ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
20

De övriga sökandena upptogs i de omtvistade förteckningarna med följande motivering, — såvitt angår Hafize Darya Shipping Co.: ”[Hafiz Darya Shipping Lines (HDSL)] har tagit över ett antal fartyg från [IRISL] som verklig ägare. Därmed agerar HDSL på IRISL:s vägnar”, — såvitt angår Khazar Shipping Lines Co.: ”Khazar Shipping Lines ägs av IRISL”, — såvitt angår IRISL Europe: ”IRISL Europe GmbH (Hamburg) ägs av IRISL”, — såvitt angår Qeshm Marine Services & Engineering Co., tidigare IRISL Marine Services and Engineering Co.: ”IRISL Marine Services and Engineering Company kontrolleras av IRISL”, — såvitt angår Irano Misr Shipping Co.: ”Irano Misr Shipping Company tillhandahåller IRISL nödvändiga tjänster i egenskap av agent för IRISL i Egypten”, — såvitt angår Safiran Payam Darya Shipping Co.: ”Safiran Payam Darya (SAPID) har tagit över ett antal fartyg från [IRISL] som verklig ägare. Därmed agerar rederiet på IRISL:s vägnar”, — såvitt angår Marine Information Technology Development Co., tidigare Shipping Computer Services Co.: ”Shipping Computer Services Company kontrolleras av IRISL”, — såvitt angår Rahbaran Omid Darya Ship Management Co., även känt som Soroush Sarzamin Asatir (SSA): ”Soroush Sarzamin Asatir (SSA) står för driften och förvaltningen av ett antal fartyg tillhörande [IRISL]. Därmed agerar rederiet på IRISL:s vägnar och tillhandahåller nödvändiga tjänster till IRISL”, — såvitt angår Hoopad Darya Shipping Agency, även känt som South Way Shipping Agency Co. Ltd: ”South Way Shipping Agency Co Ltd förvaltar containerterminalverksamhet i Iran och tillhandahåller fartygspersonaltjänster i Bandar Abbas på IRISL:s vägnar. Därmed agerar South Way Shipping Agency Co Ltd på IRISL:s vägnar”. — vad gäller fråga om Valfajr Shipping Line Co.: ”Valfajr 8th Shipping Line ägs av IRISL”.
63

Tribunalen konstaterar för det första att varken under förfarandet avseende statligt stöd eller under förfarandet i koncentrationsärendet har konkurrenterna till de berörda bolagen någon som helst rätt att automatiskt bli en del av förfarandet. Detta gäller särskilt under det första skedet av förfarandet, då kommissionen gör en preliminär bedömning av antingen det aktuella stödet eller den anmälda koncentrationen.
44

Det anges också tydligt i artikel 5.1 a och c i förordning nr 111/1999 att de anbud som ges in till interventionsorganet ska innehålla en hänvisning till den förordning som föreskriver inledandet av anbudsförfarande för respektive parti och att varje anbud ska avse endast ett parti, dock hela partiet. Det anbud som bifogats ansökan avser parti nr 8 enligt bilaga II till förordning nr 1799/1999. Detta kan under inga omständigheter räcka till för att illustrera omfattningen av de skyldigheter sökanden tagit på sig inom ramen för programmet för leverans av jordbruksprodukter till Ryssland, med tanke på att alla anbud är olika och ska behandlas i olika anbudsförfaranden.
74

En fiskelicens kan emellertid dras in tillfälligt eller permanent. I artikel 92 i förordning nr 1224/2009 inrättas i detta avseende ett pricksystem. Enligt detta system ska prickar tilldelas vid allvarliga överträdelser av bestämmelserna i den gemensamma fiskeripolitiken. När det totala antalet tilldelade prickar har uppnått en viss nivå ska fiskelicensen automatiskt dras in tillfälligt eller permanent. Vad beträffar fisketillstånd enligt artikel 7 i förordningen, kan dessa inte utfärdas om det berörda fartyget saknar licens eller om denna licens tillfälligt eller slutgiltigt har återkallats, och det ska upphöra att gälla tillfälligt om fiskelicensen dragits in tillfälligt.
Tribunalens dom (första avdelningen) av den 11 december 2015 – Hikari Miso mot harmoniseringskontoret – Nishimoto Trading (Hikari)

(mål T‑751/14)

