ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
56.

För att eftersträva konsekvens i rättspraxis anser jag att dessa lösningar ska jämföras med domstolens uttalade princip att rättegångshinder avseende en talan om ogiltigförklaring till följd av att klaganden saknar talerätt tillhör tvingande rätt och är något som domstolen kan och till och med ska pröva ex officio. ( 26 ) Enligt formuleringen i domen Stadtwerke Schwäbisch Hall m.fl./kommissionen ( 27 )”ankommer det enligt tvingande rätt på domstolen att, med anledning av ett överklagande enligt artikel 56 i domstolens stadga, uttala sig, vid behov ex officio, om den grund som bygger på ett åsidosättande av villkoret i artikel 230 fjärde stycket EG, enligt vilket en klagande endast får väcka talan om ogiltigförklaring av ett beslut som inte är riktat till klaganden om beslutet berör vederbörande direkt och personligen.” ( 28 ) Domstolen har dessutom i andra avgöranden uttryckligen betecknat den grund som bygger på att en talan som ingetts av en fysisk eller juridisk person mot ett avgörande som inte direkt riktar sig till denna person inte kan tas upp till sakprövning som ”ett rättegångshinder som inte kan avhjälpas” och som unionsdomstolarna kan pröva när som helst och även ex officio. ( 29 ) Ett rättegångshinder som inte kan avhjälpas är emellertid inte vilken grund som helst och kan inte betraktas som en materiell grund. Såsom framgår av såväl artikel 150 i domstolens rättegångsregler som av domstolens praxis omfattas rättegångshinder av en särskild processrättslig ordning som bland annat karakteriseras av den omständigheten att de kan prövas när som helst under ett förfarande, även på domstolens eget initiativ.
40.

Jean-Bernard Lafonta har dock hävdat att hans ståndpunkt bekräftas av doktrin från Europeiska värdepapperstillsynskommittén (nedan kallad CESR). ( 26 ) I punkt 1.8 i en handling med titeln ”Market Abuse directive, Level 3 – second set of CESR guidance and information on the common operation of the directive to the market” från juli 2007 (direktivet om marknadsmissbruk, nivå 3 – andra uppsättningen riktlinjer och information från CESR om den gemensamma tillämpningen av direktivet på marknaden) (nedan kallad handledningen), ( 27 ) har nämligen CESR angett att information är tillräckligt specifik i exempelvis två fall. Det första fallet är när informationen är sådan att den möjliggör för en förnuftig investerare att fatta ett investeringsbeslut utan några finansiella risker eller endast begränsade risker, nämligen när informationen gör det möjligt för investeraren att med säkerhet bedöma hur informationen, när den väl är känd för allmänheten, kommer att påverka priset på det aktuella finansiella instrumentet och motsvarande derivatinstrument. Till exempel kan en person som känner till att en viss emittent är på väg att bli föremål för ett offentligt bud om uppköp vara säker på att emittentens aktiekurs kommer att rusa i höjden, när budet blir offentligt. Det andra fallet är när informationen är av sådan art att den omedelbart skulle utnyttjas på marknaden. ( 28 )
24.

Secretary of State inträdde som part i förfarandet mot Woolworths i London Central Employment Tribunal då Secretary of State, med hänsyn till arbetsgivarens insolvens, kan ha ett ansvar för skyddsförelägganden som utfärdas i enlighet med nationell lagstiftning som har antagits i syfte att genomföra direktiv 2008/94/EG. ( 9 ) Court of Appeal har förklarat att Secretary of State, om ett skyddsföreläggande utfärdas mot Ethel Austin eller Woolworths i förfarandet i den nationella domstolen och arbetsgivaren inte uppfyller nämnda föreläggande, och en anställd skriftligen ansöker till Secretary of State, måste betala det belopp den anställde har rätt till i fråga om denna skuld, upp till en viss lagstadgad gräns. Om Secretary of State inte betalar hela beloppet har den anställde rätt att väcka talan i en arbetsdomstol, som är behörig att fastställa hur stort belopp Secretary of State bör erlägga.
40.

