ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
41

I ett sådant fall ger ett tilläggsskydd som meddelats avseende en sådan produkt, i enlighet med vad som anges i artikel 5 i förordning nr 469/2009, vid utgången av grundpatentets giltighetstid samma rättigheter som grundpatentet gav med avseende på produkten med de begränsningar av skyddet enligt grundpatentet som följer av artikel 4 i förordningen. Om innehavaren av patentet under dess giltighetstid hade möjlighet att, med stöd av sitt patent, invända mot all användning eller viss användning av produkten i form av ett läkemedel bestående av en sådan produkt eller innehållande produkten, inbegripet en användning såsom adjuvans, kommer det tilläggsskydd som meddelats för samma produkt således att ge innehavaren samma rättigheter för all användning av produkten, såsom läkemedel, som varit tillåten före utgången av tilläggsskyddets giltighetstid (se domar av den 24 november 2011 i mål C‑322/10, Medeva, REU 2011, s. I‑12051, punkt 39, och mål C‑422/10, Georgetown University m.fl., REU 2011, s. I‑12157, punkt 32, samt beslut av den 25 november 2011 i mål C‑630/10, University of Queensland och CSL, REU 2011, s. I‑12231, punkt 34, och mål C‑6/11, Daiichi Sankyo, REU 2011, s. I‑12255, punkt 29).
Begäran om förhandsavgörande – Tribunal Judicial da Comarca do Porto – Tolkning av artiklarna 43 EG, 49 EG och 56 EG – Nationell lagstiftning enligt vilken rätten att driva hasardspel och lotterier är förbehållen ett visst organ och enligt vilken det är förbjudet att anordna eller marknadsföra vadslagning avseende sportevenemang, eller samla in insatser till detta, inklusive via Internet – Förbud för ett företag med säte i en annan medlemsstat som anordnar vadslagning och lotterier online att marknadsföra, anordna och driva vadslagning och lotterier via Internet och ställa prisernas värde till vinnarnas förfogande.
Begäran om förhandsavgörande – Tribunal de première instance de Bruxelles – Tolkning av artikel 15 i rådets förordning (EG) nr 1260/2001 av den 19 juni 2001 om den gemensamma organisationen av marknaden för socker (EGT L 178, s. 1) – Giltigheten av kommissionens förordning (EG) nr 314/2002 av den 20 februari 2002 om tillämpningsföreskrifter för kvotsystemet inom sektorn för socker (EGT L 50, s. 40) – Giltigheten av kommissionens förordning (EG) nr 1775/2004 av den 14 oktober 2004 om fastställande av produktionsavgifter för socker under regleringsåret 2003/04 (EUT L 316, s. 64), av kommissionens förordning (EG) nr 1762/2003 av den 7 oktober 2003 om fastställande av produktionsavgifter för socker under regleringsåret 2002/2003 (EUT L 254, s. 4), av kommissionens förordning (EG) nr 1837/2002 av den 15 oktober 2002 om fastställande av produktionsavgifterna och koefficienten för tilläggsavgiften för regleringsåret 2001/2002 inom sockersektorn (EGT L 278, s. 13), av kommissionens förordning nr 1993/2001 av den 11 oktober 2001 om fastställande av produktionsavgifter för socker för regleringsåret 2000/2001 (EGT L 271, s. 15) och av kommissionens förordning nr 2267/2000 av den 12 oktober 2000 om fastställande för