FÖRSLAG TILL AVGÖRANDE AV GENERALADVOKAT

PRIIT PIKAMÄE

föredraget den 13 januari 2022 ( 1 )

Mål C‑260/20 P

Europeiska kommissionen

mot

Hansol Paper Co. Ltd

”Överklagande – Dumpning – Genomförandeförordning (EU) 2017/763 – Import av visst lätt termopapper med ursprung i Republiken Korea – Slutgiltig antidumpningstull – Beräkning av dumpningsmarginalen – Beräkning av skademarginalen – Fastställande av skada”

I. Inledning

1. Europeiska kommissionen har genom överklagande yrkat att domstolen ska upphäva den dom som meddelats av Europeiska unionens tribunal den 2 april 2020, Hansol Paper Co. Ltd/kommissionen (T‑383/17, ej publicerad, nedan kallad den överklagade domen, EU:T:2020:139). Genom denna dom biföll tribunalen den talan som väckts av Hansol Paper Co. Ltd (nedan kallat Hansol) – ett företag som är etablerat i Sydkorea och som tillverkar och exporterar termopapper – mot kommissionens genomförandeförordning (EU) 2017/763 av den 2 maj 2017 om införande av en slutgiltig antidumpningstull och om slutgiltigt uttag av preliminär tull på import av visst lätt termopapper med ursprung i Republiken Korea ( 2 ) (nedan kallad den omtvistade förordningen), samtidigt som förordningen ogiltigförklarades i den del den avsåg det ovan angivna företaget.

2. Överklagandet ger domstolen tillfälle att precisera tolkningen av bestämmelserna i Europaparlamentets och rådets förordning (EU) 2016/1036 av den 8 juni 2016 om skydd mot dumpad import från länder som inte är medlemmar i Europeiska unionen ( 3 ) (nedan kallad grundförordningen), i synnerhet de bestämmelser som ger kommissionen behörighet att fastställa förekomst av dumpning som kan vålla skada för industrin i Europeiska unionen. De rättsliga frågor som domstolen ska avgöra rör konkret de olika etapperna av kommissionens granskning vid tillämpningen av detta handelspolitiska skyddsinstrument samt vilka undersökningsbefogenheter kommissionen har med avseende på de ekonomiska aktörer som misstänks för otillbörliga affärsmetoder som i förekommande fall motiverar antidumpningsåtgärder.

II. Tillämpliga bestämmelser

A. WTO:s regelverk

3. Avtalet om upprättande av Världshandelsorganisationen (WTO), som undertecknades i Marrakech den 15 april 1994, samt de avtal som återges i bilagorna 1–3 till detta avtal, däribland avtalet om tillämpning av artikel VI i Allmänna tull- och handelsavtalet 1994 (nedan kallat antidumpningsavtalet) ( 4 ) godkändes av Europeiska unionens råd genom rådets beslut 94/800/EG av den 22 december 1994 om ingående, på Europeiska gemenskapens vägnar – vad beträffar frågor som omfattas av dess behörighet – av de avtal som är resultatet av de multilaterala förhandlingarna i Uruguayrundan (1986–1994). ( 5 )

4. I artikel 2 i antidumpningsavtalet, som har rubriken ”Fastställande av dumpning”, föreskrivs följande: ”2.1 I detta avtal skall en vara anses dumpad, dvs. införd på ett annat lands marknad till lägre pris än dess normala värde, om exportpriset för varan när den exporteras från ett land till ett annat är lägre än det jämförbara pris som en vara av samma slag betingar i den normala handeln när den är avsedd för konsumtion i exportlandet. 2.2 När försäljning av en vara av samma slag inte förekommer i den normala handeln på exportlandets hemmamarknad, eller när sådan försäljning på grund av särskilda marknadsförhållanden eller volymmässigt liten försäljning på hemmamarknaden … inte medger en riktig jämförelse, skall dumpningsmarginalen fastställas antingen genom en jämförelse med jämförbart exportpris på en vara av samma slag till lämpligt tredjeland under förutsättning att detta pris är representativt, eller med tillverkningskostnaden i ursprungslandet plus skäligt tillägg för administrations-, försäljnings- och andra allmänna kostnader samt för vinst.”

B. Grundförordningen

5. I artikel 2 i grundförordningen föreskrivs följande i de relevanta delarna: ”1. Normalvärdet ska vanligtvis grundas på de priser som oberoende kunder i exportlandet har betalat eller ska betala vid normal handel. Om exportören i exportlandet inte tillverkar eller säljer den likadana produkten får dock normalvärdet fastställas på grundval av andra försäljares eller producenters priser. Priser mellan parter som förefaller att stå i ekonomisk intressegemenskap med varandra eller att sinsemellan tillämpa ett kompensationsarrangemang får anses utgöra priser vid normal handel och användas för att fastställa normalvärdet endast om det fastställs att de inte påverkas av förhållandet mellan parterna. I syfte att bestämma om två parter står i ekonomisk intressegemenskap med varandra får hänsyn tas till definitionen av närstående parter i artikel 127 i kommissionens genomförandeförordning (EU) 2015/2447[ ( 6 )]. 2. Normalvärdet ska i allmänhet fastställas på grundval av försäljningen av den likadana produkten, avsedd för förbrukning på hemmamarknaden, om försäljningsvolymen utgör minst 5 procent av försäljningsvolymen till unionen av produkten i fråga. Det är dock tillåtet att utgå från en lägre försäljningsvolym om till exempel de uttagna priserna anses vara representativa för den berörda marknaden. 3. Om försäljning av den likadana produkten vid normal handel inte förekommer eller är otillräcklig, eller om försäljningen på grund av den särskilda marknadssituationen inte möjliggör någon riktig jämförelse, ska normalvärdet för den likadana produkten beräknas på grundval av produktionskostnaden i ursprungslandet jämte ett skäligt belopp för att täcka försäljnings- och administrationskostnader, andra allmänna kostnader samt vinst, eller på grundval av exportpriserna vid försäljning vid normal handel till ett lämpligt tredjeland, förutsatt att dessa priser är representativa. … 9. I de fall då det inte finns något exportpris eller då exportpriset förefaller otillförlitligt på grund av förhållandet eller ett kompensationsarrangemang mellan exportören och importören eller en tredje part, får exportpriset konstrueras på grundval av det pris till vilket de importerade produkterna första gången säljs vidare till en oberoende köpare eller, om produkterna inte säljs vidare till en oberoende köpare eller inte säljs vidare i samma skick som de importerats, på någon annan skälig grund. … 11. Om inte annat följer av relevanta bestämmelser angående rättvis jämförelse ska förekomsten av dumpningsmarginaler under undersökningsperioden normalt fastställas på grundval av en jämförelse mellan ett vägt genomsnittligt normalvärde och ett vägt genomsnittligt pris för alla exporttransaktioner till unionen, eller genom en jämförelse transaktion för transaktion mellan enskilda normalvärden och enskilda exportpriser till unionen. Ett normalvärde som fastställts på grundval av ett vägt genomsnitt kan dock jämföras med priset för varje enskild exporttransaktion till unionen om det finns ett mönster för exportpriserna vilket väsentligen skiljer sig mellan olika inköpare, regioner eller tider och om de metoder som anges i första meningen i denna punkt inte till fullo skulle återspegla den dumpning som förekommer. Denna punkt ska inte utesluta att stickprovstagning enligt artikel 17 används. 12. Dumpningsmarginalen ska utgöras av det belopp med vilket normalvärdet överstiger exportpriset. Om dumpningsmarginalerna varierar kan en vägd genomsnittlig dumpningsmarginal fastställas.”

6. I artikel 3.3 i grundförordningen föreskrivs följande: ”3. Med avseende på den dumpade importens omfattning ska det övervägas huruvida en betydande ökning av dumpad import ägt rum antingen i absoluta tal eller i förhållande till produktion eller konsumtion i unionen. Vad avser den dumpade importens inverkan på priserna ska det övervägas huruvida de dumpade importprodukterna sålts till betydligt lägre pris än priset för den likadana produkten framställd av unionsindustrin, eller om denna import annars leder till att priserna sänks väsentligt eller till att väsentliga prisökningar som annars skulle ha ägt rum förhindras. Varken en enskild faktor eller flera av dessa faktorer behöver nödvändigtvis vara avgörande.”

7. I artikel 6.7 och 6.8 i grundförordningen föreskrivs följande: ”7. De klagande, importörer och exportörer och deras intresseorganisationer, användare och konsumentorganisationer som har givit sig till känna enligt artikel 5.10, samt företrädare för exportlandet, kan på skriftlig begäran få granska alla de uppgifter som har gjorts tillgängliga av någon av parterna i undersökningen, till skillnad från interna handlingar som upprättats av myndigheterna i unionen eller dess medlemsstater, under förutsättning att dessa har betydelse för framläggandet av deras sak och att de inte är konfidentiella i den mening som avses i artikel 19 och att de används i undersökningen. Dessa parter får bemöta uppgifterna, och deras synpunkter ska beaktas i den mån de är tillräckligt väl underbyggda. 8. Utom under de omständigheter som avses i artikel 18 ska i görligaste mån riktigheten undersökas i de uppgifter som lämnas av berörda parter och som läggs till grund för de avgöranden som träffas.”

8. I artikel 9.3 och 9.4 i grundförordningen föreskrivs följande: ”3. För ett förfarande som inletts enligt artikel 5.9 ska skadan normalt anses vara försumbar när importen i fråga understiger de volymer som fastställs i artikel 5.7. Samma typ av förfarande ska omedelbart avslutas om det fastställs att dumpningsmarginalen uttryckt som procentandel av exportpriset understiger 2 procent, under förutsättning att det endast är undersökningen som ska avslutas när marginalen understiger 2 procent för enskilda exportörer och att dessa exportörer även fortsättningsvis omfattas av förfarandet och åter kan bli föremål för en översyn som genomförs för landet i fråga enligt artikel 11. 4. Om det av de faktiska omständigheter som slutgiltigt konstateras framgår att dumpning och därav följande skada föreligger och unionens intresse kräver ett ingripande i enlighet med artikel 21, ska kommissionen införa en slutgiltig antidumpningstull i enlighet med det granskningsförfarande som avses i artikel 15.3. Om provisoriska tullar är i kraft, ska kommissionen inleda detta förfarande senast en månad innan dessa tullar upphör att gälla.”

9. I artikel 18.1 och 9.3 i grundförordningen föreskrivs följande: ”1. I sådana fall där någon berörd part vägrar att ge tillgång till eller på något annat sätt inte lämnar nödvändiga uppgifter inom den föreskrivna tidsfristen enligt denna förordning eller väsentligen hindrar undersökningen får provisoriska eller slutgiltiga, positiva eller negativa avgöranden fattas på grundval av tillgängliga uppgifter. Om det framkommer att någon berörd part har lämnat oriktiga eller vilseledande uppgifter ska dessa lämnas utan beaktande och tillgängliga uppgifter får användas. Berörda parter ska göras uppmärksamma på konsekvenserna av bristande samarbete. … 3. Även om de uppgifter som lämnas av en berörd part inte är fullkomliga i varje avseende ska de inte lämnas utan beaktande, under förutsättning att eventuella brister inte är sådana att de gör det orimligt svårt att komma fram till ett rimligt tillförlitligt avgörande, att uppgifterna lämnas på ett korrekt sätt i god tid och är kontrollerbara och att parten har handlat efter bästa förmåga. …”

III. Bakgrund till tvisten, förfarandet vid tribunalen och den överklagade domen

A. Bakgrund till tvisten

10. Till följd av ett klagomål publicerade kommissionen den 18 februari 2016 ett tillkännagivande om inledande av ett antidumpningsförfarande beträffande import av visst lätt termopapper med ursprung i Sydkorea. ( 7 )

11. Undersökningen avsåg lätt termopapper med en vikt på högst 65 g/m2 i rullar med en bredd på minst 20 cm, en rullvikt (inklusive papper) på minst 50 kg och en rulldiameter (inklusive papper) på minst 40 cm (nedan kallade jumborullar) med eller utan en beläggning på ena eller båda sidorna, beskiktade med ett värmekänsligt ämne (dvs. en blandning av färg och en framkallare som reagerar och skapar en bild vid uppvärmning) på ena eller båda sidorna, och med eller utan toppbeläggning, med ursprung i Sydkorea och klassificerade enligt KN-nummer ex48099000, ex48119000, ex48169000 och ex48239085 (nedan kallad den berörda produkten).

12. Undersökningen av dumpning och skada omfattade perioden 1 januari–31 december 2015 (nedan kallad undersökningsperioden). Undersökningen av tendenser som var av betydelse för bedömningen av skada omfattade perioden från och med den 1 januari 2012 till och med undersökningsperiodens slut.