”Gemenskapsvarumärke — Invändningsförfarande — Ansökan om registrering som gemenskapsvarumärke av ordmärket Hikari — Det äldre nationella ordmärket HIKARI — Relativt registreringshinder — Risk för förväxling — Artikel 8.1 b i förordning (EG) nr 207/2009”

1. Gemenskapsvarumärke — Förfarandebestämmelser — Motivering av beslut — Artikel 75 första meningen i förordning nr 207/2009 — Samma räckvidd som artikel 296 FEUF (Artikel 296 FEUF; rådets förordning nr 207/2009, artikel 75 första meningen) (se punkt 15)

2. Gemenskapsvarumärke — Definition och förvärv av gemenskapsvarumärke — Relativa registreringshinder — Invändning från innehavaren av ett identiskt eller liknande äldre varumärke som registrerats för varor eller tjänster som är identiska eller av liknande slag — Risk för förväxling med det äldre varumärket — Bedömningskriterier (Rådets förordning nr 207/2009, artikel 8.1 b) (se punkterna 21–23 och 51)

3. Gemenskapsvarumärke — Definition och förvärv av gemenskapsvarumärke — Relativa registreringshinder — Invändning från innehavaren av ett identiskt eller liknande äldre varumärke som registrerats för varor eller tjänster som är identiska eller av liknande slag — Risk för förväxling med det äldre varumärket — Bedömning av risken för förväxling — Fastställande av omsättningskretsen — Omsättningskretsens uppmärksamhetsnivå (Rådets förordning nr 207/2009, artikel 8.1 b) (se punkt 26)

4. Gemenskapsvarumärke — Definition och förvärv av gemenskapsvarumärke — Relativa registreringshinder — Invändning från innehavaren av ett identiskt eller liknande äldre varumärke som registrerats för varor eller tjänster som är identiska eller av liknande slag — Likhet mellan de berörda varorna — Bedömningskriterier (Rådets förordning nr 207/2009, artikel 8.1 b) (se punkt 38)

5. Gemenskapsvarumärke — Förfarandebestämmelser — Bevisningens bevisvärde — Artiklar från ett kollektivt uppslagsverk på internet (se punkt 43)

6. Gemenskapsvarumärke — Definition och förvärv av gemenskapsvarumärke — Relativa registreringshinder — Invändning från innehavaren av ett identiskt eller liknande äldre varumärke som registrerats för varor eller tjänster som är identiska eller av liknande slag — Likhet mellan de berörda varumärkena — Bedömningskriterier (Rådets förordning nr 207/2009, artikel 8.1 b) (se punkt 49)

7. Gemenskapsvarumärke — Definition och förvärv av gemenskapsvarumärke — Relativa registreringshinder — Invändning från innehavaren av ett identiskt eller liknande äldre varumärke som registrerats för varor eller tjänster som är identiska eller av liknande slag — Risk för förväxling med det äldre varumärket — Ordmärket Hikari och ordmärkena Hikari (Rådets förordning nr 207/2009, artikel 8.1 b) (se punkterna 50 och 52–56)

Saken

Överklagande av det beslut som fjärde överklagandenämnden vid harmoniseringskontoret meddelade den 8 september 2014 (ärende R 2394/2013-4) angående ett invändningsförfarande mellan Nishimoto Trading Co. Ltd och Hikari Miso Co. Ltd.

Domslut

1) Överklagandet ogillas.
Tribunalens dom (tredje avdelningen) av den 28 januari 2015 –

Argo Development and Manufacturing mot harmoniseringsbyrån – Clapbanner (Reklamartiklar)

(mål T‑41/14)

”Gemenskapsformgivning — Ogiltighetsförfarande — Registrerad gemenskapsformgivning föreställande en reklamartikel — Tidigare gemenskapsformgivning — Ogiltighetsskäl — Nyhetskravet — Särprägel — Kunnig användare — Formgivarens grad av frihet — Annat helhetsintryck — Artiklarna 4, 5, 6 och artikel 25.1 b i förordning (EG) nr 6/2002”

1. Gemenskapsformgivningar — Skyddskrav — Formgivning som utgör en beståndsdel i en sammansatt produkt — Beståndsdel som måste vara synlig vid normal användning av produkten för att kunna anses vara ny och ha särprägel (Rådets förordning nr 6/2002, artikel 3 a samt artikel 4.2 och 4.3) (se punkterna 14 och 15)