regleringsåret 1999/2000 av produktionsavgifterna och koefficienten för att beräkna tilläggsavgiften för socker (EGT L 259, s. 29) – Beräkningsmetod som använts för att beräkna den totala förlusten som ska finansieras genom produktionsavgiften – Beaktande av alla kvantiteter socker som exporterats för fastställande av det överskott som kan exporteras och, för fastställande av den genomsnittliga förlusten per ton socker, endast av de kvantiteter som medfört exportbidrag
UPPLYSNING OM OPUBLICERADE AVGÖRANDEN 
Domstolens beslut (sjätte avdelningen) av den 20 mars 2007 — 
Kallianos mot kommissionen 
(mål C-323/06 P) 
"Överklagande — Tjänsteman — Lön — Underhåll inom ramen för ett 
skilsmässoförfarande — Innehållande av lön " 
Överklagande — Grunder — Enbart upprepning av grunder och argument som 
framförts vid förstainstansrätten — Uppgift saknas om på vilket sätt felaktig 
rättstillämpning förekommit — Avvisning (Artikel 225 EG; domstolens stadga, 
artikel 58 första stycket; domstolens rättegångsregler, artikel 112.1 första stycket c) (se 
punkterna 10-15) 
Saken 
Överklagande av förstainstansrättens dom (tredje avdelningen) av den 17 maj 2006 i 
mål T-93/04, Kallianos mot kommissionen, genom vilken förstainstansrätten har 
avvisat begäran om ogiltigtförklaring av kommissionens beslut rörande vissa belopp 
som innehållits av sökandens lön till följd av interimistiska åtgärder som förordnats 
av belgisk domstol, samt begäran om återbetalning av dessa belopp och yrkande om 
skadestånd — Europeiska institutionernas behörighet inom ramen för nationella 
skilsmässoförfaranden — Former för delgivning och åberopade av en skilsmässodom 
vid de nämnda institutionerna. 
I - 43* 
UPPLYSNING OM OPUBLICERADE AVGÖRANDEN 
Avgörande 
1) Överklagandet ogillas. 
2) Kallianos skall ersätta rättegångskostnaderna. 
Domstolens beslut (sjunde avdelningen) av den 20 mars 2007 — 
Galileo International Technology m.fl. mot kommissionen 
(mål C-325/06 P) 
"Överklagande — Gemenskapsprojekt för satellitnavigering (GALILEO) — Skada 
som lidits av innehavarna av varumärken och firmor som innehåller ordet Galileo — 
Uppenbart att överklagandet delvis inte kan tas upp till sakprövning och att det 
delvis är ogrundat" 
1. Tillnärmning av lagstiftning — Varumärken — Tolkningen av förordning 
nr 40/94 och direktiv 89/104 — Varumärkesinnehavarens rätt att invända 
mot otillåten användning av varumärket — Användning av kännetecknet i 
näringsverksamhet — Begrepp (Rådets förordning nr 40/94, artikel 9.1 b; 
rådets direktiv 89/104, artikel 5.1 b) (se punkterna 32 och 33) 
2. Överklagande — Grunder — Nödvändigt att ange vilken punkt i förstain-
stansrättens resonemang som kritiseras (Artikel 225.1 EG; domstolens stadga, 
artikel 58 första stycket; domstolens rättegångregler, artikel 112.1 c) (se 
punkterna 36-39) 
I - 44*
Beslut meddelat av domstolens ordförande den 15 december 2000. - Cho Yang Shipping Co. Ltd mot Europeiska kommissionen. - Överklagande - Beslut meddelat av förstainstansrättens ordförande i ett interimistiskt förfarande - Konkurrens - Betalning av böter - Bankgaranti. - Mål C-361/00 P(R).



