ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
SV Europeiska unionens officiella tidning C 302/16

Överklagande ingett den 15 juni 2015 av Slovenská pošta av den dom som tribunalen (nionde avdelningen) meddelade den 25 mars 2015 i mål T-556/08, Slovenská pošta mot kommissionen

(Mål C-293/15 P)

(2015/C 302/21)

Rättegångsspråk: engelska

Parter

Klagande: Slovenská pošta a.s. (ombud: O.W. Brouwer och A.A.J. Pliego Selie, advocaten)

Övriga parter i målet: Europeiska kommissionen, Republiken Slovakien, Cromwell a.s., Slovak Mail Services a.s., Prvá Doručovacia, a.s., ID Marketing Slovensko s.r.o. (tidigare TNT Post Slovensko s.r.o.)

Klagandens yrkanden

Klaganden yrkar att domstolen ska

1) upphäva den överklagade domen antingen helt eller delvis och slutgiltigt avgöra överklagandet, och därvid ogiltigförklara det omtvistade beslutet helt eller delvis, eller – i andra hand – återförvisa målet till tribunalen, och

2) förplikta kommissionen att ersätta rättegångskostnaderna vid tribunalen och domstolen, inklusive kostnaderna för intervenienterna.

Grunder och huvudargument

Tribunalen ogillade talan mot kommissionen om ogiltigförklaring av Europeiska unionens beslut av den 7 oktober 2008 om Slovakiens postlagstiftning avseende hybridposttjänster C (2008) 5912, som riktar sig till Republiken Slovakien.

Slovenská pošta a.s. yrkar att domstolen ska

(i) upphäva tribunalens ovan nämnda dom, helt eller delvis, av följande skäl: i. Första grunden: Felaktig rättstillämpning, tillämpning av ett felaktigt beviskrav och snedfördelning av bevisbördan då den fann att Republiken Slovakien hade åsidosatt artikel 86.1 jämförd med artikel 82 EG. a. Felaktig rättstillämpning då den fann att tillhandahållandet av en exklusiv rättighet i sig kan utgöra en överträdelse av artikel 86.1 EG jämförd med artikel 82 EG, b. Felaktig rättstillämpning, då den tillämpade ett felaktigt beviskrav och snedfördelade bevisbördan då den fann att Republiken Slovakien hade åsidosatt artikel 86.1 jämförd med artikel 82 EG genom att begränsa produktionen till slutanvändare. ii. Andra grunden: Felaktig rättstillämpning, otillräcklig prövning och missuppfattning av bevisningen då den prövade och godtog den definition av den relevanta marknaden som kommissionen hade gjort gällande, a. Felaktig rättstillämpning och otillräcklig prövning då den godtog att en relevant marknad för integrerade hybridposttjänster kan definieras baserat på den (påstådda) förekomsten av tillgång och efterfrågan på enbart en tjänst, b. Missuppfattning av bevisning och otillräcklig prövning då den fann att rådande efterfrågan på marknaden kunde fastställas genom den bevisning som hade ingetts av kommissionen.

(ii) Slutligt avgöra överklagandet, och därvid ogiltigförklara det angripna beslutet helt eller delvis, eller – i andra hand – återförvisa målet till tribunalen,
2.

I andra hand — upphäva tribunalens dom och Easas beslut, vilka nämnts ovan i punkt 1, in den mån Easas beslut fastställdes, — upphäva den ovannämnda domen från tribunalen in den mån tribunalen fastställde det beslut som meddelades av överklagandenämnden vid Easa den 17 december 2012 i ärende AP/01/2012, vilket delgavs klaganden den 27 december 2012, — upphäva den ovannämnda domen från tribunalen och ogiltigförklara det ovannämnda beslutet från överklagandenämnden vid Easa in den mån — beslutet från överklagandenämnden vid Easa fastställdes, — klaganden förpliktades att ersätta rättegångskostnaderna, och bifalla sökandens och klagandens yrkanden i första instans.
2.

