151.

Sammanfattningsvis är mina huvudsakliga slutsatser därför följande: 1) I artikel 106a.3 i Euratomfördraget klargörs att Euratomfördraget har samma ställning som FEU och FEUF vad gäller unionens primärrätt. 2) I artikel 106a.3 i Euratomfördraget föreskrivs vidare att varken FEU eller FEUF får tillämpas inom Euratomfördragets tillämpningsområde i den mån som dessa bestämmelser påverkar bestämmelserna i själva Euratomfördraget. Om en viss fråga har behandlats uttömmande eller specifikt i Euratomfördraget, finns det följaktligen inte något utrymme för att tillämpa FEU eller FEUF. Däremot är FEU och FEUF tillämpliga på alla områden av unionsrätten som inte har behandlats i Euratomfördraget. 3) Det finns inte någon bestämmelse i Euratomfördraget som behandlar frågan om statligt stöd. Med hänsyn till att Euratomfördraget, å ena sidan, endast är ett särskilt fördrag som behandlar en viss sektor och med hänsyn till att FEU och FEUF, å andra sidan, har mer långtgående mål (inte minst vad gäller den inre marknadens funktion), förefaller det lämpligt att bestämmelserna i FEUF om konkurrens och statligt stöd är tillämpliga på kärnenergisektorn när Euratomfördraget inte innehåller några specifika bestämmelser. Det är av dessa skäl som artikel 107 FEUF är tillämplig på de aktuella statliga stödåtgärderna. 4) Bestämmelserna i artiklarna 1 och 2 c i Euratomfördraget avser med nödvändighet utvecklingen av kärnkraftverk. Det är uppenbart att medlemsstaterna avsåg att Euratomfördraget skulle vara ett levande dokument, som kan utvecklas organiskt och anpassas till moderna förhållanden. Härav följer att Republiken Österrikes argument om att dessa bestämmelser i Euratomfördraget inte omfattar vare sig byggandet av ytterligare kärnkraftverk eller att åldrande kärnkraftverk ersätts och moderniseras med mer moderna, redan utvecklade tekniker, inte kan godtas. 5) Även om det är riktigt att kärnkraftens fördelar diskuteras livligt i många medlemsstater, har EU-domstolen varken behörighet eller demokratisk legitimitet att avgöra sådana frågor. Med hänsyn till att det emellertid står klart att utvecklingen av kärnkraft är, såsom avspeglas i Euratomfördraget, ett tydligt definierat mål i unionsrätten, kan man inte låta detta mål stå tillbaka för andra (och, enligt ett synsätt, eventuellt motstridiga) mål i unionsrätten, såsom miljöskydd i avdelning XX FEUF. Den klara ordalydelsen i artikel 194.2 FEUF erkänner dessutom helt enkelt rätten för varje medlemsstat att välja mellan olika energikällor eller ”energiförsörjningens allmänna struktur” och denna rätt omfattar med nödvändighet rätten för varje medlemsstat att utveckla kärnkraft som en del av dess energiförsörjningskällor. 6) I motsats till den ståndpunkt som tribunalen har intagit i en rad mål, från målet Mediaset/kommissionen ( 102 ) och framåt, med innebörden att allt statligt stöd som godkänns enligt artikel 107.3 c FEUF måste eftersträva ett ”gemensamt intresse”, anges inte detta krav i själva texten i artikel 107.3 c FEUF, även om det anges i artikel 107.3 b FEUF (”… viktiga projekt av gemensamt europeiskt intresse …”). 7) Av detta följer att det inte finns något krav på att stödet ska fylla några andra syften än dem som uttryckligen anges i artikel 107.3 c FEUF. Enligt bestämmelsens ordalydelse och dess placering i FEUF behöver stöd, för att vara förenligt med fördraget, varken eftersträva ett ”mål av gemensamt intresse” eller ett ”mål av allmänt intresse”. Det måste bara ”underlätta utveckling av vissa näringsverksamheter” och det får inte ”påverka handeln i negativ riktning i en omfattning som strider mot det gemensamma intresset”. Republiken Österrikes argument om att tribunalen gjorde sig skyldig till en felaktig rättstillämpning när den slog fast att stödet endast måste eftersträva ett ”allmänt” och inte ett ”gemensamt” intresse kan inte som sådant godtas, eftersom inget av dessa två kriterier – enligt min mening och i motsats till tribunalens uppfattning i den överklagade domen – faktiskt behöver vara uppfyllt. 