att det endast skall fastställas att det föreligger en skada om skadan eller hotet om skada för gemenskapsindustrin kan tillskrivas dumpning och inte någon annan orsak. I punkterna 69-116 i målet analyserade förstainstansrätten i detalj punkterna 27-38 i motiven till den omtvistade förordningen. Den upptäckte därvid att dessa punkter innehöll faktiska fel, ofullständiga påståenden, hypoteser eller alltför vaga påståenden, varför dessa punkter inte kunde ligga till grund för någon som helst slutsats. Den ansåg också att rådet hade grundat en del av sitt resonemang på att marknaden befann sig i en recession, vilken inte kunde tas i beaktande vid skadebedömningen. Förstainstansrätten fann att om dessa faktiska och rättsliga fel inte hade förelegat, skulle rådet inte nödvändigtvis ha kommit fram till att det förelåg hot om skada.

9. I den andra grunden som prövades, anförde sökandena att artikel 7.9 a i grundförordningen, i vilken föreskrivs att en översyn "normalt " skall avslutas inom en frist på ett år räknat från den dag då den inleddes, hade överträtts, eftersom det inte fanns någon förklaring till varför fristen inte hade respekterats. Förstainstansrätten ansåg att en översyn inte kunde förlängas utöver vad som kunde anses som skäligt och att rådet inte hade angett tillräckliga skäl till varför det hade tagit så lång tid (punkterna 119-124 i domen).

10. På dessa två grunder ogiltigförklarade förstainstansrätten artikel 1 i den omtvistade förordningen "såvitt den innebär att sökandena omfattas av en antidumpningstull".

Efter överklagandet

11. Den 12 juli 1995 överklagade kommissionen domen i de förenade målen T-163/94 och T-165/94 (mål C-245/95 P) och angav att förstainstansrätten hade gjort sig skyldig till felaktig rättstillämpning, för det första när det gällde tolkningen av skadebegreppet i grundförordningen och för det andra när det gällde tolkningen och tillämpningen av artikel 7.9 i förordningen, genom att anse att den omtvistade förordningen måste ogiltigförklaras då översynen hade tagit för lång tid.

12. NSK samt åtta av dess europeiska dotterbolag begärde att få intervenera i målet till stöd för NTN och Koyo Seikos yrkanden och denna begäran bifölls av förstainstansrätten.

13. I sin dom av den 10 februari 1998 godtog domstolen inte kommissionens argument som gick ut på att de kriterier som avgör om det föreligger en skada enligt artikel 4 i grundförordningen inte skulle tillämpas då en översyn av antidumpningsåtgärder pågick, utan endast i de fall då åtgärder införs för första gången. Domstolen godtog följaktligen inte den första grunden. Domstolen prövade inte den andra grunden, eftersom förstainstansrätten hade funnit att det förhållandet att rådet inte lyckats visa att skada eller hot om skada förelåg, i den mening som avsågs i den ifrågavarande artikeln, var tillräckligt för att artikel 1 i den omtvistade förordningen skulle ogiltigförklaras.

14. I sin interventionsansökan yrkade NSK och dess dotterbolag inte bara att domstolen skulle bifalla de yrkanden som anförts av NTN och Koyo Seiko, utan också att den skulle förklara att även NSK omfattades av de rättsverkningar som en ogiltigförklaring av artikel 1 i den omtvistade förordningen medförde. Domstolen ansåg i punkt 24 i sin dom att det sista yrkandet inte kunde tas upp till sakprövning, eftersom enligt artikel 37.4 i domstolens stadga ett yrkande i interventionsansökan endast får biträda en av parternas yrkanden.

15. Kommissionen offentliggjorde den 3 juni 1998 ett meddelande som hade rubriken "Tillkännagivande av antidumpningsåtgärder avseende import av kullager med en yttre diameter på över 30 mm med ursprung i Japan". I detta tillkännagivande angav kommissionen med anledning av att artikel 1 i den omtvistade förordningen hade ogiltigförklarats i förhållande till NTN och Koyo Seiko och eftersom kommissionens överklagande av domen hade ogillats "att beträffande definitiva tullar som hade tagits ut efter ikraftträdandet av ifrågavarande förordning kunde importörer av nationella tullmyndigheter begära återbetalning vad avser produkter tillverkade av" NTN och Koyo Seiko.

Förfarandet i detta mål

16. Nachi Europe GmbH (nedan kallat Nachi Europe) är ett europeiskt dotterbolag till Nachi Fujikoshi. I november och december 1995, importerade företaget kullager med ursprung i Japan och betalade sammanlagt ett belopp om 58 891,51 DEM i antidumpningstull i enlighet med tulltaxeringsmeddelande av den 17 november och av den 29 december 1995.

17. Nachi Europe begärde, genom skrivelse som inkom till Hauptzollamt i Krefeld den 19 november 1998, återbetalning av den erlagda antidumpningstullen med hänvisning till att uttagandet av densamma skulle vara rättsstridigt till följd av domarna i de förenade målen T-163/94 och T-165/94 samt i målet C-245/95 P.

18. Hauptzollamt avslog begäran genom beslut av den 11 januari 1999. Nachi Europe begärde omprövning av beslutet, men Hauptzollamt ansåg sig inte kunna avgöra om den omtvistade förordningen var rättsstridig och meddelade därför avslag även på denna begäran.