Ska artikel 20.2 i direktivet 2008/118/EG tolkas så, att flyttning av punktskattepliktiga varor under ett uppskovsförfarande först avslutas när det transportmedel som anlänt till mottagaren avlastats av denna i sin helhet, så att fastställandet av ett underskott av varor under lossningen redan anses ha gjorts under flyttningen?
2.

utöva sin fulla jurisdiktion och, på grundval av de uppgifter som den förfogar över, i första hand — tilldela Safa Nicu Sepahan Co. ett belopp om 5 6 62 737,40 euro jämte ränta för den materiella skada som företaget lidit till följd av att Europeiska unionens råd åsidosatte en rättsregel och agerade rättsstridigt, — tilldela Safa Nicu Sepahan Co. ett belopp om 2 0 00 000 euro jämte ränta för den ideella skada som företaget lidit till följd av att Europeiska unionens råd åsidosatte en rättsregel och agerade rättsstridigt, och — förplikta Europeiska unionens råd att ersätta klagandens rättegångskostnader i förevarande instans och i förfarandet vid tribunalen samt att betala ränta. I andra hand — tilldela Safa Nicu Sepahan Co. ett belopp som fastställts i överensstämmelse med rätt och billighet (ex æquo et bono) jämte ränta för den materiella skada som företaget lidit till följd av att Europeiska unionens råd åsidosatte en rättsregel och agerade rättsstridigt, — tilldela Safa Nicu Sepahan Co. ett belopp ett belopp som fastställts i överensstämmelse med rätt och billighet (ex æquo et bono), som minst uppgår till 50 000 euro, jämte ränta för den ideella skada som företaget lidit till följd av att Europeiska unionens råd åsidosatte en rättsregel och agerade rättsstridigt, och — förplikta Europeiska unionens råd att ersätta klagandens rättegångskostnader i förevarande instans och i förfarandet vid tribunalen samt att betala ränta. I tredje hand
1.

Strider artikel 9.3 i lag 55/2003 av den 16 december 2003 om ramföreskrifter för anställda enligt tjänsteföreskrifter vid vårdinrättningar mot ramavtalet om visstidsarbete som den 18 mars 1999 ingicks mellan EFS, UNICE och CEEP och som införts i bilagan till rådets direktiv 1999/70/EG av den 28 juni 1999 (1), och får den därför inte tillämpas, genom att den främjar missbruk som uppstår genom användandet av på varandra följande utnämningar av personer som extraanställda, eftersom a) den varken fastställer en övre sammanlagd tidsgräns för flera på varandra följande utnämningar av personer som extraanställda eller hur många gånger som dessa utnämningar totalt får förnyas, b) den innebär att det står förvaltningen fritt att besluta om inrättandet av strukturella tjänster, om det sker mer än två utnämningar för tillhandahållande av samma tjänster under en period av sammantaget tolv månader eller mer under en tvåårsperiod, c) den gör det möjligt att utnämna personer som extraanställda utan att den konkreta objektiva grunden för denna anställning avseende tillfälliga, konjunkturbetingade eller extraordinära tjänster behöver anges i utnämningen?
4.

Ska det vid bedömningen av om en affärsmetod är vilseledande i en situation som den som har beskrivits i frågorna 2 och 3 beaktas om den beskrivna marknadsföringen a. anger totalpriset för abonnemanget under bindningsperioden, inklusive utgiften per halvår och/eller b. sker via annonser eller reklaminslag på internet, där det hänvisas till näringsidkarens webbplats och där utgiften per halvår och/eller totalpriset för abonnemanget, inklusive utgiften per halvår, framgår?
2.

Om den första frågan ska besvaras jakande: Ska artiklarna 17.2 a, 18.1 a och 22.3 i sjätte direktivet tolkas så, att de utgör hinder för nationella bestämmelser enligt vilka den skattskyldiga personen – under de omständigheter som är i fråga i det nationella målet – inte får dra av den ingående mervärdesskatten, eftersom fakturan har utfärdats av en person som inte är den faktiska leverantören av varan och det inte är möjligt att fastställa den faktiska leverantörens identitet och förplikta denna att betala in skatten, eller att ange den person som är skyldig att betala skatten enligt artikel 21.1 c i sjätte direktivet på grund av att denna person har utfärdat fakturan?
SV Europeiska unionens officiella tidning C 223/7

Begäran om förhandsavgörande framställd av High Court of Ireland (Irland) den 5 maj 2014 – Kuldip Singh, Denzel Nnjume, Khaled Aly mot Minister for Justice and Equality

(Mål C-218/14)