13. Sökanden och motparten i målet om överklagande, Hansol, med säte i Sydkorea, tillverkar och exporterar den berörda produkten, bland annat till unionen. Under undersökningsperioden sålde Hansol den berörda produkten i unionen både till oberoende kunder och till en närstående handlare, Hansol Europe BV, och till de fyra närstående bearbetningsföretagen Schades Ltd, Schades Nordic A/S, Heipa technische Papiere GmbH (nedan kallat Heipa) och R+S Group GmbH (nedan kallat R+S). De närstående bearbetningsföretagens verksamhet bestod bland annat av att omvandla denna produkt till nya produkter, som kallades små rullar, vilka såldes till oberoende eller närstående kunder i unionen.

14. En annan koreansk exporterande tillverkare som var närstående till sökanden, Hansol Artone Co. Ltd (nedan kallad Artone), samarbetade i antidumpningsundersökningen. Detta bolag gick ihop med sökanden den 3 mars 2017.

15. Sökanden erhöll den 18 februari 2016 frågeformuläret om antidumpning avsett för exporterande tillverkare av den berörda produkten.

16. Den 19 februari 2016 begärde sökanden, med hänsyn till att vissa av de bolag som var närstående till sökanden inte hade haft någon försäljning eller endast en begränsad försäljning av den berörda produkten till oberoende kunder i unionen, att Schades Nordic, Heipa och R+S skulle befrias från skyldigheten att fylla i frågeformuläret för närstående bolag till den exporterande tillverkaren, vilket återges i bilaga I till antidumpningsformuläret.

17. Kommissionen biföll denna begäran den 23 februari 2016, samtidigt som den förbehöll sig rätten att begära ytterligare upplysningar eller uppgifter.

18. Den 7 mars 2016 beslutade kommissionen, efter att ha granskat vissa uppgifter som lämnats av sökanden, att Schades Nordic, Heipa och R+S skulle besvara frågorna i avdelningarna F och G, angående tillverkningskostnader och lönsamhet, och fylla i bilaga I till antidumpningsfrågeförmuläret.

19. Den 8 mars 2016 begärde sökanden att förhörsombudet skulle ingripa med anledning av kommissionens begäran till Schades Nordic, Heipa och R+S. Sökanden framhöll särskilt den avsevärda arbetsinsats som skulle krävas för att lämna uppgifter om försäljning och försäljningskostnader för de små rullar som inte berördes av förfarandet, och att begäran var verkningslös i och med att det inte skulle ha varit möjligt att avgöra huruvida de små rullarna hade tillverkats utifrån sökandens jumborullar eller utifrån andra källor.

20. Den 10 mars 2016 anordnades en hearing med kommissionen, med förhörsombudet som ordförande.

21. Kommissionen besökte Schades lokaler den 16 och den 17 mars 2016.

22. Den 21 mars 2016 meddelade kommissionen sökanden att begäran om upplysningar av den 7 mars 2016 framdeles endast avsåg Schades.

23. Den 15 april 2016 bekräftade kommissionen att den mottagit sökandens och Artones svar på frågeformulären om antidumpning och svaren från Hansol Europe och Schades på bilaga I till antidumpningsformuläret.

24. Under perioden 15 juni–26 augusti 2016 genomförde kommissionen undersökningar i sökandens, Artones, Hansol Europes och Schades lokaler.

25. Den 16 november 2016 antog kommissionen genomförandeförordning (EU) 2016/2005 om införande av en preliminär antidumpningstull på import av visst lätt termopapper med ursprung i Republiken Korea. ( 8 )

26. En informationshandling med kommissionens preliminära slutsatser översändes till sökanden den 17 november 2016. Sökanden yttrade sig över de preliminära slutsatserna den 8 december 2016.

27. På begäran av sökanden anordnades en hearing med kommissionen den 13 december 2016, med förhörsombudet som ordförande.

28. En slutlig informationshandling med kommissionens slutgiltiga slutsatser översändes till sökanden den 17 februari 2017. Sökanden yttrade sig över denna handling den 27 februari 2017.

29. På begäran av sökanden anordnades en hearing med kommissionen den 2 och den 22 mars 2017, med förhörsombudet som ordförande.

30. Den 20 och den 23 mars 2017 lade kommissionen fram ytterligare och reviderade slutgiltiga slutsatser, vilka sökanden yttrade sig över.

31. Den 2 maj 2017 antog kommissionen den omtvistade förordningen, bland annat med stöd av artikel 9.4 i grundförordningen.

32. I artikel 1 i den omtvistade förordningen föreskrivs att en slutgiltig antidumpningstull ska införas på import av den berörda produkten i form av ett fast belopp på 104,46 euro per ton netto.

B. Förfarandet vid tribunalen och den överklagade domen

33. Hansol väckte talan om ogiltigförklaring av den omtvistade förordningen, i den del den avsåg Hansol, genom ansökan som inkom till tribunalens kansli den 20 juni 2017.

34. I svaromålet av den 22 september 2017 yrkade kommissionen att talan om ogiltigförklaring skulle ogillas och att Hansol skulle förpliktas att ersätta rättegångskostnaderna.

35. Tribunalen beslutade den 27 november 2017 att European Thermal Paper Association (nedan kallat ETPA) fick intervenera till stöd för kommissionens yrkanden.

36. Genom den överklagade domen biföll tribunalen Hansols talan på grund av rättsstridigheter som fastställdes vid prövningen av de åberopade grunderna. Tribunalen ogiltigförklarade följaktligen den omtvistade förordningen i den del den avsåg Hansol.

37. I punkterna nedan sammanfattas de delar av tribunalens rättsliga resonemang som är relevanta för det nu aktuella överklagandet.

38. Den första grunden för talan i första instans avsåg åsidosättande av artikel 2.11 och artikel 17.2 i grundförordningen samt en rättsstridig beräkning av dumpningsmarginalen. Tribunalen prövade den första grundens första del i punkterna 57–69 och dess andra del i punkterna 70–93 i den överklagade domen.

39. Den första grundens första del avsåg kommissionens tillämpning av ett stickprovsförfarande och åsidosättande av artikel 17.2 i grundförordningen. I punkterna 63 och 64 i den överklagade domen konstaterade tribunalen att det var oriktigt att utgå från att kommissionen tillämpade artikel 17.1 i grundförordningen när den beslutade att använda Schades uppgifter vid beräkningen av dumpningsmarginalen för försäljningen av den berörda produkten till närstående bearbetningsföretag. Tribunalen konstaterade i synnerhet, i punkt 68, att ”det framgår av skäl 32 i den [omtvistade] förordningen att kommissionen uttryckligen avsåg artikel 2.9 i grundförordningen som rättslig grund för konstruktionen av exportpriset för försäljning av den berörda produkten till närstående bearbetningsföretag”. Tribunalen fanns alltså att talan inte kunde vinna bifall på den delen av den första grunden.

40. Den andra delen av den första grunden i första instans avsåg kommissionens beräkning av dumpningsmarginalen för försäljningen av den berörda produkten till unionen. Delgrunden bestod av två anmärkningar.

41. Tribunalen prövade den första anmärkningen i den första grundens andra del i punkterna 84–87 och 92 i den överklagade domen. I dessa punkter konstaterade tribunalen för det första att kommissionen förfogade över uppgifter från det närstående bearbetningsföretaget Schades Nordic, trots att Schades Nordic själv inte hade besvarat antidumpningsfrågeformuläret. Tribunalen framhöll även att ”kommissionen beslutade att använda Schades uppgifter för att beräkna dumpningsmarginalen för sökandens försäljning till de tre övriga närstående bearbetningsföretagen”. Däremot konstaterade tribunalen att ”kommissionen, med hänsyn till att den visste att en del av försäljningen av den berörda produkten till Schades hade sålts vidare utan bearbetning till oberoende kunder, borde ha återspeglat detta i försäljningen av den berörda produkten till andra närstående bearbetningsföretag. Genom att inte ta hänsyn till detta fäste kommissionen alltför stor vikt vid försäljningen till närstående bearbetningsföretag för omvandling till små rullar och höjde därmed sökandens faktiska dumpning”.

42. Tribunalen fann följaktligen, i punkterna 87 och 92, att ”[k]ommissionens beräkningar inte till fullo återspeglar sökandens dumpning, och att artikel 2.11 i grundförordningen har åsidosatts”.

43. I fråga om den andra anmärkningen fann tribunalen, i punkt 90, att ”det inte finns några omständigheter, i synnerhet inte som sökanden anfört, som ger stöd för att anse att den metod som kommissionen använde sig av och de justeringar som gjordes för att beakta den särskilda situationen i det aktuella fallet, stred mot artikel 2.11 i grundförordningen”.

44. I punkterna 94–121 prövade tribunalen den första delen av den andra grunden i första instans, vilken bestod av två delar.

45. Tribunalens huvudresonemang om den andra grundens första del finns i punkterna 100–106 i den överklagade domen.

46. Tribunalen underkände först kommissionens invändning om rättegångshinder. I punkt 100 i den överklagade domen angav tribunalen att ”även om sökanden begärt en fast antidumpningstull i stället för en antidumpningsvärdetull, har sökanden fortfarande rätt att bestrida nivån på den fasta tull som kommissionen har beslutat om”.

47. I punkt 105 i den överklagade domen konstaterade tribunalen först att ”kommissionens beräkningar, av de skäl som anges i den första anmärkningen i den första grundens andra del … inte till fullo återspeglade sökandens dumpning”. Tribunalen fann att ”[d]etta fel, som hänger samman med kommissionens viktning, [således även påverkar] fastställandet av den slutgiltiga antidumpningstullen”. Utan någon annan förklaring konstaterade tribunalen att tullen ”således överskrider sökandens faktiska dumpning, i strid med artikel 9.4 andra stycket i grundförordningen”.

48. Den andra grundens andra del behandlas i punkterna 107–119 i den överklagade domen. Grunden avsåg åsidosättande av principen om god förvaltningssed. Tribunalen underkände denna del av den andra grunden.

49. I punkterna 122–143 i den överklagade domen prövade tribunalen den tredje grunden i första instans, avseende oriktig tillämpning av artikel 2.9 och 2.10 i grundförordningen, i och med att kommissionen i alltför hög grad justerade för försäljningen av små rullar som erhållits utifrån jumborullar som Schades köpt av europeiska tillverkare. Tribunalen fann att talan, såvitt avsåg denna grund, delvis skulle avvisas och delvis inte kunde bifallas.

50. I punkterna 144–160 i den överklagade domen prövade tribunalen den fjärde grunden i första instans, vilken avsåg åsidosättande av artikel 2.1 i grundförordningen genom att kommissionen hade konstruerat normalvärdet enligt artikel 2.3 i nämnda förordning på ett felaktigt sätt.

51. Tribunalen inledde tolkningen av artikel 2.1 andra stycket och artikel 2.3 i grundförordningen genom att i punkt 152 i den överklagade domen fastställa en skillnad mellan den situation som avses i artikel 2.1 andra stycket i grundförordningen (den första situationen) och den situation som avses i artikel 2.3 första stycket i samma förordning (den andra situationen).

52. Tribunalen konstaterade med hänvisning till den omtvistade förordningen att kommissionen grundade sig på den andra situationen vid beräkningen av Artones normalvärde. Tribunalen fann i punkt 157 att ”[d]e omständigheter som kommissionen har anfört, att ’kostnadsstrukturen’ eller ’försäljningspriserna’ skiljde sig avsevärt mellan sökanden och Artone (skäl 21 i den [omtvistade] förordningen) inte ingår bland undantagen från metoden för fastställande av normalvärdet utifrån de faktiska priserna vilka …är uttömmande.” Tribunalen påpekade också att vad beträffar den omständigheten att ”de inhemska försäljningsvolymerna för en av de två typer av berörda produkter som sålts av sökanden inte ansågs inte vara representativa, har kommissionen inte lagt fram någon uppgift i sina inlagor som gör det möjligt att avgöra huruvida denna omständighet avsåg den produkttyp, som avses i skäl 20 i genomförandeförordningen, som inte sålts av Artone. Detta konstaterande påverkar i varje fall inte sökandens påstående att de två aktuella produkttyperna inte hade sålts av Artone på dess hemmamarknad.”

53. I punkt 158 i den överklagade domen drog tribunalen slutsatsen att ”kommissionen åsidosatte artikel 2.1 i grundförordningen när den fastställde normalvärdet för Artone”.

