ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
21.

Genom dom av den 16 januari 2017 biföll domstolen i andra instans ett överklagande från den offentliga myndigheten och upphävde domen av den 11 oktober 2016 i dess helhet. Denna domstol biföll invändningen att resningsansökan i fråga hade getts in för sent enligt avgörande nr 45/2016, vilket meddelades av ICCJ den 12 december 2016 och i vilket det slogs fast att tidsfristen för att lämna in en sådan begäran var en månad räknat från det datum då det lagakraftvunna avgörande som resningsansökan avsåg delgavs. ( 9 ) Domstolen i andra instans påpekade med hänvisning till detta avgörande att den dom som resningsansökan avsåg (nämligen domen från domstolen i första instans av den 15 maj 2014) hade meddelats den 26 maj 2014, medan (den andra) resningsansökan hade lämnats in den 17 augusti 2016, lång tid efter det att tidsfristen på en månad hade löpt ut.
10.

I kapitel II, avdelning I, som har rubriken ”Principer om uppgifternas kvalitet”, i direktiv 95/46 anges följande i artikel 6: ”1. Medlemsstaterna skall föreskriva att personuppgifter a) skall behandlas på ett korrekt och lagligt sätt, b) skall samlas in för särskilda, uttryckligt angivna och berättigade ändamål; senare behandling får inte ske på ett sätt som är oförenligt med dessa ändamål. Senare behandling av uppgifter för historiska, statistiska eller vetenskapliga ändamål skall inte anses oförenlig med dessa ändamål förutsatt att medlemsstaterna beslutar om lämpliga skyddsåtgärder, c) skall vara adekvata och relevanta och inte får omfatta mer än vad som är nödvändigt med hänsyn till de ändamål för vilka de har samlats in och för vilka de senare behandlas, d) skall vara riktiga och, om nödvändigt, aktuella. Alla rimliga åtgärder måste vidtas för att säkerställa att personuppgifter som är felaktiga eller ofullständiga i förhållande till de ändamål för vilka de samlades in eller för vilka de senare behandlas, utplånas eller rättas, e) förvaras på ett sätt som förhindrar identifiering av den registrerade under en längre tid än vad som är nödvändigt för de ändamål för vilka uppgifterna samlades in eller för vilka de senare behandlades. Medlemsstaterna skall vidta lämpliga skyddsåtgärder för de personuppgifter som lagras under längre perioder för historiska, statistiska eller vetenskapliga ändamål. 2. Det åligger den registeransvarige att säkerställa att punkt 1 efterlevs.”
13.

Såsom anförts ovan driver Google den välkända sökmotorn för att finna webbplatser (Sök på Google) under domännamnet www.google.de och www.google.com. När sökordet har skrivits in och sökfunktionen aktiverats visas bland annat en kort text eller ett textavsnitt (snippet) med en miniatyrbild som ska möjliggöra för användaren att avgöra huruvida den föreslagna webbplatsen är relevant för användarens specifika informationsbehov. Texten består av en ordkombination från den föreslagna webbplatsen som består av ett antal ord som sammanhänger med sökordet. Sökmotorn innehåller även en meny som ger användarna tillgång till mer specialiserade söktjänster såsom Google bilder, Google videor och Google nyheter (”Nyheter” på menyn). Parallellt driver Google tjänsten Google News service som i Tyskland är tillgänglig separat via news.google.de eller news.google.com. Där visas, i magasinsform, nyheter från ett begränsat urval av nyhetskällor. Under sådana omständigheter består utdragen i fråga av en kort sammanfattning av webbplatsen, ofta med användning av de inledande meningarna. Via tjänsterna AdWords och AdSense förmedlar Google mot ersättning annonser på sina egna och på tredje mans webbplatser.
60.