19. Nachi Europe väckte talan vid Finanzgericht Düsseldorf som ansåg att företaget skulle ha rätt till återbetalning om det visade sig att artikel 1.2 i den omtvistade förordningen var ogiltig. Den nationella domstolen konstaterade vidare, å ena sidan, att förstainstansrätten hade ogiltigförklarat artikel 1 endast i förhållande till NTN och Koyo Seiko men, å andra sidan, att rättens överväganden som legat till grund för domslutet var av allmän räckvidd och att domstolen efter överklagandet hade lagt liknande allmänna överväganden till grund för sin dom.

20. Finanzgericht Düsseldorf beslutade därför att vilandeförklara målet och ställde följande tolkningsfrågor till domstolen:

"1) Är artikel 1.2 i förordning (EEG) nr 2849/92 ogiltig?

2) Om svaret på den första frågan är jakande: Från vilken tidpunkt skall artikel 1.2 i förordning (EEG) nr 2849/92 räknas som ogiltig till förmån för sökanden?"

21. Skriftliga inlagor har ingivits av Nachi Europe, rådet och kommissionen. De har också yttrat sig vid förhandlingen.

Bedömning

22. Den nationella domstolen vill veta om artikel 1.2 i den omtvistade förordningen är ogiltig och, om detta är fallet, från vilken tidpunkt den skall anses ogiltig i förhållande till Nachi Europe.

23. Det framgår av begäran om förhandsavgörande att frågan inte rör huruvida förordningen generellt sett är ogiltig utan den skall snarare förstås på följande sätt: påverkar ogiltigförklaringen i förhållande till NTN och Koyo Seiko förordningens giltighet gentemot Nachi Europe?

24. Den juridiska diskussionen inför domstolen har rört denna mer begränsade frågeställning samt den mer allmänna frågan huruvida Nachi Europe, som inte har väckt en ogiltighetstalan inom den föreskrivna tiden, inte längre har rätt att ifrågasätta förordningens giltighet inför en nationell domstol.

25. Innan jag går in på den ena eller den andra frågan, anser jag emellertid att det är lämpligt att undersöka ett spörsmål som har relevans för dem bägge, nämligen under vilka förutsättningar en ogiltighetstalan kan väckas vid förstainstansrätten mot den omtvistade förordningen.

Rätten att väcka talan om ogiltigförklaring av den omtvistade förordningen

26. Enligt artikel 230 EG kan medlemsstaterna och, under skilda förutsättningar, gemenskapsinstitutionerna, ifrågasätta giltigheten av gemenskapens rättsakter utan att behöva visa ett särskilt intresse i saken. I det fjärde stycket i denna artikel kan däremot en fysisk eller juridisk person bara väcka talan mot ett beslut som är riktat till honom eller mot ett beslut som direkt och personligen berör honom. Talan skall väckas inom två månader från den dag då åtgärden offentliggjordes eller delgavs klaganden eller, om så inte skett, från den dag då denne fick kännedom om åtgärderna alltefter omständigheterna.

27. Eftersom förordningar är allmänt tillämpliga rättsakter, kan de följaktligen i princip inte bli föremål för en talan som väckts av enskilda med stöd av ovannämnda bestämmelser. Vissa förordningar kan dock direkt och personligen beröra en fysisk eller juridisk person och i ett sådant fall kan en talan väckas av denna person direkt hos förstainstansrätten med stöd av artikel 230 EG.

28. Antidumpningsförordningar beskrivs ofta (med rätta) som varande en hybrid. De är å ena sidan rättsakter som är allmänt tillämpliga, eftersom de tillämpas på all import av en viss produkt oberoende av vilken importör som skall betala tullen. Å andra sidan berör de direkt och personligen de företag som exporterar dessa produkter - åtminstone de som är särskilt omnämnda - och de importörer som har ingått avtal om ensamrätt med sådana exportörer.

29. I det förevarande målet är det utan tvivel på det viset att bolaget Nachi Fujikoshi självt hade kunnat väcka en ogiltighetstalan mot förordningen vid förstainstansrätten i den utsträckning dess produkter var berörda, på samma sätt som NTN och Koyo Seiko, som befann sig i exakt samma situation, faktiskt gjorde. Tillverkare eller exportörer av produkter som åläggs att betala en antidumpningstull anses alltid som direkt och personligen berörda, åtminstone då de utpekas i förordningen eller har berörts av de föregående undersökningarna.

30. Talan vid den nationella domstolen har dock inte väckts av moderbolaget Nachi Fujikoshi vars produkter omfattas av antidumpningstullen, utan av dess dotterbolag Nachi Europe som importerade produkterna och betalade tullen. Situationen för importörer kan variera, även om de generella förutsättningarna för talerätt är klara.

31. En ogiltighetstalan som har väckts av importörerna kan tas upp till sakprövning i de fall då det finns en koppling mellan importören och exportören eller tillverkaren av de produkter som omfattas av en antidumpningstull, och i de fall då importörens försäljningspris har använts för att påvisa att dumpning förekommer eller för att räkna ut själva antidumpningstullen enligt artikel 2.8 b i grundförordningen. Domstolen har dessutom ansett att en sådan talan kan tas upp till sakprövning när, som i målet Extramet Industri mot rådet, importören lyckas visa att det föreligger omständigheter som innebär att de kriterier som fastlades i målet Plaumann mot kommissionen är uppfyllda.

