Förslag till avgörande av generaladvokat Saggio föredraget den 10 juni 1999. - Union Deutsche Lebensmittelwerke GmbH mot Schutzverband gegen Unwesen in der Wirtschaft eV. - Begäran om förhandsavgörande: Bundesgerichtshof - Tyskland. - Skydd av beteckningar som används vid saluhållande av miölk och miölkprodukter - Förordning (EEG) nr 1898/87 - Direktiv 89/398/EEG - Användningen av beteckningen "ost" för en dietprodukt i vilken det naturliga fettet har ersatts med vegetabiliskt fett. - Mål C-101/98.



Rättsfallssamling 1999 s. I-08841



Generaladvokatens förslag till avgörande

1 Detta förslag till avgörande gäller två frågor som Bundesgerichtshof har ställt till domstolen för att få veta om en mjölkprodukt i vilken det naturliga fettet av dietiska skäl har ersatts med vegetabiliskt fett får säljas under beteckningen ost, när förpackningen förses med kompletterande beskrivningar av produktens sammansättning och dess särskilda syfte. Hur frågorna skall besvaras beror framför allt på hur man skall tolka rådets förordning (EEG) nr 1898/87 av den 2 juli 1987 om skydd av beteckningar som används vid saluhållande av mjölk och mjölkprodukter (nedan kallad förordningen)(1) och rådets direktiv 89/398 EEG av den 3 maj 1989 om tillnärmning av medlemsstaternas lagstiftning om specialdestinerade livsmedel (nedan kallat direktivet)(2).

Tillämpliga bestämmelser

2 Enligt artikel 2.2 i förordningen avses med mjölkprodukter "produkter som framställts uteslutande av mjölk, varvid gäller att ämnen som är nödvändiga för framställningen av dessa produkter får tillsättas, förutsatt att dessa ämnen inte används i syfte att helt eller delvis ersätta någon mjölkbeståndsdel". Enligt artikel 2.3 får "[d]e beteckningar som används för mjölkprodukter ... även användas i förening med ett eller flera ord för att beteckna sammansatta produkter i vilka ingen del ersätter eller är avsedd att ersätta någon mjölkbeståndsdel och i vilka mjölk eller en mjölkprodukt utgör en väsentlig beståndsdel, antingen med avseende på kvantitet eller produktens karaktär". Ost är en av de beteckningar som enligt bilagan till förordningen är reserverade uteslutande för mjölkprodukter.

I artikel 3.1 första stycket i förordningen föreskrivs att de beteckningar som avses i artikel 2 "[inte får] användas för någon annan produkt än de produkter som anges i den artikeln"(3).

3 Enligt artikel 3.2 i direktivet måste "[d]e varor som avses i artikel 1 [specialdestinerade livsmedel](4) också uppfylla alla obligatoriska bestämmelser som gäller för livsmedel för normal konsumtion, utom när det gäller sådana ändringar som gjorts för att se till att de skall stämma överens med definitionerna i artikel 1".

Bakgrund och tolkningsfrågorna

4 Den nationella domstolen skall avgöra en tvist mellan Schutzverband gegen Unwesen in der Wirtschaft eV (nedan kallat Schutzverband), som är en förening till skydd för konkurrensen, och Union Deutsche Lebensmittelwerke GmbH (nedan kallad UDL), ett företag som framför allt framställer ost och ostbaserade produkter, däribland produkter som är avsedda för en särskild kost eller dietkost. UDL saluför under märkesnamnet Becel livsmedel i vilka fett av animaliskt ursprung som innehåller mättade fettsyror har ersatts med vegetabiliskt fett som är rikt på fleromättade fettsyror, som har den egenskapen att de sänker kolesterolnivån. Målet rör särskilt två produkter i Becelsortimentet, som sedan början av 1990-talet säljs under beteckningen dietiskt smörgåspålägg. Tvisten har uppkommit på grund av att UDL vill saluföra dessa produkter under beteckningen "Holländsk aptitbit - dietost med vegetabilisk olja för en fettreducerad kost" respektive "Dietmjukost med vegetabilisk olja för en fettreducerad kost" och med följande kompletterande produktbeskrivningar på förpackningarna: "denna dietost är rik på fleromättade fettsyror" respektive "denna dietost är idealisk för en kolesterolmedveten kosthållning".