2014/C 223/10

Rättegångsspråk: engelska

Hänskjutande domstol

High Court of Ireland

Parter i målet vid den nationella domstolen

Klagande: Kuldip Singh, Denzel Nnjume, Khaled Aly

Motpart: Minister for Justice and Equality

Övrig part: The Immigrant Council of Ireland

Tolkningsfrågor

1) När ett äktenskap mellan en tredjelandsmedborgare och en unionsmedborgare upphör genom äktenskapsskillnad bibehåller tredjelandsmedborgaren, när artiklarna 7 och 13.2 a i rådets direktiv 2004/38/EG (1) är tillämpliga, uppehållsrätt i värdmedlemsstaten där unionsmedborgaren utövade unionsrättigheter efter skilsmässan? Om frågan besvaras nekande, har tredjelandsmedborgaren uppehållsrätt i värdmedlemsstaten före skilsmässan men efter att unionsmedborgaren har flyttat från värdmedlemsstaten?

2) Är villkoren i artikel 7.1 b i direktiv 2004/38/EG uppfyllda när en unionsmedborgare som är gift med en tredjelandsmedborgare påstår sig ha tillräckliga tillgångar i den mening som avses i artikel 8.4 i nämnda direktiv delvis med beaktande av tredjelandsmedborgarens tillgångar?

3) Om fråga 2 besvaras nekande, har personer såsom klagandena rätt enligt unionsrätten (med undantag av ovannämnda direktiv) att arbeta i värdmedlemsstaten i syfte att tillhandahålla eller bidra till tillräckliga tillgångar i den mening som avses i artikel 7 i nämnda direktiv?

(1) Europaparlamentets och rådets direktiv 2004/38/EG av den 29 april 2004 om unionsmedborgares och deras familjemedlemmars rätt att fritt röra sig och uppehålla sig inom medlemsstaternas territorier och om ändring av förordning (EEG) nr 1612/68 och om upphävande av direktiven 64/221/EEG, 68/360/EEG, 72/194/EEG, 73/148/EEG, 75/34/EEG, 75/35/EEG, 90/364/EEG, 90/365/EEG och 93/96/EEG (EUT L 158, s. 77).
SV Europeiska unionens officiella tidning C 175/22

Talan väckt den 17 mars 2014 – Europeiska kommissionen mot Republiken Italien

(Mål C-124/14)

2014/C 175/27

Rättegångsspråk: italienska

Parter

Sökande: Europeiska kommissionen (ombud: C. Cattabriga och M. van Beek)

Svarande: Republiken Italien

Sökandens yrkanden

Sökanden yrkar att domstolen ska

— fastställa att Republiken Italien har underlåtit att uppfylla sina skyldigheter enligt artiklarna 3, 6 och 17.2 i direktiv 2003/88/EG (1) genom att utesluta personal med ”ledningsuppgifter” (det vill säga läkare) inom den nationella sjukvården från rätten till högsta genomsnittlig veckoarbetstid på 48 timmar och all personal inom den nationella sjukvården från rätten till elva timmars sammanhängande ledighet per dygn utan att säkerställa att de ges motsvarande kompensationsledighet, och

— förplikta Republiken Italien att ersätta rättegångskostnaderna.

Grunder och huvudargument

Artiklarna 3 och 6 i direktiv 2003/88/EG ålägger medlemsstaterna att vidta de åtgärder som behövs för att se till att varje arbetstagare får minst elva timmars sammanhängande ledighet per 24-timmarsperiod och att den genomsnittliga arbetstiden under varje sjudagarsperiod inklusive övertid inte överstiger 48 timmar. Undantag från dessa bestämmelser får förekomma men endast under tydligt preciserade villkor.

Vid genomförandet av direktiv 2003/88 har den italienska lagstiftaren åsidosatt dessa bestämmelser genom att utesluta alla läkare med ”ledningsuppgifter” inom den nationella sjukvården från tillämpningsområdet för bestämmelserna om högsta genomsnittliga veckoarbetstid och all personal inom den nationella sjukvården från bestämmelserna om dygnsvila.

Kommissionen noterar särskilt för det första att i Italien anses alla läkare inom den nationella sjukvården officiellt ha ”ledningsuppgifter”, enligt lagstiftningen och enligt kollektivavtalen för den nationella sjukvården, utan att de nödvändigtvis har faktiskt chefsansvar eller förfogar över sin egen arbetstid. För det andra har de italienska myndigheterna inte kunnat visa att personalen inom den nationella sjukvården, trots att den uteslutits från rätten till elva timmars sammanhängande ledighet per dygn, direkt efter arbetstidens slut ger tillbörlig sammanhängande kompensationsledighet.