2. Gemenskapsformgivningar — Ogiltighetsgrunder — Särprägel saknas — Formgivning som inte ger en kunnig användare ett helhetsintryck som skiljer sig från det som den tidigare formgivningen ger — Bedömningskriterier (Rådets förordning nr 6/2002, artiklarna 6.1 och 25.1 b) (se punkterna 26, 27 och 29)

3. Gemenskapsformgivningar — Ogiltighetsgrunder — Oförenlighet med en tidigare formgivning — Formgivning som inte ger en kunnig användare ett helhetsintryck som skiljer sig från det som den tidigare formgivningen ger — Kunnig användare — Begrepp (Rådets förordning nr 6/2002, artiklarna 6.1, 10.1 och 25.1 d) (se punkterna 34 och 51)

4. Gemenskapsformgivningar — Ogiltighetsgrunder — Oförenlighet med en tidigare formgivning — Formgivning som inte ger en kunnig användare ett helhetsintryck som skiljer sig från det som den tidigare formgivningen ger — Bedömningskriterier — Formgivarens grad av frihet — Likhet mellan formgivningarna när det gäller gemensamma egenskaper (Rådets förordning nr 6/2002, artiklarna 10 och 25.1 d) (se punkt 37)

Saken

Talan mot det beslut som fattats av tredje överklagandenämnden vid harmoniseringsbyrån den 22 oktober 2013 (ärende R 981/2012-3), angående ett ogiltighetsförfarande mellan Argo Development and Manufacturing Ltd och Clapbanner Ltd.

Domslut

1) Talan ogillas.
6

Invändningen grundade sig på följande äldre varumärken: – det äldre spanska figurmärket, sökt den 15 juli 2010 och registrerat den 13 december 2010 under nummer 2939631, för ”tändare och artiklar för rökare” i klass 34, återgivet nedan: – det äldre EU-ordmärket TORO, sökt den 13 september 2002 och registrerat den 5 augusti 2010 under nummer 2844264, för ”kläder, fotbeklädnader, huvudbonader, bälten”, i klass 25, – det äldre EU-ordmärket TORO, sökt den 23 juni 2000 och registrerat den 3 januari 2007 under nummer 1722362, för ”annons- och reklamtjänster; företagsledning; kommersiell administration; kontorsarbete; detaljförsäljning av livsmedelsprodukter och drycker, ingen av dessa produkter kommer från eller är relaterade till tjurar”, i klass 35, – det äldre spanska ordmärket EL TORO, sökt den 17 juni 1998 och registrerat den 8 oktober 2003 under nummer 2169043, för ”herr-, dam- eller barnkläder och fotbeklädnader (med undantag för ortopediska skodon); huvudbonader”, i klass 25, – det äldre spanska figurmärket, sökt den 16 mars 2010 och registrerat den 22 juni 2010 under nummer 2919417, för tjänsterna ”detaljförsäljning i butik och på internet av olika typer av produkter”, i klass 35, återgivet nedan:
62

Det är emellertid just det förhållandet att en ansökan inges till en nationell myndighet enbart i syfte att få till stånd en domstolsprövning som medför att denna ansökan inte kommer att inges under normala förhållanden. Eftersom den nationella myndigheten inte har något annat val än att fastställa exportbidraget till noll, kan en exportör inte ha något intresse av att den nationella myndigheten under dessa förhållanden fastställer exportbidraget, förutom i syfte att ”på ett konstlat sätt” få till stånd en rättsakt mot vilken talan kan väckas.
27

Tribunalen erinrar härvid om att, när ett beslut eller en förordning som direkt och personligen berör en enskild under målets handläggning ersätts med en annan rättsakt med samma föremål, ska denna sistnämnda rättsakt enligt fast rättspraxis betraktas som en ny omständighet som ger sökanden möjlighet att justera sina yrkanden och grunder. Det skulle nämligen strida mot god rättskipning och processekonomiska krav att tvinga sökanden att väcka en ny talan. Det skulle dessutom vara oskäligt om institutionen i fråga, för att bemöta den kritik mot en rättsakt som framförts i en ansökan som getts in till unionsdomstolen, skulle kunna ändra rättsakten eller ersätta den med en annan och under målets handläggning åberopa ändringen eller ersättandet för att frånta motparten möjligheten att utvidga sina ursprungliga yrkanden och grunder till att avse den senare rättsakten, eller att framställa ytterligare yrkanden och grunder gentemot denna (se dom av den 12 december 2006, Organisation des Modjahedines du peuple d’Iran/rådet, T‑228/02, REG, EU:T:2006:384, punkt 28 och där angiven rättspraxis, dom av den 6 september 2013, Iranian Offshore Engineering & Construction/ rådet, T‑110/12, REG (utdrag), EU:T:2013:411, punkt 16).
22