54. I punkterna 161–213 i den överklagade domen granskade tribunalen den femte grunden i första instans, avseende åsidosättande av artikel 1.1 och artikel 3.1–3.3 och 3.5–3.8 i grundförordningen samt av unionsdomstolarnas rättspraxis och beslut som fattats av Världshandelsorganisationen (nedan kallad WTO), kommissionens tidigare beslutspraxis och principerna om rättvis jämförelse och likabehandling vid beräkningen av skademarginalen.

55. I punkterna 162–169 förklarade tribunalen varför den ansåg att talan skulle avvisas såvitt avsåg den femte grunden. Tribunalen ansåg i synnerhet att sökanden genom denna grund ifrågasatte fastställandet av skadan och orsakssambandet i den mån den metod som kommissionen använde sig av för att fastställa exportpriset inte gjorde det möjligt att göra en korrekt bedömning av den faktiska skadan och, i synnerhet, av effekterna på priserna.

56. I punkterna 170–177 i den överklagade domen prövade tribunalen den femte grundens första del, enligt vilken kommissionen åsidosatte artikel 1.1 och artikel 3.2, 3.3 och 3.6 i grundförordningen genom att inbegripa återförsäljning av små rullar vid beräkningen av skademarginalen. I punkt 174 konstaterade tribunalen att sökandens antagande, att ”analysen av den skada som unionsindustrin lidit grundar sig på en oriktig jämförelse mellan, å ena sidan, små rullar som sålts av till sökanden närstående bearbetningsföretag och, å andra sidan, jumborullar som sålts av unionsindustrin,” i själva verket var felaktigt. Tribunalen underkände den första delen av den femte grunden.

57. I punkterna 178–205 prövade tribunalen den andra delen av den femte grunden, avseende åsidosättande av artikel 3.1–3.3 och artikel 3.5–3.8 i grundförordningen samt av unionsdomstolarnas rättspraxis och WTO:s beslut, kommissionens tidigare beslutspraxis och principerna om en rättvis jämförelse och om likabehandling, i den mån kommissionen tillämpade artikel 2.9 i nämnda förordning analogt för att fastställa skademarginalen. Tribunalen inledde sitt resonemang i punkt 191, där tribunalen först angav att ”det tydligt framgår av ansökan att sökanden har anfört att kommissionen som pris i fri omsättning för Schades återförsäljning av den berörda produkten borde ha använt de fakturerade priserna till kunder som var oberoende av detta bolag, sänkta till nivån fritt fabrik”.

58. Tribunalens sakprövning av den andra delen av den femte grunden börjar i punkt 196. I punkt 197 påpekade tribunalen, med hänvisning till befintlig rättspraxis, att fastställandet av skada innefattar en granskning av frågan ”huruvida det beträffande den dumpade importen finns ett väsentligt prisunderskridande i förhållande till priset på en likadan produkt”. Tribunalen framhöll vidare i punkt 198 att ”det finns anledning att undersöka huruvida kommissionen gjorde en uppenbart oriktigt bedömning när den fastställde den referenspunkt som i det aktuella fallet skulle användas för att beräkna priserna på sökandens produkter, vilka skulle jämföras med priserna på unionsindustrins produkter”.

59. I punkt 200 konstaterade tribunalen att ”kommissionen visserligen kunde ange exportpriset för den berörda produkten till cif-priset [kostnad, försäkring, frakt] vid unionens gräns när den hade sålts och sedan omvandlats till små rullar, men den konstruktion som kommissionen gjorde i fråga om Schades vidareförsäljning av den berörda produkten, alltså obearbetad, till oberoende kunder var felaktig”. I punkterna 201 och 202 förklarade tribunalen för det första att ”’referenspunkten’ när det gäller Schades återförsäljning… inte ska vara cif-priset vid unionens gräns utan priset till Schades oberoende kunder”. För det andra förklarade tribunalen att ”kommissionen, även om ’merparten’ av konkurrensen hade ägt rum hos de närstående bearbetningsföretagen, inte ansåg att ’hela’ konkurrensen ägde rum hos dem. I detta avseende finns det anledning att anse att konkurrensen i fråga om direkt och indirekt försäljning av den berörda produkten ägde rum hos de oberoende kunderna”. Tribunalen drog utifrån dessa två konstateranden slutsatsen att ”kommissionen gjorde en oriktig bedömning när den beslutade att dra av [försäljnings- och administrationskostnader och andra allmänna kostnader] samt vinst, i fråga om Schades återförsäljning av den berörda produkten till oberoende kunder, i syfte att fastställa exportpriserna för nämnda produkt inom ramen för fastställandet av skadan”.

60. I den följande punkten bedömde tribunalen inverkan av detta fel och angav att ”Schades återförsäljning av den berörda produkten till oberoende kunder endast utgjorde en liten del av den försäljning som användes för att fastställa sökandens exportpris inom ramen för bedömningen av skadan.” Tribunalen framhöll emellertid att ”såsom det framgår av bedömningen av den första invändningen i den första grundens andra del, borde återförsäljningen av den berörda produkten till oberoende kunder ha utgjort en större del än den som kommissionen använde sig av.” Tribunalen angav också att ”det inte finns någon uppgift som gör det möjligt att exakt mäta hur en ändring av referenspunkten för återförsäljning av den berörda produkten till oberoende kunder påverkar storleken på det prisunderskridande som kommissionen använde sig av, vilket i det aktuella fallet uppgick till 9,4 procent (skäl 67 i den [omtvistade] förordningen).” Tribunalen slog fast att talan skulle bifallas på den femte grundens andra del.

61. I punkterna 206–213 prövade tribunalen den femte grundens tredje del, avseende åsidosättande av artikel 3.2, 3.3 och 3.6 i grundförordningen och av prisunderskridandet för den berörda produkten. Tribunalen hänvisade återigen till den rättspraxis som angavs i punkt 197 och framhöll att det fastställda prisunderskridandet var 9,4 procent och underkände härigenom ”det resonemang som sökanden grundat på den första delen av den femte grunden,… av samma skäl som dem som anges … i punkterna 173–177”.

62. I punkt 211 granskade tribunalen det resonemang som sökanden grundat på den andra delen av den femte grunden. Tribunalen framhöll att det ”inom ramen för denna delgrund var utrett att kommissionen begick ett fel vid viktningen av försäljningen till närstående bearbetningsföretag för återförsäljning i form av små rullar till oberoende företag (75–85 procent) … . I och med att kommissionen använde samma viktning för att beräkna prisunderskridandet, påverkar det fel som påtalades i den första grundens andra del även denna beräkning.” Tribunalen biföll talan även såvitt avsåg den tredje delen av den femte grunden, eftersom ”det inte kan uteslutas att detta fel, tillsammans med det fel som påtalades inom ramen för den femte grundens andra del, påverkar kommissionens slutsats angående bedömningen av prisunderskridandet och granskningen av den dumpade importens inverkan på likadana produkter från unionsindustrin, som föreskrivs i artikel 3.2 och 3.3 i grundförordningen.”

63. I punkt 213 i den överklagade domen slog tribunalen fast att den [omtvistade] förordningen skulle ogiltigförklaras i den del den avsåg sökanden.

C. Förfarandet vid domstolen och parternas yrkanden

1. Förfarandet vid domstolen

64. Domstolen har i enlighet med artikel 76.2 i domstolens rättegångsregler beslutat att avgöra målet på handlingarna.

65. Som en åtgärd för processledning ställde domstolen den 7 september 2021 frågor för skriftligt besvarande till samtliga berörda parter. Svaren på frågorna inkom inom den fastställda fristen.

2. Parternas yrkanden avseende huvudöverklagandet

66. Överklagande lämnades in av kommissionen den 11 juni 2020 och registrerades vid domstolens kansli den 15 juni 2020. Kommissionen har yrkat att domstolen ska – upphäva den överklagade domen, ogilla talan i första instans och förplikta Hansol att ersätta rättegångskostnaderna, eller, i andra hand, – återförvisa målet till tribunalen för förnyad prövning och förordna att frågan om rättegångskostnader i första instans och i målet om överklagande ska anstå.

67. ETPA inkom med en svarsinlaga den 19 oktober 2020 till stöd för kommissionens överklagande, vilken registrerades vid domstolens kansli den 20 oktober 2020.

68. Hansol inkom med en svarsinlaga den 27 augusti 2020, vilken registrerades vid domstolens kansli den 28 augusti 2020. Hansol har yrkat att domstolen ska – ogilla överklagandet, – förplikta kommissionen att ersätta rättegångskostnaderna i målet om överklagande och i första instans, och – förplikta den intervenient som intervenerar till stöd för överklagandet att ersätta rättegångskostnaderna i det nu aktuella målet om överklagande.

3. Parternas yrkanden avseende anslutningsöverklagandet

69. ETPA ingav ett anslutningsöverklagande den 19 oktober 2020 vilket registrerades vid domstolens kansli den 20 oktober 2020. ETPA har yrkat att domstolen ska – upphäva den överklagade domen, ogilla talan i första instans och förplikta motparten att ersätta rättegångskostnaderna, eller, i andra hand, – återförvisa målet till tribunalen för förnyad prövning och förordna att frågan om rättegångskostnader i första instans och i målet om överklagande ska anstå.

70. Hansol inkom med en svarsinlaga avseende anslutningsöverklagandet den 5 november 2020, vilken registrerades vid domstolens kansli samma dag. Hansol har yrkat att domstolen ska – avvisa anslutningsöverklagandet, och – förplikta ETPA att ersätta rättegångskostnaderna.

IV. Rättslig bedömning

A. Inledande anmärkningar

1. Europeiska unionen i det multilaterala handelssystemet

71. WTO ska säkerställa ett multilateralt handelssystem som bygger på regler. Europeiska unionen, i egenskap av regional organisation som är en egen juridisk person, har en särskild ställning inom WTO, eftersom unionen är fullvärdig medlem vid sidan av sina medlemsstater. Unionen har i och med sin exklusiva behörighet i den gemensamma handelspolitiken enligt artikel 3.1 e FEUF varit tvungen att överta medlemsstaternas åtaganden till följd av WTO-avtalen. Antidumpningsavtalet, som utgör en del av detta, reglerar tillämpningen av WTO-medlemmarnas antidumpningsåtgärder. Avtalet innehåller vissa materiella regler som ska iakttas vid tillämpningen av en antidumpningsåtgärd liksom detaljerade förfaranderegler för genomförandet av antidumpningsundersökningar samt för införandet och bibehållandet av sådana åtgärder. Ett åsidosättande av dessa regler kan leda till att WTO:s tvistlösningsmekanism används och att åtgärden blir ogiltig.

72. Lagstiftaren har i enlighet med artikel 207.2 FEUF antagit den grundförordning som anges ovan i inledningen ( 9 ) för att säkerställa genomförandet av antidumpningsavtalet i unionens interna rättsordning. ( 10 ) Det ankommer på kommissionen att tillämpa de handelspolitiska skyddsinstrument som föreskrivs där mot företag som har sitt säte i tredjeland och som exporterar sina produkter till unionen i strid med antidumpningsreglerna, till skada för unionsindustrin. Eftersom rättsstatsprincipen för det första är en av de grundläggande principerna i unionens rättsordning, och unionen för det andra har förbundit sig att till fullo iaktta sina skyldigheter gentemot WTO:s övriga medlemmar, ( 11 ) föreskrivs det helt följdriktigt i fördragen att lagenligheten av kommissionens tillämpning av dessa mekanismer ska kontrolleras av unionsdomstolarna, i synnerhet tribunalen, i första instans, och, i ett mål om ett överklagande, domstolen. I det nu aktuella målet, som inbegriper ett huvudöverklagande och ett anslutningsöverklagande, ska domstolen utöva sina befogenheter i frågan.

