ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
SV Europeiska unionens officiella tidning C 102/19

Begäran om förhandsavgörande framställd av Cour de cassation (Frankrike) den 27 januari 2014 – Direction générale des douanes et droits indirects, Chef de l'agence de poursuites de la Direction nationale du renseignement et des enquêtes douanières, Direction régionale des douanes et droits indirects de Lyon mot Utopia SARL, med handelsnamnet Marshall Bioresources

(Mål C-40/14)

2014/C 102/27

Rättegångsspråk: franska

Hänskjutande domstol

Cour de cassation

Parter i målet vid den nationella domstolen

Klagande: Direction générale des douanes et droits indirects, Chef de l'agence de poursuites de la Direction nationale du renseignement et des enquêtes douanières, Direction régionale des douanes et droits indirects de Lyon

Motpart: Utopia SARL, med handelsnamnet Marshall Bioresources

Tolkningsfrågor

1) Kan en importör av djur som är särskilt avsedda för laboratoriebruk omfattas av befrielsen från importtullar för den typen av varor som avses i artikel 60 i förordning (EEG) nr 918/83 av den 28 mars 1983 om upprättandet av ett gemenskapssystem för tullbefrielse (1), när importören inte själv är en offentlig institution eller privat godkänd institution vars huvudsakliga verksamhet är undervisning eller vetenskaplig forskning, men vars kunder är institutioner som uppfyller dessa villkor?

2) Ska den allmänna bestämmelsen 5 b i de allmänna bestämmelserna i Kombinerade nomenklaturen tolkas så, att burar som används för transport av levande djur som är avsedda för laboratoriebruk omfattas av den kategorin av förpackningar som avses i denna bestämmelse? Om denna fråga besvaras jakande, ska vad gäller dessa förpackningar begreppet ”lämpade för upprepad användning” förstås generellt eller endast som upprepad användning inom unionens område?

(1) EUT L 105, s. 1; svensk specialutgåva, område 2, volym 3, s. 146.
4.

Klaganden har som fjärde grund gjort gällande att det av tribunalen fastställda bötesbeloppet under alla omständigheter var oproportionerligt. Det kan varken anses proportionerligt eller tillåtet att bibehålla det av tribunalen fastställda högsta lagstadgade bötesbeloppet (10 procent av koncernens omsättning) med hänsyn till att vissa belastande omständigheter har ogiltigförklarats av tribunalen och att andra sådana omständigheter också ska ogiltigförklaras med hänvisning till en felaktig rättslig motivering. Flertalet av de omständigheter som anförts till styrkande av överträdelsen är inte giltiga och det är därför inte möjligt att anse att det under tio år begåtts en enda, komplex och fortlöpande överträdelse med avseende på tre produktkategorier i sex länder, eftersom det är uppenbart att bevisning saknas och att det inte föreligger något orsakssamband samt att bolaget inte kan hållas ansvarigt för förfarandena. Det kan på sin höjd vara fråga om enstaka överträdelser på lokal nivå och sådana överträdelser kan under inga omständigheter motivera bötesbeloppets storlek. Ärendet utgör långt ifrån något allvarligt, och än mindre något mycket allvarligt, fall. Tribunalen har underlåtit att ta detta förhållande i beaktande och har därigenom grovt åsidosatt de bedömningskriterier som den hade att tolka.
SV Europeiska unionens officiella tidning C 260/28

Begäran om förhandsavgörande framställd av Supreme Court of the United Kingdom (Förenade kungariket) den 27 juni 2013 — Public Relations Consultants Association Ltd mot The Newspaper Licensing Agency Ltd m.fl.

(Mål C-360/13)

2013/C 260/50

Rättegångsspråk: engelska

Hänskjutande domstol

Supreme Court of the United Kingdom

Parter i målet vid den nationella domstolen

Klagande: Public Relations Consultants Association Ltd

Motparter: The Newspaper Licensing Agency Ltd m.fl.