Tribunalen påpekar att det följer av handlingarna vid harmoniseringsbyrån, vilka översänts till tribunalen i enlighet med artikel 133.3 i tribunalens rättegångsregler, att den handling som återfinns på sidan 76 i bilaga A.9 till ansökan inte fanns med bland de handlingar som parterna åberopat vid harmoniseringsbyrån. På sidan 75 i nämnda bilaga återfinns visserligen en kopia av det e-postmeddelande av den 5 oktober 2009, som skickades av M.F. på företaget Blücher till R.G. på företaget I-drain och som återfanns i bilaga 4 till det yttrande som sökanden ingav den 2 april 2010 till annulleringsenheten. Den handling som återfinns på sidan 76 i nämnda bilaga fanns emellertid varken i bilagorna till det yttrandet eller i någon av de olika handlingar som parterna ingav under förfarandet vid harmoniseringsbyrån. Dessutom bekräftade sökandens ombud under förhandlingen, som svar på en fråga från tribunalen, att den handling som återfinns på sidan 76 i den aktuella bilagan inte hade funnits där under förfarandet vid harmoniseringsbyrån.
2)

Europeiska kommissionen ska förutom sina egna rättegångskostnader bära de rättegångskostnader som har åsamkats Bilbaína de Alquitranes, SA, Deza, a.s., Industrial Química del Nalón, SA, Koppers Denmark A/S, Koppers UK Ltd, Koppers Netherlands BV, Rütgers basic aromatics GmbH, Rütgers Belgium NV, Rütgers Poland Sp. z o.o., Bawtry Carbon International Ltd, Grupo Ferroatlántica, SA, SGL Carbon GmbH (Tyskland), SGL Carbon GmbH (Österrike), SGL Carbon, SGL Carbon, SA, SGL Carbon Polska S.A., ThyssenKrupp Steel Europe AG, Tokai erftcarbon GmbH och GrafTech Iberica, SL.
Det handlingsutrymme som följer med en sådan bedömning av huruvida ett luftfartyg kan flygas säkert innebär att Easa får utföra eller kräva att sökanden ska utföra varje inspektion eller provning som krävs för det ändamålet. Följaktligen kan det inte med framgång hävdas att Easa är tvungen att utföra eller låta utföra varje inspektion eller provning som krävs, eftersom det framgår av själva lydelsen i punkt 21A.710 c i bilagan till förordning nr 1702/2003 att det enbart rör sig om en möjlighet och inte en skyldighet. Under förutsättning att Easa i vederbörlig ordning anger detta i sina skäl till beslutet, kan den alltså stödja sig på allt underlag som den förfogar över och som bekräftar dess bedömning av det aktuella luftfartygets säkerhet, till exempel underlag som lämnats in för att styrka flygförhållandena och är inte skyldig att utföra eller låta utföra inspektioner eller provningar om den anser sig förfoga över tillräckliga upplysningar.

Inom ramen för förfarandet av Europeiska byrån för luftfartssäkerhets (Easa) godkännande av flygförhållandena kan en sökande vars ansökan om godkännande av flygförhållanden inte åtföljs av tillräcklig bevisning inte klandra Easa för att den har påpekat denna brist och anfört de tekniska och vetenskapliga uppgifter den förfogat över för att avslå nämnda ansökan.