2. Domstolskontrollen i ett överklagandeförfarande

73. Innan jag går in på granskningen av de olika grunderna vill jag erinra om att ett överklagande ska vara begränsat till rättsfrågor, i enlighet med artikel 256.1 andra stycket FEUF och artikel 58 första stycket i stadgan för Europeiska unionens domstol. Såsom bekräftas av fast rättspraxis är tribunalen ensam behörig att först fastställa de faktiska omständigheterna och sedan bedöma dessa faktiska omständigheter. Domstolen är följaktligen inte behörig att vare sig fastställa de faktiska omständigheterna eller, i princip, att bedöma den bevisning som tribunalen har godtagit till stöd för dessa omständigheter. Tribunalens bedömning av bevisningen utgör följaktligen inte en rättsfråga som i sig är underställd domstolens kontroll. ( 12 )

74. När tribunalen har fastställt eller bedömt de faktiska omständigheterna, är domstolen dock behörig enligt artikel 256 FEUF att pröva tribunalens rättsliga bedömning av dessa omständigheter och de rättsliga följderna därav. Domstolen kan undantagsvis pröva tribunalens bedömning av de faktiska omständigheterna när en klagande gör gällande att tribunalen har missuppfattat bevisningen. ( 13 ) I ett sådant fall ska klaganden ange exakt vilken bevisning som har missuppfattats och visa vilken felaktig bedömning som enligt klaganden har lett till denna missuppfattning. Såsom bekräftas i rättspraxis föreligger en missuppfattning när bedömningen av den befintliga bevisningen framstår som uppenbart felaktig utan att någon ny bevisning har beaktats. ( 14 )

75. Dessa inledande anmärkningar är särskilt relevanta i detta sammanhang, eftersom tribunalen ifrågasatte bedömningen av olika faktiska omständigheter och vissa slutsatser som kommissionen drog i det administrativa förfarande som ledde till att den omtvistade förordningen antogs. Eftersom kommissionen och ETPA har bestritt domskälen i den överklagade domen för att invända mot tribunalens ogiltigförklaring av nämnda förordningen, finns det skäl att erinra om att ett överklagandeförfarande inte får användas som ett sätt att tvinga domstolen att göra en egen bedömning av de faktiska omständigheterna. Prövningen av ett överklagande ska, med hänsyn till befogenhetsfördelningen mellan kommissionen, å ena sidan, och unionsdomstolarna, å andra sidan, begränsas till en strikt bedömning av de rättsfrågor som har ställts till domstolen. Mot den bakgrunden ska grunderna för huvudöverklagandet ( 15 ) och därefter de grunder som åberopats till stöd för anslutningsöverklagandet ( 16 ) prövas i den ordning de har framförts.

B. Huvudöverklagandet

1. Den första grunden

a) Parternas argument

76. Kommissionen har genom den första grunden anfört att tribunalen missuppfattade bevisningen när den i punkt 85 i den överklagade domen uttalade att kommissionen under det administrativa förfarandet inhämtade bevisning som visade att Schades Nordic sålde den berörda produkten vidare till oberoende kunder i unionen under undersökningsperioden, trots att Schades Nordic inte hade besvarat bilaga I till frågeformuläret. Kommissionen anser i andra hand att tribunalen gjorde sig skyldig till felaktig rättstillämpning genom att ålägga kommissionen att grunda sina slutsatser på okontrollerade uppgifter om Schades Nordic (som i sig inte lämnats av Schades Nordic). Kommissionen anser att tribunalen åsidosatte reglerna om omfattningen av den bevisning som kommissionen har rätt att stödja sig på när den drar slutsatser inom ramen för antidumpningsundersökningar enligt grundförordningen, i synnerhet artikel 6.8 i samma förordning.

77. Hansol har som svar på den första grunden för överklagandet gjort gällande att tribunalen gjorde en riktig bedömning när den påpekade att bevisning hade lagts fram under det administrativa förfarandet. Till stöd för detta påstående har Hansol hänvisat till tidigare kontakter med kommissionen, närmare bestämt den ansökan om undantagande som lämnades in den 19 februari 2016 och den hearing med förhörsombudet som ordförande som ägde rum den 10 mars 2016, för vilka kommissionen hade erhållit uppgifter som visade att Schades Nordic hade sålt vidare en viss mängd av den berörda produkten till oberoende kunder i unionen under undersökningsperioden. Hansol menar att tribunalen därmed inte missuppfattade den aktuella bevisningen. I motsats till vad kommissionen har uttalat tvingade inte heller tribunalen kommissionen att grunda sina slutsatser på okontrollerade uppgifter. Enligt Hansol rör det sig om information som har kontrollerats av kommissionen och som inte har bestritts.

b) Bedömning

78. Den centrala rättsfrågan i den första grunden för överklagandet rör kommissionens skyldighet att beakta information som erhålls inom ramen för en undersökning som leder till antidumpningsåtgärder. Kommissionen har hävdat att den erhöll de aktuella uppgifterna på ett sätt som inte föreskrivs i det regelverk som reglerar undersökningarna, vilket enligt kommissionen innebar att kommissionen var förhindrad att beakta dem. Denna synpunkt har bestritts av Hansol som anser att kommissionen borde ha tagit med de aktuella uppgifterna i sin bedömning, eftersom kommissionen fick kännedom om dem under det administrativa förfarandet.

79. Det står klart att tribunalen utgick från att kommissionen borde ha beaktat de aktuella uppgifterna, bland annat på grund av deras betydelse för den bedömning som ska göras i enlighet med grundförordningen. I punkt 85 i den överklagade domen framhöll tribunalen nämligen att minst ett annat närstående bearbetningsföretag, närmare bestämt Schades Nordic, hade sålt vidare en viss mängd av den berörda produkten som köpts av sökanden. I punkt 86 i den överklagade domen fann tribunalen att kommissionen, med hänsyn till erhållna uppgifter, borde ha sett till att denna situation återspeglades i uppgifterna om försäljningen av den berörda produkten till andra närstående bearbetningsföretag. Tribunalen slog fast att kommissionen genom att inte beakta denna omständighet fäste alltför stor vikt vid försäljningen till närstående bearbetningsföretag för omvandling till små rullar och härigenom höjde den sökandens faktiska dumpning. I punkt 87 i den överklagade domen konstaterade tribunalen att artikel 2.11 i grundförordningen hade åsidosatts, eftersom kommissionens beräkningar inte till fullo återspeglade sökandens dumpning. Detta fel i samband med kommissionens viktning påverkade även, såsom framgår av punkt 105 i den överklagade domen, fastställandet av den slutliga antidumpningstullen på 104,46 euro per ton netto, vilken enligt tribunalen således översteg sökandens faktiska dumpning, i strid med artikel 9.4 andra stycket i grundförordningen.

80. Jag vill först och främst understryka att kommissionen inte har bestritt vare sig innehållet i denna information eller mottagandet av informationen, såsom tribunalen konstaterade i punkt 85 i den angripna domen. Kommissionen har inte i något avseende korrigerat dessa omständigheter i sitt överklagande. Det finns följaktligen ingenting i handlingarna i målet som tyder på att det rör sig om en oriktig information som kan innebära att tribunalens bedömning av de faktiska omständigheterna blev felaktig.

81. Kommissionen har i stället endast förklarat i sina inlagor att det strider mot det grundläggande regelverket för antidumpningsundersökningar att ålägga kommissionen att grunda sina slutsatser på uppgifter som en berörd part har lagt fram och som inte har underordnats den organiserade kontrollprocessen enligt grundförordningen och WTO:s regelverk. Kommissionen menar att tribunalen trädde i den antidumpningsundersökande myndigheten ställe genom att inbegripa de aktuella uppgifterna i sitt resonemang.

82. Jag ser den ståndpunkten som såväl överdrivet formalistisk som svår att förena med de skyldigheter som åligger kommissionen inom ramen för alla antidumpningsundersökningar. Att döma av vad som föreskrivs i artikel 6 i grundförordningen, är detta ett steg i det administrativa förfarandet som karakteriseras av en strävan efter att erhålla information effektivt och skyndsamt. ( 17 ) Att inte ta hänsyn till den bevisning som krävs för att beslutet som fattas rättsligt sett ska vara förenligt med vidtagandet av en antidumpningsåtgärd kan följaktligen enbart motiveras av tvingande skäl. Nedan redogör jag för de huvudsakliga skälen till att jag anser att tribunalen gjorde en riktig bedömning när den fann att kommissionen borde ha beaktat den information som den erhöll under det administrativa förfarandet.

83. Till att börja med är det utrett att kommissionen hade flera kontakter med Hansol i syfte att få fram bevisning som visade att Schades Nordic under undersökningsperioden hade sålt vidare en viss mängd av den berörda produkten till oberoende kunder i unionen. ( 18 ) Hansol har angett meddelandet av den 19 februari 2016, i vilket bolaget begärde att kommissionen helt skulle undanta tre av de fyra närstående bearbetningsföretagen från skyldigheten att besvara frågeformuläret. Hansol har även hänvisat till hearingen den 10 mars 2016, för vilken förhörsombudet var ordförande och vid vilken uppgifterna om Schades Nordics vidareförsäljning av den berörda produkten lades fram och förklarades utförligare. Efter denna hearing, och sedan kommissionen hade gjort ett besök på plats hos Schades i Förenade kungariket den 16 och den 17 mars 2016, bekräftade kommissionen i ett e-postmeddelande av den 21 mars 2016 sitt beslut att undanta Schades Nordic och två andra företag från skyldigheten att besvara bilaga I till frågeformuläret. I samma e-postmeddelande tillade kommissionen att den förbehöll sig rätten att begära ytterligare upplysningar från Schades Nordic och övriga företag under förfarandet.

84. Härav följer att kommissionen hade full kännedom om de faktiska omständigheter som tribunalen grundade sig på för att utveckla sitt resonemang. Kommissionen har emellertid gjort gällande att den inte hade kunnat kontrollera denna information. Jag anser inte att kommissionen på ett övertygande sätt har förklarat varför den inte kunde fullgöra sin skyldighet att skyndsamt genomföra en sådan kontroll. Det är visserligen riktigt att kommissionen beslutade att undanta Schades Nord från skyldigheten att besvara frågeformuläret om Hansols begäran. Icke desto mindre förbehöll sig kommissionen uttryckligen rätten att begära kompletterande uppgifter från detta företag. ( 19 ) Därmed kan beslutet om undantagande, i motsats till vad kommissionen flera gånger har påstått, inte betraktas som ett absolut rättsligt hinder för erhållande av uppgifter som är väsentliga för att dumpning ska kunna fastställas.

85. Det ska i detta sammanhang framhållas att kommissionen tycks klandra Hansol för att bolaget framhärdade i att begära detta undantag, ( 20 ) trots att det i själva verket var kommissionen som fattade det slutliga beslutet. Kommissionen tycks anse att detta undantag hindrade den från att utföra nödvändiga kontroller, och därför vill jag understryka att det i stället är kommissionen som ska hållas ansvarig för denna omständighet. Det är också svårt att förstå varför kommissionen gick med på att bevilja ett sådant undantag vid äventyr av att inte få alla nödvändiga upplysningar från företagen i fråga. Kommissionens argument framstår snarare som en förevändning för att motivera underlåtenheten att fullfölja undersökningen med erforderlig omsorg och att beakta de uppgifter som Hansol lämnade under undersökningen avseende förekomst av dumpning.

86. De WTO-regler som kommissionen har hänvisat till i sina inlagor kan enligt min mening inte utgöra en adekvat rättslig grund till stöd för kommissionens ståndpunkt. Det framgår nämligen tydligt av rapporten från WTO:s panel i ärendet China – Broiler Products ( 21 ) att begreppet bevisning i antidumpningsförfaranden, även om det inte har definierats i antidumpningsavtalet, åtminstone omfattar ”upplysningar som en berörd part har lämnat till den myndighet som ansvarar för undersökningen, oavsett om de är positiva, riktiga eller adekvata eller inte”. ( 22 ) Hansol har i denna egenskap lagt fram bevisning för Schades Nordics återförsäljning av den berörda produkten.

87. Vad beträffar kommissionens påstående att den bevisning som lämnats av Hansol inte uppfyller kommissionens krav på grund av att den inte lämnats på adekvat sätt, det vill säga som svar på ett frågeformulär som översänts till företagen enligt artikel 6 i grundförordningen, vill jag bara påpeka att det uttryckligen anges i rapporten från WTO:s panel, som anges i föregående punkt, att ”[d]et finns ingenting i antidumpningsavtalet eller i WTO-avtalet i dess helhet som ger skäl att tro att upplysningar inte är att betrakta som ’bevisning’ för att de inte uppfyller vissa kriterier”. I rapporten fastställs att ”[f]rågan huruvida bevisningen uppfyller dessa kriterier är en separat fråga som ska granskas av den undersökande myndigheten” ( 23 ). Mot bakgrund av det ovan anförda kan det följaktligen slås fast att kommissionen inte kan förneka att den förfogar över bevisning som lades fram av Hansol inom ramen för det administrativa förfarandet.

88. Kommissionens argument, att information som erhållits i en begäran om att uppgifter inte ska lämnas ut, inte hör till de undersökningshandlingar som är tillgängliga för de berörda parterna enligt artikel 6.7 i grundförordningen, är inte övertygande. Kommissionen har nämligen inte förklarat på vilket sätt de berördas rättigheter skulle ha kunnat åsidosättas. Den rapport som togs fram av förhörsombudet om hearingen den 10 mars 2016 är under alla omständigheter en officiell handling, såsom Hansol har påpekat, vilken hör till de undersökningshandlingar som är tillgängliga för parterna och som kommissionen grundade sig på i beslutet att vidta åtgärder. Hansols synpunkter på det slutliga informationsdokumentet hör också till de handlingar i undersökningen som parterna hade tillgång till. Följaktligen kan kommissionen inte med giltig verkan stödja sig på ett påstått intresse av att skydda de berörda parternas rättigheter för att bortse från den bevisning som lagts fram av Hansol.