I motsats till vad den belgiska regeringen har anfört skiljer sig den fråga som behandlas av domstolen i dom My (EU:C:2004:821) inte materiellt från frågan i förevarande mål. Både Marie-Rose Melchior och Gregorio My var nämligen anslutna till ett belgiskt avgiftsfinansierat socialförsäkringssystem innan de anställdes vid en unionsinstitution. Precis som Marie-Rose Melchior försökte Gregorio My få anställningsperioder vid en unionsinstitution erkända för att medges rätt till en ersättning som föreskrivs inom ramen för det socialförsäkringssystem han hade varit ansluten till, i det fallet förtidspension. I båda fallen var denna rätt beroende av huruvida nämnda perioder togs med i beräkningen av det antal arbetade dagar eller år som erfordrades enligt tillämpliga nationella bestämmelser för att berättigas den aktuella förmånen. Den omständighet som framhållits av den belgiska regeringen, att Gregorio My i motsats till Marie-Rose Melchior hade förvärvat pensionsrättigheter enligt det belgiska systemet, saknar relevans, i den mån rätten till den begärda förmånen precis som i Marie-Rose Melchiors fall var underordnad sådana krav som Gregorio My endast uppfyllde om hans anställningstid vid rådet beaktades.
16.

Skandia America Corporation är ett bolag som bildats enligt lagstiftningen i delstaten Delaware (Förenta staterna) och det har sätet för sin ekonomiska verksamhet i Förenta staterna. Bolaget ingår i försäkringskoncernen Old Mutual vars moderbolag, Old Mutual plc har hemvist i Förenade kungariket. Under redovisningsåren 2007 och 2008 var Skandia America Corporation koncernens globala inköpsbolag för IT‑tjänster. Det distribuerade de koncernexternt förvärvade IT‑tjänsterna till olika bolag och filialer i koncernen, däribland dess svenska filial.
5.

Därefter tänker jag förklara varför jag anser att likvärdighetsprincipen inom unionsrättens tillämpningsområde under förhållanden som de som råder i det nationella målet inte medför en skyldighet för nationella domstolar att fråga en författningsdomstol huruvida en nationell lag som de anser strida mot stadgan är grundlagsenlig, i syfte att denna lag ska upphävas i sin helhet. En bestämmelse i intern rätt som innehåller en sådan förpliktelse strider inte mot unionsrätten, under förutsättning att den inte innebär att den nationella domstolens uppgift att tillämpa de unionsrättsliga bestämmelserna och att säkerställa att de ges full verkan, vid behov genom att med stöd av sin egen behörighet underlåta att tillämpa varje motstridande bestämmelse i nationell lagstiftning, eller dess befogenhet att via en begäran om förhandsavgörande ställa frågor till EU-domstolen avskaffas, tillfälligt upphör, minskas eller förhalas.
17.

Båda målen i den nationella domstolen rör tullombud (Kamino International Logistics BV i mål C‑129/13 och Datema Hellmann Worldwide Logistics BV i mål C‑130/13) (nedan kallade tullombuden) som på uppdrag av samma företag under 2002 och 2003 lämnade in deklarationer för övergång till fri omsättning för varor som beskrevs som ”partytält/trädgårdspaviljonger och sidoväggar”. Tullombuden deklarerade varorna under nummer 6601 10 00 (”trädgårdsparasoller och liknande parasoller”) i Kombinerade nomenklaturen (nedan kallad KN). Tullen tog ut en tullsats på 4,7 procent, den föreskrivna tullsatsen för det aktuella KN-numret.
8.