Tolkningsfrågor

I ett fall där

i) en slutanvändare tar del av en webbsida utan att ladda ned den, skriva ut den eller på annat sätt försöka göra en kopia av den,

ii) kopior av den aktuella webbsidan automatiskt skapas på skärmen och i ”internetcachen” på slutanvändarens hårddisk,

iii) skapandet av dessa kopior är nödvändiga för den tekniska processen vid korrekt och effektiv webbläsning,

iv) skärmkopian ligger kvar på skärmen till dess att slutanvändaren lämnar den aktuella webbsidan, då kopian automatiskt raderas genom datorns normala funktionssätt,

v) den cachade kopian finns kvar i cachen till dess att den ersätts av annat material allteftersom slutanvändaren tar del av andra webbsidor, då kopian automatiskt raderas genom datorns normala funktionssätt, och

vi) kopiorna lagras högst så länge som de i punkterna (iv) och (v) beskrivna normala processerna vid internetanvändning pågår,

ska sådana kopior anses vara (i) tillfälliga, (ii) flyktiga eller utgöra ett inkluderande av underordnad betydelse och (iii) en integrerad och väsentlig del i en teknisk process, i den mening som avses i artikel 5.1 i direktiv 2001/29/EG (1)?

(1) Europaparlamentets och rådets direktiv 2001/29/EG av den 22 maj 2001 om harmonisering av vissa aspekter av upphovsrätt och närstående rättigheter i informationssamhället (EGT L 167, s. 10).
2.

Medför den skyldighet som åligger en nationell domstol i enlighet med unionsrätten och praxis från Europeiska unionens domstol att neka avdragsrätt vid skatteundandragande även en skyldighet för nämnda domstol, om sådana omständigheter som de i målet vid den nationella domstolen är för handen, att ex officio fastställa ett skatteundandragande genom att mot bakgrund av sin skyldighet enligt nationell rätt att pröva målet i sak, med beaktande av förbudet mot mindre fördelaktig behandling av klaganden och principen om rätten till ett effektivt rättsmedel och rättssäkerhetsprincipen samt genom att ex officio tillämpa de relevanta bestämmelserna, pröva all bevisning — däribland sådan som avser skentransaktioner, falska handlingar och handlingar med felaktigt innehåll — och nya faktiska omständigheter som inte åberopats tidigare?
2.

Ska begreppet ”minimilön” i artikel 3.1 första stycket c i direktiv 96/71/EG tolkas så, att det utgör hinder för nationella bestämmelser eller praxis enligt vilka en arbetsgivares utbetalningar inte ska anses utgöra en del av minimilönen och därmed inte räknas in i minimilönen, om arbetsgivaren på grundval av en skyldighet enligt kollektivavtal gör dessa utbetalningar — som enligt avsikten hos arbetsmarknadens parter och den nationella lagstiftaren är avsedda att bygga upp en förmögenhet som ska ägas av arbetstagarna, och för det ändamålet — arbetsgivarens månatliga utbetalningar investeras på lång sikt för arbetstagaren, till exempel som ett sparbidrag, som ett bidrag för att bygga eller köpa en bostad eller som ett bidrag till en kapitallivförsäkring, och — stöds genom statliga bidrag och skattelättnader, och — arbetstagaren inte disponerar beloppen förrän efter flera år, och — bidragens storlek i form av ett fast belopp per månad enbart är beroende av den avtalade arbetstiden och inte av ersättningen för arbetet (löntagarsparande)?
SV Europeiska unionens officiella tidning C 295/19

Överklagande ingett den 16 juli 2012 av Byrån för harmonisering inom den inre marknaden (varumärken, mönster och modeller) av den dom som tribunalen (fjärde avdelningen) meddelade den 8 maj 2012 i mål T-331/10, Yoshida Metal Industry Co. Ltd mot Byrån för harmonisering inom den inre marknaden (varumärken, mönster och modeller)

(Mål C-338/12 P)

2012/C 295/34

Rättegångsspråk: engelska

Parter

Klagande: Byrån för harmonisering inom den inre marknaden (varumärken, mönster och modeller) (harmoniseringsbyrån) (ombud: A. Folliard-Monguiral)

Övriga parter i målet: Yoshida Metal Industry Co. Ltd och Pi-Design AG, Bodum France, Bodum Logistics A/S

Klagandens yrkanden

Klaganden yrkar att domstolen ska

— bifalla överklagandet i dess helhet,

— upphäva den överklagade domen, och

— förplikta Yoshida Metal Industry Co. Ltd att ersätta de rättegångskostnader som harmoniseringsbyrån orsakats

Grunder och huvudargument

— Klaganden hävdar att tribunalen har underlåtit att motivera den överklagade domen, i den del den inte prövade harmoniseringsbyråns argument, som det hänvisas till i punkt 18 i den överklagade domen.
1.