För det andra råder det inget tvivel om att Sahara Bank omfattas av den personkrets som förtecknas i artikel 12 b i förordning nr 204/2011, i dess lydelse enligt förordning nr 45/2014, och att de betalningar som TG utförde till Sahara Bank från och med det datum då denna ändring trädde i kraft kan omfattas av tillämpningsområdet för förbudet i denna artikel om övriga villkor enligt artikeln är uppfyllda. Det går däremot inte att säga detsamma, vilket kommissionen mycket riktigt har understrukit i sina skriftliga yttranden, i fråga om lydelsen av nämnda artikel innan den ändrades. I detta hänseende ankommer det på den nationella domstolen att utföra de prövningar som krävs för att fastställa huruvida Sahara Bank, i sin egenskap av borgenär för skyldigheten att betala kostnaderna för utfärdandet av garantin till förmån för HIB på grundval av det avtal som ingicks med TG, under de omständigheter som föreligger i det nationella målet kan betraktas som en ”person eller enhet som gör ett anspråk genom Libyens regering eller på Libyens regerings vägnar”. I annat fall kan de betalningar som TG utförde till Sahara Bank innan förordning nr 45/2004 trädde i kraft under inga omständigheter anses strida mot förbudet i artikel 12 i förordning nr 204/2011. Enligt min uppfattning kan TG, under de omständigheter som föreligger i det nationella målet, varken omfattas av definitionen enligt denna artikel i dess ursprungliga lydelse eller den personkrets som förtecknas i artikel 12.1 c, i dess lydelse enligt förordning nr 45/2014, eller artikel 17 i förordning 2016/44. Som den tyska regeringen mycket riktigt har påpekat utgör för det första enbart den omständigheten i sig att en bank som är etablerad i unionen är bunden till en libysk bank genom ett garantiavtal inte något skäl för att anse att den europeiska banken handlar för den libyska bankens räkning om den kräver att en tredje bank som är etablerad i unionen, och till vilken den europeiska banken är bunden genom ett motgarantiavtal, ska återbetala de garantikostnader som har betalats till den libyska banken. När man väl har förkastat argumentet – vilket jag har gjort i punkt 44 i detta förslag till avgörande – att alla anspråk som framställs inom ramen för den kedja av garantiavtal och motgarantiavtal som är föremål för det nationella målet ska anses vara ”ogiltiga” eftersom de bidrar till slutmålet att tillhandahålla en garanti till förmån för en person, en enhet eller ett organ som förtecknas i bilagorna II och III till förordning nr 204/2011, kan TG:s krav på betalning av avgifter som är kopplade till det motgarantiavtal som ingicks med SH för det andra enbart betraktas som ett anspråk som en aktör etablerad i unionen framställer i eget intresse för att få ersättning för de tjänster som aktören har tillhandahållit en annan aktör i unionen.
1.

Genom detta överklagande har TestBioTech eV, European Network of Scientists for Social and Environmental Responsibility eV och Sambucus eV (nedan kallade klagandena) yrkat upphävande av tribunalens dom av den 15 december 2016, TestBioTech m.fl./kommissionen (T-177/13, ej publicerad, nedan kallad den överklagade domen, EU:T:2016:736). I denna dom ogillade tribunalen klagandenas talan om ogiltigförklaring av Europeiska kommissionens beslut av den 8 januari 2013 ( 2 ) (nedan kallat det omtvistade beslutet), i vilket kommissionen hade underrättat TestBioTech om att den inte godtog något av de påståenden som gjorts till stöd för begäran om intern omprövning av kommissionens genomförandebeslut 2012/347/EU av den 28 juni 2012 om godkännande för utsläppande på marknaden av produkter som innehåller, består av eller har framställts av den genetiskt modifierade sojabönan MON 87701 × MON 89788 (MON-877Ø1–2 × MON-89788–1) i enlighet med Europaparlamentets och rådets förordning (EG) nr 1829/2003 ( 3 ) (EUT L 171, 2012, s. 13, nedan kallat godkännandebeslutet). Klagandena yrkade, för det andra, få det omtvistade beslutet jämte kommissionens identiska beslut riktade till European Network of Scientists for Social and Environmental Responsibility och Sambucus upphävda eller, alternativt, att målet återförvisas till tribunalen.
11.