Genom den information som inspektörerna då tillhandahöll i samband med sina besök i de berörda medlemsstaterna, fick kommissionen kännedom om att möjligheterna till fiske efter blåfenad tonfisk i Atlanten öster om longitud 45oV och i Medelhavet som tilldelats snörpvadsfartyg som seglar under grekisk, fransk, italiensk, cypriotisk och maltesisk flagg ansågs uttömda den 16 juni 2008. Fiskemöjligheterna för snörpvadsfartyg under spansk flagg ansågs uttömda den 23 juni 2008. Mot bakgrund av detta antog kommissionen med stöd av artikel 7 i förordning nr 2371/2002 förordning nr 530/2008 om fastställande av nödåtgärder med hänsyn till snörpvadsfartyg som fiskar efter blåfenad tonfisk i Atlanten öster om longitud 45°V och i Medelhavet. ( 7 ) De tre bestämmelserna i förordning nr 530/2008 har följande lydelse: ”Artikel 1 Fiske efter blåfenad tonfisk i Atlanten öster om longitud 45°V och i Medelhavet med snörpvadsfartyg som är registrerade i Grekland, Frankrike, Italien, Cypern och Malta eller seglar under dessa medlemsstaters flagg är förbjudet från och med den 16 juni 2008. Det är också förbjudet att förvara ombord, placera i kassar för uppfödning eller gödning, omlasta eller landa fisk ur detta bestånd som fångas av de ovannämnda fartygen från och med den dagen. Artikel 2 Fiske efter blåfenad tonfisk i Atlanten öster om longitud 45°V och i Medelhavet med snörpvadsfartyg som är registrerade i Spanien eller seglar under spansk flagg är förbjudet från och med den 23 juni 2008. Det är också förbjudet att förvara ombord, placera i kassar för uppfödning eller gödning, omlasta eller landa fisk ur detta bestånd som fångas av de ovannämnda fartygen från och med den dagen. Artikel 3 1. Om inte annat följer av punkt 2 ska gemenskapens operatörer från och med den 16 juni 2008 inte godta landning, placering i kassar för uppfödning eller gödning, och omlastning i gemenskapens vatten eller hamnar av blåfenad tonfisk fångad av snörpvadsfartyg i Atlanten öster om longitud 45°V och i Medelhavet. 2. Till och med den 23 juni 2008 är det tillåtet att i gemenskapens vatten och hamnar landa, placera i kassar för uppfödning eller gödning, och omlasta blåfenad tonfisk som fångats i Atlanten öster om longitud 45°V och i Medelhavet av snörpvadsfartyg som är registrerade i Spanien eller seglar under spansk flagg.”
9.

Genom lagdekret nr 201/2011, nu omvandlat till lag nr 214/2011, utökades sedermera de kategorier av läkemedel som får säljas vid de parafarmaceutiska försäljningsställena, så att dessa försäljningsställen numera får sälja vissa av de läkemedel i kategori C som inte är receptbelagda. Denna lag utfärdades genom ministerdekret av den 18 april 2012. Slutligen har lagdekret nr 1/2012, omvandlat till lag nr 27/2012 ökat det antal apotek som föreskrivs i ”pianta organica”. Från ett apotek per 4500 personer, föreskrivs sedermera i lagen att det ska finnas ett apotek per 3300 personer.
27.

Sammanfattningsvis föreslår jag således att domstolen besvarar de frågor som Tribunale amministrativo regionale per le Marche har ställt på följande sätt: 1) I överensstämmelse med artikel 30.4 i förordningen: a) gäller bedömningen av huruvida det skett en betydande förändring enbart uppförandet av anläggningen eller omfattar den även dess drift? b) omfattar begreppet betydande förändring enbart fysiska eller materiella förändringar av den anläggning som uppförts eller inbegriper det även förändringar av funktionell art som anläggningens användning till andra syften än dem som ursprungligen angetts? c) ska den berörda nationella myndigheten i förväg kontrollera om det skett en betydande förändring av projektet innan den bedömer huruvida koncessionsgivaren eller koncessionstagaren fått en otillbörlig förmån? 2) Innebär den princip om projektets förenlighet med unionsrätten som uttalas i artikel 12 i förordningen och särskilt den skyldighet att iaktta reglerna om offentlig upphandling som följer av den att stödmottagaren i förväg ska göra en anbudsinfordran när denne i egenskap av upphandlande myndighet tilldelar en extern aktör ett koncessionsavtal angående driften av en anläggning som medfinansieras av strukturfonderna? 3) Under sådana förhållanden som i målet vid den nationella domstolen, utgör den princip om projektets förenlighet med unionsrätten som uttalas i artikel 12 i förordningen och särskilt skyldigheten att iaktta reglerna om offentlig upphandling hinder mot att en upphandlande myndighet direkt tilldelar en koncession när ifrågavarande anläggning inte kan generera någon vinst enligt bestämmelserna i koncessionsavtalet och det i den berörda branschen endast finns en intresserad ekonomisk aktör som kan åta sig driften av anläggningen?
4.