5 Schutzverband väckte talan mot UDL vid Landgericht Hamburg och hävdade att de beteckningar och kompletterande produktbeskrivningar som UDL vill använda för de två omtvistade produkterna är rättsstridiga, då ost är en mjölkprodukt medan de omtvistade produkterna inte tillhör samma kategori eftersom mjölkfettet i dem helt har ersatts med fett av vegetabiliskt ursprung. Schutzverband yrkade att domstolen skulle förbjuda UDL både att använda beteckningen ost för produkterna i fråga och att förse förpackningarna med de angivna kompletterande produktbeskrivningarna. Landgericht Hamburg ogillade denna talan. Domen överklagades och överrätten biföll, med ändring av den överklagade domen, talan.

6 UDL har genom revisionstalan överklagat sistnämnda dom till Bundesgerichtshof, som har begärt förhandsavgörande av domstolen om tolkningen av artikel 3.1 i förordning nr 1898/87 och artikel 3.2 i direktiv 89/398. Bundesgerichtshof har ställt följande frågor:

"1) Skall artikel 3.1 i förordningen, även med hänsyn till det som föreskrivs i artikel 3.2 i direktivet, tolkas på så sätt att en mjölkprodukt där mjölkfettet av dietiska skäl har ersatts med vegetabiliskt fett inte får betecknas som ost?

2) Om fråga 1 besvaras jakande: Har det någon betydelse att beteckningen 'dietost (respektive $dietmjukost$) med vegetabilisk olja för en fettreducerad kost' kompletteras med sådana produktbeskrivningar på förpackningen som 'denna dietost är rik på fleromättade fettsyror ...' respektive 'denna dietost är idealisk för en kolesterolmedveten kosthållning ...'?"

Parternas argument

7 Vad gäller den första frågan har UDL gjort gällande att de tillämpliga bestämmelserna i förordningen och direktivet (artikel 3.1 i förordningen samt artikel 3.2 och artikel 7.1 och 7.2 i direktivet) skall tolkas så att den dietiska varianten av ett livsmedel avsett för normal konsumtion principiellt måste ha alla de kännetecken i fråga om framställning, sammansättning, beskaffenhet, beteckning och märkning som karakteriserar den normala produkten. Den dietiska varianten måste enligt UDL uppfylla gällande bestämmelser för livsmedel för normal konsumtion endast i den mån som dess användning som specialdestinerat livsmedel inte äventyras. Av det anförda har UDL dragit slutsatsen att en dietprodukt måste förses med samma beteckning som motsvarande produkt för normal konsumtion. I förevarande fall är det enligt UDL därför legitimt att använda beteckningen ost, som gör det möjligt för konsumenten att skilja produkten från likartade produkter.

Denna slutsats kan enligt UDL framför allt dras av ordalydelsen i artikel 3.2 i direktivet, enligt vilken även sådana produkter som betecknas som "dietiska" eller "avsedda för dietkost" också "måste uppfylla alla obligatoriska bestämmelser som gäller för livsmedel för normal konsumtion, utom när det gäller sådana ändringar som gjorts för att se till att de skall stämma överens med definitionerna i artikel 1".

Till samma resultat kommer man enlig UDL också om man tar hänsyn till kravet att livsmedel skall skyddas mot imitation. Dietiska varianter av livsmedel är nämligen, om de uppfattas i den mening som angetts i det föregående, sådana produkter som har en specifik karaktär och därför också bör skyddas mot imitation.

8 Vad beträffar den andra tolkningsfrågan - som Bundesgerichtshof har ställt i andra hand för det fall att den första frågan skulle besvaras med att de omtvistade dietprodukterna inte får förses med den beteckning som används för motsvarande normala produkt, det vill säga ost - har UDL anmärkt att det finns två möjligheter att beteckna sådana produkter. Den ena är att använda den vanliga beteckningen, det vill säga ost, den andra att göra en beskrivning som dock i vart fall också måste innehålla ordet ost för att uppfylla sin funktion att ge konsumenten en ändamålsenlig information om produkten.

9 UDL har därefter behandlat frågan om det är förenligt med proportionalitetsprincipen att tillämpa bestämmelsen i artikel 3.1 i förordningen beträffande rätten att använda "ost" som beteckning för de omtvistade dietprodukterna. UDL har generellt hävdat att bestämmelsen är avsedd att skydda konsumenterna och att säkerställa att saluförandet av mjölkprodukter sker på bästa möjliga konkurrensvillkor. Det första målet, att skydda konsumenterna, uppnås enligt UDL automatiskt genom att konsumenter av dietprodukter, som brottas med höga kolesterolvärden och liknande problem, kan anses vara tillräckligt upplysta om produktens egenskaper, framför allt om att mjölkfettet har ersatts med vegetabiliskt fett, och att konsumenterna under alla omständigheter på grund av de kompletterande produktbeskrivningarna på förpackningen kan få klart för sig att sådan ersättning har skett. Vad angår konkurrensskyddet har UDL framhållit att dietprodukterna, i och med att de åsätts mycket högre priser än motsvarande normala produkter, inte kommer ut på marknaden som en imitation av de sistnämnda och följaktligen inte heller kan anses konkurrera med dessa.

