27

Tribunalen har sammanfattat bakgrunden till tvisten på följande sätt i punkterna 22–43 i den överklagade domen: ”22 Konsortium Südtiroler Baumschuler, vars rättigheter sedermera har övergått till [Schniga], ingav den 18 januari 1999 en ansökan om gemenskapens växtförädlarrätt till växtsortsmyndigheten med stöd av [grundförordningen]. Ansökan registrerades med nummer 1999/0033. Den sort som avsågs med ansökan var äppelsorten av arten Malus Mill med namnet Gala Schnitzer (nedan kallad den sökta växtsorten). 23 [I] februari 1999 gav växtsortsmyndigheten provningscentrumet Bundessortenamt (Federala växtsortsmyndigheten, nedan kallad BSA), Wurzen (Tyskland), i uppdrag att utföra den tekniska provningen av den sökta växtsorten, i enlighet med artikel 55.1 i [grundförordningen]. Vid provningen användes sorten Baigent (nedan kallad referenssorten) som jämförelsesort, på grund av dess likhet med den sökta växtsorten. 24 Det visade sig, [under år] 2001, att det växtmaterial som Schniga lämnat in för den tekniska provningen bar på virus. Den tekniska provningen avbröts därför, för att sedan återupptas våren 2002, efter det att Schniga fått tillstånd av växtsortsmyndigheten att lämna in nytt friskt material av den sökta sorten. Provningen fortsatte under åren 2003 och 2004 …. 25 I en skrivelse till växtsortsmyndigheten av den 18 januari 2005 angav BSA följande: ’Den 13 januari 2005 skickade vi en preliminär rapport över DUS-bedömningen av den [sökta] växtsorten på [växtsortsmyndighetens] vägnar. Vi anser att den sökta sorten skiljer sig från [referenssorten] på grundval av ett kännetecken som, för närvarande, inte förekommer i [växtsortsmyndighetens protokoll] TP/14/1: ’Blomma: färgsättning på ståndarsträngens bas (efter det att ståndarknapparna har öppnat sig)’ …. … Bevis har getts in till stöd för att denna egenskap är tillräckligt enhetlig och reproducerbar samt uppvisar tillräcklig variation mellan sorterna, vilket således innebär att kravet på särskiljbarhet kan anses vara uppfyllt. I detta sammanhang kan det konstateras att det i samband med översynen av [UPOV-protokoll TG/14/9] föreslogs att det aktuella kännetecknet skulle tas med i protokollet. Detta förslag godtogs dock inte, av det skälet att man ville få ned antalet kännetecken till ett rimligt antal. Vår avsikt fick stöd och vi blev rekommenderade att tillsammans med den preliminära rapporten skicka en begäran om att få använda det aktuella kännetecknet som nytt kännetecken, i enlighet med [växtsortsmyndighetens protokoll] TP/14/1, punkt [III.3].’ 26 En kompletterande preliminär rapport översändes av växtsortsmyndigheten till Schniga den 7 februari 2005, med anmärkningen ”inga särskilda kommentarer”. 27 Den 19 december 2005 skickade BSA sin slutrapport om den tekniska provningen till växtsortsmyndigheten och Schniga (nedan kallad slutrapporten över provningen), i vilken BSA slog fast att den sökta sorten var enhetlig, stabil och skiljde sig från referenssorten, på grundval av kännetecknet ’Frukt: strimmornas bredd’. 28 I punkt 9 i slutrapporten över provningen, under rubriken ’Datum och/eller nummer för dokumentet med riktlinjer för den nationella provningen’, angavs ’2003–03–27 Växtsortsmyndigheten TP/14/1’. 29 Det framgår av punkterna 16 och 17 i slutrapporten över provningen, i vilka jämförelsen mellan den sökta sorten och referenssorten behandlas, att den sökta sorten har breda strimmor (not 7), medan referenssorten har smala till medelbreda strimmor (not 4), och att denna bedömning grundas på prövningen av ett ytterligare kännetecken, nämligen ’Frukt: strimmornas bredd’, som motsvarar kännetecken nr 40 i UPOV-protokoll TG/14/9 av den 6 april 2005 (nedan kallat det omtvistade ytterligare kännetecknet). Växtsortsmyndigheten har i det avseendet påpekat att det omtvistade ytterligare kännetecknet inte fanns med vare sig i [växtsortsmyndighetens protokoll TP/14/1] eller i [UPOV-protokoll TG/14/8] … 30 Genom skrivelse av den 24 januari 2006 underrättade växtsortsmyndigheten BSA om att felaktiga riktlinjer hade angetts i slutrapporten över provningen och att det inte var växtsortsmyndighetens protokoll TP/14/1 (antaget i mars 2003), utan i stället UPOV-protokoll TG/14/8 (antaget år 1995), som skulle använts som grund för rapporten, eftersom det var det sistnämnda protokollet som var i kraft vid tidpunkten för beslutet att låta göra en provning av den sökta växtsorten i januari 1999. 