Sammanfattningsvis hade Stoilov i tulldeklaration som ingavs den 8 januari 2009 deklarerat ”material för tillverkning av rullgardiner”, med ursprung i Kina, under TARIC‑nummer 6303 92 10 i KN, medan tullmyndigheten, till följd av kontroll och analys av prover i laboratorium, ansåg att de varor som denna deklaration avsåg uppfyllde kraven för att klassificeras under kapitel 54 i NK, närmare bestämt under TARIC‑nummer 5407 61 30.
43.

Till skillnad från den första och den tredje organisationsformen, krävs när en enskild tillhandahåller tjänsten på ”uppdrag” av staten just detta, alltså ett ”uppdrag”. Det är räckvidden av detta begrepp som måste preciseras, eftersom inte all verksamhet som en enskild bedriver och som är mer eller mindre villkorad av staten utgör ett ”uppdrag”. Om så vore fallet skulle all verksamhet som bara är föremål för tillsyn eller omfattas av statliga bestämmelser kunna innefattas i det ”uppdrag” som tjänsteleverantören har erhållit.
42.

Kommissionen har redan gett uttryck för sin ståndpunkt genom detta beslut. Den har i förevarande fall framför allt krävt att den totala mängden utsläppsrätter som ska fördelas minskas från 7,763883 miljoner ton koldioxidekvivalenter per år, som anges i det första utkastet till plan, med 4,480580 miljoner ton koldioxidekvivalenter per år och att den totala genomsnittliga mängden utsläppsrätter per år begränsas till 3,283303 miljoner ton koldioxidekvivalenter.
6.

Enligt artikel 37 i tullkodexen ska varor som förs in till Europeiska gemenskapens tullområde underkastas tullövervakning från och med införseln. De får utsättas för tullkontroll och de ska kvarstå under denna övervakning under den tid som krävs för att i förekommande fall fastställa deras tullstatus.
1.

Tyskland är en av de medlemsstater där medborgare i Europeiska unionen kan ansöka om studiemedel för universitets- och högskolestudier vid läroanstalter som är belägna någon annanstans i Europeiska unionen. Laurence Prinz och Philipp Seeberger som båda är tyska medborgare ansökte om sådant studiemedel. Deras ansökningar avslogs, eftersom ingen av dem kunde visa att de hade uppehållit sig i Tyskland under en sammanhängande period av minst tre år direkt innan de påbörjade sina studier utomlands (treårsregeln). Treårsregeln har enligt den tyska regeringen införts för att motverka risken för en orimlig ekonomisk börda som kan få betydelse för nivån på det samlade bistånd som är tillgängligt (det ekonomiska målet), för att identifiera de personer som är integrerade i det tyska samhället och för att säkerställa att studiemedel beviljas de studerande som sannolikt kommer att återvända till Tyskland efter sina studier och bidra till samhället där (det sociala målet). Studenter som inte kan visa att de uppehållit sig inom landet under en sammanhängande period av minst tre år beviljas inte studiemedel under hela den utbildning som genomgås i utlandet. De kan emellertid erhålla studiemedel för det första året av sådana studier eller för utbildning som fullständigt genomgås i Tyskland.
1.

Begäran om förhandsavgörande avser tolkningen av artikel 6 i livsmiljödirektivet. ( 2 ) Den specifika fråga som domstolen ska ta ställning till rör hur artikel 6.3 i direktivet ska tolkas, vilken avser planer eller projekt som inte direkt hänger samman med eller är nödvändiga för skötseln och förvaltningen av ett livsmiljöområde. Denna bestämmelse är tillämplig när en sådan plan eller ett sådant projekt ”kan påverka området på ett betydande sätt”. Om så är fallet ska konsekvenserna för området bedömas på ett lämpligt sätt. De behöriga nationella myndigheterna får godkänna planen eller projektet endast om de, efter denna bedömning, har försäkrat sig om att ”området[*] inte kommer att ta skada” av planen eller projektet. Den nationella domstolen vill få vägledning vad gäller innebörden av det sistnämnda uttrycket. [*I den engelska språkversionen av artikel 6.3 i direktivet används uttrycket ”the integrity of the site”. För förståelsen av den nationella domstolens tolkningsfrågor, vilka bland annat avser innebörden av det engelska ordet ”integrity”, kommer uttrycket ”the integrity of the site”nedan att översättas med” områdets integritet”. Övers. anm.]
15.