10 Schutzverband har invänt att det, enligt de bestämmelser i förordningen och direktivet som redovisats i det föregående, är förbjudet att använda beteckningen ost för en mjölkprodukt i vilken mjölkfettet har ersatts med vegetabiliskt fett och att de avsedda produktbeskrivningarna på förpackningarna inte är av sådan art att de kan undanröja risken för att dietprodukten förväxlas med motsvarande produkt som innehåller mjölkfett.

11 Den tyska regeringen anser beträffande den första tolkningsfrågan att den tillämpliga bestämmelsen i direktivet vid tolkningen skall jämföras med förordningen. Genom att argumentera från denna utgångspunkt har den tyska regeringen kommit till slutsatsen att de avvikelser från bestämmelserna om beteckning för produkter som av dietiska skäl är tillåtna uteslutande gäller sådan ändring av livsmedel som har gjorts för att det dietiska målet skall uppnås, men alltså inte vad gäller de beteckningar för produkterna som regleras av principen att man skall undvika att skapa förvirring hos konsumenten. Enligt denna tankegång kännetecknas mjölkprodukter av att de uteslutande framställs av mjölk. Av detta följer enligt den tyska regeringen att de beteckningar för de två omtvistade dietprodukterna som UDL har föreslagit, i vilka ordet ost används trots att produkterna inte innehåller något mjölkfett, är ägnade att skapa förvirring hos konsumenten och därför strider mot de bestämmelser i förordningen och direktivet som har redovisats här.

Enligt den tyska regeringen skall den i andra hand ställda tolkningsfrågan besvaras nekande, vilket givetvis förutsätter att den första frågan besvaras jakande.

12 Den österrikiska regeringen har gjort gällande att de rättsliga bestämmelser som är tillämpliga inte tillåter beteckningen ost för en produkt vars sammansättning avsevärt avviker från den som motsvarande normala produkt har. Det går inte att komma runt detta förbud genom en uppgift om att det är fråga om en dietprodukt. Enligt den österrikiska regeringen är det absolut nödvändigt att använda en annan beteckning än ost. Denna bedömning ändras inte av att förpackningen förses med kompletterande produktbeskrivningar.

13 Den franska regeringen har tolkat artikel 3.1 i förordningen så att en mjölkprodukt i vilken mjölkfettet har ersatts med vegetabiliskt fett inte får betecknas som ost. Den omständigheten att förpackningen förses med kompletterande produktbeskrivningar, som också innehåller ordet ost, kan enligt den franska regeringen inte undanröja förbudet att använda denna beteckning på ifrågavarande produkt.

14 Den grekiska regeringen har i stort sett samma uppfattning som den franska regeringen.

15 Slutligen anser även kommissionen att en mjölkprodukt i vilken mjölkfettet har ersatts med en främmande substans inte får betecknas ost, och kommissionen har understrukit att denna uppfattning står i överensstämmelse med bestämmelserna i direktivet, eftersom dessa endast avser specialdestinerade livsmedels egenskaper för särskilda näringsmässiga mål och över huvud taget inte berör bestämmelserna om beteckning för dessa produkter.

Den första frågan

16 Den nationella domstolens första fråga är om förbudet i artikel 3.1 i förordningen mot att använda beteckningen mjölkprodukter för andra produkter också omfattar produkter som framställts av mjölk men i vilka mjölkfettet av dietiska skäl har ersatts med vegetabiliskt fett i enlighet med vad som är tillåtet enligt artikel 3.2 i direktivet. Alla de medlemsstater som har yttrat sig samt Schutzverband och kommissionen har utgått från att förbudet skall tillämpas i ett sådant fall. Det är bara UDL som har motsatt uppfattning.

17 För att den första frågan skall kunna besvaras måste det först klargöras om förbudet i artikel 3.1 i direktivet [det som avses är förordningen, övers. anm.] är tillämpligt på specialdestinerade livsmedel (nedan kallade dietprodukter). Som jag redan har redovisat föreskrivs det visserligen i artikel 3.2 i direktivet att de obligatoriska reglerna för livsmedel för normal konsumtion gäller även för dietprodukter, men i artikeln görs å andra sidan ett undantag från detta krav därigenom att sammansättningen av sådana produkter får ändras om det erfordras för att anpassa dem för det särskilda näringsmässiga mål för vilket de är avsedda.