32. I förevarande fall bör observeras att det anges i punkt 6 i ingressen till den omtvistade förordningen att kommissionen "inhämtade och kontrollerade alla uppgifter som ansågs nödvändiga i detta förfarande och genomförde kontroller på platsen hos följande företag: ... Nachi (Germany) GmbH ...". I punkt 17 anges följande: "I de fall där export skedde till sådana importörer i gemenskapen som är närstående de japanska tillverkarna, konstruerades exportpriser på grundval av vidareförsäljningspriser till den förste oberoende köparen i gemenskapen."

33. Enligt handlingarna i akten vid den nationella domstolen var Nachi (Germany) GmbH det tidigare namnet på Nachi Europe, det vill säga sökanden i det nationella målet, vilket är ett dotterbolag till Nachi Fujikoshi. Det är sålunda klart att detta bolag var inblandat i undersökningarna och att dess försäljningspris har använts för att fastställa de ifrågavarande dumpningsmarginalerna.

34. Under dessa förutsättningar råder det ingen tvekan om att Nachi Europe skulle ha kunnat väcka en ogiltighetstalan mot den omtvistade förordningen vid förstainstansrätten. Det bör vidare observeras att det inte föreligger något tvivel om när fristen för att väcka en sådan talan började löpa, eftersom den omtvistade förordningen offentliggjordes i Europeiska gemenskapens officiella tidning och måste antas ha kommit till Nachi Europe:s kännedom. Bolaget kan dessutom knappast ha varit omedvetet om sina rättigheter i detta hänseende, eftersom moderbolaget har väckt talan om ogiltigförklaring av antidumpningsförordningar vid flera tillfällen och eftersom det dessutom, första gången det väckte en sådan talan, gjorde det tillsammans med två av sina europeiska dotterbolag, varav det ena var just Nachi (Germany) GmbH, som uppenbarligen är en tidigare benämning på Nachi Europe.

35. Mot denna bakgrund skall jag pröva den första av de två viktiga frågor som uppkommit i detta mål.

Verkningarna av ogiltigförklaringen när det gäller import av kullager från Nachi Fujikoshi

36. I mål T-163/94 yrkade NTN att artikel 1 i den omtvistade förordningen skulle ogiltigförklaras "såvitt den innebär att den sökande omfattas av en antidumpningstull", och i målet T-165/94 yrkade Koyo Seiko att förstainstansrätten skulle ogiltigförklara förordningen "såvitt den berör den sökande". Förstainstansrätten ogiltigförklarade artikel 1 "såvitt den innebär att sökandena omfattas av en antidumpningstull".

37. I artikel 1 förskrivs dock i princip en slutlig antidumpningstull för alla berörda kullager med ursprung i Japan. Detta anges i en förordning som har allmän giltighet. Ogiltigförklaringen sammanhängde dessutom med att övervägandena i förordningen var ofullständiga och/eller inte övertygande och inte avsåg någon särskild tillverkare. Eftersom en dom genom vilken en gemenskapsrättsakt ogiltigförklaras tillerkänns verkningar gentemot var och en (erga omnes), kan man fråga sig om inte ogiltigförklaringen i detta fall med nödvändighet omfattade införandet av en antidumpningstull i allmänhet. Detta tycks vara det synsätt som Nachi Europe argumenterar för.

38. Rådet och kommissionen framhåller emellertid att domslutet i domen är otvetydigt och hänvisar till domen i målet kommissionen mot AssiDomän Kraft Products m.fl., i vilken domstolen ansåg att en ogiltigförklaring av ett beslut såvitt avser vissa av de mottagare som omfattas av detsamma, och som har meddelats på grund av att dessa mottagare väckt talan, inte kan omfatta andra mottagare som inte var parter i målet.

39. Jag håller i huvudsak med om det sist sagda, även om omständigheterna i detta fall skiljer sig från dem som rådde i målet kommissionen mot AssiDomän Kraft Products m.fl.

40. I målet AssiDomän Kraft Products m.fl. var frågan huruvida kommissionen var skyldig, till följd av sitt beslut att ålägga vissa företag som deltagit i en påstådd prissamverkan att betala böter, att fullt ut beakta domen genom vilken detta beslut ogiltigförklarades och därför ompröva de böter som, genom beslutet, påförts andra mottagare än dem som hade väckt ogiltighetstalan. Denna frågas uppkomst och slutliga lösning - att kommissionen inte hade någon sådan skyldighet - ger dock vid handen att ogiltigförklaringen inte kunde ha verkningar i förhållande till de andra beslutsmottagarna.

41. En partiell ogiltigförklaring av detta slag - som bara gynnar de mottagare eller parter som är direkt och personligen berörda, och som har väckt en ogiltighetstalan mot rättsakten - är i själva verket bara möjlig då de åtgärder som angripits utgör ett beslut eller en samling av beslut. När den omtvistade rättsakten är en "verklig" förordning medför varje ogiltigförklaring, även en partiell, att bestämmelserna däri gäller erga omnes. När det gäller exportörer, och de importörer dessa bedriver handel med, hör en antidumpningsförordning till den första kategorin, vilket kan innebära att en partiell ogiltigförklaring endast har verkningar i förhållande till enskilda parter.

42. Enligt min mening råder det inget tvivel om att domen genom vilken den omtvistade förordningen ogiltigförklarades, vilken omfattade NTN och Koyo Seiko, inte har någon inverkan på de tullar som påförts något av de andra berörda kullagren.