89. Även om kommissionen i princip har rätt att uttrycka sitt förbehåll i fråga om informationens inre sammanhang och giltighet, kan jag inte se i vilken mån det skulle kunna påverka denna slutsats. Kommissionen förklarade endast att den inte hade haft möjlighet att kontrollera de uppgifter den erhållit, utan att för den skull ta ställning till själva innehållet i informationen. Ingenting tyder på att kommissionen hade för avsikt att företa en sådan kontroll trots att kommissionen enligt antidumpningsavtalet, såsom det tolkats av unionsdomstolarna, ( 24 ) och som kommissionen själv har medgett i sitt skriftliga svar på domstolens frågor, är skyldig att under undersökningen försäkra sig om att upplysningar som lämnats av de berörda parterna är riktiga. Tvärtom tyder omständigheterna i det nu aktuella målet på att kommissionen antog den omtvistade förordningen samtidigt som den förbisåg ett viktigt steg i förfarandet. Att helt bortse från att väsentlig bevisning faktiskt erhölls inom ramen för undersökningen vore i slutänden att ”belöna” en allvarlig administrativ underlåtenhet, och därför har jag svårt att följa kommissionens resonemang, enligt vilket bevisningen inte uppfyller dess krav. ( 25 ) Om kommissionen tillåts genomföra en undersökning och samtidigt bortse från tillgänglig relevant information, utan att denna blir föremål för en domstolskontroll, riskerar undersökningen att bli godtycklig, ineffektiv och oriktigt. En sådan utveckling är enligt min mening inte alls önskvärd.

90. I artikel 18.1 i grundförordningen fastställs att i sådana fall där någon berörd part vägrar att ge tillgång till eller på något annat sätt inte lämnar nödvändiga uppgifter inom den föreskrivna tidsfristen enligt förordningen eller väsentligen hindrar undersökningen kan preliminära eller slutgiltiga, positiva eller negativa avgöranden fattas på grundval av tillgängliga uppgifter. Villkoren för att denna bestämmelse ska vara tillämplig är emellertid inte uppfyllda i det nu aktuella fallet. För det första finns det ingenting som tyder på bristande samarbete mellan kommissionen och Hansol och för det andra, såsom anges ovan, förfogade kommissionen över den aktuella bevisningen just tack vare detta samarbete inom ramen för utredningen.

91. Tribunalen gjorde således en riktig bedömning när den klandrade kommissionen för att inte ha agerat med erforderlig omsorg. Som jag ser det ville tribunalen inte alls träda i kommissionen ställe, utan i stället uppmärksamma väsentlig information som kommissionen borde ha beaktat för att inte riskera att snedvrida den bevisning som låg till grund för slutsatserna i den omtvistade förordningen. Tribunalen utövade således sin behörighet på ett utmärkt sätt genom att påpeka att kommissionen tillämpat grundförordningen på ett felaktigt sätt. Följaktligen har tribunalen i det nu aktuella fallet varken missuppfattat de faktiska omständigheterna eller gjort en felaktig tolkning av de tillämpliga bestämmelserna.

92. Detsamma gäller tribunalens prövning av den andra grundens första del, avseende åsidosättande av artikel 9.3 i antidumpningsavtalet och av artikel 9.4 andra stycket i grundförordningen. I punkt 105 i den överklagade domen fann tribunalen att kommissionens beräkningar inte till fullo återspeglade Hansols dumpning av de skäl som anges i punkterna 83–87 i den domen, däribland underlåtenheten att beakta att en del av försäljningen av den berörda produkten till Schades hade sålts vidare utan bearbetning till oberoende kunder. Tribunalen menar att kommissionen genom att inte ta hänsyn till denna omständighet lade för stor vikt vid försäljningen till närstående bearbetningsföretag för omvandling till små rullar och härigenom höjde Hansols faktiska dumpning. Eftersom slutsatserna i punkt 85 i den överklagade domen påverkar tribunalens resonemang i punkt 105 i den domen, anser jag att talan inte heller kan vinna bifall såvitt avser kommissionens grund i detta avseende.

93. Därmed blir min slutsats att tribunalen inte gjorde sig skyldig till felaktig rättstillämpning genom sin bedömning av den första anmärkningen i den andra delen av den första grunden i första instans och av den första delen av den andra grunden i första instans. Jag föreslår följaktligen att överklagandet ska ogillas såvitt avser den första grunden.

2. Den andra grunden

a) Parternas argument

94. Kommissionen har i den andra grunden gjort gällande att tribunalen gjorde sig skyldig till felaktig rättstillämpning när den slog fast att normalvärdet för en likadan produkt kan fastställas i enlighet med artikel 2.1 andra stycket i grundförordningen, det vill säga på grundval av priserna för andra säljare eller tillverkare i de fall då den berörda exportören (det vill säga Artone) inte tillverkar eller säljer den likadana produkten på hemmamarknaden. Kommissionen har gjort gällande att den hade rätt att konstruera normalvärdet för de två produkttyper som Artone inte sålde på den koreanska marknaden på grundval av artikel 2.3 i grundförordningen.

95. Till stöd för sin ståndpunkt har kommissionen anfört en rad argument som bland annat avser tolkningen av artikel 2.1 andra stycket i grundförordningen och artikel 2.2 i WTO:s antidumpningsavtal, enligt vilka kommissionen inte har någon skyldighet att ge företräde åt en specifik metod för att fastställa normalvärdet, ett väsentligt steg vid fastställandet av dumpning. Kommissionen valde därför den metod som avses i artikel 2.3 i grundförordningen, där det föreskrivs att normalvärdet ska konstrueras på grundval av produktionskostnaden. Kommissionen menar att tribunalen valde en restriktiv tolkning som saknar stöd i grundförordningen. Kommissionen anser slutligen att tribunalen hänvisade till domen rådet/Alumina ( 26 ) utan framgång.

96. ETPA har anfört stöd för kommissionens överklagande såvitt avser den andra grunden och har i saken gjort gällande samma argument avseende tolkningen av de relevanta bestämmelserna i grundförordningen och i WTO:s antidumpningsavtal.

97. Hansol har bestritt att tribunalen gjorde sig skyldig till felaktig rättstillämpning. Hansol anser att kommissionens resonemang är grundlöst och strider mot dess egen praxis. Närmare bestämt tvivlar Hansol på den tolkning som kommissionen har föreslagit, och har som skäl anfört att det finns en rangordning bland metoderna för fastställande av normalvärdet i artikel 2 i grundförordningen och att normalvärdet främst ska grundas på de inhemska priserna. Hansol anser också att WTO:s regler saknar relevans vid tolkningen av bestämmelser i grundförordningen som skiljer sig från bestämmelserna i antidumpningsavtalet, vilket här är fallet. I motsats till kommissionen anser Hansol att den omständigheten att tribunalen grundade sig på domen i målet rådet/Alumina ( 27 ) är relevant för prövningen av den fjärde grunden i första instans, vilken är föremål för den andra grunden för överklagandet.

b) Bedömning

98. Den andra grunden för överklagandet avser frågan huruvida tribunalen gjorde sig skyldig till felaktig rättstillämpning vid tolkningen av artikel 2.1 och 2.3 i grundförordningen, i punkterna 152–157 i den överklagade domen, och när den fastställde att kommissionen åsidosatte artikel 2.1 i nämnda förordning vid beräkningen av normalvärdet för Artone i punkt 158 i den överklagade domen.

99. Tribunalen redogjorde i detta avseende för sina skäl genom att först, i punkt 148 i den överklagade domen, erinra om domstolens rättspraxis, enligt vilken ”fastställande av normalvärdet för en produkt utgör ett av de viktigaste skedena innan det kan slås fast huruvida det eventuellt förekommer dumpning.” ( 28 )

100. Tribunal granskade sedan bestämmelserna i artikel 2 i grundförordningen och slog fast att det finns en viss rangordning mellan dessa bestämmelser, närmare bestämt mellan bestämmelserna i punkt 1 respektive punkt 3, och att denna rangordning ska beaktas när det är fråga om att fastställa normalvärdet för en produkt. Till stöd för detta påstående hänvisade tribunalen till domen i målet rådet/Alumina, i vilken domstolen slog fast att ”det av såväl [lydelsen som systematiken i artikel 2.1 första stycket i grundförordningen] framgår att det vid fastställandet av normalvärdet är det pris som faktiskt har betalats eller ska betalas vid normal handel, i princip i denna ordning, som ska beaktas för att fastställa normalvärdet.” ( 29 )

101. I punkt 150 i den överklagade domen citerade tribunalen återigen domen i målet rådet/Alumina och förklarade att enligt punkt 3 första stycket i samma artikel ”är det nämligen endast möjligt att avvika från [principen att det är de priser som betalats eller ska betalas av oberoende köpare i exportlandet vid normal handel som ska användas] om försäljning av den likadana produkten vid normal handel inte förekommer eller är otillräcklig, eller om försäljningen inte möjliggör någon riktig jämförelse.” ( 30 ) Avslutningsvis underströk tribunalen, fortfarande med hänvisning till domen i målet rådet/Alumina, att ”dessa undantag från metoden att fastställa normalvärdet utifrån de faktiska priserna är uttömmande”. ( 31 )

102. Dessa domskäl i den överklagade domen visar att tribunalen endast berörde domstolens relevanta praxis för att underbygga påståendet om rangordningen bland de olika bestämmelserna i artikel 2 i grundförordningen. Tribunalen medgav, utan att göra sig skyldig till felaktig rättstillämpning, att det finns en principiell rangordning bland de olika beräkningsmetoderna, vilken får frångås i undantagsfall när villkoren är uppfyllda. ( 32 ) Det är uppenbart att tribunalen inte kan ha åsidosatt unionsrätten i detta avseende, eftersom domstolen redan dragit en liknande slutsats i sin egen rättspraxis. Följaktligen anser jag att tribunalen gjorde en riktig bedömning när den klandrade kommissionen för att den omedelbart använde sig av artikel 2.3 i grundförordningen, utan att först kontrollera om det var möjligt att tillämpa artikel 2.1 i förordningen i det aktuella fallet.

103. Granskningen av denna grund skulle i princip kunna inskränka sig till enbart en hänvisning till denna rättspraxis som jag betraktar som fullt relevant i det nu aktuella målet om överklagandet. Jag ska emellertid kortfattat granska de övriga argument som kommissionen har anfört till stöd för sin ståndpunkt, för fullständighetens skull och för att undanröja alla tvivel på giltigheten av den tolkning av bestämmelserna i artikel 2 i grundförordningen som tribunalen förespråkar i den överklagade domen.

104. Kommissionen och ETPA är ense om att tribunalen i sin tolkning bortsåg från att den aktuella bestämmelsen, det vill säga artikel 2.1 andra stycket i grundförordningen, uttrycks i en ”tillåtande”, inte en ”föreskrivande” form. De menar att denna tolkning stöds av en jämförande analys av de olika språkversionerna. Kommissionen och ETPA tycks således påstå att kommissionen har rätt att använda sig av den beräkningsmetod som den anser lämpligast utan att behöva ta hänsyn till den rangordning som reglerar de olika beräkningsmetoderna enligt artikel 2 i grundförordningen.

105. Jag anser att tolkningen är oriktig, eftersom den bygger på en sammanblandning av två grundläggande men diametralt olika aspekter av unionens förvaltningsrätt, nämligen de befogenheter som kommissionen tilldelats av lagstiftaren för att fullgöra vissa administrativa uppgifter, å ena sidan, och det utrymme för skönsmässig bedömning som kommissionen kan medges under vissa bestämda omständigheter, å andra sidan. Bestämmelserna i artikel 2 i grundförordningen ska i motsats till vad kommissionen har hävdat förstås så, att de tillhör den förstnämnda, inte den sistnämnda kategorin. Det följer för det första av principen om tilldelade befogenheter enligt artikel 13.2 FEU, där det anges att ”[v]arje institution ska handla inom ramen för de befogenheter som den har tilldelats genom fördragen, i enlighet med de förfaranden, villkor och mål som anges där” (min kursivering). Bestämmelserna i artikel 2 skiljer sig nämligen inte i grunden från andra liknande bestämmelser i grundförordningen som också tilldelar kommissionen beslutsbefogenheter, förutsatt att vissa villkor som fastställts av lagstiftaren är uppfyllda. Därmed ger såväl lydelsen som systematiken i nämnda bestämmelser stöd för att unionslagstiftarens syfte var att precisera på vilket sätt kommissionen är skyldig att agera för att i varje enskilt fall fastställa normalvärdet på en produkt, genom att för detta ändamål fastställa en rangordning mellan de olika metoder som allmänt medges på antidumpningsområdet.