Det måste därför undersökas om förbudet att använda beteckningen ost även omfattar nämnda undantagsfall.

18 UDL har gjort gällande att de gemenskapsrättsliga bestämmelser som säkerställer skyddet av beteckningarna för vissa livsmedel för normal konsumtion inte bara tillåter att dietiska varianter av sådana produkter förses med de beteckningar som är förbehållna livsmedel för normal konsumtion utan till och med föreskriver en skyldighet att använda samma beteckningar också för dietiska varianter.

19 Denna uppfattning kan inte godtas. Mot den står det som den tyska regeringen har sagt om att det undantag som anges i direktivet uppenbarligen endast avser regler om sammansättningen av livsmedel för normal konsumtion, och inte regler om beteckningen för dessa produkter. Det framgår enligt den tyska regeringen av ordalydelsen i artikel 3.2 i direktivet att denna bestämmelse endast avser ändringar som har gjorts i produkterna ("modifiche apportate a tali prodotti") och alltså hänför sig till produkternas sammansättning, inte till deras beteckning. För detta talar också den omständigheten att direktivet reglerar sammansättningen av specialdestinerade livsmedel och anger vilka informationer till konsumenten som krävs utöver dem som anges i direktiv 79/112(5). Däremot berörs inte på något sätt beteckningen för dessa produkter, vilken alltså uteslutande regleras av förordningen. Därav följer att en dietprodukt som regel kan säljas under den generiska beteckningen för motsvarande produkt för normal konsumtion om den kompletteras med uppgifter om dess särskilda näringsmässiga egenskaper (se artikel 7.2 i direktivet). Så kan dock inte ske när dietproduktens sammansättning strider mot bestämmelserna om skyddet för nämnda beteckning(6).

20 Om angivna kriterier tillämpas på förevarande fall innebär det att producenten har rätt att ändra beståndsdelarna i en mjölkprodukt för att anpassa denna till dess särskilda näringsmässiga mål och att sälja den på detta sätt ändrade produkten. Det måste dock påpekas att produkten vid saluförandet inte får förses med den skyddade beteckningen, om den inte innehåller de mjölkbeståndsdelar som enligt bestämmelserna i förordningen är ett villkor för att den skyddade beteckningen skall få användas.

21 Tillämpningen av undantagsregeln i direktivet kan alltså inte medföra att förordningen inte är tillämplig. Förordningen har nämligen ett specifikt innehåll som består i skydd av beteckningen för mjölk och mjölkprodukter, och den har därför i egenskap av lex specialis företräde framför direktivet, som i motsats till förordningen har allmän giltighet eftersom det utan åtskillnad omfattar alla specialdestinerade livsmedel.

22 Denna slutsats vinner stöd av den omständigheten att förordningen inte innehåller någon föreskrift som syftar till att undanta dietiska livsmedel från förordningens tillämpningsområde,(7) och även av att man samtidigt också kan konstatera att direktivet inte innehåller någon bestämmelse som syftar till att utesluta tillämpning av förordningen.

23 Efter att ha gjort dessa allmänna konstateranden skall jag behandla frågan huruvida det förbud att använda beteckningen ost som följer av bestämmelsen i artikel 3.1 i förordningen även omfattar sådana av mjölk framställda produkter i vilka mjölkfettet av dietiska skäl har ersatts med vegetabiliskt fett.

24 Enligt artikel 2.2 i förordningen jämförd med bilagan till förordningen är beteckningen ost reserverad uteslutande för mjölkprodukter, och till sådana räknas alla produkter som har framställts uteslutande av mjölk. Enligt samma bestämmelse får dock "ämnen som är nödvändiga för framställningen av dessa produkter ... tillsättas, förutsatt att dessa ämnen inte används i syfte att helt eller delvis ersätta någon mjölkbeståndsdel". I överensstämmelse därmed föreskrivs i artikel 2.3 att "de beteckningar som används för mjölkprodukter [även får] användas i förening med ett eller flera ord för att beteckna sammansatta produkter i vilka ingen del ersätter eller är avsedd att ersätta någon mjölkbeståndsdel och i vilka mjölk eller en mjölkprodukt utgör en väsentlig beståndsdel, antingen med avseende på kvantitet eller produktens karaktär".

25 Ordalydelsen i de nyss återgivna bestämmelserna är mycket tydlig. Bestämmelserna skall därför tolkas så att beteckningen mjölkprodukter, till vilka också ost räknas, endast får användas för produkter som har framställts uteslutande av mjölk och i vilka ingen av mjölkbeståndsdelarna under tillverkningen, om än bara till viss del, har ersatts. Om mjölkfettet i en produkt som har framställts av mjölk, till exempel ost, ersätts med vegetabiliskt fett kan produkten följaktligen inte anses vara framställd uteslutande av mjölk. Den produkt som har framställts på detta sätt tillhör därför inte längre kategorin mjölkprodukter enligt artikel 2 i förordningen och får alltså inte förses med eller saluföras under beteckningen ost.