43. För det första hänvisas det uttryckligen i domslutet till de tullar som har påförts "sökandena". Det stämmer, som domstolen underströk i domen kommissionen mot AssiDomän Kraft Products m.fl., att rättsverkan erga omnes både gäller domslutet och domskälen och att de senare kan klargöra domslutets exakta innebörd. Det finns emellertid inte någon anledning att utöka det explicit avgränsade domslutets räckvidd bara därför att domskälen skulle kunna rättfärdiga en sådan större räckvidd. Det är dessutom på det viset att "[d]omskälen i en dom om ogiltigförklaring inte kan få verkan för de personer som inte var parter i målet och med avseende på vilka det i domen inte kan ha fattats något som helst beslut".

44. Det var korrekt att begränsa räckvidden av domslutet på det sätt som gjorts, eftersom det inte var möjligt att utöka den. Som domstolen uttalade i domen kommissionen mot AssiDomän Kraft Products m.fl., varvid den citerade sin egen rättspraxis, kan "gemenskapsdomstolen ... inte döma utöver vad som har yrkats (ultra petita) och ogiltigförklaringen kan inte vara mer omfattande än vad som har yrkats av sökanden". Eftersom NTN och Koyo Seiko bara hade yrkat att förordningen skulle ogiltigförklaras såvitt den berörde sökandena var förstainstansrätten inte behörig att ogiltigförklara den i förhållande till någon annan.

45. Även om NTN och Koyo Seiko inte endast hade begärt en ogiltigförklaring i denna begränsade mening utan i stället begärt en mer allmän sådan skulle de inte haft framgång med detta. Inom ramen för parallella antidumpningsförfaranden angående kullager vars yttre diameter inte överskrider 30 mm, antog rådet år 1984 en förordning, genom vilken infördes en speciell tull på produkter av denna typ, vilka var tillverkade av bland annat NTN, Koyo Seiko, NSK och Nachi Fujikoshi. Alla fyra bolagen väckte talan om ogiltigförklaring av förordningen i sin helhet. Rådet hävdade i alla målen att talan bara kunde tas upp till sakprövning till den del den avsåg sökandenas produkter och domstolen godtog i princip detta argument i alla målen.

46. Avseende Nachi Fujikoshi anförde domstolen till exempel följande:

"Det skall ... påpekas att den omtvistade rättsakten inte innehåller allmänna regler för en grupp ekonomiska aktörer som alla utan åtskillnad berörs av denna, utan i stället innehåller föreskrifter om införande av olika antidumpningstullar för en rad namngivna företag i Japan och Singapore som tillverkar eller exporterar små kullager, likväl som för andra icke namngivna företag som ägnar sig åt samma verksamheter i dessa länder. Det måste under dessa omständigheter medges att Nachi personligen berörs endast av de bestämmelser genom vilka företaget påförs en särskild antidumpningstull och i vilka beloppet på denna tull fastställs, men inte av de bestämmelser genom vilka andra företag påförs antidumpningstullar.

Det följer av det ovanstående att rådets invändning om rättegångshinder skall godtas och talan avvisas i den mån den avser ogiltigförklaring av förordning nr 2089/84 i sin helhet. Däremot skall talan upptas till sakprövning i den mån den avser ogiltigförklaring av de bestämmelser i den omtvistade förordningen som enbart gäller Nachi."

47. Det stämmer att domstolen i de första antidumpningsmålen ogiltigförklarade hela förordningen. I dessa mål ansåg emellertid domstolen att alla tillverkarna som berördes av förordningen var parter i målet. Domstolen tycks aldrig ha ogiltigförklarat en sådan förordning gentemot tillverkare eller deras importörer, då dessa inte varit parter i målet.

48. Jag anser således att förstainstansrätten förfarit riktigt när den inte ogiltigförklarade den omtvistade förordningen, vilket den inte hade kunnat göra, annat än såvitt den rörde NTN och Koyo Seiko.

49. Det bör emellertid sägas något om domstolens resonemang då den gav NSK och dess dotterbolag rätt att intervenera till stöd för NTN:s och Koyo Seikos yrkanden vid överklagandet, eftersom detta tycks ge vid handen att ogiltigförklaringen hade en större omfattning än som angetts ovan.

50. Domstolen uttalade att NSK hade rätt att självständigt väcka talan om ogiltigförklaring av den omtvistade förordningen, då detta företag berördes direkt och personligen av de bestämmelser i förordningen som innebar att en antidumpningstull påfördes dess produkter, men däremot inte om ogiltigförklaring av övriga bestämmelser, samt att, eftersom företaget inte hade väckt en talan om ogiltighet, dess rätt att intervenera skulle inskränkas till att stödja NTN:s och Koyo Seikos yrkanden. Domstolen angav också att dotterbolagen importerade kullager tillverkade av NSK för vilka de betalade en särskild antidumpningstull till följd av förordningen. Härav drog den slutsatsen att deras intressen skulle påverkas av den dom som skulle meddelas till följd av överklagandet och att de därför hade ett direkt och aktuellt intresse av att domstolen biföll NTN:s och Koyo Seikos talan.