Är nationella bestämmelser, såsom det flamländska dekretet av den 17 juli 2000 om organisationen av elmarknaden (som genomförts genom flamländska regeringens förordning av den 5 mars 2004, ändrad genom flamländska regeringens förordning av den 25 februari 2005 om främjande av el producerad från förnybara energikällor och flamländska regeringens förordning av den 8 juli 2005 om ändring av flamländska regeringens förordning av den 5 mars 2004 om främjande av el producerad från förnybara energikällor och av flamländska regeringens förordning av den 29 mars 2002 om skyldighet att tillhandahålla allmänna tjänster för främjande av rationell energiförbrukning), inom ramen för vilka — elhandlare som levererar el till slutförbrukare som är anslutna till distributionssystemet eller överföringssystemet åläggs en skyldighet att varje år ge in ett visst antal gröna certifikat till tillsynsmyndigheten (artikel 23 i det ovannämnda dekretet), — den flamländska tillsynsmyndigheten för el- och gasmarknaden ålägger elhandlare som levererar el till slutförbrukare som är anslutna till distributionssystemet eller överföringssystemet en administrativ sanktionsavgift om elhandlaren inte har gett in tillräckligt många certifikat för att fullgöra kvotplikten för gröna certifikat (artikel 37, 2 § i det ovannämnda dekretet), — det uttryckligen har fastställts att ursprungsgarantier från andra länder under vissa villkor kan godtas vid fullgörandet av kvotplikten (artikel 15quater, 2 § i flamländska regeringens förordning av den 5 mars 2004, i den lydelse som är tillämplig i det aktuella målet), — tillsynsmyndigheten inte kan eller inte vill de beakta ursprungsgarantier från Norge då några tillämpningsföreskrifter inte utfärdats av den flamländska regeringen — vilken har erkänt att utfärdandet av dessa certifikat sker på ett likadant eller likvärdigt sätt (artikel 25 i det ovannämnda dekretet och artikel 15quater, 2 § i förordningen av den 5 mars 2004) — och underlåter att i det konkreta fallet undersöka om likhet eller likvärdighet föreligger, — det under hela den period då dekretet av den 17 juli 2000 var i kraft i själva verket endast var certifikat för grön el som producerats inom regionen Flandern som beaktades vid bedömningen av huruvida kvotplikten hade fullgjorts, och att elhandlare som levererar el till slutförbrukare som är anslutna till distributionssystemet eller överföringssystemet helt saknade möjlighet att visa att de ursprungsgarantier från andra av Europeiska unionens medlemsstater som getts in uppfyllde kravet på att det ska föreligga likadana eller likvärdiga garantier vad gäller beviljandet av sådana certifikat, förenliga med artiklarna 11 och 13 i EES-avtalet?
1.

Ska varan — ihoprullade remsor av fibertyg för tillverkning av draperier — med avseende på den klassificering enligt tulltaxan i den kombinerade nomenklaturen 2009 som framgår av bilaga I till kommissionens förordning (EG) nr 1031/2008 av den 19 september 2008 om ändring av bilaga I till rådets förordning (EEG) nr 2658/87 om tulltaxe- och statistiknomenklaturen och om Gemensamma tulltaxan (1), klassificeras enligt varans egenskaper som ”vävnader” under KN-nummer 5407 61 30 eller enligt dess enda användningsområde — för draperier — under KN-nummer 6303 92 10, varvid följande ska beaktas: a) Begreppet ”konfektionerade varor” i den mening som avses i anmärkning 7 till kapitel 63 (”Andra konfektionerade textilvaror; handarbetssatser; begagnade kläder och andra begagnade textilvaror; lump”) i avdelning XI (”Textilvaror”) i kombinerade nomenklaturen 2009, jämförd med [avdelning A] nr 2 a i nomenklaturens allmänna föreskrifter avseende begreppet ”ofullständiga eller ofärdiga varor” med beaktande av det fall som nämns i anmärkning 7 c, av den aktuella varans egenskaper och av den omständigheten att endast en slutprodukt kan tillverkas av den. b) Frågan huruvida begreppet ”vävnader” enligt kapitel 54, undernummer 5407 61 30 i kombinerade nomenklaturen 2009 omfattar tygremsor, som liksom slutprodukten, som är deras enda användningsområde — draperier —, också har förstärkta kanter på långsidan, och närmare bestämt med beaktande av den uttryckliga hänvisningen till denna produkt i undernummer 6303 92 10 i nomenklaturen?
SV Europeiska unionens officiella tidning C 174/18