Genom beslut av den 3 april 2007 utsåg Amtsgericht Dortmund (Distriktsdomstolen i Dortmund, Tyskland) en provisorisk förvaltare för Wiemer & Trachte och beslutade att handlingar genom vilka bolaget förfogade över sin egendom endast skulle få verkan efter förvaltarens godkännande. Detta första beslut fördes in i det tyska registret den 4 april 2007. Samma domstol införde genom ett andra beslut av den 21 maj 2007, som fördes in i registret den 24 maj 2007, ett allmänt förbud för Wiemer & Trachte att förfoga över sin egendom. Genom ett tredje beslut av den 1 juni 2007 beslutade denna domstol att inleda ett insolvensförfarande med avseende på bolagets tillgångar. Detta tredje beslut fördes in i registret den 5 juni 2007.
24.

Klagandena C och A överklagade båda två domarna i första instans till Raad van State (Högsta förvaltningsdomstolen). För C och A finns för det första möjligheten att göra erhållandet av ett eget uppehållstillstånd beroende av villkoren i den nationella lagstiftningen, såsom att enligt artikel 3.80a.1 Vb 2000 uppfylla villkoret att göra ett andra medborgarintegrationsprov innan ett eget uppehållstillstånd beviljas. Den möjligheten framgår inte av artikel 15 i direktiv 2003/86, där punkt 4 endast avser villkor för förfarandet och inte materiella villkor. För den andra har C och A invänt mot att domstolen i första instans felaktigt grundade sig endast på domen av den 9 juli 2015, K och A, (C‑153/14, EU:C:2015:453) (nedan kallad domen K och A) för att motivera att villkoret att göra ett andra medborgarintegrationsprov är förenligt med direktiv 2003/86. För klagandena C och A avser nämligen domen K och A tredjelandsmedborgares medborgarintegrationsskyldighet i samband med rätten till familjeåterförening vid inresan i Nederländerna. Domen K och A skiljer sig från förevarande mål. För C borde ett eget uppehållstillstånd ha utfärdats, utan att hon skulle behöva uppfylla villkoret att genomföra ett andra medborgarintegrationsprov den 10 februari 2014, då hon redan var lagligen bosatt i Nederländerna sedan fem år. Klagande A har gjort gällande att artikel 15.1 i direktiv 2003/86 är avsedd att begränsa den tid under vilken familjemedlemmar är beroende av referenspersonen till fem år. Klagande C har för det tredje hävdat att uppehållstillståndet för maka borde ha upphävts den dag då domen om äktenskapsskillnad avkunnades, den 2 februari 2015, och inte såsom domstolen i första instans ansåg, den 10 februari 2014, då C och hennes make inte längre var registrerade som bosatta på samma adress i BRP-registret. Dessutom C har gjort gällande att återkallelse av uppehållstillstånd för maka med retroaktiv verkan innebär att hon inte var lagligen bosatt under en övergångsperiod.
65.

Artikel 6.1 i förordning nr 1782/2003 ändrades genom förordning nr 146/2008 med verkan från och med den 1 april 2008. Efter ändringen hade den engelskspråkiga versionen följande lydelse: ”Where the statutory management requirements or good agricultural and environmental conditions are not complied with at any time in a given calendar year (hereinafter ”the calendar year concerned”), and the non-compliance in question is the result of an act or omission directly attributable to the farmer who submitted the aid application in the calendar year concerned, the total amount of direct payments to be granted … to that farmer, shall be reduced or cancelled …”
36.

Möjligheten att hålla det andra plenarsammanträdet om budgeten under en extra sammanträdesperiod i Bryssel tycks, under dessa förhållanden, inte strida mot protokollen om institutionernas säten, under förutsättning att detta tillvägagångssätt utgör ett undantag och motiveras av en önskan om att budgeten ska antas i enlighet med det förfarande och inom de tidsfrister som anges i artikel 314 FEUF.
9.