51. Under dessa omständigheter ser jag dock inte vilket intresse NSK och dess dotterbolag skulle kunna ha av utgången av målet - åtminstone inte i den mån de stödjer NTN och Koyo Seiko. Om antidumpningstullarna på NTN:s och Koyo Seikos produkter kvarstår eller upphävs kan inte detta direkt påverka NSK:s verksamhet. Indirekt skulle denna kunna påverkas, eftersom ogiltigförklaringen av antidumpningstullen skulle göra NTN:s och Koyo Seikos produkter mer konkurrenskraftiga i förhållande till NSK:s och dess dotterbolags produkter, men om så vore fallet skulle man förvänta sig att NSK och dess dotterbolag försökte stödja kommissionen och inte NTN och Koyo Seiko.

52. Jag måste medge att jag anser att beslutet att ge dem rätt att intervenera var felaktigt. Det är tänkbart att NSK skulle ha kunnat visa ett intresse av utgången av målet för det fall en ogiltigförklaring till exempel hade kunnat leda till att kommissionen tvingades ompröva antidumpningsåtgärderna, men det finns inget i beslutet som tyder på att detta anförts av NSK eller beaktats av domstolen. Det verkar snarare som om begäran om intervention ingavs och godtogs på grundval av ett allmänt intresse, som inte hänför sig till utgången i det enskilda målet. Däremot har domstolen i klara ordalag avfärdat NSK:s yrkande om att den skulle fastställa att ogiltigförklaringen avsåg även detta företags produkter.

53. Jag vidhåller sålunda att varken domen genom vilken domstolen ogiltigförklarade den omtvistade förordningen för så vitt den berör NTN och Koyo Seiko, eller domen i det överklagade målet, kan ha någon som helst inverkan på giltigheten av de antidumpningstullar som påförts de kullager som tillverkas av Nachi Fujikoshi - även om, som jag kommer att förklara senare, detta inte hindrar att Nachi Fujikoshi eller Nachi Europe därigenom kan ha vunnit fördelar av något slag.

54. Jag skall nu behandla den andra frågan som aktualiseras i detta mål vilken, fastän den kan tyckas sammanhänga med den första frågan, i många avseende utgör ett helt separat spörsmål.

Rätten för Nachi Europe att inför nationell domstol ifrågasätta giltigheten av den omtvistade förordningen

- Tillämpning av TWD-principen

55. Enligt fast rättspraxis vinner, av rättssäkerhetsskäl, ett beslut som har fattats av en av gemenskapernas institutioner, mot vilket talan inte har väckts av den som det är riktat till inom den frist som anges i artikel 230 EG, laga kraft gentemot denne. Enligt domen TWD Textilwerke Deggendorf omfattas även andra personer än själva mottagaren, förutsatt att de är direkt och personligen berörda av beslutet. Domstolen tillade i domen att dessa personer därefter inte kan ifrågasätta eller bestrida giltigheten av ett sådant beslut inför nationell domstol.

56. Det målet gällde en mottagare av statsstöd som krävdes på återbetalning till följd av ett kommissionsbeslut genom vilket stödet befanns vara rättsstridigt. Stödmottagaren hade informerats om kommissionens beslut och om sin obestridliga rätt att väcka talan mot det, men hade inte väckt talan inom föreskriven tid. Företaget hävdade därefter inför nationell domstol i ett mål angående återbetalning av stödet att beslutet var ogiltigt. Domstolen ansåg att under sådana faktiska och rättsliga omständigheter var den nationella domstolen i enlighet med rättssäkerhetsprincipen bunden av kommissionens lagakraftvunna beslut.

57. I målet Accrington Beef tycks det som om domstolen anser att principen i målet TWD Textilwerke Deggendorf också kan tillämpas i fall då rättsakten är en förordning. Domstolen avvisade i detta mål en invändning, vilken hade framförts i ett nationellt mål som hänskjutits till domstolen genom en begäran om förhandsavgörande, om att en ogiltighetstalan som hade väckts vid en nationell domstol skulle tas upp till sakprövning. Domstolen angav som skäl härför inte endast att den omtvistade rättsakten var en förordning, utan att det var en förordning och att det inte var "uppenbart att en talan mot nämnda förordning (av sökandena) grundad på artikel (230 EG) skulle ha tagits upp till sakprövning".

58. Det följer följaktligen av denna rättspraxis att när en part har rätt att väcka en ogiltighetstalan mot en rättsakt direkt vid gemenskapsdomstolarna, måste den antingen göra detta eller för alltid avstå från det. Om parten inte har rätt att väcka en sådan talan eller då det är osäkert huruvida en sådan rätt föreligger, måste den kunna väcka en talan om ogiltigförklaring av rättsakten i fråga vid nationell domstol, som i sin tur måste begära att EG-domstolen meddelar ett förhandsavgörande.

59. Jag har klarlagt ovan att Nachi Europe var behörigt att väcka talan mot den omtvistade förordningen direkt vid förstainstansrätten, vilket otvetydigt följer av rättspraxis. Eftersom bolaget inte utnyttjade sin rätt att väcka talan inom den föreskrivna tiden på två månader, kan det följaktligen inte längre, enligt principen i målet TWD Textilwerke Deggendorf, ifrågasätta förordningens giltighet inför nationell domstol.