106. Lydelsen i de aktuella bestämmelserna, i synnerhet användningen av verbet ”kan” i vissa språkversioner, ( 33 ) kan ge upphov till förvirring, med hänsyn till att det i princip kan förstås på två sätt, åtminstone om man bortser från en sådan viktig unionsrättslig princip som den som berörs i föregående punkt. Den franska språkversionen av artikel 2.1 andra stycket i grundförordningen (”la valeur normale est établie”, min kursivering) kan emellertid, såsom kommissionen själv har medgett i sina inlagor, inte med säkerhet tolkas så, att den medger ett utrymme för skönsmässig bedömning, ( 34 ) och de övriga språkversionerna är mer tvetydiga. En jämförande analys av de olika språkversionerna ger således inget avgörande stöd för den tolkning som kommissionen har gjort gällande.

107. Vad beträffar det ovan angivna argumentet, att WTO:s regelverk ska tolkas enhetligt, vill jag först erinra om att unionsrättsliga bestämmelser enligt domstolens fasta praxis så långt det är möjligt ska tolkas mot bakgrund av folkrätten, i synnerhet när dessa bestämmelser syftar just till att genomföra ett internationellt avtal som unionen har ingått. ( 35 ) Det framgår emellertid även av domstolens fasta praxis att WTO-avtalen, med hänsyn till deras beskaffenhet och systematik, i princip inte ingår bland de regler som domstolen ska beakta när den prövar lagenligheten av unionsinstitutionernas rättsakter. ( 36 ) Det är endast om unionen avsett att fullgöra en särskild förpliktelse vilken den åtagit sig inom ramen för WTO, eller om en unionsrättsakt uttryckligen hänvisar till vissa bestämmelser i WTO-avtalen, som det åvilar unionsdomstolarna att pröva lagenligheten av unionsrättsakten i fråga med hänsyn till WTO:s regler. De ovan angivna principerna gäller i princip även för skyldigheten att tolka grundförordningen mot bakgrund av WTO:s antidumpningsavtal, ( 37 ) med hänsyn till den omständigheten att unionen antog denna förordning just för att fullgöra sina internationella skyldigheter inom ramen för WTO. ( 38 )

108. En analys av bestämmelserna i grundförordningen visar att ordalydelsen i artikel 2.1 skiljer sig från ordalydelsen i artikel 2.2 i WTO:s antidumpningsavtal. Artikel 2.2 i antidumpningsavtalet motsvarar visserligen lydelsen i artikel 2.3 i grundförordningen, men antidumpningsavtalet innehåller inte någon bestämmelse som liknar artikel 2.1 andra stycket i grundförordningen. WTO:s regelverk kan inte åberopas för att frångå den entydiga lydelsen i artikel 2.1 i grundförordningen, med hänsyn till att formuleringarna i grundförordningen respektive antidumpningsavtalet är uppenbart olika. ( 39 ) Kommissionens resonemang om den påstådda relevansen av antidumpningsavtalet ska följaktligen underkännas, åtminstone i den del som avser tolkningen av punkt 1 samt dess förhållande till punkt 3. Av detta följer att kommissionen inte kan grunda sig på bestämmelserna i antidumpningsavtalet för att ge företräde åt den beräkningsmetod som föreskrivs i artikel 2.3 i grundförordningen.

109. Kommissionen har också gjort gällande att den omständigheten att en antidumpningstull är individuell, såvitt grundförordningen inte föreskriver annorlunda, till exempel vid ett stickprovsförfarande, visar att företräde i allmänhet bör ges åt uppgifter för just den aktuella exportören, i stället för uppgifter för andra tillverkare.

110. Kommissionen har i detta avseende endast bekräftat vad som föreskrivs i artikel 2.1 i grundförordningen, det vill säga att företräde bör ges åt den exporterande tillverkarens inhemska priser i stället för andra försäljares eller tillverkares inhemska priser när det gäller att fastställa ett normalvärde. Det är emellertid uppenbart att detta argument inte med framgång kan åberopas för att i första hand tillämpa metoden i artikel 2.3 i grundförordningen, vilken består i att konstruera ett normalvärde. En sådan tolkning skulle faktiskt strida mot vad domstolen beslutade i domen i målet rådet/Alumina, det vill säga att huvudregeln är att normalvärdet ska fastställas på grundval av priserna och att normalvärdet i undantagsfall kan konstrueras, såsom jag förklarar ovan ( 40 ) i redogörelsen för tribunalens resonemang i punkterna 148–152 i den överklagade domen. Argumentet kan således inte godtas.

111. Kommissionen anser att tribunalen inte beaktade den omständigheten att de situationer som avses i artikel 2.1 andra stycket och artikel 2.3 i grundförordningen (det vill säga att det inte förekommit någon försäljning och att ingen försäljning förekommit vid normal handel) inte kan skiljas åt utan i praktiken delvis överlappar varandra. Kommissionen menar att avsaknad av försäljning i den mening som avses i artikel 2.1 andra stycket i grundförordningen per definition är en situation där ”försäljning… vid normal handel inte förekommer” i den mening som avses i artikel 2.3 första stycket i grundförordningen. Kommissionen har också anfört att den faktiska åtskillnaden mellan de två bestämmelserna endast inträder om den exporterande tillverkaren ”inte tillverkar… den likadana produkten” i etableringslandet. I en sådan extraordinär situation finns det materiellt sett ingen produktionskostnad som den undersökande myndigheten kan grunda sig på för att konstruera normalvärdet, och då är det enda möjliga valet att använda andra tillverkares försäljningspriser på den inhemska marknaden.

112. Argumentet, som grundar sig på en oriktig tolkning av de ovan angivna bestämmelserna och uppenbarligen är avsett att ifrågasätta deras respektive tillämpningsområde, är inte övertygande, eftersom det strider mot domstolens slutsatser i domen av den 1 oktober 2014, rådet/Alumina (C‑393/13 P, EU:C:2014:2245). Som domstolen klart och tydligt förklarade i den domen ska artikel 2.1 andra stycket tillämpas på sådana situationer där det förekommit försäljning (av andra försäljare eller tillverkare) av den likadana produkten vid normal handel i exportlandet, medan artikel 2.3 första stycket ska tillämpas på sådana situationer där det inte förekommit någon försäljning av en likadan produkt eller denna försäljning har varit otillräcklig vid normal handel i exportlandet. I motsats till vad kommissionen har gjort gällande föreligger det således inte någon tvetydighet vad gäller dessa bestämmelsers respektive tillämpningsområde. Således kan inte heller detta argument godtas.

113. Kommissionen har slutligen bestritt relevansen av domen i målet rådet/Alumina, som tribunalen hänvisade till i den överklagade domen. Kommissionen menar att detta mål avser definitionen av begreppet ”försäljning… vid normal handel” i den mening som avses i artikel 2.3 i grundförordningen. I domen i det målet berörde domstolen inte en fråga som inte hade ställts, nämligen tolkningen av artikel 2.1 andra stycket i grundförordningen, och inte heller den påstådda förekomsten av en absolut åtskillnad mellan de situationer utan försäljning som avses i artikel 2.1 andra stycket och dem som avses i artikel 2.3 första stycket i grundförordningen.

114. Argumentet föranleder några kommentarer från min sida, eftersom det grundar sig på en felaktig tolkning av domen i målet rådet/Alumina. Sammanfattningsvis slog domstolen i den domen fast att ”det vid fastställandet av normalvärdet är det pris som faktiskt har betalats eller ska betalas vid normal handel,” ( 41 ) i princip i denna ordning, som ska beaktas för att fastställa normalvärdet och att ”undantag från metoden för att fastställa normalvärdet på grundval av verkliga priser är uttömmande och anknyter till försäljningen av varorna och inte till varornas pris”. ( 42 ) Eftersom artikel 2.1 andra stycket i grundförordningen, som det mycket riktigt anges i punkt 149 i den överklagade domen, ”medger… att normalvärdet fastställs med hjälp av andra försäljares eller producenters priser, på grundval av de priser som oberoende köpare i exportlandet har betalat eller ska betala vid normal handel”, iakttog tribunalen den regel som domstolen fastställde i domen i målet rådet/Alumina, det vill säga att det är det pris som faktiskt har betalats eller ska betalas vid normal handel som i första hand ska beaktas vid fastställandet av normalvärdet. Av detta följer att kommissionens argument är verkningslöst.

115. För fullständighetens skull vill jag tillägga att unionens administrativa praxis i fråga om antidumpning inte återspeglar den tolkning som kommissionen har gjort gällande i det nu aktuella målet. Hansol har nämligen angett flera exempel som visar att normalvärdet i allmänhet grundas på de inhemska priserna, i enlighet med artikel 2.1 i grundförordningen. Endast i avsaknad av representativ inhemsk försäljning av andra tillverkare eller om sådana försäljningspriser inte är lämpliga konstrueras normalvärdet i enlighet med artikel 2.3 i grundförordningen. ( 43 ) Under dessa omständigheter är det anmärkningsvärt att kommissionen i det nu aktuella fallet har försökt avvika från denna administrativa praxis utan att ange några sakliga skäl.

116. Mot bakgrund av det ovan anförda anser jag sammanfattningsvis att tribunalen inte gjorde sig skyldig till felaktig rättstillämpning vid sin bedömning av den fjärde grunden i första instans. Följaktligen anser jag att det är uppenbart att överklagandet inte kan vinna bifall på den andra grunden.

3. Den tredje grunden

a) Parternas argument

117. Kommissionen har genom den tredje grunden gjort gällande att tribunalen tolkade bestämmelserna i artikel 3 i grundförordningen felaktigt när den fastställde prisunderskridandemarginalen för export till unionen via närstående enheter. Denna grund för överklagandet avser tribunalens slutsatser om skademarginalen vid prövningen av den femte grundens andra del och den tredje delen av den femte grunden i första instans.

118. Kommissionen har framfört en rad argument till stöd för sin ståndpunkt. För det första har kommissionen erinrat om att den har ett stort utrymme för skönsmässig bedömning vid komplicerade ekonomiska situationer. I avsaknad av en definition av begreppet prisunderskridande anser kommissionen att det varken var omotiverat eller olämpligt att använda ett konstruerat exportpris i enlighet med artikel 2.9 i grundförordningen vid beräkningen av prisunderskridandet. För det andra har kommissionen åberopat artikel 3.3 i grundförordningen till stöd för sin ståndpunkt att förekomsten av ett betydande prisunderskridande ska bedömas i förhållande till ”den dumpade importen” och följaktligen inte till dess senare återförsäljningspris på unionsmarknaden. För det tredje anser kommissionen att det vore absurt att använda ett konstruerat exportpris för att fastställa förekomsten av dumpning och därefter använda ett annat exportpris för att undersöka verkningarna på priserna på samma import som redan har visats vara föremål för dumpning i samband med fastställandet av skadan. Det är således endast på denna nivå (det vill säga det faktiska eller fastställda cif-exportpriset ( 44 ) vid unionens gräns) som dumpningen kan observeras och de därmed förenade effekterna på priserna kan uppkomma, oavsett om tillverkaren säljer via närstående enheter eller direkt därefter i unionen. För det fjärde har kommissionen framhållit att man även säkerställer samstämmighet och icke-diskriminering genom att använda sig av ett exportpris som konstruerats i enlighet med artikel 2.9 i grundförordningen i de fall där den exporterande tillverkaren (som Hansol) säljer via närstående enheter.

119. ETPA har anfört sitt stöd för kommissionens överklagande i den tredje grunden och har i saken gjort gällande samma argument, grundade på kommissionens påstådda utrymme för skönsmässig bedömning samt på tolkningen av de ovan angivna bestämmelserna i grundförordningen.