31 Den 9 februari 2006 skickade BSA en ändrad version av slutrapporten över provningen till växtsortsmyndigheten. Punkt 17 i den ändrade versionen hade följande lydelse: ’Växtsorten har provats i enlighet med [UPOV-protokoll TG/14/8]. Beskrivningen av växtsorten har gjorts på grundval av känneteckenstabellen i växtsortsmyndighetens [protokoll] TP/14/1 av den 27 mars 2003, vilket trädde i kraft under provningsperioden. Detta innebär att den [sökta] växtsorten kan ingå i referenssamlingen för växtsorter med senare prioritet. Sorten är särskiljbar, stabil och enhetlig i den mening som avses i de två [protokollen].’ 32 Intervenienterna Brookfield New Zealand Ltd och Elaris SNC, varav den ena innehar en licens för växtförädlarrätten avseende växtsorten Baigent och den andra innehar denna växtförädlarrätt, lämnade den 5 maj 2006 in invändningar till växtsortsmyndigheten mot beviljande av växtförädlarrätt avseende sorten Gala Schnitzer, i enlighet med artikel 59 i [grundförordningen]. Invändningarna grundade sig på den tidigare beviljade växtförädlarrätten avseende referenssorten. 33 De grunder som gjordes gällande till stöd för invändningarna var för det första den grund som avses i artikel 61.1 b i [grundförordningen], eftersom Schnigas underlåtenhet att iaktta de krav som växtsortsmyndigheten ställt upp vad gäller inlämning av material till den tekniska provningen borde ha föranlett myndigheten att avslå ansökan om växtförädlarrätt, och för det andra den grund som avses i artikel 7 i [grundförordningen], eftersom den sökta sorten inte skiljer sig från referenssorten. 34 Genom beslut av den 14 december 2006, med rättelse av den 5 februari 2007, godkände växtsortsmyndighetens ordförande att det omtvistade ytterligare kännetecknet användes för att särskilja den sökta sorten från referenssorten. I det beslutet nämndes däremot inte det ytterligare kännetecknet ’antocyaninfärgning i ståndarsträngens bas’, vilket också angavs i slutrapporten över provningen. Beslutet är uttryckligen grundat på artikel 23 i [tillämpningsförordningen]. 35 Den kommitté vid växtsortsmyndigheten som är behörig att pröva invändningar mot beviljande av gemenskapens växtförädlarrätt beslutade den 26 februari 2007 dels att bevilja växtförädlarrätt för den sökta växtsorten (nedan kallat beslutet att bevilja växtförädlarrätt), dels att avslå invändningarna (nedan kallat besluten att avslå invändningarna). Som skäl för nämnda beslut angav kommittén bland annat att det ’av tekniska skäl’ var motiverat att beakta det omtvistade ytterligare kännetecknet, trots att det inte nämndes i de protokoll som var i kraft vid tidpunkten för ansökan om växtförädlarrätt. 36 Den 11 april 2007 gav intervenienterna, med stöd av artiklarna 67–72 i [grundförordningen], var och en för sig in ett överklagande till växtsortsmyndighetens överklagandenämnd [(nedan kallad överklagandenämnden)] mot beslutet att bevilja växtförädlarrätt respektive besluten att avslå invändningarna. 37 Genom beslut av den 21 november 2007 i de förenade ärendena A 003/2007 och A 004/2007 biföll överklagandenämnden båda överklagandena och upphävde beslutet att bevilja växtförädlarrätt respektive besluten att avslå invändningarna samt avslog ansökan om beviljande av växtförädlarrätt. Överklagandenämnden prövade endast den första av de två grunder som nämns i punkt 33 ovan …. 38 Schniga överklagade överklagandenämndens beslut av den 21 november 2007 till tribunalen, som genom dom av den 13 december 2010, Schniga/växtsortsmyndigheten – Elaris och Brookfield New Zealand (Gala Schnitzer) (T‑135/08, … EU:T:2010:397) ogiltigförklarade det. Domstolen ogillade överklagandet av tribunalens dom genom dom av den 19 december 2012, Brookfield New Zealand och Elaris/växtsortsmyndigheten och Schniga (C‑534/10 P, … EU:C:2012:813). 