I artikel 143.1 d och artikel 143.2 i mervärdesskattedirektivet föreskrivs följande: ”1. Medlemsstaterna ska undanta följande transaktioner från skatteplikt: … d) Import av varor som försänts eller transporterats från ett tredje territorium eller ett tredjeland till en annan medlemsstat än den där försändelsen eller transporten avslutas, om leveransen av varorna, som görs av en importör som har utsetts till eller godtagits som betalningsskyldig i enlighet med artikel 201, är undantagen från skatteplikt i enlighet med artikel 138. … 2. Det undantag som avses i punkt 1 d ska gälla i de fall då importen av varor följs av en varuleverans som undantagits från skatteplikt enligt artikel 138.1 och 138.2 c endast om importören vid importtillfället har lämnat minst följande uppgifter till importmedlemsstatens behöriga myndigheter: a) Sitt registreringsnummer för mervärdesskatt utfärdat i importmedlemsstaten eller det i importmedlemsstaten utfärdade registreringsnumret för mervärdesskatt för sin skatterepresentant som är ansvarig för betalningen av mervärdesskatt. b) Registreringsnumret för mervärdesskatt för den kund till vilken varorna levereras enligt artikel 138.1, vilket har utfärdats i en annan medlemsstat, eller importörens eget registreringsnummer för mervärdesskatt utfärdat i den medlemsstat där försändelsen eller transporten avslutas, när varorna överförs enligt artikel 138.2 c. c) Bevisning för att de importerade varorna är avsedda att transporteras eller försändas från importmedlemsstaten till en annan medlemsstat. Medlemsstaterna får dock föreskriva att den bevisning som avses i led c ska lämnas till de behöriga myndigheterna endast på begäran.”
5.

Dessutom får medlemsstaterna enligt artikel 15.1 c i direktiv 2003/96 tillämpa fullständig eller partiell skattebefrielse eller skattenedsättningar för energiprodukter som används för kombinerad produktion av värme och elektricitet i kraftvärmeverk. Till skillnad från artikel 14.1 a i samma direktiv föreskrivs inte i artikel 15.1 c en skyldighet till skattebefrielse. Energiprodukter som används för kombinerad produktion av värme och elektricitet i kraftvärmeverk ska följaktligen enbart undantas från punktskatt (eller tillämpliga skattenedsättningar) ( 6 ) om den berörda medlemsstaten utnyttjar den möjlighet som ges i artikel 15.1 c i direktiv 2003/96. Om den berörda medlemsstaten inte utnyttjar den möjligheten, ska dessa produkter vara punktskattepliktiga. Oberoende av om denna möjlighet utnyttjas eller inte är producerad elektricitet punktskattepliktig (punktskatt uppbärs aldrig på värme, eftersom värme inte omfattas av direktiv 2003/96). ( 7 )
124.

Grunderna avseende ett åsidosättande av principen om god förvaltningssed, felaktig rättstillämpning i frågan huruvida det var korrekt att inte registrera förslaget till medborgarinitiativ till viss del och ett åsidosättande av principen om likabehandling vilar i det nu aktuella fallet på faktiska och rättsliga omständigheter som framkommit under rättegången rörande det nu aktuella överklagandet och som rör det europeiska medborgarinitiativet ”Minority SafePack – one million signatures for diversity in Europe” (nedan kallat medborgarinitiativet Minority SafePack) för att skydda nationella och språkliga minoriteter och anta unionsbestämmelser i syfte att bevara den språkliga och kulturella mångfalden i unionen samt det europeiska medborgarinitiativet ”Let us reduce the wage and economic differences that tear the EU apart” som registrerades till viss del genom kommissionens beslut (EU) 2017/877 av den 16 maj 2017 om det föreslagna medborgarinitiativet ”Let us reduce the wage and economic differences that tear the EU apart!”. ( 56 )
8.

Artikel 2 i samma direktiv, med rubriken ”Definitioner”, har följande lydelse: ”Om inte annat anges skall definitionerna i … direktiv [95/46] och [i Europaparlamentets och rådets] direktiv 2002/21/EG av den 7 mars 2002 om ett gemensamt regelverk för elektroniska kommunikationsnät och kommunikationstjänster (ramdirektiv)[ ( 9 )] gälla i detta direktiv. Dessutom skall följande definitioner gälla: a) användare: en fysisk person som använder en allmänt tillgänglig elektronisk kommunikationstjänst för privat eller affärsmässigt bruk utan att nödvändigtvis ha abonnerat på denna tjänst. b) trafikuppgifter: alla uppgifter som behandlas i syfte att överföra en kommunikation via ett elektroniskt kommunikationsnät eller för att fakturera den. c) lokaliseringsuppgifter: alla uppgifter som behandlas i ett elektroniskt kommunikationsnät eller av en elektronisk kommunikationstjänst och som visar den geografiska positionen för terminalutrustningen för en användare av en allmänt tillgänglig elektronisk kommunikationstjänst. d) kommunikation: all information som utbyts eller överförs mellan ett begränsat antal parter genom en allmänt tillgänglig elektronisk kommunikationstjänst. Detta inbegriper inte information som överförs som del av en sändningstjänst för rundradio eller TV till allmänheten via ett elektroniskt kommunikationsnät utom i den mån informationen kan sättas i samband med den enskilde abonnenten eller användaren av informationen. …”
5.