Vad gäller bevisbördan är det, genom det system som har införts för godkännande av flygförhållandena i punkt 21A.708 b och 21A.708 c i bilagan till förordning nr 1702/2003 om fastställande av tillämpningsföreskrifter för luftvärdighets- och miljöcertifiering av luftfartyg och tillhörande produkter, delar och utrustningar samt för certifiering av konstruktions- och tillverkningsorganisationer, sökanden som har bevisbördan för allt underlag som styrker att luftfartyget kan genomföra säkra flygningar under de förhållanden eller begränsningar som den anger, till exempel villkor och begränsningar för den flygbesättning som ska flyga luftfartyget och operativa begränsningar, specifika förfaranden eller tekniska villkor som ska vara uppfyllda. I detta avseende ska de föreslagna flygförhållandena åtföljas av ett underlag och en försäkran om att luftfartyget kan genomföra säkra flygningar under de villkor som anges ovan. Det är således med utgångspunkt i det underlag som sökanden har gett in som Easa bedömer om ett luftfartyg kan flygas säkert. De bestämmelser som gör det möjligt att godkänna flygförhållandena genom undantag från kravet på ett giltigt luftvärdighetsbevis ska tolkas restriktivt.

(se punkterna 80–84)
21

Genom skrivelse av den 12 september 2007 underrättade kommissionen Förbundsrepubliken Tyskland om sitt beslut att inleda ett förfarande enligt artikel 88.2 EG beträffande det statliga stöd som de tyska myndigheterna hade beviljat Deutsche Post (statligt stöd C 36/07 (ex NN 25/07)) (nedan kallat 2007 års beslut). I detta beslut, som offentliggjordes i Europeiska unionens tidning den 19 oktober 2007 (EUT C 245, 2007, s. 21), erinrade kommissionen om de förfaranden som sedan 1994 inletts inom postsektorn mot Förbundsrepubliken Tyskland med stöd av artikel 87 EG och angav, med hänvisning till behovet av att göra en fullständig utredning av all den snedvridning av konkurrensen som orsakats av de offentliga medel som beviljats Deutsche Post, att det förfarande som inletts genom 1999 års beslut skulle kompletteras för att integrera de uppgifter som nyligen lämnats och slutgiltigt ta ställning till huruvida dessa medel var förenliga med EG-fördraget.
1

Sökanden, Mecafer, importerar luftkompressorer till Europeiska unionen, vilka tillverkats av Nu Air (Shanghai) Compressors and Tools Co. Ltd (nedan kallad Nu Air Shanghai eller den exporterande tillverkaren), vilket är ett bolag med säte i Kina. Sökanden distribuerar och säljer även luftkompressorer som tillverkats av Nu Air Compressors and Tools SpA, vilket är ett italienskt bolag och ledande inom koncernen Nu Air, som den exporterande tillverkaren tillhör. Vid den tidpunkt som är relevant för omständigheterna i målet ingick sökanden i koncernen Nu Air och var således närstående till den exporterande tillverkaren.
82

Ett kännetecken som saknar ursprunglig särskiljningsförmåga men som har förvärvat särskiljningsförmåga för de varor eller tjänster som avses i registreringsansökan till följd av dess användning före ansökan om registrering som gemenskapsvarumärke får registreras med tillämpning av artikel 7.3 i förordning nr 207/2009, eftersom det då inte är fråga om ett varumärke som ”har registrerats i strid med bestämmelserna i artikel 7”. Artikel 52.2 i förordning nr 207/2009 saknar således helt relevans under sådana omständigheter. Denna sistnämnda bestämmelse avser istället varumärken som har registrerats i strid med registreringshindren i artikel 7.1 b–d i förordning nr 207/2009 och som, i avsaknad av en sådan bestämmelse, borde ha förklarats ogiltiga med tillämpning av artikel 52.1 i förordning nr 207/2009. Syftet med artikel 52.2 i förordning nr 207/2009 är just att bibehålla registrering av de varumärken som under tiden, det vill säga efter registreringen, till följd av användning har förvärvat särskiljningsförmåga för de varor eller tjänster för vilka de är registrerade, trots att denna registrering, då den ägde rum, stred mot artikel 7 i förordning nr 207/2009 (dom av den 15 oktober 2008, Powerserv Personalservice/harmoniseringsbyrån – Manpower (MANPOWER), T‑405/05, REG, EU:T:2008:442, punkt 127).
62