39 Överklagandenämnden återupptog därefter prövningen av intervenienternas överklaganden, vad gäller den andra grund som nämns i punkt 33 ovan, som avsåg att växtsortsmyndigheten felaktigt hade beviljat växtförädlarrätt till en icke särskiljbar sort. Genom … de [omtvistade] besluten … upphävde överklagandenämnden på nytt beslutet att bevilja växtförädlarrätt respektive besluten att avslå invändningarna samt avslog ansökan om beviljande av växtförädlarrätt. 40 För det första slog överklagandenämnden, med stöd av artikel 56.2 i [grundförordningen] och artiklarna 22 och 23 i [tillämpningsförordningen], fast följande: — Gällande protokoll och riktlinjer för den tekniska provningen var, vid den i ärendena relevanta tidpunkten, UPOV-protokoll TG/14/8 … och växtsortsmyndighetens protokoll TP/14/1 … (punkt 19 i de [omtvistade] besluten). — I nämnda protokoll nämndes inte det omtvistade ytterligare kännetecknet. — Schniga hade inte begärt, vare sig i det tekniska frågeformuläret eller under provningsperioden, att det enligt punkt III.6 i växtsortsmyndighetens protokoll TP/14/1 skulle tas hänsyn till det omtvistade ytterligare kännetecknet (punkt 21 i de [omtvistade] besluten). — BSA hade inte nämnt det omtvistade ytterligare kännetecknet i sin skrivelse av den 18 januari 2005 till växtsortsmyndigheten, och BSA hade inte heller gett in någon begäran till växtsortsmyndigheten beträffande detta kännetecken. Växtsortsmyndigheten nämnde det aktuella kännetecknet för första gången i slutrapporten över provningen och därefter i växtsortsmyndighetens ordförandes beslut av den 14 december 2006 om att godkänna användningen av det (punkt 22 i de [omtvistade] besluten). — Vid sådana förhållanden åsidosatte BSA punkt III.3 i växtsortsmyndighetens protokoll TP/14/1, som var i kraft vid den aktuella tidpunkten, när den vid den tekniska provningen beaktade ett ytterligare kännetecken som inte angavs i nämnda protokoll (punkt 25 i de [omtvistade] besluten). — Växtsortsmyndighetens ordförandes beslut av den 14 december 2006 om att med retroaktiv verkan godkänna användningen av detta ytterligare kännetecken i samband med den tekniska provningen var förenat med en grundläggande brist, eftersom beslutet fattades drygt tolv månader efter slutrapporten över provningen. Beslutet kan inte anses vara rättfärdigat, särskilt mot bakgrund av artikel 22.2 i [tillämpningsförordningen] (punkt 26 i de [omtvistade] besluten). 41 I punkt 27 i de [omtvistade] besluten) hänvisade överklagandenämnden i det avseendet till sitt beslut av den 8 oktober 2009 i ärende A 010/2008 (JEWEL), där den hade slagit fast att det krävs ett föregående godkännande av växtsortsmyndighetens ordförande för att få använda ett ytterligare kännetecken. Detta krav syftar till att säkerställa rättssäkerheten samt att ansökningar behandlas objektivt och att samtliga berörda parters beteende kan förutses. 42 För det andra slog överklagandenämnden fast, i punkterna 28 och 29 i de [omtvistade] besluten, att det dessutom under alla omständigheter var oriktigt att beakta det omtvistade ytterligare kännetecknet vid den tekniska provningen, eftersom provningen hade ägt rum under en period av endast ett år, det vill säga [år] 2005, vilket BSA hade medgett, medan alla andra kännetecken hade undersökts under två på varandra följande odlingscykler åren 2004 och 2005. Enligt överklagandenämnden stred detta på ett uppenbart sätt mot de protokoll och riktlinjer som var tillämpliga i det aktuella fallet, särskilt UPOV-protokollen TG/1/3 och UPOV TG/14/8, enligt vilka det, vad beträffar äppelsorter, krävs en provning som omfattar åtminstone två odlingscykler för att det ska kunna fastställas huruvida villkoren om enhetlighet och stabilitet är uppfyllda. 43 Överklagandenämnden fann således, i punkterna 30 och 31 i de [omtvistade] besluten, att den sökta sorten inte kunde anses vara särskiljbar i rättslig mening från referenssorten.”