60. Än en gång är detta dock inte det slutliga svaret på frågan. Detta mål skiljer sig från målet TWD Textilwerke Deggendorf, eftersom det i förevarande fall är fullkomligt klart att förordningen i sin helhet var ogiltig, men likväl fick verkningar var gång produkter av det ifrågavarande varuslaget importerades. Jag skall dock visa nedan att tillämpningen av principen i målet TWD Textilwerke Deggendorf inte innebär att dessa omständigheter inte skulle ha kunnat beaktas på något sätt. Först måste jag emellertid undersöka ett särskilt argument som Nachi Europe har anfört.

- Rätten att indirekt ifrågasätta giltigheten utan begränsningar i tiden

61. Nachi Europe uppgav vid förhandlingen att principen i målet TWD Textilwerke Deggendorf var oförenlig med den rätt som föreskrivs i artikel 241 EG att inför EG-domstolen göra gällande att en förordning inte skall tillämpas, trots att talefristen i artikel 230 har löpt ut.

62. Det måste understrykas att artikel 241 EG i sig inte är tillämplig vid förhandsavgöranden. Den tycks vara avsedd att endast tillämpas vid direkt talan och den äger inte tillämpning inom ramen för artikel 234 EG, vari redan föreskrivs att frågor angående giltigheten av gemenskapsrättsakter kan ställas i de fall då en sådan fråga uppkommer i ett mål vid nationell domstol. Den allmänna princip som artikeln ger uttryck för är dock även tillämplig inom ramen för artikel 234 EG.

63. I domen i målet Universität Hamburg ansåg domstolen att "enligt en allmän rättsprincip som kommit till uttryck i artikel (241 EG) skall sökanden, inom ramen för en talan enligt nationell rätt mot avslaget på sin ansökan, ha möjlighet att göra gällande att det beslut av kommissionen som utgör grund för det nationella beslutet mot sökanden är rättsstridigt" och att "frågan om beslutets giltighet följaktligen kan hänskjutas till EG-domstolen inom ramen för ett förfarande om förhandsavgörande".

64. Enligt min mening innebär principen följande: En part, vars intressen påverkas av en rättsakt (en nationell eller gemenskapsrättslig) som berör denne direkt och personligen, skall inte vägras rätten att väcka en direkt talan mot rättsakten enbart av det skälet att talan endast kan bifallas genom att giltigheten av en allmänt tillämplig gemenskapsrättslig åtgärd, som i sin tur utgör den rättsliga grunden för den individuella åtgärden och som inte längre kan angripas genom direkt talan, eftersom tidsfristen har löpt ut, ifrågasätts. Under dessa omständigheter kan en allmänt tillämplig rättsakt fortfarande ifrågasättas i den mån detta är nödvändigt för att visa att en individuell åtgärd är rättsstridig.

65. Tidsfristen på två månader som föreskrivs i artikel 230 EG kan följaktligen inte tillämpas på en talan varigenom giltigheten av en allmänt tillämplig rättsakt som ligger till grund för en individuell åtgärd ifrågasätts indirekt. En talan mot en gemenskapsrättslig verkställighetsåtgärd måste väckas inom tvåmånadersfristens utgång, men artikel 241 EG ger den berörda parten en möjlighet att ifrågasätta giltigheten av den grundläggande rättsakten, utan hinder av att fristen har löpt ut. Om det rör sig om en nationell genomförandeåtgärd, tillämpas nationella talefrister för väckande av ogiltighetstalan mot genomförandeåtgärden.

66. När den berörda parten är en fysisk eller juridisk person - och inte en privilegierad sökande, såsom en medlemsstat, med ovillkorad rätt att väcka talan även mot rättsakter som är allmänt tillämpliga - är skälet till att en talan om ogiltigförklaring av den grundläggande rättsakten inte har väckts troligen inte att tidsfristen har förbisetts utan att parten helt saknat möjlighet att väcka en direkt talan.

67. Det togs hänsyn till detta i domen i målet Simmenthal mot kommissionen, vari domstolen bekräftade att artikel 241 EG "uttrycker denna princip som tillförsäkrar varje part en rätt att, i syfte att uppnå ogiltigförklaring av ett beslut som berör parten direkt och personligen, bestrida giltigheten av de tidigare rättsakter från institutionerna som utgör den rättsliga grund för det ifrågasatta beslutet, om parten inte hade rätt att enligt [artikel 230 EG] väcka en direkt talan mot dessa rättsakter vars verkningar parten således är bunden av utan att ha haft möjlighet att väcka talan om ogiltigförklaring av dem".

68. Rätten att indirekt ifrågasätta giltigheten av en rättsakt gäller endast de rättsakter som är allmänt tillämpliga och avser inte dem som berör parterna direkt och personligen. Detta följer av den hänvisning som finns i artikel 241 EG till "förordning" (fastän den även skulle vara tillämplig på ett direktiv som utgör den rättsliga grunden för en senare åtgärd), vilket har bekräftats av domstolen i målet Salerno m.fl. mot kommissionen och rådet, där domstolen uttalade att "i ett mål om ogiltigförklaring av en genomförandeåtgärd som införts med stöd av en förordning, kan denna förordnings rättsstridighet endast indirekt åberopas inom ramen för talan i målet och endast såvitt avser den del av förordningen som utgör den rättsliga grunden för genomförandeåtgärden", och i förhållande till en medlemsstat preciserade domstolen i målet kommissionen mot Belgien, att artikel 241 EG "inte kan åberopas i något fall av en medlemsstat till vilken ett [tidigare] enskilt beslut har riktats".