(1) Europaparlamentets och rådets direktiv 2003/88/EG av den 4 november 2003 om arbetstidens förläggning i vissa avseenden (EUT L 299, s. 9).
SV Europeiska unionens officiella tidning C 85/17

Begäran om förhandsavgörande framställd av Conseil d’État (Frankrike) den 20 januari 2014 — Beaudout Père et Fils SARL mot Ministre du travail, de l’emploi, de la formation professionnelle et du dialogue social, Confédération nationale de la boulangerie et boulangerie-pâtisserie française, Fédération Générale Agroalimentaire — CFDT m.fl.

(Mål C-26/14)

2014/C 85/31

Rättegångsspråk: franska

Hänskjutande domstol

Conseil d’État

Part i målet vid den nationella domstolen

Sökande: Beaudout Père et Fils SARL

Motpart: Ministre du travail, de l’emploi, de la formation professionnelle et du dialogue social, Confédération nationale de la boulangerie et boulangerie-pâtisserie française, Fédération Générale Agroalimentaire — CFDT m.fl.

Tolkningsfråga

Är iakttagande av skyldigheten att lämna insyn enligt artikel 56 i fördraget om Europeiska unionens funktionssätt en obligatorisk förutsättning för att en medlemsstat ska ha rätt att, till samtliga företag i en bransch, utvidga ett kollektivavtal enligt vilket en enda aktör, som valts av arbetsmarknadens parter, ska handha ett obligatoriskt tilläggspensionssystem som införts till förmån för arbetstagarna?
a)

Är arbetsordningen för en övervakningskommitté som två medlemsstater har inrättat tillsammans — som den programguide som utfärdades för det estnisk-lettiska programmet 2007–2013 — enligt vilken övervakningskommitténs beslut inte kan överklagas vid domstol (punkt 6.6 fjärde stycket i programguiden: ”The decisions of the Monitoring Committee are not appealable at any place of jurisdiction.”) förenlig med artikel 63.2 i rådets förordning (EG) nr 1083/2006 av den 11 juli 2006 om allmänna bestämmelser för Europeiska regionala utvecklingsfonden, Europeiska socialfonden och Sammanhållningsfonden samt om upphävande av förordning (EG) nr 1260/1999 (1) i förening med artikel i Europeiska unionens stadga om de grundläggande rättigheterna?
1.

I en situation där: i) en arbetstagares årslön består av grundlön och provision enligt en avtalsbaserad rätt till provision, ii) provisionen utbetalas i förhållande till den försäljning som arbetsgivaren kunnat göra och avtal som denne kunnat ingå till följd av arbetstagarens arbete, iii) provisionen utbetalas i efterhand och det provisionsbelopp som erhålls under en viss referensperiod varierar beroende på värdet på de försäljningar som gjorts och avtal som ingåtts och tidpunkten för dessa, iv) arbetstagaren under sin årliga semester inte utför något arbete som ger rätt till sådan provision och följaktligen inte heller erhåller någon provision för sådana perioder, v) arbetstagaren under en löneperiod som inbegriper årlig semester har rätt till grundlön och fortsätter att uppbära provision som grundas på provision som intjänats tidigare, och vi) hans eller hennes genomsnittliga provisionsersättning under året kommer att vara lägre än om arbetstagaren inte hade tagit ut årlig semester, eftersom vederbörande inte utfört något arbete under ledighetsperioden som ger rätt till provision, krävs det enligt artikel 7 i direktiv 93/104/EG (1), i dess lydelse enligt direktiv 2003/88/EG (2), att medlemsstaterna vidtar de åtgärder som behövs för att arbetstagaren under årliga semesterperioder, utöver sin grundlön, ska få betalt med hänsyn till den provision han eller hon skulle ha intjänat under nämnda period om vederbörande inte tagit ut semester?
1.