Begäran om förhandsavgörande framställd av Tribunal de première instance de Bruxelles (Belgien) den 29 mars 2012 — Isera & Scaldis Sugar SA, Philippe Bedoret and Co SPRL, Jean Rigot och Mathieu Vrancken mot Bureau d'intervention et de restitution belge (BIRB)

(Mål C-154/12)

2012/C 174/27

Rättegångsspråk: franska

Hänskjutande domstol

Tribunal de première instance de Bruxelles

Parter i målet vid den nationella domstolen

Kärande: Isera & Scaldis Sugar SA, Philippe Bedoret and Co SPRL, Jean Rigot och Mathieu Vrancken

Svarande: Bureau d'intervention et de restitution belge (BIRB)

Tolkningsfrågor

Ska artikel 16 i rådets förordning (EG) nr 318/2006 av den 20 februari 2006 om den gemensamma organisationen av marknaden för socker (1), nu artikel 51 i rådets förordning (EG) nr 1234/2007 av den 22 oktober 2007 om upprättande av en gemensam organisation av jordbruksmarknaderna och om särskilda bestämmelser för vissa jordbruksprodukter (2), varigenom en avgift om 12 euro per ton kvotsocker fastställts för sockerbetor, förklaras ogiltig:

— i den mån som lagstiftaren har infört denna bestämmelse med stöd av f.d. artikel 37.2 tredje stycket EG, nu artikel 43.2 FEUF,

— i den mån som lagstiftaren — som införde bestämmelsen med motiveringen att den utgjorde en åtgärd för att finansiera utgifterna i samband med den gemensamma organisationen av marknaden för socker, när avgiften i praktiken finansierar direkt stöd och/eller syftar till att bevara budgetneutraliteten i 2006 års sockerreform — inte har angett skälen som ligger bakom införandet av avgiften på ett sådant klart och tydligt sätt som krävs enligt artikel 296 FEUF (f.d. artikel 253 EG),

— i den mån som sockerbetssektorn är den enda sektor inom vilken det införts en avgift som bidrar till EU:s allmänna budget, vilket gör att avgiften innebär en diskriminering såväl mellan odlare som fortsatt med sockerbetsproduktionen och de odlare som upphört med denna, som mellan sockerbetssektorn och den övriga jordbrukssektorn eller övriga branscher,

— i den mån som avgiften innebär ett åsidosättande av proportionalitetsprincipen och varken är lämplig eller nödvändig för att finansiera utgifterna i samband med den gemensamma organisationen av marknaden för socker och inte heller proportionerlig i förhållande till de faktiska utgifterna eller förväntade framtida utgifterna för den gemensamma organisationen av marknaderna för socker?

(1) EUT L 58, s. 1.

(2) EUT L 299, s. 1.
SV Europeiska unionens officiella tidning C 65/6

Begäran om förhandsavgörande framställd av Upper Tribunal (Tax and Chancery Chamber) (Förenade kungariket) den 19 december 2011 — Her Majesty's Commissioners of Revenue and Customs mot Paul Newey t/a Ocean Finance

(Mål C-653/11)

2012/C 65/13

Rättegångsspråk: engelska

Hänskjutande domstol

Upper Tribunal (Tax and Chancery Chamber)

Parter i målet vid den nationella domstolen

Klagande: Her Majesty's Commissioners of Revenue and Customs

Motpart: Paul Newey t/a Ocean Finance

Tolkningsfrågor

1. Under sådana omständigheter som i förevarande fall, vilken betydelse ska en nationell domstol tillägga avtal då den med avseende på mervärdesskatt ska fastställa vem som tillhandahöll tjänster? I synnerhet, är ställningen enligt avtalet avgörande när det med avseende på mervärdesskatt ska fastställas vem som tillhandahöll tjänster?