Rättsfallssamling 2000 s. I-11657



Sammanfattning



Nyckelord

1 Interimistiskt förfarande - Uppskov med verkställigheten - Uppskov med verkställigheten av en skyldighet att ställa en bankgaranti som villkor för att böter inte skall drivas in omedelbart - Villkor för bifall - Särskilda omständigheter

(Artikel 242 EG)

2 Interimistiskt förfarande - Interimistiska åtgärder - Rättens behörighet i ett interimistiskt förfarande - Gränser - Behörighet för förstainstansrätten att förordna om interimistiska åtgärder som är avsedda att medföra verkningar fram till dess att domstolen har avkunnat dom - Föreligger inte

(Artiklarna 242 EG och 243 EG)

Sammanfattning

1 En ansökan om undantag från skyldigheten att ställa en bankgaranti som villkor för att de böter som kommissionen ålagt inte skall drivas in omedelbart kan endast beviljas om det föreligger särskilda omständigheter. I domstolens och förstainstansrättens rättegångsregler föreskrivs nämligen uttryckligen att det i interimistiska förfaranden är möjligt att kräva att säkerhet skall ställas, vilket utgör kommissionens normala och rimliga tillvägagångssätt.

(se punkt 88)

2 Förstainstansrätten är inte behörig att förordna om interimistiska åtgärder som är avsedda att medföra verkningar fram till dess att domstolen har meddelat dom efter ett överklagande av förstainstansrättens dom i målet i sak.

Det följer av ordalydelsen i artiklarna 242 EG och 243 EG att uppskov med verkställigheten av en rättsakt - liksom andra interimistiska åtgärder - endast får förordnas inom ramen för mål som anhängiggjorts vid domstolen respektive förstainstansrätten. Av artikel 53 andra stycket i stadgan för domstolen framgår att det är domstolen som är behörig att vid överklagande avgöra alla ansökningar om uppskov med verkställighet eller andra interimistiska åtgärder som framställs av en part.

(se punkterna 96-100)
Beslut meddelat av domstolens ordförande den 26 november 1999. - Azienda nazionale autonoma delle strade (ANAS). - Begäran om förhandsavgörande: Corte dei Conti - Italien. - Artikel 177 i EG-fördraget (nu artikel 234 EG) - Begreppet "en domstol i en medlemsstat" - Direktiv 92/50/EEG - Offentlig upphandling av tjänster. - Mål C-192/98.



Rättsfallssamling 1999 s. I-08583



Sammanfattning



Nyckelord

Begäran om förhandsavgörande - Anhängiggörande vid domstolen - Nationell domstol i den mening som avses i artikel 177 i fördraget (nu artikel 234 EG) - Begrepp - Avgörande utifrån strukturella och funktionella kriterier - "Corte dei Conti" utför i det sammanhang som givit anledning till begäran om förhandsavgörande uppgifter avseende utvärdering och undersökning av förvaltningens resultat - Ingen rättsskipande verksamhet

(EG-fördraget, artikel 177 (nu artikel 234 EG))

Sammanfattning

$$Frågan huruvida ett organ är behörigt att framställa begäran till domstolen avgörs enligt såväl strukturella som funktionella kriterier. I detta avseende kan ett nationellt organ anses vara en domstol i den mening som avses i artikel 177 i fördraget (nu artikel 234 EG) när det bedriver rättsskipande verksamhet medan det inte kan anses vara en domstol när det bedriver annan, i synnerhet förvaltande, verksamhet.

Av detta följer att det, vid bedömningen huruvida ett nationellt organ som enligt lag bedriver olika typer av verksamhet skall anses vara en domstol, är nödvändigt att granska den specifika beskaffenheten hos den verksamhet som bedrivs i det särskilda normativa sammanhang i vilket organet framställer sin begäran om förhandsavgörande. Vid denna bedömning saknar det betydelse att andra avdelningar hos det berörda organet och till och med den avdelning som framställt begäran om förhandsavgörande vid bedrivande av annan verksamhet än den som ligger till grund för begäran är att anse som domstolar.

Corte dei Conti utövar inte någon rättsskipande verksamhet och saknar därmed behörighet att framställa begäran till domstolen då Corte dei Conti i det sammanhang som givit anledning till begäran om förhandsavgörande utför efterhandskontroll som i huvudsak består av utvärdering och undersökning av förvaltningens resultat.
Domstolens beslut den 5 mars 1999. - Guérin automobiles EURL mot Europeiska kommissionen. - Överklagande - Tidsfrist för väckande av talan - Anvisning om besvärstid och rättsmedel saknas. - Mål C-153/98 P.



Rättsfallssamling 1999 s. I-01441



Sammanfattning



Nyckelord

Institutionernas rättsakter - Allmän skyldighet att informera mottagarna om rättsmedel och tidsfrister - Föreligger inte

(EG-fördraget, artiklarna 189, 190, 191 och 192)

Sammanfattning

Artiklarna 189, 190, 191 och 192 i fördraget, vilka just fastställer beskaffenheten av och ordningen för de rättsakter som antagits av gemenskapsinstitutionerna, ålägger på intet sätt en allmän skyldighet för dessa institutioner att upplysa mottagarna av rättsakterna om de rättsmedel som står till buds eller om de tidsfrister som gäller för dessa.