I artikel 23.4 i direktiv 2005/85 fastställs följande: ”Medlemsstaterna får även föreskriva att ett prövningsförfarande … skall prioriteras eller påskyndas om … g) sökanden har lämnat inkonsekventa, motsägelsefulla, osannolika eller otillräckliga uppgifter som gör att hans eller hennes påstående om att ha varit utsatt för förföljelse enligt direktiv 2004/83 ( 6 ) uppenbart är föga övertygande, eller … j) sökanden lämnar in en ansökan enbart för att försena eller hindra verkställigheten av ett redan fattat eller förestående beslut som skulle leda till att sökanden avvisas eller utvisas, eller … l) sökanden olagligen reste in på medlemsstatens territorium eller olagligen förlängde sin vistelse och, utan goda skäl, varken har anmält sig till myndigheterna eller lämnat in en asylansökan så snart som möjligt med tanke på omständigheterna kring inresan …”
1.

Republiken Frankrike har underlåtit att uppfylla sina skyldigheter enligt direktiv 92/12/EG om allmänna regler för punktskattepliktiga varor och om innehav, flyttning och övervakning av sådana varor genom att införa bestämmelserna i artikel 575 G och H i den allmänna skattelagen (code général des impôts) samt etablera en fast administrativ praxis enligt vilken de kvantitativa kriterierna för att avgöra ändamålet med ett innehav av tobak – de enda kriterier som de nationella myndigheterna föreskriver – beräknas per fordon och per allmänt varuslag och inte per person och per specifikt varuslag.
75.

Vanligtvis befinner sig en asylsökande i värdmedlemsstaten under hela den tid det tar att avgöra vilken medlemsstat som har ansvaret för att pröva ansökan. Den asylsökande kan också befinna sig där under den tid det tar att fullgöra ett överklagande. Enligt förordning nr 1560/2003, ( 42 ) som innehåller ingående tillämpningsföreskrifter till Dublin II-förordningen, ska denna medlemsstat se till att situationen för en asylsökande är sådan att denne, praktiskt sett, kan överföras till den ansvariga medlemsstaten. ( 43 ) Jag har redan antytt att jag anser att en asylsökande som lämnar in sin ansökan till värdmedlemsstaten ska kunna åtnjuta mottagningsvillkoren även om ansökan omfattas av Dublin II-förordningen. ( 44 ) Det verkar inte finnas någon rimlig möjlighet för den anmodade medlemsstaten att tillhandhålla dessa villkor till den asylsökande under den tid det tar att vidta de nödvändiga åtgärderna för att överföra den asylsökande. En sådan situation skulle inte vara praktiskt hållbar. Det är inte heller självklart att den asylsökande, om värdmedlemsstaten inleder de i förordningen angivna förfarandena, faktiskt kommer att bli föremål för övertagande eller återtagande av en annan medlemsstat. Resultatet av förfarandet i fråga kan bli att den asylsökande ska stanna kvar i den medlemsstat han eller hon redan befinner sig. ( 45 )
39.

Flera sändare och mottagare sammankopplade bildar ett nätverk. Inom ett nätverk kan en router tillse att den sända signalen når rätt mottagare. Om en signal överförs över ett stort avstånd kan en repeater användas för att förstärka den. Ett ”elektroniskt kommunikationsnät” utgörs således av ”system för överföring och i tillämpliga fall utrustning för koppling eller dirigering samt andra resurser som medger överföring av signaler via tråd, via radio, på optisk väg eller via andra elektromagnetiska överföringsmedier”. ( 40 )
”(9)

Det statliga stöd som ska beviljas uppgår till 400 miljoner polska zloty och bör möjliggöra försäljning av 600000 hektar jordbruksmark under perioden 2010–2013 i syfte att etablera eller utöka jordbruksföretag som uppfyller kriterierna för familjedrivna jordbruksföretag, dvs. är på högst 300 hektar. Stödordningen bör göra det möjligt att inrätta cirka 24000 jordbruksföretag med en areal som minst motsvarar genomsnittet i det berörda vojvodskapet. Det genomsnittliga stödbeloppet per jordbruksföretag bör uppgå till cirka 4500 EUR. Priset på den stödberättigande marken bör inte överstiga det genomsnittliga marknadspriset i det berörda vojvodskapet. När det gäller mark som ägs av APS (Agricultural Property Stock of the State Treasury) bör ett anbudsförfarande tillämpas.
54.