120. Hansol har bestritt detta resonemang och ifrågasatt lagenligheten av kommissionens analoga tillämpning av artikel 2.9 i grundförordningen vid beräkningen av prisunderskridandemarginalen, vilken är en aspekt av fastställandet av skadan. Hansol har även bestritt kommissionens tolkning av artikel 3.3 i grundförordningen och har anfört att förordningen inte innehåller något krav på att förekomsten av ett påtagligt prisunderskridande ska undersökas i förhållande till den dumpade importen. Dessutom krävs det att kommissionen jämför priser som är jämförbara för att undersöka förekomsten av ett betydande prisunderskridande. Kommissionens metod, att tillämpa artikel 2.9 i grundförordningen vid beräkningen av prisunderskridandemarginalen, är att betrakta som en jämförelse av priser som inte är jämförbara, eftersom de inte innehåller samma priskomponenter. Hansol har lagt fram en rad ärenden av vilka det framgår att kommissionen normalt beaktar försäljningspriserna till den första oberoende kunden för att fastställa om det föreligger ett prisunderskridande. Slutligen har Hansol gjort gällande att kommissionens metod utgör ett åsidosättande av principen om likabehandling vid beräkningen av prisunderskridandemarginalen, eftersom den innebär att olika situationer, det vill säga exporterande tillverkare som etablerat närstående försäljningsenheter i unionen och exporterande tillverkare som säljer direkt till oberoende kunder i unionen, behandlas likadant.

b) Bedömning

121. Den specifika rättsfrågan i den tredje grunden för överklagandet, som nu ska bedömas, rör fastställandet av referenspunkten för beräkningen av prisunderskridandemarginalen vid export av den berörda produkten till unionen via närstående parter. Kommissionen har gjort gällande att tribunalen gjorde en felaktig tolkning av bestämmelserna i artikel 3 i grundförordningen när den definierade prisunderskridandemarginalen vid export till unionen via närstående enheter.

122. För tydlighetens skull ska jag kort sammanfatta de domskäl i den överklagade domen som kommissionen har bestritt innan jag granskar den aktuella rättsfrågan. Tribunalen klandrade kommissionen för felaktig rättstillämpning genom att artikel 2.9 i grundförordningen tillämpades analogt på de närstående bolagens återförsäljning av jumborullar. Tribunalen slog nämligen fast att kommissionen i stället borde ha beräknat prisunderskridandemarginalen på grundval av de avtalade försäljningspriserna mellan Schades och dess oberoende kunder.

123. Tribunalen förklarade i punkt 199 i den överklagade domen, till stöd för sitt resonemang, att det var de priser som förhandlats fram mellan ett företag och dess kunder och inte priserna i ett mellanliggande led som hade kunnat avgöra dessa kunders beslut att köpa företagets produkter i stället för unionsindustrins produkter. I punkt 201 i den överklagade domen förklarade tribunalen att i och med att den berörda produkten konkurrerade med den likadana produkten från unionsindustrin och vållade unionsindustrin skada, skulle referenspunkten för fastställandet av skadan, i fråga om Schades vidareförsäljning, inte vara vid unionens gräns utan vid försäljningen till oberoende kunder. Denna tolkning bekräftar Hansols bedömning, att kommissionen borde ha använt de faktiskt fakturerade försäljningspriserna och endast ha dragit av försäljningskostnaderna.

124. Jag vill först framhålla att prisunderskridandet allmänt definieras som skillnaden mellan det exportpris som tillämpas av de exporterande tillverkarna och unionsindustrins försäljningspris. ( 45 ) Begreppet definieras emellertid inte, och än mindre regleras det, i grundförordningen eller i WTO:s antidumpningsavtal. Det är följaktligen nödvändigt att ta fram en användbar och tillräckligt exakt metod för att beräkna prisunderskridandemarginalen med tillförlitlighet, vilket även kräver att referenspunkten kan fastställas när respektive produkt säljs vidare via närstående parter. Jag anser att den metod som tribunalen har föreslagit uppfyller dessa krav, såsom jag förklarar nedan.

125. Jag anser att tribunalen gjorde en riktig bedömning när den i punkt 197 i den överklagade domen erinrade om att det i enlighet med regeln i artikel 1.1 i grundförordningen inte är tillräckligt att de importerade varorna är dumpade för att antidumpningstullar ska kunna införas, det krävs också att deras övergång till fri omsättning vållar skada. Detta konstaterande är avgörande i tribunalens resonemang. Tribunalen gjorde i själva verket en riktig bedömning när den angav att det för att fastställa skada var nödvändigt att objektivt granska importens inverkan på priserna på unionsmarknaden för likadana produkter. Därmed gjorde tribunalen sig inte skyldig till felaktig rättstillämpning när den i punkt 201 i den överklagade domen slog fast för det första vilken produkt som konkurrerade med en likadan produkt från unionsindustrin och som vållade skada för unionsindustrin och, för det andra, i vilket led i distributionskedjan som denna effekt uppstod, det vill säga i förhållande till oberoende kunder (och inte vid unionens gräns).

126. Kommissionens och ETPA:s argument till stöd för den tredje grunden för överklagandet vederlägger inte tribunalens slutsatser.

127. Den omständigheten att kommissionen har ett visst handlingsutrymme vid undersökningar i fråga om handelspolitiska skyddsåtgärder fråntar den inte skyldigheten att iaktta bestämmelserna i grundförordningen. Det finns ingenting i förordningen som tyder på att artikel 2.9 kan tillämpas analogt vid beräkningen av prisunderskridandemarginalen, vilken är en av de aspekter som ska beaktas vid fastställandet av skadan. Vid juridisk tolkning ställs det i allmänhet upp vissa villkor för användningen av analogi, nämligen att det ska vara nödvändigt att kompensera för en juridisk lucka genom att tillämpa en rättsregel på en annan situation, men med vilken det fortfarande finns en likhet i fråga om ”ratio” eller ”väsentlig identitet”. Detta gäller naturligtvis endast under förutsättning att lagstiftaren inte formellt har motsatt sig detta. ( 46 ) Jag konstaterar att kommissionen inte har förklarat huruvida och, i förekommande fall, i vilken mån dessa villkor var uppfyllda i det aktuella fallet. Den omständigheten att kommissionen inte motiverade sin analoga tillämpning av grundförordningen ger skäl att tvivla på att kommissionens förhållningssätt är lagenligt, i synnerhet med hänsyn till principen om tilldelade befogenheter som berörs ovan ( 47 ) och med hänsyn till att en effektiv domstolskontroll måste säkerställas. ( 48 ) Skyldigheten att motivera alla beslut som går någon emot har ett dubbelt syfte, dels att göra det möjligt för dem som berörs därav att få kännedom om skälen för den vidtagna åtgärden, så att de kan göra gällande sina rättigheter, dels att göra det möjligt för unionsdomstolarna att pröva beslutets lagenlighet. ( 49 ) Jag anser därmed att tribunalen gjorde en riktig bedömning när den inte fastställde att detta förhållningssätt var lagenligt.

128. I motsats till vad kommissionen har hävdat i sina inlagor anges det inte i artikel 3.3 i grundförordningen att förekomsten av ett betydande prisunderskridande ska undersökas i förhållande till ”den dumpade importen”. Det finns ingenting i denna bestämmelse som kräver att förekomsten av ett betydande prisunderskridande ska kontrolleras i förhållande till den dumpade importen.

129. För att undersöka förekomsten av ett betydande prisunderskridande krävs dessutom, som Hansol mycket riktigt har understrukit, att kommissionen jämför priser ( 50 ) som är jämförbara. ( 51 ) Detta innebär att priserna ska jämföras i samma handelsled. ( 52 ) Detta handelsled ska definieras utifrån typen av kund, så att de transaktioner som jämförs omfattar alla priskomponenter för försäljning till samma typ av kunder, såsom grossister, detaljhandel eller slutkonsumenter. Som Hansol har förklarat jämförde kommissionen inte priserna i samma handelsled när den jämförde ett artificiellt konstruerat pris mellan Hansol och dess närstående enhet i enlighet med artikel 2.9 med unionstillverkarnas priser till sina första oberoende kunder, eftersom Hansols priser förekommer högre upp i försäljningskedjan.

130. Detta är än mer förvånande då kommissionen själv tycks utgå från antagandet att prisjämförelsen ska göras ”på den nivå där konkurrensen inom EU äger rum” (min kursivering), såsom framgår uttryckligen av skäl 122 i den omtvistade förordningen. I domen i målet Kazchrome, ( 53 ) som vunnit laga kraft, förklarade tribunalen att konkurrensen sker mellan de priser ”som har varit avgörande för kundernas beslut att köpa sökandenas varor i stället för gemenskapsindustrins varor.” ( 54 ) Det måste vara när den exporterande tillverkarens närstående försäljningsenhet i unionen säljer till slutkunden och inte i ett mellanliggande skede. ( 55 ) Detta förhållningssätt tillämpades senare i domen i målet Jindal Saw ( 56 ) och ska följaktligen betraktas som tillräckligt etablerat i rättspraxis.

131. Detta är precis vad tribunalen förklarade i punkt 202 i den överklagade domen. Tribunalen slog nämligen fast, utan att göra sig skyldig till felaktig rättstillämpning, att ”konkurrensen i fråga om direkt och indirekt försäljning av den berörda produkten, ägde rum i förhållande till oberoende kunder” (min kursivering). Således godtog tribunalen slutligen Hansols resonemang i första instans, enligt vilket konkurrensen för försäljningen av den berörda produkten via Schades Ltd ägde rum på den nivå fritt fabrik som tillämpades av Schades Ltd Slutpriset skulle således vara det pris som Schades Ltd tillämpade för den berörda produkten gentemot sina oberoende kunder i unionen. Sammanfattningsvis kunde slutpriset inte vara ett teoretiskt ”pris vid fri omsättning”som konstruerats av kommissionen.

132. I unionens administrativa praxis i fråga om dumpning ( 57 ) tycks ”försäljningsenheternas priser till den första oberoende kunden” (min kursivering) också användas som utgångspunkt för att avgöra om det är fråga om prisunderskridande. Det är följaktligen anmärkningsvärt att kommissionen i detta fall försökte avvika från denna administrativa praxis utan att ange några sakliga skäl.

133. Av detta följer att kommissionens metod, att tillämpa artikel 2.9 i grundförordningen för beräkningen av prisunderskridandemarginalen, är att jämställa med att jämföra priser som inte är jämförbara, eftersom de inte omfattar samma priskomponenter.

134. Argumentet att kommissionens metod säkerställer samstämmighet och icke-diskriminering är inte heller övertygande. Enligt fast rättspraxis innebär den allmänna principen om likabehandling att lika situationer inte får behandlas olika och att olika situationer inte får behandlas lika, såvida det inte finns sakliga skäl för en sådan behandling. ( 58 ) Kommissionen tycks för det första inte ha lagt fram någon bevisning till stöd för sitt resonemang. Kommissionens metod tycks dessutom behandla olika situationer lika vid beräkningen av prisunderskridandemarginalen, det vill säga exporterande tillverkare som har etablerat närstående försäljningsenheter i unionen och exporterande tillverkare som säljer direkt till oberoende kunder i unionen. Kommissionens metod kan följaktligen anses strida mot principen om likabehandling, i avsaknad av sakliga skäl.

135. Av detta följer att tribunalen inte gjorde sig skyldig till felaktig rättstillämpning när den slog fast att kommissionen inte kunde tillämpa artikel 2.9 i grundförordningen analogt vid beräkningen av prisunderskridandemarginalen.

136. Mot bakgrund av det ovan anförda föreslår jag att överklagandet inte heller ska bifallas såvitt avser den tredje grunden i den del den avser punkterna 196–205 i den överklagade domen, vilka ingår i prövningen av den femte grundens andra del i första instans. På grund av den tematiska anknytningen gäller detsamma för punkterna 208–213 i den överklagade domen, vilka hänför sig till prövningen av den tredje delen av den femte grunden i första instans.

4. Slutsats avseende huvudöverklagandet

137. Av det ovan anförda följer att kommissionens överklagande ska ogillas i sin helhet.

C. Anslutningsöverklagandet

138. ETPA har i sitt anslutningsöverklagande, utöver de grunder som kommissionen har anfört i sitt överklagande, gjort gällande att tribunalen i sin bedömning gjorde sig skyldig till felaktig rättstillämpning i fler avseenden.

1. Den första grunden

a) Parternas argument

139. Som första grund har ETPA gjort gällande att tribunalens bedömning i punkterna 86 och 87 i den överklagade domen är oförenlig med artikel 2.11 i grundförordningen. ETPA har närmare bestämt anfört att artikel 2.11 i grundförordningen inte föreskriver något krav eller någon riktlinje i fråga om beräkningsmetoden med ett vägt genomsnitt och således inte medför någon skyldighet att fastställa försäljningsvolymerna för de tre bearbetningsföretag som var undantagna på grund av Schades försäljningsvolymer. ETPA har i andra hand anfört att artikel 2.11 i grundförordningen inte medför någon skyldighet för kommissionen att vid beräkningen av normalvärdet tillämpa den metod som användes för att konstruera exportpriset. ETPA har hänvisat till WTO:s regler till stöd för sitt resonemang.