2. Under sådana omständigheter som i förevarande fall, om ställningen enligt avtalet inte är avgörande, under vilka förutsättningar ska en nationell domstol avvika från den?

3. Under sådana omständigheter som i förevarande fall, i vilken utsträckning är det relevant a) huruvida den person som tillhandahåller tjänsten enligt avtal helt kontrolleras av en annan person, b) huruvida affärskunnande, affärsförbindelser och erfarenhet finns hos en annan person än den som ingår avtalet, c) huruvida alla eller de flesta avgörande delarna i tjänsten tillhandahålls av en annan person än den som ingår avtalet, d) huruvida den kommersiella risken för finansiella förluster och förlust av anseende ligger hos någon annan än den som ingår avtalet, e) huruvida den person som tillhandahåller tjänsten enligt avtalet låter en underleverantör som kontrollerar den förstnämnda personen tillhandahålla vissa nödvändiga delar av tjänsten varvid dessa underleverantörsavtal i vissa avseenden inte är affärsmässiga?

4. Under sådana omständigheter som i förevarande fall, ska den nationella domstolen avvika från bedömningen på grundval av avtalet?

5. Om svaret på fråga 4 är nekande utgör de skattemässiga följderna av sådana avtal som de här aktuella en skattefördel, vars beviljande skulle strida mot syftet med sjätte direktivet (1) i den mening som avses i punkterna 74-86 i dom (av den 21 februari 2006) i mål C-255/02, Halifax m.fl. (REG 2006, s. I-1609)?

6. Om svaret på fråga 5 är jakande, hur ska då sådana avtal som de här aktuella betecknas i stället?

(1) Rådets sjätte direktiv 77/388/EEG av den 17 maj 1977 om harmonisering av medlemsstaternas lagstiftning rörande omsättningsskatter — Gemensamt system för mervärdeskatt: enhetlig beräkningsgrund (EGT L 145, s. 1; svensk specialutgåva, område 9, volym 1, s. 28).
SV Europeiska unionens officiella tidning C 49/16

Begäran om förhandsavgörande framställd av Tribunal du travail de Bruxelles (Belgien) den 30 november 2011 — Patricia Dumont de Chassart mot Onafts — Office national d'allocations familiales pour travailleurs salariés

(Mål C-619/11)

2012/C 49/27

Rättegångsspråk: franska

Hänskjutande domstol

Tribunal du travail de Bruxelles

Parter i målet vid den nationella domstolen

Klagande: Patricia Dumont de Chassart

Motpart: Onafts — Office national d'allocations familiales pour travailleurs salariés

Tolkningsfråga

Åsidosätts de allmänna principerna om likabehandling och ickediskriminering i bland annat artikel 14 i konventionen om skydd för de mänskliga rättigheterna och de grundläggande friheterna, undertecknad i Rom den 4 november 1950, i förekommande fall jämförd med artiklarna 17, 39 och/eller 43 i fördraget om upprättandet av Europeiska gemenskapen (konsoliderad version), för det fall artikel 79.1 i rådets förordning (EEG) nr 1408/71 av den 14 juni 1971 om tillämpningen av systemen för social trygghet när anställda, egenföretagare eller deras familjemedlemmar flyttar inom gemenskapen (1) tolkas så, att det endast är den avlidne föräldern som omfattas av reglerna om likställande av försäkringsperioder, anställningsperioder eller perioder av verksamhet som egenföretagare enligt artikel 72 i förordning (EEG) nr 1408/71 av den 14 juni 1971 om tillämpningen av systemen för social trygghet när anställda, egenföretagare eller deras familjemedlemmar flyttar inom gemenskapen, vilket följaktligen innebär att det enligt artikel 56 bis.1 i de samordnade lagarna angående familjetillägg av den 19 december 1939 inte är möjligt för en överlevande förälder — oavsett förälderns nationalitet så länge som hon eller han är medborgare i en medlemsstat eller omfattas av tillämpningsområdet med avseende på person (ratione personae) för förordning (EEG) nr 1408/71 av den 14 juni 1971 om tillämpningen av systemen för social trygghet när anställda, egenföretagare eller deras familjemedlemmar flyttar inom gemenskapen — som har arbetat i ett annat land i Europeiska unionen under den tolvmånadersperiod som avses i artikel 56 bis.1 i de samordnade lagarna angående familjetillägg av den 19 december 1939, att inge bevisning till styrkande av att vederbörande uppfyller villkoret att hon eller han i egenskap av rättsinnehavare i den mening som avses i artikel 51.3 1 i de samordnade lagarna angående familjetillägg av den 19 december 1939 hade kunnat göra anspråk på sex månatliga schablonmässiga familjetillägg under de tolv månader som föregick frånfället, medan en överlevande förälder — oavsett om föräldern är belgisk medborgare eller medborgare i en annan medlemsstat i Europeiska unionen — som uteslutande arbetat i Belgien under den tolvmånadersperiod som föreskrivs i artikel 56 bis.1 i de samordnade lagarna angående familjetillägg av den 19 december 1939, i förekommande fall därför att hon eller han aldrig lämnat Belgien, får inge sådan bevisning?