Artikel 13 i deponeringsdirektivet innehåller bestämmelser om avslutande av deponier: ”Medlemsstaterna skall, när det är lämpligt i enlighet med det tillstånd som beviljats, vidta följande åtgärder: a) Avslutningsförfarandet vid en deponi eller en del av denna skall påbörjas i) när de relevanta villkoren i tillståndet är uppfyllda, eller ii) efter tillstånd av den behöriga myndigheten, på huvudmannens begäran, eller iii) genom ett motiverat beslut av den behöriga myndigheten. b) En deponi, eller en del av den, kan endast anses som definitivt avslutad när den behöriga myndigheten har utfört en slutbesiktning på platsen, har utvärderat alla rapporter som lagts fram av huvudmannen och har meddelat huvudmannen att den godkänner avslutningen. Detta skall inte på något sätt minska huvudmannens ansvar enligt villkoren i tillståndet. c) Sedan en deponi slutgiltigt har avslutats skall huvudmannen vara ansvarig för dess underhåll, övervakning och kontroll i efterbehandlingsfasen så länge som den behöriga myndigheten kräver det, med beaktande av den tid under vilken deponin kan utgöra en risk. Huvudmannen skall underrätta den behöriga myndigheten om all betydande negativ miljöpåverkan som visar sig vid kontrollförfarandena och följa den behöriga myndighetens beslut rörande arten och tidpunkten för de rättelseåtgärder som skall vidtas. d) Så länge den behöriga myndigheten anser att en deponi kan medföra risk för miljön och utan att det påverkar någon gemenskapslagstiftning eller nationell lagstiftning såvitt avser innehavarens ansvar, skall huvudmannen för deponin vara ansvarig för övervakning och analys av deponigas och lakvatten från deponin samt för grundvattentillståndet i närområdet kring deponin i enlighet med bilaga III.”
16.

I artikel 111 i förordning nr 73/2009 regleras am- och dikobidraget: ”1. Jordbrukare som håller am- och dikor på sitt jordbruksföretag kan efter ansökan beviljas bidrag för am- och dikor (am- och dikobidrag). Det ska beviljas i form av ett årligt bidrag per kalenderår och per jordbrukare inom gränserna för individuella tak. 2. Am- och dikobidraget ska beviljas alla jordbrukare som a) … b) … Medlemsstaterna kan emellertid på grundval av objektiva och icke diskriminerande kriterier som de själva fastställer, besluta att ändra eller avskaffa den kvantitativa gränsen, förutsatt att jordbrukaren under minst sex månader i följd räknat från den dag ansökan lämnas in håller ett antal am- och dikor som motsvarar minst 60 % och kvigor som motsvarar högst 40 % av det antal för vilket bidraget söktes. …”
70.

Med hänsyn till att mindre detaljhandelsbutiker inte omfattas av skatten kan det konstateras att det enligt vad lag 15/2002 (respektive TRPATP) utvisar endast är butiker med en minsta försäljningsyta på 4000 m2 som ska belastas med skatten. Bakgrunden är att det är först från denna storlek som en viss ekonomisk kapacitet (med ett starkt schablonmässigt synsätt) kan antas föreligga (se artikel 19.2 TRPATP). Under normala marknadsvillkor och även enligt den spanska regionala lagstiftarens vilja beskattas inte mindre detaljhandelsbutiker under gränsvärdet som omnämns i artikel 21 TRPATP för sina parkeringsytor. Följaktligen minskas inte heller några kostnader som normalt belastar dessa företags budget. I detta avseende är kravet på en ekonomisk fördel som mindre detaljhandelsbutiker inte skulle erhålla under normala marknadsvillkor inte uppfyllt.
39.