Rättspraxis har – förutom denna motiveringsskyldighet – även uppställt kriterier för harmoniseringsbyråns utrymme för eget skön vad avser frågan om bevisning som ingetts för sent ska beaktas. Det kan framförallt vara befogat att harmoniseringsbyrån beaktar sådana omständigheter och sådan bevisning när byrån anser dels att det som har åberopats och ingetts för sent vid ett första påseende förefaller kunna få en faktisk inverkan på utgången i invändningsförfarandet, dels att det inte föreligger några hinder för ett sådant beaktande med hänsyn till på vilket stadium i förfarandet som dessa omständigheter och denna bevisning har åberopats respektive ingetts och under vilka omständigheter det har skett (dom harmoniseringsbyrån/Kaul, se punkt 44 ovan, EU:C:2007:162, punkt 44, dom New Yorker SHK Jeans/harmoniseringsbyrån, se punkt 44 ovan, EU:C:2013:484, punkt 33, och dom Centrotherm Systemtechnik/harmoniseringsbyrån och centrotherm Clean Solutions, EU:C:2013:593, se punkt 44 ovan, punkt 113).
21

Även om den som ansökt om registrering, genom begränsningen av förteckningen över de varor som avses i registreringsansökan, inte har för avsikt att ta bort en eller flera varor från förteckningen, utan i stället ändra en eller flera egenskaper hos desamma, kan det emellertid inte uteslutas att denna ändring kan påverka prövningen av gemenskapsvarumärket vid harmoniseringsbyråns olika enheter under det administrativa förfarandet. Att under dessa omständigheter godta ändringen i samband med att talan väcks vid tribunalen, skulle vara jämförbart med en ändring av föremålet för tvisten under pågående domstolsförfarande, vilket är förbjudet enligt artikel 135.4 i rättegångsreglerna. Tribunalen får således inte beakta en sådan begränsning vid prövningen av huruvida talan ska bifallas (dom TEK, punkt 10 ovan, EU:T:2007:349, punkt 25, och dom av den 20 februari 2013, Caventa mot harmoniseringsbyrån – Anson’s Herrenhaus (B BERG), T‑631/11, EU:T:2013:85, punkt 23).
182

Tribunalen påpekar för det första att kommissionen i sin skrivelse med synpunkter av den 18 februari 2009 angav att den – med stöd av artikel 31 i förordning nr 1290/2005 – kunde föreslå att en del av de utgifter som finansierats av EGFJ skulle undantas från unionsfinansiering. Under detta skede av handläggningen ägnade kommissionen emellertid all sin uppmärksamhet åt problemet med vinstockar som hade planterats olagligen före den 1 september 1998. Kommissionen beskrevs i skrivelsen kortfattat de oegentligheter som den antog hade inträffat under regleringsförfarandet genom undantagen i artikel 2.3 i förordning nr 1493/1999, utan att nämna något ytterligare om kontrollen av de utgifter som olagligt planterade vinstockar ger upphov till och deras möjliga inverkan på unionsfinansieringen.
27

I artikel 6 ter i Pariskonventionen föreskrivs följande: a) [Konventionsstaterna] överenskommer att, när vederbörligt tillstånd icke lämnats, vägra eller förklara ogiltig registrering samt medelst lämpliga åtgärder ingripa mot användande såsom fabriks- eller handelsmärken eller delar därav av [konventionsstaternas] vapen, flaggor och andra statsemblem, av dessa länder antagna officiella kontroll- och garantimärken och stämplar ävensom allt, som ur heraldisk synpunkt utgör efterbildning därav. b) Bestämmelserna under a) ovan skall också vara tillämpliga på vapen, flaggor och andra emblem tillhörande internationella mellanstatliga organisationer, av vilka en eller flera [konventionsstater] är medlemmar, samt på förkortningar eller benämningar på sådana organisationer, dock med undantag för vapen, flaggor, andra emblem, förkortningar och benämningar som redan är föremål för gällande internationella överenskommelser syftande till att garantera deras skydd. c) ... [Konventionsstaterna] skall icke vara skyldiga att tillämpa [bestämmelserna under b) ovan] när den under a) avsedda användningen eller registreringen icke är sådan att den hos allmänheten framkallar uppfattningen om ett samband mellan organisationen i fråga och vapnen, flaggorna, emblemen, förkortningarna eller benämningarna, eller om denna användning eller registrering sannolikt icke är sådan att den vilseleder allmänheten rörande förefintligheten av ett samband mellan brukaren och organisationen. … 3) … b) Bestämmelserna under punkt 1. b) av denna artikel är tillämpliga på internationella mellanstatliga organisationers vapen, flaggor, andra emblem, förkortningar och benämningar endast i den mån organisationerna genom förmedling av internationella byrån till [konventionsstaterna] avgett en förteckning över dem. …”