SV
Rät tsfallssamlingen
ECLI:EU:F:2010 :32 1PERSONALDOMSTOLENS BESLUT
(första avdelningen)
den 26 april 2010
Mål F-7/08 D EP
Peter Sc hönberger
mot
Europaparlamentet
”Förfarande — Fastställande av rättegångskostnader”
Saken: Begäran om fastställande av de ersättningsgilla rättegångskostnaderna enligt artikel 92 i 
rättegångsreglerna.
Avgörande:Sökandens ersättningsgilla rättegångskostnader fastställs vara 12 750  euro.
Samm anfattning
1. Förfarande — Rättegångskostnader — Fastställande — Ersättningsgilla ko stnader — Begrepp — 
Nödvändiga ko stnader för parterna
(Personaldomstolens rättegångsregler, artikel 91 b)
2. Förfarande — Rättegångskostnader — Fastställande — Omständigheter som s ka beaktas
(Personaldomstolens rättegångsregler, artikel 91 b)
3. Förfarande — Ersättningsgilla ko stnader — Rättegångskostnader i f örfarandet för att fastställa 
ersättningsgilla rättegångskostnader
(Personaldomstolens rättegångsregler, artiklarna 86 o ch 92)
1. De ersättningsgilla ko stnaderna omfattar endast utgifter för förfarandet vid pe rsonaldomstolen, och 
dessa måste ha varit nö dvändiga i d etta avseende. Det ankomme r vidare på sökanden att styrka a tt 
denne verkligen har haft de ko stnader som denne begär ersättning för.
(se punkt 23)
Hänvisning till
Förstainstansrätten: 8 juli 2004 , De Nicola mot EIB, T-7/98 DEP, T-208/98 DEP och T-109/99 DEP, REGP 2004 , 
s. I-A-219 o ch II-973, punk 42
Personaldomstolen: 10 november 2009 , X m ot parlamentet, F-14/08 DEP, REGP 2009 , s. I-A-1-425 o ch II-A-1-2303 , 
punkt 21
2 ECLI:EU:F:2010 :32SAMM ANFATTNING–MÅLF-7/08DEP
SCHÖNBERGER M OT PARLAMENTET
2. Unionsdomstolen saknar behörighet att besluta om storleken på de arvoden som parterna ska u tge 
till de egna ombuden me n ska a vgöra storleken på det arvodesbelopp s om ska e rsättas av den part 
som f örpliktats a tt e rsätta rä ttegångskostnaderna. N är u nionsdomstolen f astställer 
rättegångskostnaderna ska d en varken beakta en nationell taxa för ad vokatarvoden eller en eve ntuell 
överenskomme lse som d en berörda p arten och dennes ombud eller råd givare har ingått i d etta 
avseende. Då det inte finns några unionsrättsliga taxebestämme lser ska u nionsdomstolen fritt bedöma 
de ifrågavarande u ppgifterna, me d h änsyn till tvistens föremål och ar t, d ess b etydelse u r 
gemenskapsrättslig synvinkel samt målets svårigheter, den m ängd arbete som rä ttegången har ku nnat 
förorsaka o mbud eller råd givare och de ekono miska intressen som tvisten representerat för parterna.
Vad avser advokaternas resekostnader kan dessutom i p rincip endast advokatens kostnader för att resa 
från sitt kon tor till förhandlingen vid pe rsonaldomstolen i L uxemburg ingå.
Det är eme llertid i nte uteslutet att d en b erörde ad vokaten n är pe rsonaldomstolen fastställer 
förhandlingsdagen redan har tagit på sig uppdrag i e n annan stad ä n där d enne har sitt kon tor. 
Advokater omfattas av friheten att tillhandahålla tjänster inom u nionen. Därför ka n även ko stnader 
för att resa till förhandlingen i L uxemburg från den stad där ad vokaten har u tfört ovannämnda 
uppdrag anses som nö dvändiga ko stnader. Advokaten är eme llertid i s å fall skyldig att styrka a tt 
denne har u tfört ett uppdrag i e n annan stad ä n den där d enne har sitt kon tor samt att denne 
verkligen har haft kostnader för att resa till Luxemburg.
(se punkterna 24, 25, 36 o ch 37)
Hänvisning till
Personaldomstolen: X m ot parlamentet, ovannämnd, punkterna 22 o ch 23
3. Artikel 92 i pe rsonaldomstolens rättegångsregler angående ifrågasättande av rä ttegångskostnader 
föreskriver, till skillnad f rån ar tikel 86 i s amma rä ttegångsregler, inte att d et ska b eslutas om 
rättegångskostnaderna i d en d om e ller d et b eslut varigenom m ålet slutligt avgörs. O m 
gemenskapsdomstolen i e tt förfarande som har inletts me d stöd av artikel 92 i rä ttegångsreglerna om 
ifrågasättande av rättegångskostnaderna i m ålet i s ak, skulle fatta beslut om d e rättegångskostnader 
som däri a vses och separat fatta beslut om de nya ko stnader som har uppkommit i förfarandet rörande 
rättegångskostnaderna, kan denna i förekommande fall nämligen bli tvungen att vid ett senare tillfälle 
ta ställning till ett ifrågasättande av de nya rättegångskostnaderna. Det finns således ingen anledning 
att s eparat b esluta o m ko stnaderna i f örfarandet r örande rä ttegångskostnaderna v id 
personaldomstolen. Det ankomme r eme llertid p å gemenskapsdomstolen att när d enna fastställer de 
ersättningsgilla ko stnaderna beakta samtliga omständigheter i m ålet fram t ill dess b eslutet om 
rättegångskostnader fattas.
(se punkterna 45–47)
Hänvisning till
Personaldomstolen: X m ot parlamentet, ovannämnd, punkt 40 o ch där a ngiven rättspraxis.