26 Till grund för detta förbud ligger tanken att konsumenten skall skyddas. Som framgår av sjätte övervägandet i förordningen har gemenskapslagstiftaren ansett det nödvändigt "att undvika att skapa förvirring hos konsumenten med avseende på mjölkprodukter och andra livsmedel, inbegripet dem som delvis består av mjölkprodukter". Risk för skapandet av en sådan förvirring skulle emellertid kunna föreligga just i det fall då konsumenten står inför en som dietost betecknad produkt i vilken mjölkfettet har ersatts med vegetabiliskt fett. I ett sådant fall kan nämligen den konsument som ser beteckningen ost förledas att tro att han köper en produkt som har framställts uteslutande av mjölk, medan han i själva verket köper en produkt som visserligen har framställts av mjölk och enligt det särskilda förfarandet för tillverkning av ost men som tydligt skiljer sig från ost därigenom att en av dess beståndsdelar, nämligen mjölkfettet, helt har ersatts av en annan beståndsdel, vegetabiliskt fett, som inte är en mjölkprodukt.

27 Den föreslagna tolkningen av förbudet att använda beteckningen ost för produkter som inte tillhör kategorin mjölkprodukter innebär dock inte att det också är omöjligt att använda beteckningen för sådan ost som är ett specialdestinerat livsmedel. På grundval av de tillämpliga bestämmelserna - tolkade så som jag har gjort i det föregående - kan beteckningen dietost nämligen användas för en ost i vilken halten av mjölkfett väsentligt reducerats utan att mjölkfettet därigenom har ersatts med någon främmande substans, till exempel fett av vegetabiliskt ursprung. Det väsentliga och karakteristiska kännetecknet för mjölkprodukter och därmed även för ost är nämligen att de eventuellt främmande substanser som har tillsatts under framställningsprocessen inte ens till viss del har ersatt en naturlig beståndsdel i produkten.

28 Denna tolkning av förbudets räckvidd överensstämmer med den praxis som domstolen har tillämpat när den har behandlat frågan huruvida nationell lagstiftning om mjölkprodukter är förenlig med de gemenskapsrättsliga bestämmelserna och särskilt med artikel 30 i fördraget om den fria rörligheten för varor. Domstolen har sålunda i domen i målet Smanor i juli 1988 fastslagit följande: Om en produkt som lagligen har tillverkats i en medlemsstat och sålts i en annan medlemsstat i fråga om sina kvalitativa kännetecken avsevärt skiljer sig från en produkt som har tillverkats i sistnämnda stat och där sålts under en allmänt vedertagen beteckning, kan myndigheterna i denna stat begära att produkten saluförs under en annan beteckning än den som används för den traditionella inhemska produkten. Den nämnda domen gällde import av fryst yoghurt och alltså arten och betydelsen av skillnaden mellan denna och färsk yoghurt. Domstolen fastställde att ett i nationell lagstiftning utfärdat förbud mot att vid försäljningen av frysta produkter använda beteckningen yoghurt är förenligt med gemenskapsrätten "om den yoghurt som har genomgått frysning inte längre har de egenskaper som konsumenten väntar sig när han köper en produkt med beteckningen yoghurt"(8). I domen i målet Deserbais i september 1988 har domstolen följt samma tankegång och har, om än bara i ett obiter dictum, fastslagit att det skulle vara oförenligt med artikel 30 i fördraget och med syftet att inrätta en gemensam marknad att importera och saluföra "en produkt som bjuds ut till försäljning under en bestämd beteckning [när produkten] i så hög grad avviker, vad gäller sammansättning eller tillverkning, från de produkter som normalt är kända under denna beteckning inom gemenskapen att den inte kan anses tillhöra samma produktkategori"(9). Även i denna dom har domstolen alltså slagit fast - om än inte i de egentliga domskälen - att skyddet för konsumenten gör ett förbud mot användning av den vedertagna beteckningen för en produkt ofrånkomligt när produktens sammansättning avsevärt har ändrats. Domen i fråga gällde användning av beteckningen ost för produkter med en viss lägsta fetthalt. Domstolen fann visserligen att villkoren för förbudet att använda denna beteckning i ifrågavarande fall inte var uppfyllda, men framhöll samtidigt att "medlemsstaterna i princip inte [kan] nekas möjligheten att införa regler som ger nationella tillverkare rätt att använda beteckningen för en ost oberoende av att osten innehåller en traditionell lägsta fetthalt"(10).