När det saknas en uttrycklig bestämmelse kan man inte anse att det föreligger en sådan skyldighet för gemenskapens administrativa eller dömande myndigheter.
Domstolens beslut (första avdelningen) den 6 oktober 1997. - Association internationale des utilisateurs de fils de filaments artificiels et synthétiques et de soie naturelle (AIUFFASS) och Apparel, Knitting & Textiles Alliance (AKT) mot Europeiska kommissionen. - Överklagande - Artikel 92.3 a och c i EG-fördraget - Textilier - Uppenbart felaktig bedömning - Överkapacitet - Upptagande till sakprövning. - Mål C-55/97 P.



Rättsfallssamling 1997 s. I-05383



Sammanfattning



Nyckelord

verklagande - Grunder - Felaktig bedömning av de faktiska omständigheterna - Avvisning - Domstolens kontroll av bevisprövningen - Endast i fråga om förvanskade uppgifter

(EG-fördraget, artikel 168a; EG-stadgan för domstolen, artikel 51)

Sammanfattning

Enligt artikel 168a i EG-fördraget och artikel 51 första stycket i EG-stadgan för domstolen kan ett överklagande endast avse en prövning av om en rättsregel har åsidosatts och inte någon form av bedömning av de faktiska omständigheterna.

Förstainstansrätten har således ensam befogenhet dels att fastställa de faktiska omständigheterna, förutom i fall då dess bedömning innehåller en materiell felaktighet som följer av de handlingar som ingivits i målet, dels att bedöma de faktiska omständigheterna. Därtill ankommer det endast på förstainstansrätten att bedöma bevisvärdet av de uppgifter som förelagts den, när dessa bevis har frambringats på rätt sätt och när allmänna rättsgrundsatser och förfaranderegler avseende bevisbördan har följts. Denna bedömning utgör således, med undantag för det fall då dessa uppgifter har förvanskats, inte en rättsfråga som sådan, som det ankommer på domstolen att pröva.
Rättsfallssamling 1998 s. I-4269



Sammanfattning



Nyckelord

verklagande - Grunder - Enbart upprepning av grunder och argument som framförts vid förstainstansrätten - Avvisning - Ogillande

(EG-stadgan för domstolen, artiklarna 49 och 51; domstolens rättegångsregler, artikel 112.1 c)

Sammanfattning

Det följer av artikel 51 första stycket i domstolens stadga i förening med artikel 112.1 c i rättegångsreglerna att det i ett överklagande klart skall anges på vilka punkter beslutet ifrågasätts samt de rättsliga grunder som åberopas till stöd för yrkandet om upphävande av beslutet.

Ett överklagande som är begränsat till att upprepa eller ordagrant återge sådana grunder och argument som redan har framförts vid förstainstansrätten, däri inbegripet sådana som avser omständigheter som förstainstansrätten uttryckligen har förkastat, uppfyller inte detta krav och skall följaktligen avvisas. Ett sådant överklagande utgör nämligen endast en begäran om omprövning av den ansökan som ingivits till förstainstansrätten, vilket enligt artikel 49 i domstolens stadga ligger utanför domstolens behörighet.
Domstolens beslut (femte avdelningen) den 5 december 1996. - Orlando Lopes mot Europeiska gemenskapernas domstol. - Avvisning - Klaganden saknar biträde. - Mål C-175/96 P.



Rättsfallssamling 1996 s. I-06409



Sammanfattning



Nyckelord

Förfarande - Ansökan - Formkrav - Ansökan inlämnad utan medverkan av advokat - Sökande som är advokat och har behörighet att uppträda inför nationell domstol - Saknar betydelse - Avvisning

(EG-stadgan för domstolen, artiklarna 17, tredje stycket, och 19, första stycket; domstolens rättegångsregler, artikel 37.1, första stycket)

Sammanfattning

En part i den mening som avses i artikel 17 tredje stycket i domstolens stadga är oavsett ställning inte behörig att själv uppträda inför domstolen, utan skall vända sig till tredje man som skall vara behörig att uppträda inför en domstol i en medlemsstat eller i en stat som är part i EES-avtalet.

Då inte någon avvikelse eller något undantag från denna skyldighet har föreskrivits i vare sig domstolens stadga eller domstolens rättegångsregler, är det således inte tillräckligt att då en talan väcks lämna in en ansökan som har undertecknats av sökanden, även om denne är advokat och behörig att uppträda inför nationell domstol.
Domstolens beslut (andra avdelningen) den 16 oktober 1997. - Konstantinos Dimitriadis mot Europeiska revisionsrätten. - Uppenbart att överklagandet inte kan upptas till sakprövning och att det är ogrundat. - Mål C-140/96.