69. Eftersom den princip som är tillämplig beträffande rätten att indirekt ifrågasätta giltigheten av en gemenskapsåtgärd inför en nationell domstol, vilken innefattar en begäran om att domstolen skall meddela ett förhandsavgörande, är identisk med den som anges i artikel 241 EG, måste motsvarande begränsningar också gälla i detta sammanhang. Om så inte vore fallet, skulle den tidsfrist som anges i artikel 230 EG i praktiken bli verkningslös vad beträffar de rättsakter som direkt och personligen berör fysiska och juridiska personer.

70. När det särskilt gäller antidumpningslagstiftningen, utgör målet Nakajima mot rådet ett bra exempel på hur denna princip skall tillämpas i det sammanhanget. I detta mål hade sökanden, en japansk tillverkare, vars produkter hade påförts en slutlig antidumpningstull genom förordning (EEG) nr 3651/88, väckt talan vid domstolen i syfte att få förordningen ogiltigförklarad såvitt den avsåg Nakajima och, med stöd av vad som numera är artikel 241 EG, få fastställt att de bestämmelser i grundförordningen som låg till grund för antagandet av förordning nr 3651/88 inte var tillämpliga med avseende på sökanden.

71. Vad som däremot ännu inte har avgjorts är huruvida sökanden, då det i förordningen införs en tull som han är direkt och personligen berörd av, har möjlighet att indirekt ifrågasätta förordningens giltighet då tidsfristen har löpt ut - med andra ord, det saknas helt enkelt utrymme för att tillämpa principen i en sådan situation som den förevarande, där endast en enskild åtgärd ifrågasätts och inte den grundläggande rättsakten.

72. Det är riktigt att i målet Universität Hamburg tillerkändes den sökande en rätt att ifrågasätta giltigheten av ett beslut från kommissionen när sökanden vid den nationella domstolen hade väckt talan om att ett av de nationella myndigheterna meddelat beslut att avslå en begäran om tullbefrielse, vilket grundade sig på kommissionens beslut, skulle ogiltigförklaras. Därvid måste dock påpekas, såsom domstolen klargjorde i målet Textilwerke Deggendorf, att det gällde ett fall där sökanden i det nationella målet aldrig haft tillfälle att väcka en direkt talan om ogiltigförklaring.

73. Nachi Europe kan inte hävda att det inte haft möjlighet att väcka en talan om ogiltigförklaring av den omtvistade förordningen och att det bara har kunnat väcka en talan mot det nationella beslutet om återbetalning av tull. Den omtvistade förordningen ger inte nationella myndigheter något utrymme för skönsmässig bedömning när de skall verkställa densamma, eftersom verkställigheten sker närmast automatiskt med tillämpning av gemenskapslagstiftningen utan att några mellanliggande regler skall tillämpas. I målet Nachi Fujikoshi m.fl. mot rådet, avvisade domstolen en invändning om att talan inte kunde tas upp till sakprövning, varvid hävdades att de nationella åtgärderna endast kunde ifrågasättas av importörer vid nationell domstol, genom att påpeka att "åtgärden har en rent automatisk karaktär som för övrigt inte följer av några nationella mellanliggande regler utan av gemenskapslagstiftningen".

74. I den mån som den allmänna principen också gäller i fråga om sådana nationella regler, kan tillämpningen av den lämpligen begränsas i de fall - av vilka många hör till områdena konkurrens, statsstöd och antidumpning - där den berörda personen har rätt att genom direkt talan ifrågasätta giltigheten av en gemenskapsrättsakt. Syftet med principen är att undvika att den berörde förvägras rättslig prövning (denial of justice), vilket inte är fallet då vederbörande har talerätt och enbart nekas möjligheten att invänta verkställighetsåtgärderna innan han, efter talefristens utgång, gör gällande att den grundläggande rättsakten är rättsstridig. Under dessa omständigheter finner jag inte tillämpningen av TWD-principen vara oförenlig med den princip som kommer till uttryck i artikel 241 EG.

- TWD-principen och problemet med talerätt

75. Även om frågan om TWD-principens berättigande inte direkt berörs här, vill jag ändå kort erinra om de tvivel som företrädare för doktrinen har uttalat i fråga om målet Textilwerke Deggendorf, och som går ut på att tillämpningen av den regel som har kommit till uttryck i det målet är beroende av att det utan tvivel föreligger en sådan talerätt som föreskrivs i artikel 230 EG och att det ofta är svårt att fastställa att en sådan otvetydig rätt finns.

76. I mitt förslag till avgörande i det målet ansåg jag att det bara är i situationer där talerätt obestridligen föreligger som möjligheten att väcka en direkt talan hindrar vederbörande från att indirekt ifrågasätta giltigheten av en rättsakt inför nationell domstol. Domstolen intog en liknande ståndpunkt och underströk i domen att dess beslut grundade sig på de faktiska och rättsliga omständigheterna i målet och särskilt på det förhållandet att Textilwerke Deggendorf kände till kommissionens beslut och obestridligen hade en möjlighet att väcka talan mot det.