29 Den tolkning av artikel 3.1 i förordningen som jag har föreslagit står i överensstämmelse med parlamentets och rådets direktiv 97/4 av den 27 januari 1997 om ändring av direktiv 79/112 om tillnärmning av medlemsstaternas lagar om märkning, presentation och reklam i fråga om livsmedel, enligt vilket myndigheterna i den medlemsstat där saluföringen sker i undantagsfall får förbjuda användning av försäljningsnamnet i tillverkningsstaten, när den produkt som betecknas "i fråga om sammansättning eller framställning skiljer sig så mycket från den produkt som är känd under det namnet" att det är omöjligt att säkerställa att konsumenterna i den medlemsstat där produkten saluförs, får korrekt information om produktens verkliga art och kan särskilja den från produkter som den skulle kunna förväxlas med genom att försäljningsnamnet på produktens förpackning kompletteras med "ytterligare beskrivande information bredvid namnet".

30 På grund av vad jag har anfört i det föregående föreslår jag att den första tolkningsfrågan besvaras så att artikel 3.1 och 3.2 i förordningen skall tolkas på så sätt att en mjölkprodukt i vilken mjölkfettet har ersatts av vegetabiliskt fett inte får betecknas som ost.

Den andra frågan

31 Eftersom jag har föreslagit att den första frågan skall besvaras jakande måste även den tolkningsfråga som den nationella domstolen har framställt behandlas i andra hand.

32 Bundesgerichtshof har i andra hand frågat om det har någon betydelse om beteckningen dietost med vegetabilisk olja för en produkt i vilken mjölkfettet har ersatts av vegetabiliskt fett kompletteras med sådana produktbeskrivningar på förpackningen som "denna dietost är rik på fleromättade fettsyror" eller "denna dietost är idealisk för en kolesterolmedveten kosthållning".

33 Jag anser att kompletterande produktbeskrivningar av angivet slag inte är tillräckliga för att upphäva det olagliga i att använda beteckningen ost för ifrågavarande produkter, som alla kännetecknas av att det ursprungliga animaliska fettet har ersatts av vegetabiliskt fett. Gemenskapslagstiftaren anser nämligen att beteckningen ost skall garantera konsumenten att produkten innehåller alla beståndsdelar som kännetecknar produkten och att det därför inte är möjligt att med kompletterande produktbeskrivningar använda denna beteckning om en eller flera beståndsdelar saknas. Detta ter sig uppenbart mot bakgrund av att det i artikel 3.2 i förordningen uttryckligen föreskrivs att: "[m]ed avseende på andra produkter än de som beskrivs i artikel 2 får ingen märkning, affärshandling, reklammaterial eller någon form av reklam ... eller någon presentationsform användas som anger, låter förstå eller antyder att produkten är en mejeriprodukt".

34 I detta sammanhang måste man i vart fall utgå ifrån att de kompletterande produktbeskrivningar som i detta fall har föreslagits uppenbarligen inte föranleder någon ändring av det materiella innehåll i förbudet som består i kravet på att konsumenten med all kraft skall skyddas mot eventuella ändringar i produktens sammansättning. Därav följer att inte någon form av kompletterande produktbeskrivningar kan inverka på förbudets räckvidd. Det föreligger med andra ord en ovedersäglig presumtion för att användningen av beteckningen ost för mjölkprodukter som har genomgått ovan redovisade ändring i sammansättningen innebär en risk för att konsumenten vilseleds, en risk som endast kan undanröjas genom tillämpning av förbudet och inte genom några produktbeskrivningar på förpackningen.

35 Domstolens praxis vad avser frågan huruvida nationella bestämmelser om beteckningar för livsmedel är förenliga med gemenskapsrätten och särskilt med artikel 30 i fördraget följer en liknande linje. Jag erinrar om att domstolen har fastställt att nationella bestämmelser, som är avsedda att garantera att produkter blir korrekt betecknade och att säkerställa korrekt information till konsumenten och lojal konkurrens inte strider mot artikel 30 om de är berättigade med hänsyn till det allmänintresse som är betingat av konsumentskyddet(11). Jag vill tillägga att domstolens uppfattning, som jag har framhållit redan vid behandlingen av den första tolkningsfrågan, är att den omständigheten att beteckningen för produkten kompletteras med produktbeskrivningar inte kan vara tillräcklig för att garantera att konsumenten får korrekt information, vilket visar sig till exempel när kännetecknen på den saluförda produkten väsentligt skiljer sig från de kännetecken som traditionellt är förknippade med produkten(12).