(1) (EGT L 149, s. 2; svensk specialutgåva, område 5, volym 1, s. 57).
SV Europeiska unionens officiella tidning C 311/25

Begäran om förhandsavgörande framställd av High Court of Ireland (Irland) den 16 augusti 2011 — Margaret Kenny m.fl. mot Minister for Justice, Equality and Law Reform, Minister for Finance och Commissioner of An Garda Síochána

(Mål C-427/11)

2011/C 311/41

Rättegångsspråk: engelska

Hänskjutande domstol

High Court of Ireland

Part(er) i målet vid den nationella domstolen

Klagande: Margaret Kenny, Patricia Quinn, Nuala Condon, Eileen Norton, Ursula Ennis, Loretta Barrett, Joan Healy, Kathleen Coyne, Sharon Fitzpatrick, Breda Fitzpatrick, Sandra Hennelly, Marian Troy, Antoinette Fitzpatrick, Helena Gatley

Motparter: Minister for Justice, Equality and Law Reform, Minister for Finance och Commissioner of An Garda Síochána

Tolkningsfrågor/Giltighetsfrågor

1. Är en arbetsgivare, vid påstående om indirekt lönediskriminering på grund av kön, i strid med artikel 141 [EG] (nu artikel 157 FEUF) och rådets direktiv 75/117/EEG (1), skyldig att för att styrka att löneskillnaderna grundas på objektiva skäl a) motivera tillsättningen av jämförelsepersonerna till de tjänster som dessa innehar, b) motivera betalningen av högre lön till jämförelsepersonerna, eller c) motivera betalningen av lägre lön till klagandena?

2. Är en arbetsgivare vid påstående om indirekt lönediskriminering på grund av kön, skyldig att för att styrka att löneskillnaderna grundas på objektiva skäl uppge skäl som avser a) de särskilda jämförelsepersoner som klagandena nämner och/eller b) jämförelsepersonernas tjänster i allmänhet?

3. Om svaret på fråga 2 b är jakande, har det då konstaterats att objektiva skäl föreligger trots att sådana skäl inte är tillämpliga på de utvalda jämförelsepersonerna?

4. Bröt Labour Court mot gemenskapslagstiftningen när den godtog att ”intresset av att bevara arbetsfreden” kunde beaktas vid fastställandet av huruvida arbetsgivarens kunde motivera löneskillnaden på objektiva grunder?

5. Kan motpartens omsorg om förhållandet mellan arbetsmarknadens parter anses utgöra objektiva skäl vid påstående om indirekt lönediskriminering på grund av kön? Är sådana hänsyn relevanta vid bedömningen av huruvida det föreligger objektiva skäl?

(1) Rådets direktiv 75/117/EEG av den 10 februari 1975 om tillnärmningen av medlemsstaternas lagar om tillämpningen av principen om lika lön för kvinnor och män (EGT L 45, s.19; svensk specialutgåva, område 13, volym 4, s. 78).