Kan artikel 2. 2 c) rörlighetsdirektivet 2004/38/EG (1) tolkas på så sätt att en medlemsstat, under vissa omständigheter, får kräva att en släkting i rakt nedstigande led som är 21 år eller äldre — för att anses vara beroende för sin försörjning och därmed falla in under definitionen av familjemedlem enligt artikel 2.2. c) rörlighetsdirektivet 2004/38/EG — ska ha försökt att få ett arbete, få hjälp för sin försörjning från ursprungslandets myndigheter och/eller på annat sätt klara sin försörjning men att detta inte har varit möjligt?
1.

Är det enligt artikel 40.1 och 40.5 i rådets förordning nr 1782/2003 av den 29 september 2003 (1) möjligt för medlemsstaterna — med beaktande av artikelns lydelse och syfte — att grunda den rätt till omvärdering av referensbeloppet som tillkommer jordbrukare vars produktion påverkades negativt på grund av de åtaganden att bedriva ett miljövänligt jordbruk som de omfattades av under hela eller delar av referensperioden, på jämförelsen mellan beloppen i direktstöd som uppbars under de år som påverkades av sådana åtaganden och de belopp som uppbars under de år som inte påverkades?
1.

Är det i ungersk lagstiftning föreskrivna undantaget från beskattning av utdelning för personer med hemvist i Ungern förenligt med bestämmelserna i EU-fördragen avseende etableringsfriheten (artikel 49 FEUF), principen om likabehandling (artikel 54 FEUF) och principen om fri rörlighet för kapital (artikel 56 FEUF [sic]) då följande gäller. a) En utdelningsberättigad som saknar hemvist i Ungern är endast undantagen från skatten på utdelning om vissa villkor är uppfyllda. Vid tidpunkten för utdelningen (verkställandet) ska den utdelningsberättigades andel av kapitalet i bolaget med hemvist i landet (när det gäller aktier, andelen av namnaktier) under åtminstone två på varandra följande år hela tiden ha uppgått till minst 20 procent, med beaktande av den omständigheten att om den utdelningsberättigade innehaft 20 procent under kortare tid än två år är det bolag som lämnar utdelningen inte skyldigt att hålla inne utdelningsskatten och det bolag som tar emot utdelningen — eller om det är icke-monetära överföringar av tillgångar, det bolag som lämnar dem — är inte skyldigt att betala nämnda skatt när de lämnar in sin skattedeklaration, om en annan person eller bolaget som lämnar utdelningen har garanterat betalningen av skatten. b) En utdelningsberättigad som saknar hemvist i Ungern inte uppfyller villkoren i den nationella lagstiftningen för att undantas från skatten då den utdelningsberättigades andel av kapitalet i bolaget med hemvist i landet (när det gäller aktier, andelen av namnaktier) vid tidpunkten för utdelningen (verkställandet) inte uppgick till det tröskelvärde på minst 20 procent som föreskrivs i lagen, eller om nämnda procentandel inte har innehafts hela tiden under minst två på varandra följande år, eller när den utdelningsberättigade innehaft 20 procent under kortare tid än två år om betalningen av skatten inte har garanterats av någon tredje man eller den som lämnat utdelningen[?]
2.

I synnerhet: — Måste den period som granskningen omfattar i alla händelser, vid äventyr att det granskade företaget annars kan föra talan mot det beslut som granskningen leder till med åberopande av att granskningen är rättsstridig, löpa ut under den tolvmånadersperiod som föregår den så kallade ”granskningsperioden”, under vilken granskningen utförs? — För det fall föregående fråga besvaras jakande, hur ska den i förordningen uttryckligen föreskrivna möjligheten att förlänga den period som granskningen omfattar till att även avse perioder som ”följer på tolvmånadersperioden” förstås? — För det fall den första delfrågan besvaras nekande, måste den period som granskningen omfattar likväl, vid äventyr att det granskade företaget annars kan föra talan mot det beslut som granskningen leder till med åberopande av att granskningen är rättsstridig, inkludera en tolvmånadersperiod som löper ut under den granskningsperiod som föregår den granskningsperiod under vilken granskningen företas, eller kan granskningen endast avse en period som löper ut före den föregående granskningsperiodens början?
1.