36 UDL har hävdat att artikel 3.1 i förordningen - om den tolkas så att det är förbjudet att använda beteckningen ost för mjölkprodukter i vilka en naturlig beståndsdel har ersatts av en främmande substans och att förbudet gäller även när ersättningen framgår av kompletterande produktbeskrivningar på förpackningen - får en orimligt stor räckvidd som inte behövs för att skydda konsumenterna och därför strider mot proportionalitetsprincipen. Konsumentskyddet kan enligt UDL nämligen lika effektivt säkerställas genom de kompletterande produktbeskrivningarna. Detta ger enligt UDL stöd för uppfattningen att det omtvistade förbudet tvärtom skall tolkas flexibelt och att beteckningen ost måste kunna få användas även för mjölkprodukter i vilka mjölkfettet har ersatts av vegetabiliskt fett, dock givetvis under förutsättning att det är säkerställt att konsumenterna på lämpligt sätt informeras om ändringen.

37 Denna uppfattning är ogrundad. Den logiska uppbyggnaden av förordningen, och särskilt regleringen i artikel 3.1, gör att den inte kan godtas.

38 Det skall framhållas att förordningen reglerar beteckningen för mjölkprodukter i syfte att skydda den naturliga sammansättningen av dessa produkter för att tillvarata gemenskapens producent- och konsumentintressen och för att "undvika att skapa förvirring hos konsumenten med avseende på mjölkprodukter och andra livsmedel, inbegripet dem som delvis består av mjölkprodukter"(13). Nu är det emellertid väl känt att lagbestämmelser enligt domstolens fasta praxis endast får inskränka en näringsidkares handlingsfrihet i den omfattning som krävs för att uppnå de mål som lagstiftaren vill förverkliga med de inskränkande bestämmelserna. I denna rättspraxis har också understrukits att gemenskapslagstiftaren, framför allt när det som i förevarande fall är fråga om ekonomisk verksamhet, förfogar över ett stort utrymme att företa skönsmässiga bedömningar(14).

39 Gemenskapslagstiftaren har vid antagandet av de här behandlade bestämmelserna ansett det ovillkorligen nödvändigt att införa det omtvistade förbudet. Man måste fråga sig om förbudet, med hänsyn till proportionalitetsprincipen, skall uppfattas som absolut. Lagstiftaren har nämligen vid utövandet av utrymmet för skönsmässig bedömning, som är särskilt stort när det gäller ekonomisk verksamhet, uppenbarligen utgått ifrån att endast ett strikt förbud mot att använda beteckningen ost för mjölkprodukter i vilka mjölkfettet har tagits bort med säkerhet kan utesluta varje risk för att konsumenten vilseleds på grund av att produkten betecknas som ost, även om beteckningen kompletteras med en produktbeskrivning. Man måste nämligen anta att det är beteckningen ost som tilldrar sig konsumentens uppmärksamhet och som gör det möjligt för konsumenten att orientera sig, medan de kompletterande produktbeskrivningarna endast eventuellt, och i alla fall i mindre utsträckning, kan antas påverka hans beslut. Det omtvistade förbudet kan följaktligen inte anses vara oproportionellt i förhållande till sitt syfte. Denna slutsats är en bekräftelse på den tolkning som jag har gjort av artikel 3.1 i förordningen.

40 Jag föreslår därför att domstolen skall besvara den andra tolkningsfrågan på så sätt att det i artikel 3.1 i förordningen föreskrivna förbudet även gäller när beteckningen ost kompletteras med sådana produktbeskrivningar på förpackningen som "denna dietost är rik på fleromättade fettsyror" eller "denna dietost är idealisk för en kolesterolmedveten kosthållning".

Förslag till avgörande

41 På grund av vad jag har anfört i det föregående föreslår jag att domstolen skall besvara tolkningsfrågorna på följande sätt:

1. Artikel 3.1 och 3.2 i rådets förordning (EEG) nr 1898/87 av den 2 juli 1987 om skydd av beteckningar som används vid saluhållande av mjölk och mjölkprodukter, jämförd med artikel 3.2 i rådets direktiv (89/398/EEG) av den 3 maj 1989 om tillnärmning av medlemsstaternas lagstiftning om specialdestinerade livsmedel, skall tolkas på så sätt att en mjölkprodukt där mjölkfettet av dietiska skäl har ersatts med vegetabiliskt fett inte får betecknas som ost.