Den fråga som också anges i skälen till begäran om förhandsavgörande om det enligt unionsrätten är möjligt eller till och med nödvändigt att högsta domstolen prövar vissa rättsfrågor ex officio, kommer jag däremot att granska i samband med den tredje frågan. ( 11 ) Enligt rättspraxis kan den aktuella bestämmelsen vara av avgörande betydelse för om den ska tillämpas ex officio. ( 12 ) Högsta domstolen har enbart i samband med de rättsfrågor som ställts i den tredje frågan uppgett att bestämmelsen kan prövas ex officio.
40.

Eftersom det i förevarande mål är fråga om en anpassning av en redan bestående byggnad, ska jag först klargöra vad som i detta avseende ska anses utgöra en uppförd anläggningstillgång (nedan under a och b), innan jag kan pröva huruvida det förelåg en rätt att helt hänföra denna till rörelsen (nedan under c).
79.

Varje gång ett företag får bistånd genom offentliga medel ska det, enligt principen om en privat investerare i en marknadsekonomi, anses att detta bistånd utgör statligt stöd, om en privat investerare under normala omständigheter inte skulle ha gjort en sådan investering. Om staten i stället agerade på samma sätt som varje normal privat aktieägare skulle ha agerat under normala marknadsvillkor, skulle det finansiella biståndet inte anses utgöra statligt stöd. Som myndigheten har påpekat står det klart att staten påför skatter genom myndighetsutövning. Det kan knappast göras gällande att staten har beskattningsrätt i sin egenskap av privat investerare. Följden av påförandet av skatter – eftergivandet av skattefordringar – är också en verksamhet som staten utför i egenskap av myndighetsutövare. Statens fiskala verksamhet – påförande, uppbörd, återbetalning eller eftergivande av skatter – vidtas följaktligen utan tvekan genom myndighetsutövning och kan per definition inte vidtas i egenskap av privat investerare.
11.

Den nationella domstolen anser att den aktuella transaktionen enlig tysk rätt utgör ett tillhandahållande av tjänster som ägt rum i Tyskland och som är mervärdesskattepliktigt. Nämnda domstol är dock osäker på huruvida de nationella bestämmelserna är förenliga med gemenskapslagstiftningen, och den har därför hänskjutit följande tolkningsfrågor till domstolen: ”1) Ska artikel 9.2 e femte strecksatsen, artikel 13 B a och artikel 13B d punkterna 2 och 3 i... sjätte direktiv[et]... tolkas så, att ett övertagande av ett avtal om återförsäkring av livförsäkring, för vilket förvärvaren utger köpeskilling och på grundval av vilket förvärvaren – med försäkringstagarens samtycke – övertar den dittillsvarande försäkringsgivarens från skatteplikt undantagna återförsäkringsverksamhet och framdeles tillhandahåller försäkringstagaren de från skatteplikt undantagna återförsäkringstjänsterna i nämnda försäkringsgivares ställe, ska anses utgöra a) en försäkrings- eller banktjänst i den mening som avses i artikel 9.2 e femte strecksatsen i... sjätte direktiv[et]..., eller b) en återförsäkringstransaktion enligt artikel 13 B a i... sjätte direktiv[et]..., eller c) en transaktion som huvudsakligen utgörs dels av ett från skatteplikt undantaget övertagande av förpliktelser enligt artikel 13 B d punkt 2 i... sjätte direktiv[et], dels av en från skatteplikt undantagen transaktion rörande fordringar enligt artikel 13 B d punkt 3 i samma direktiv? 2) Blir svaret på fråga 1 annorlunda om det inte är förvärvaren utan den dittillsvarande försäkringsgivaren som utger ersättning för överföringen? 3) Om fråga 1 a, b och c ska besvaras nekande: Ska artikel 13 B c i... sjätte direktiv[et]... tolkas så, att — överföringen mot vederlag av avtal om återförsäkring av livförsäkring ska anses utgöra en leverans av varor och att — det vid tillämpningen av artikel 13 B c i... sjätte direktiv[et]... inte har någon betydelse om den plats där den från skatteplikt undantagna verksamheten bedrivs ligger i den medlemsstat där leveransen äger rum eller om den ligger i en annan medlemsstat?”