140. Hansol anser att dessa påståenden är grundlösa och har understrukit att tribunalen uttryckligen angav hur kommissionen åsidosatt artikel 2.11 i grundförordningen, det vill säga att kommissionen åsidosatte det syfte som eftersträvas med denna bestämmelse, att den använda metoden till fullo ska återspegla den dumpning som förekommer. Hansol har grundat sig på domstolens praxis, där detta syfte har erkänts vid tolkningen av artikel 2.11 i grundförordningen. Tribunalen tillämpade bara denna rättspraxis i den överklagade domen.

b) Bedömning

141. Jag vill inledningsvis framhålla att det i motsats till vad ETPA har påstått, visst finns principer som utvecklats i domstolens praxis och som reglerar tillämpningen av artikel 2.11 i grundförordningen. Som jag förklarar nedan, tillämpade tribunalen dessa principer på ett korrekt sätt i den överklagade domen. Jag ska kort sammanfatta de domskäl som fick tribunalen att i punkt 87 i den överklagade domen slå fast att kommissionens bedömning inte uppfyllde kraven i rättspraxis och att kommissionen därmed åsidosatte den ovan angivna bestämmelsen.

142. I punkterna 74 och 75 i den överklagade domen slog tribunalen fast att artikel 2.11 i grundförordningen ”föreskriver två metoder för jämförelse av normalvärdet och exportpriset. Den ena metoden är den så kallade symmetriska metoden, som bygger på en jämförelse mellan ett vägt genomsnittligt normalvärde och ett vägt genomsnittligt pris för alla exporttransaktioner till unionen. Den andra metoden är den så kallade asymmetriska metoden, som bygger på en jämförelse mellan ett vägt genomsnittligt normalvärde och priset för varje enskild exporttransaktion till unionen.”

143. Det följer av skäl 47 i genomförandeförordning 2016/2005 att kommissionen tillämpade den symmetriska metoden vid beräkningen av dumpningsmarginalen för motparten i anslutningsöverklagandet.

144. Skälet till att tribunalen fann att fastställandet av dumpningsmarginalen utgjorde ett åsidosättande av artikel 2.11 i grundförordningen var dess oförenlighet med den princip som domstolen redogjorde för i domen i de förenade målen Changshu City Standard Parts Factory och Ningbo Jinding Fastener/rådet, ( 59 ) att ”såväl den symmetriska som den asymmetriska metoden för att beräkna dumpningsmarginalen till fullo ska återspegla den dumpning som förekommer.” ( 60 )

145. Det är således uppenbart att artikel 2.11 i grundförordningen, i motsats till vad ETPA har hävdat, inte ger kommissionen ett absolut utrymme för skönsmässig bedömning när den ska välja jämförelsemetod för att fastställa dumpning. Även om kommissionen kan välja såväl den symmetriska som den asymmetriska metoden, måste den alltid beakta det syfte som eftersträvas med artikel 2.11 i grundförordningen, det vill säga att den metod som använts till fullo ska återspegla den dumpning som förekommer, såsom domstolen har slagit fast.

146. För att återgå till granskningen av anslutningsöverklagandet, vill jag framhålla att tribunalen i punkterna 86 och 87 i den överklagade domen fann att viktningen av dumpningsmarginalerna, i fråga om Hansols försäljning av jumborullar för omvandling till små rullar som skulle säljas vidare till oberoende parter i unionen respektive Hansols försäljning av jumborullar som sådana, utan omvandling, till oberoende kunder i unionen, direkt eller indirekt via Schades ”inte återspegl[ade] [Hansols] dumpning”. Kommissionens bedömning var med andra ord inte korrekt och utgjorde följaktligen inte en tillräcklig grund för att motivera antidumpningsåtgärder, såsom dem som föreskrivs i den omtvistade förordningen.

147. I punkt 86 i den överklagade domen framhöll tribunalen närmare bestämt att kommissionen för att beräkna Hansols dumpningsmarginal i fråga om jumborullar som omvandlats till små rullar, ”beslutade att använda uppgifterna från Schades för att beräkna dumpningsmarginalen för sökandens försäljning till de tre övriga närstående bearbetningsföretagen. Kommissionen borde då, med hänsyn till att den visste att en del av försäljningen av den berörda produkten till Schades hade sålts vidare utan omvandling till oberoende kunder, ha sett till att detta återspeglades i förhållande till försäljningen av den berörda produkten till de övriga närstående bearbetningsföretagen [Schades Nordic, Heipa och R+S]. Genom att inte ta hänsyn till detta lade kommissionen alltför stor vikt vid försäljningen till närstående bearbetningsföretag för omvandling till små rullar varvid sökandens dumpning blev större”.

148. Det var av detta skäl som tribunalen med fog slog fast, i punkt 87 i den överklagade domen, att ”[k]ommissionens beräkningar inte till fullo återspeglar sökandens dumpning, och att artikel 2.11 i grundförordningen därmed har åsidosatts”. Denna rättsliga slutsats förefaller oantastlig med hänsyn till den oriktiga bedömning som tribunalen vederbörligen fastställde vid utövandet av sin behörighet.

149. Av detta följer att det är uppenbart att tribunalen, tvärtemot vad ETPA har påstått, på ett tillräckligt klart och korrekt sätt uttalade vad som krävs enligt artikel 2.11 i grundförordningen, vilken kommissionen åsidosatte vid sin bedömning av de faktiska omständigheterna, det vill säga att den metod som används till fullo ska återspegla dumpningen.

150. ETPA:s argument, som grundar sig på en tolkning av WTO:s regler, kan inte vederlägga tribunalens slutsatser. ETPA har anfört att påståendet att det inte föreligger några ytterligare krav i fråga om beräkningsmetoden med ett vägt genomsnitt bekräftas av WTO:s panel i ärendet European Communities – Bed Linen (artikel 21.5) ( 61 ) och att denna panel slog fast att det ankommer på den undersökande myndigheten att fastställa en lämplig metod, eftersom de bestämmelser som kräver ett vägt genomsnitt inte säger någonting om beräkningsmetoderna.

151. Här är det tillräckligt att påpeka att frågan till WTO-panelen i det ärende som ETPA har hänvisat till var huruvida artikel 2.2.2 ii i WTO:s antidumpningsavtal ställde några krav i fråga om den grund som låg till grund för viktningen av de genomsnittliga kostnader och vinster som används vid konstruktionen av ett normalvärde. ( 62 ) Den bestämmelse i WTO:s antidumpningsavtal som motsvarar artikel 2.11 i grundförordningen är artikel 2.4.2, inte artikel 2.2.2 ii. ETPA har således grundat sig på rapporten från en WTO-panel som avsåg en fråga som uppenbarligen inte berör det nu aktuella fallet. Följaktligen är det inte möjligt att utifrån den rapporten dra någon användbar slutsats vid tolkningen av artikel 2.11 i grundförordningen. Jag anser således att argumentet ska underkännas.

152. Avslutningsvis saknas grund även för det argument som ETPA har anfört i andra hand, att artikel 2.11 i grundförordningen inte medför någon skyldighet för kommissionen att vid beräkningen av normalvärdet tillämpa den metod som använts för att konstruera exportpriset.

153. I artikel 2.9 i grundförordningen anges hur exportpriset ska konstrueras. Tribunalen har emellertid aldrig påstått att kommissionen borde ha grundat sig på artikel 2.9 i grundförordningen för att beräkna viktningen av dumpningsmarginalerna. I punkterna 86 och 87 i den överklagade domen angav tribunalen i stället endast att kommissionens viktning av dumpningsmarginalerna inte återspeglade den faktiska omfattningen av Hansols dumpning, vilket stred mot artikel 2.11 i grundförordningen. Det argument som ETPA framfört i andra hand är således grundlöst.

154. ETPA kan mot bakgrund av det ovan anförda inte vinna framgång med argumentet att kommissionen inte är skyldig att iaktta några krav eller riktlinjer i fråga om beräkningsmetoden för ett vägt genomsnitt.

2. Den andra grunden

a) Parternas argument

155. Genom den andra grunden för anslutningsöverklagandet har ETPA gjort gällande att kommissionens viktning av dumpningsmarginalen, som byggde på en jämförelse av den sammanlagda försäljningen av den berörda produkten i unionen mellan, å ena sidan, den direkta och den indirekta försäljningen till oberoende kunder och, å andra sidan, försäljningen till närstående bearbetningsföretag för omvandling till små rullar, var lagenlig, i och med att kommissionen fick beräkna viktningen av Hansols olika försäljningskanaler på grundval av bästa tillgängliga uppgifter, som föreskrivs i artikel 18 i grundförordningen. ETPA har påstått att tribunalen gjorde sig skyldig till felaktig rättstillämpning när den fann att kommissionens beräkning av dumpningsmarginalen inte återspeglade den faktiska omfattningen av den dumpning som tillämpades av motparten i anslutningsöverklagandet.

156. Hansol har gjort gällande att kommissionen inte använde sig av artikel 18 i grundförordningen i det nu aktuella fallet. Följaktligen kan tribunalen inte klandras för att den i sin dom inte beaktade en bestämmelse som enbart får tillämpas av kommissionen och som faktiskt aldrig tillämpades inom ramen för det administrativa förfarandet.

b) Bedömning

157. Genom den andra grunden för anslutningsöverklagandet har ETPA påstått att den överklagade domen vilar på en felaktig rättstillämpning, eftersom kommissionen fick beräkna viktningen av Hansols olika försäljningskanaler på grundval av bästa tillgängliga uppgifter, som föreskrivs i artikel 18 i grundförordningen.

158. För tydlighetens skull vill jag först erinra om att artikel 18 i grundförordningen erbjuder en lösning för de fall där kommissionen inte har tillgång till nödvändig information på grund av att en eller flera parter inte samarbetar. I artikel 18 i grundförordningen anges att kommissionen i sådana fall får fastställa sina slutsatser på grundval av de bästa uppgifter som finns tillgängliga, förutsatt att berörda parter informeras om följderna av att de inte samarbetar.

159. I det nu aktuella fallet använde sig kommissionen för det första inte av denna bestämmelse för att anta den omtvistade förordningen, vilket kommissionen själv har angett i sitt svaromål angående huvudöverklagandet. För det andra, i motsats till vad ETPA har gjort gällande i sina inlagor, samarbetade Hansol faktiskt med kommissionen under antidumpningsundersökningen. ETPA:s påstående om bristande samarbete, som påstods framgå av att de tre bearbetningsföretagen inte besvarade frågeformuläret, är uppenbart felaktigt.

160. De tre företagen i frågan befriades i själva verket från skyldigheten att besvara frågeformuläret genom ett beslut som fattades av kommissionen, vilket också anges ovan. ( 63 ) De tre företagen var således inte skyldiga att lämna upplysningar till kommissionen i egenskap av undersökande myndighet. Kommissionen förbehöll sig visserligen uttryckligen rätten att begära kompletterande upplysningar av dessa företag, men den framställde aldrig någon sådan begäran. Följaktligen var villkoren för tillämpning av artikel 18 i grundförordningen inte heller uppfyllda i det aktuella fallet. ( 64 )

161. ETPA kan således inte vinna framgång med argumentet att kommissionen hade rätt att grunda sig på de bästa uppgifter som fanns tillgängliga, i enlighet med artikel 18 i grundförordningen. Tribunalen beaktade inte denna bestämmelse i sitt resonemang, och därför är domen inte behäftad med någon felaktig rättstillämpning.

162. Mot bakgrund av det ovan anförda kan anslutningsöverklagandet inte heller vinna bifall såvitt avser den andra grunden.

3. Slutsatser beträffande anslutningsöverklagandet

163. Jag anser att ETPA:s anslutningsöverklagande under dessa förutsättningar ska ogillas i sin helhet.

V. Rättegångskostnader

164. Enligt artikel 184.2 i rättegångsreglerna ska domstolen, när överklagandet ogillas, besluta om rättegångskostnaderna.

165. Enligt artikel 138.1 i rättegångsreglerna, som är tillämpliga på överklagandeförfarandet enligt artikel 184.1 i samma rättegångsregler, ska tappande part förpliktas att ersätta rättegångskostnaderna om detta har yrkats. Om domstolen delar min bedömning av överklagandena, blir kommissionen och ETPA tappande part i sina överklaganden. Eftersom Hansol har yrkat detta, föreslår jag att domstolen ska förplikta kommissionen och ETPA att bära sina egna rättegångskostnader i målen om överklagande och även ersätta Hansols rättegångskostnader.

166. Enligt artikel 184.4 i rättegångsreglerna kan domstolen när en intervenient i första instans har deltagit i målet o