77. Enligt min mening skall regeln tillämpas på dessa villkor. Om det inte föreligger någon tvekan om att sökanden hade kunnat väcka en direkt talan men låtit bli att göra det - och inom många områden, inklusive antidumpning, är kriterierna härvid mycket klarare än de ofta påstås vara - skall nationella domstolar avstå från att begära ett förhandsavgörande rörande giltigheten av rättsakten med hänsyn till att denna fråga hade kunnat avgöras tidigare. Om en nationell domstol däremot inte anser att den kan avgöra om denna situation är för handen skall den vända sig till domstolen. Av denna anledning kan jag inte hålla med rådet då det, med hänvisning till principen i målet Textilwerke Deggendorf, hävdar att frågan från den nationella domstolen inte skall tas upp till sakprövning, även om de faktiska och rättsliga omständigheterna inte ger anledning till något tvivel om huruvida Nachi Europe hade möjlighet att väcka en direkt talan.

Slutsatser att dra i detta mål

78. De slutsatser som jag hittills har kommit fram till - nämligen att förstainstansrättens dom om ogiltigförklaring av den omtvistade förordningen såvitt avser produkter från NTN och Koyo Seiko inte kan ha någon inverkan på den tull som har påförts produkterna från Nachi Fujikoshi, och att Nachi Europe som underlåtit att ifrågasätta giltigheten av förordningen genom direkt talan nu är förhindrad att göra detta indirekt - kan anses vara tillräckliga för att avgöra de frågor som har ställts i detta mål.

79. Dessa slutsatser avser skilda förutsättningar, men i förhållande till målet vid den nationella domstolen blir resultatet detsamma i båda fallen: den nationella domstolen är skyldig att tillämpa den omtvistade förordningen i den mån som det i den föreskrivs att antidumpningstull skall påföras kullager från Nachi Fujikoshi.

80. Detta innebär inte att en sökande i Nachi Europes ställning är helt och hållet förhindrad att väcka en talan.

81. Till skillnad mot ett beslut genom vilket böter tas ut eller genom vilket det föreskrivs att ett statsstöd skall återbetalas - i båda fallen krävs det att ett enda belopp inbetalas - får en antidumpningsförordning till följd att tull skall betalas varje gång som en produkt som omfattas av förordningen importeras. Det är till viss del pradoxalt att den omtvistade förordningen kan fortsätta att ha rättsverkningar, såsom om den vore fullständigt oantastbar, när förstainstansrätten har ansett att antagandet av denna förordning var rättsstridigt.

82. I grundförordningen för antidumpningsåtgärder föreskrivs en möjlighet att inleda en översyn om det finns ett behov av fortsatt tillämpning av antidumpningstull, på begäran framför allt från en exportör eller importör som kan visa att de finns ett behov av en översyn. Beroende på resultatet av översynen kan de åtgärder som är i kraft upphävas, bibehållas eller ändras. Även om lagstiftaren kanske inte i första hand har tänkt sig att förekomsten av en dom om ogiltigförklaring skulle vara ett skäl till översyn, anser jag att kommissionen har varit skyldig - vilket snarare får anses följa av god förvaltningssed än av den skyldighet som följer av artikel 233 EG och som var föremål för prövning i målet kommissionen mot AssiDomän Kraft Products m.fl. - att ta hänsyn till denna dom och framför allt till de skäl som anförts till stöd för att förordningen förklarades ogiltig.

83. Det är för övrigt intressant att notera att i förevarande fall inleddes en sådan översyn år 1994, innan domen hade avkunnats av förstainstansrätten i målet NTN och Koyo Seiko, inte på initiativ av en exportör eller importör utan av Federation of European Bearing Manufacturers' Associations. Den här översynen, i vilken Nachi Fujikoshi deltog, resulterade år 1997 i att den omtvistade förordningen upphävdes omkring fem månader innan förordningens giltighetstid löpte ut. Även om förordningen från år 1997 inte hänvisar till förstainstansrättens dom, skall det påpekas att i punkt 31 i ingressen anges det att det "sörjdes ... för att andra faktorers effekt på gemenskapsindustrin inte tillskrevs den berörda importen".

84. Det skall slutligen sägas att trots att det saknas särskilda bestämmelser i grundförordningen angående retroaktiv upphävning av åtgärder till följd av en översyn, har förstainstansrätten i ett nyligen avgjort mål ansett att under särskilda faktiska omständigheter måste en ändring med anledning av en översyn få retroaktiv verkan om det följer av översynen att detta är nödvändigt.

Förslag till avgörande

85. Jag föreslår att domstolen svarar på frågorna från Finanzgericht Düsseldorf på följande sätt:

Varken förstainstansrättens dom i de förenade målen T-163/94 och T-165/94, NTN Corporation och Koyo Seiko mot rådet, eller domstolens dom i målet C-245/95 P, kommissionen mot NTN och Koyo Seiko, har inverkat på giltigheten av de antidumpningstullar som påförts kullager som tillverkas av Nachi Fujikoshi Corporation genom rådets förordning (EEG) nr 2849/92.

En importör av dessa produkter, som till exempel Nachi Europe, som utan tvivel har haft möjlighet att ifrågasätta giltigheten av den ifrågavarande tullsatsen genom att väcka en direkt talan vid förstainstansrätten, men som inte gjort detta inom den för detta ändamål föreskrivna tiden, kan inte därefter indirekt ifrågasätta tullsatsens giltighet vid nationell domstol, även om det hade varit möjligt att åberopa de skäl som legat till grund för att samma förordning förklarades ogiltig i domarna i de ovannämnda målen för så vitt avsåg tull på andra företags produkter.