Det framgår av fast rättspraxis att överklagandenämnderna i princip inte är bundna av de frister som har fastställts under förfarandet i första instans vid immaterialrättsmyndigheten och att de, i enlighet med sitt utrymme för skönsmässig bedömning enligt artikel 76.2 i förordning nr 207/2009, kan tillåta bevisning som förebringats för sent, under förutsättning att detta utrymme för skönsmässig bedömning utövas på ett objektivt och motiverat sätt. EU-domstolen har slagit fast att i de fall där det över huvud taget inte har ingetts någon bevisning för användningen av det berörda varumärket inom den frist som har fastställts, ska immaterialrättsmyndigheten avslå invändningen ex officio. När det däremot har getts in bevisning inom den frist som immaterialrättsmyndigheten har fastställt, är det även efter utgången av nämnda frist möjligt att ge in kompletterande bevisning. ( 26 )
65.

Men Majid Shiris fall är fortfarande inte förenligt med den premiss som ligger bakom det första respektive det andra villkoret i artikel 29.1 i Dublin III‑förordningen. I den bestämmelsen anges inte när tidsfristen för att verkställa ett överföringsbeslut börjar löpa under sådana omständigheter. Det följer av denna bestämmelses ordalydelse att grundvalen för det första villkoret är att den är tillämplig under omständigheter då det inte finns något överklagande eller någon begäran om omprövning enligt artikel 27.1. Med förbehåll för de praktiska detaljerna är överföringsbeslutet i själva verket slutgiltigt. ( 49 ) Detta är uppenbarligen inte läget i Majid Shiris fall, där det har förekommit en rad på varandra följande rättsliga förfaranden och det andra BFA-beslutet är för närvarande föremål för överprövning. Huruvida detta beslut är välgrundat återstår att fastställa. Majid Shiris situation faller därför inte in under detta villkor.
38.

Dessutom har Konungariket Sverige nämnt att det finns en annan åldersförmån som ska garantera ett existensminimum. Det verkar inte, under förutsättning att det bekräftas av den hänskjutande domstolen, som om denna sistnämnda förmån är i fråga i det aktuella fallet. Vidare avses den i artikel 4.2a i förordning nr 1408/71, som avser ”särskilda icke avgiftsfinansierade förmåner” … enligt en lagstiftning som ”samtidigt kan falla in under både social trygghet och socialt bistånd” och vilka anges i bilaga II a, nämligen ”Lag (2001:853) om äldreförsörjningsstöd”. ( 20 )
14.

Den 20 november 2015 födde C. K. en pojke, A. S. Den 27 november 2015 lämnades en ansökan in i Slovenien om internationellt skydd för A. S. De slovenska myndigheterna behandlade ansökan tillsammans med de ansökningar som lämnats in av C. K. och H. F.
1)

Ska artikel 14.1 c i rådets direktiv 2003/96/EG av den 27 oktober 2003 om en omstrukturering av gemenskapsramen för beskattning av energiprodukter och elektricitet, i dess senaste lydelse enligt rådets direktiv 2004/75/EG av den 29 april 2004, tolkas så, att punktskatt inte får tas ut på leverans av energiprodukter under sådana omständigheter som i förevarande mål, det vill säga då dessa produkter levereras som bränsle till ett fartyg för att användas för sjöfart inom Europeiska unionens farvatten i syfte att fartyget – utan att någon direkt ersättning är inblandad – för egen maskin ska gå från den plats där det byggdes till en hamn i en annan medlemsstat i syfte att ta ombord fartygets första kommersiella last?
170.

I stället tvekade EUIPO:s tredje överklagandenämnd inte att inom ramen för förfarandet i fråga använda sig av den beslutsbefogenhet som den tilldelats genom artikel 63.2 i förordningen och pröva alla ytterligare omständigheter, bevis och argument som anförts av de båda parterna, också sådana som getts in för sent, och detta i syfte att komplettera de omständigheter och den bevisning som de redan hade ingett under förfarandet för ogiltigförklaring. ( 47 )