Ska artikel 125.1 i förordning nr 1782/2003 (1) tolkas så att am- och dikobidraget är tillämpligt på grundval av det totala antalet am- och dikor som har fötts (övers.anm.: ”fötts” borde förstås i den mening att de ”fått denna beteckning”) under kalenderåret?
SV Europeiska unionens officiella tidning C 370/17

Begäran om förhandsavgörande framställd av High Court of Justice Queen's Bench Division (Administrative Court) (Förenade kungariket) den 23 september 2011 — Fruition Po Limited mot Minister for Sustainable Farming and Food and Animal Health

(Mål C-500/11)

2011/C 370/28

Rättegångsspråk: engelska

Hänskjutande domstol

High Court of Justice Queen's Bench Division (Administrative Court)

Parter i målet vid den nationella domstolen

Klagande: Fruition Po Limited

Motpart: Minister for Sustainable Farming and Food and Animal Health

Tolkningsfrågor

1. I en situation där a) en medlemsstat hade för avsikt att erkänna ett organ som producentorganisation enligt artikel 11 i rådets förordning [Nr] 2200/96 (1), b) organet hade ett syfte och stadgar som uppfyllde kraven i artikel 11, c) organets producentmedlemmar erhöll alla de tjänster som de har rätt till från en producentorganisation enligt artikel 11 och d) organet hade gett en entreprenör i uppdrag att tillhandahålla en väsentlig del av tjänsterna, ska artikel 11 då i enlighet med rättssäkerhetsprincipen tolkas så, att det krävs att organet utövar en viss grad av kontroll över entreprenören?

2. Om fråga 1 besvaras jakande, vilken grad av kontroll krävs då enligt artikel 11?

3. Ska organet anses ha haft den grad av kontroll, om någon, som fordras enligt artikel 11 i en situation där a) entreprenörerna var: 1) ett bolag där 93 procent av aktiekapitalet innehades av organets medlemmar, och 2) ett bolag där 50 procent av aktiekapitalet innehades av det förstnämnda bolaget när det föreskrivs i dess bolagsordning att beslut ska fattas enhälligt, b) inte något av företagen hade någon skyldighet enligt avtal att följa organets instruktioner till dem avseende den aktuella verksamheten, men organet c) och entreprenörerna som en följd av den ovan beskrivna ägarstrukturen agerade med enhällighet?

4. Är det relevant för att besvara de ovannämnda frågorna att a. det i artikel 6.2 i förordning (EG) nr 1432/03 om tillämpningsföreskrifter för rådets förordning (EG) nr 2200/96 med avseende på erkännande av producentorganisationer och förhandserkännande av producentgrupper uttryckligen föreskrevs att ”medlemsstaterna skall fastställa på vilka villkor” en producentorganisation får överlämna sina uppgifter till tredje man, b. den i fråga 1 aktuella medlemsstaten hade underlåtit att fastställa sådana villkor vid den relevanta tidpunkten?

(1) Rådets förordning (EG) nr 2200/96 av den 28 oktober 1996 om den gemensamma organisationen av marknaden för frukt och grönsaker (EGT L 297, s. 1)
SV Europeiska unionens officiella tidning C 269/35

Begäran om förhandsavgörande framställd av Tribunal administratif de Montreuil (Frankrike) den 4 juli 2011 — Continental Small Company Series of the DFA Investment Trust Co. mot Ministre du budget, des comptes publics, de la fonction publique et de la réforme de l'État

(Mål C-345/11)

2011/C 269/71

Rättegångsspråk: franska

Hänskjutande domstol

Tribunal administratif de Montreuil

Parter i målet vid den nationella domstolen

Klagande: Continental Small Company Series of the DFA Investment Trust Co.

Motpart: Ministre du budget, des comptes publics, de la fonction publique et de la réforme de l'État

Tolkningsfrågor

1. Ska situationen för andelsinnehavarna beaktas vid sidan av situationen för fondföretag?
—

fastställa att Republiken Frankrike har underlåtit att iaktta de skyldigheter som följer av rådets direktiv 92/12/EEG av den 25 februari 1992 (1), särskilt artiklarna 8 och 9, och av artikel 34 i fördraget om Europeiska unionens funktionssätt, genom att använda ett rent kvantitativt kriterium för att bedöma huruvida enskildas innehav av tobaksvaror från en annan medlemsstat har kommersiellt syfte, och tillämpa detta kriterium per privatfordon (och inte per person) och på ett övergripande sätt för samtliga tobaksvaror genom att helt och hållet förhindra privatpersoners import av tobaksvaror från en annan medlemsstat när mängden överstiger två kilogram per privatfordon, och