2. Förbudet i artikel 3.1 i nämnda förordning omfattar en sådan beteckning som "dietost (respektive dietmjukost) med vegetabilisk olja för en fettreducerad kost", oavsett om beteckningen kompletteras med en sådan produktbeskrivning på förpackningen som "denna dietost är rik på fleromättade fettsyror" eller "denna dietost är idealisk för en kolesterolmedveten kosthållning".

(1) - EGT L 182, s. 36; svensk specialutgåva, område 3, volym 23, s. 218. Denna förordning har senast ändrats genom kommissionens förordning (EG) nr 623/98 av den 19 mars 1998 (EGT L 85, 1998, s. 3).

(2) - EGT L 186, s. 27; svensk specialutgåva, område 13, volym 19, s. 51. Detta direktiv har senast ändrats genom Europaparlamentets och rådets direktiv 96/84/EG av den 19 december 1996 (EGT L 48, 1997, s. 20).

(3) - Bestämmelsen i artikel 3.1 första stycket i förordningen gäller enligt samma artikel andra stycket inte "för produktbeteckningar vars beskaffenhet klart framgår av det sätt på vilk[et] dessa produkter traditionellt används eller när beteckningarna klart används för att beskriva en kännetecknande egenskap hos produkten".

(4) - Enligt artikel 1.2 a i direktivet är specialdestinerade livsmedel sådana "livsmedel som på grund av deras särskilda sammansättning eller det särskilda sätt som de är framställda på klart kan skiljas från livsmedel för normal konsumtion och som är lämpliga för de påstådda dietändamålen och som saluförs på ett sätt som framhåller denna lämplighet."

(5) - Direktiv 79/112/EEG av den 18 december 1978 om tillnärmning av medlemsstaternas lagar om märkning, presentation och reklam i fråga om livsmedel (EGT L 33, s. 1; svensk specialutgåva, område 15, volym 2). Detta direktiv har senast ändrats av Europaparlamentets och rådets direktiv av den 27 januari 1997 (EGT L 43, s. 21).

(6) - Sålunda måste till exempel dietchoklad för diabetiker på grund av bestämmelserna i artikel 3.2 i direktivet visserligen innehålla alla obligatoriska beståndsdelar av choklad avsedd för normal konsumtion, men den kan framställas på så sätt att beståndsdelen socker, som diabetiker inte tål, ersätts med fruktsocker eller någon annan sockerersättning. Eftersom det inte finns några bestämmelser som reglerar användningen av beteckningen choklad, får choklad som har framställts på detta sätt säljas under beteckningen choklad, men beteckningen måste kompletteras med en beskrivning av chokladens särskilda egenskaper, till exempel med uppgiften att chokladen är dietisk.

(7) - I kommissionens förslag (EGT C 111, 1994, s. 7) förutsågs däremot ett sådant undantag. I artikel 4 i förslaget sägs nämligen följande: "Dessa bestämmelser påverkar inte bestämmelserna för specialdestinerade livsmedel i den mening som avses i direktiv 77/94/EEG." Sistnämnda direktiv (EGT L 26, 1994, s. 55) har ersatts av det direktiv som är föremål för tolkning i detta mål. Den omständigheten att kommissionens förslag inte antogs är ett uttryck för gemenskapslagstiftarens avsikt att förordningen skall omfatta även dietprodukter.

(8) - Dom av den 14 juli 1988 i mål 298/87, Smanor (REG 1988, s. 4489, särskilt punkterna 21-24.

(9) - Dom av den 22 september 1988 i mål 286/86, Deserbais (REG 1988 s. 4907; svensk specialutgåva, volym 9, s. 621), punkterna 13 och 11. I detta fall gällde det franska lagbestämmelser enligt vilka det var straffbart att använda beteckningen Edamer för ost med en fetthalt som var lägre än 40 procent.

(10) - Ibidim, punkt 11.

(11) - Se till exempel dom av den 16 december 1980 i mål 27/80, Fietje (REG 1980, s. 3839).

(12) - Domen i målet Smanor (ovan fotnot 8), punkt 23, som gällde en etikett med angivande av senaste försäljnings- eller bästföredatum. Se även domen av den 10 november 1992 i mål C-3/91, Exportur (REG 1992, s. I-5529), punkterna 27 och 28.

(13) - Se formuleringen i sjätte övervägandet i förordningen.

(14) - Se senast bland annat dom av den 19 november 1998 i mål C-150/94, Förenade Kungariket mot rådet (REG 1998, s. I-7235), av den 10 mars 1998 i mål C-122/95, Tyskland mot rådet (REG 1998, s. I-973) och av den 19 februari 1998 i mål C-4/96, Northern Ireland Fish Producers' Organization Ltd (NIFPO) och Northern Ireland Fishermen's Federation (REG 1998, s. I-681).