8) Även om denna bedömning av artikel 107.3 c FEUF är felaktig, eftersträvar byggandet av Hinkley Point C under alla omständigheter ett ”gemensamt intresse” (och, om man så vill, även ett ”allmänt syfte”) i denna mening, eftersom utvecklingen av kärnkraftsanläggningar förblir ett centralt mål för Euratomfördraget, även om enskilda medlemsstater, såsom Republiken Österrike, har motsatt sig kärnkraft som begrepp. Genom att godta Euratomfördragets mål har samtliga medlemsstater i princip klart gett uttryck för sitt oreserverade erkännande av rätten för andra medlemsstater att utveckla kärnkraftverk på deras egna territorier om de så önskar. Ett klart angivet mål för fördraget av detta slag måste, nästan per definition, kunna utgöra ett mål av gemensamt intresse vid tillämpningen av bestämmelserna om statligt stöd. 9) Tribunalen gjorde en riktig bedömning när den slog fast att kommissionen hade tillgång till en mängd bevis för att marknaden var antingen ovillig eller till och med oförmögen att finansiera Hinkley Point C i avsaknad av garantier och andra former av stöd från Förenade kungariket. I förevarande mål saknar det betydelse att det kanske inte föreligger ett marknadsmisslyckande med avseende på andra former av elproduktion. Tribunalen gjorde inte en felaktig bedömning när den konstaterade att produktionen av kärnenergi utgjorde den relevanta näringsverksamheten i den mening som avses i artikel 107.3 c FEUF. 10) Kommissionens uppgift i ärenden rörande statligt stöd är, såsom klargörs i artikel 107.2 FEUF och 107.3 FEUF, helt enkelt att bedöma huruvida den aktuella statliga åtgärden kan anses ”som förenlig med den inre marknaden”. Denna uppgift består huvudsakligen i att bedöma huruvida det aktuella stödet är förenligt med konkurrensreglerna och den inre marknaden, och inte de bestämmelser som rör miljön. Eventuella beslut avseende huruvida ett visst projekt ska beviljas vederbörligt tillstånd ur planerings- och miljöperspektiv utgör däremot i princip en fråga som ska avgöras av medlemsstaternas behöriga myndigheter, och inte av kommissionen vid tillämpningen av bestämmelserna om statligt stöd. 11) Huvudfrågan när det gäller bedömningen av huruvida stöd är förenligt med den inre marknaden i den mening som avses i artikel 107.3 FEUF är huruvida sådant stöd leder till eller uppmuntrar till investeringar i utvecklingen av vissa näringsverksamheter som i annat fall inte skulle ske. Det kan inte på förhand göras någon åtskillnad mellan investeringsstöd och driftstöd. En sådan åtskillnad är inte motiverad av själva ordalydelsen i artikel 107 FEUF, och en sådan åtskillnad skulle dessutom vara alltför förenklad och föranleda ett kringgående genom användningen av konstlade redovisningstekniker. 12) De stödåtgärder som är aktuella här är visserligen inte begränsade till rena byggnadskostnader som sådana, utan innefattar även specifika kostnader som är förknippade med tillhandahållandet av kärnenergi, däribland kostnaderna för att hantera använt bränsle. Dessa kostnader utgör likväl investeringskostnader, som med nödvändighet måste bäras om anläggningen ska kunna tas i drift. 13) Tribunalen gjorde med hänsyn till omständigheterna en riktig bedömning när den ogillade talan om ogiltigförklaring av kommissionens beslut att godkänna de aktuella stödåtgärderna som Förenade kungariket beviljade för byggandet av Hinkley Point C.