Rättsfallssamling 1997 s. I-05635



Sammanfattning



Nyckelord

1 Överklagande - Grunder - Felaktig bedömning av de faktiska omständigheterna - Avvisning - Ogillande

(EG-fördraget, artikel 168a; domstolens EG-stadga, artikel 51)

2 Tjänstemän - Administrationens biståndsskyldighet - Räckvidd

3 Överklagande - Grunder - Felaktig bedömning av de faktiska omständigheterna - Avvisning - Domstolens kontroll av bevisprövningen - Endast i fråga om förvanskade uppgifter

(EG-fördraget, artikel 168a; domstolens EG-stadga, artikel 51)

4 Överklagande - Grunder - Grund som avser förstainstansrättens beslut om rättegångskostnaderna - Avvisning då de övriga grunderna ogillas

(Domstolens EG-stadga, artikel 51 andra stycket)

Sammanfattning

5 Överklagande kan endast avse en prövning av om en rättsregel har överträtts och är inte en bedömning av de faktiska omständigheterna. Förstainstansrätten är ensam behörig att dels fastställa de faktiska omständigheterna, utom då de innehållsmässiga felaktigheterna beror på de handlingar som har ingetts i det aktuella målet, dels bedöma dessa faktiska omständigheter. Domstolen är enligt artikel 168a behörig att pröva förstainstansrättens rättsliga bedömning av dessa omständigheter och de rättsverkningar som följer av dennas bedömning.

6 Den institution som har att göra med en händelse som är oförenlig med verksamhetens ordning och lugn skall, för att fastställa vad som har hänt, ingripa med all den kraft som behövs och bemöta händelsen med den snabbhet och omsorg som omständigheterna i det aktuella fallet kräver. Institutionen kan endast vidta disciplinåtgärder mot tjänstemannen i fråga om det av utredningen med säkerhet framgår att den berörde tjänstemannen har uppträtt på ett sätt som skadar verksamheten eller en annan tjänstemans värdighet och rykte.

7 Förstainstansrättens prövning av de bevis som har framlagts vid denna - under förutsättning att det inte är fråga om förvanskade uppgifter - utgör inte en rättsfråga som i sig är underställd domstolens kontroll.

8 Då samtliga grunder som har åberopats till stöd för ett överklagande av ett beslut av förstainstansrätten har ogillats, skall grunden avseende att förstainstansrättens beslut om rättegångskostnader är rättsstridigt enligt artikel 51 andra stycket i domstolens EG-stadga således avvisas.
Domstolens beslut den 2 februari 1996. - Gérard Bresle mot Préfet de la Région Auvergne och Préfet du Puy-de-Dôme. - Begäran om förhandsavgörande: Tribunal administratif de Clermont-Ferrand - Frankrike. - Begäran om förhandsavgörande - Avvisning. - Mål C-257/95.



Rättsfallssamling 1996 s. I-00233



Sammanfattning



Nyckelord

Begäran om förhandsavgörande - Upptagande till sakprövning - Frågor som har ställts utan tillräcklig precision vad rör den faktiska och rättsliga bakgrunden

(EG-fördraget, artikel 177; EG-stadgan för domstolen, artikel 20)

Sammanfattning

Det krävs att den nationella domstolen klargör den faktiska och rättsliga bakgrunden till de frågor som ställs, eller att den åtminstone förklarar de faktiska omständigheter som ligger till grund för dessa frågor, eftersom det är nödvändigt att komma fram till en tolkning av gemenskapsrätten som är användbar för den nationella domstolen.

Den information som tillhandahålls och de frågor som ställs i begäran om förhandsavgörande skall inte bara möjliggöra för domstolen att lämna användbara svar utan skall även ge såväl medlemsstaternas regeringar som andra berörda parter möjlighet att avge yttranden i enlighet med artikel 20 i EG-stadgan för domstolen.
Domstolens beslut (tredje avdelningen) den 11 juli 1996. - Dimitrios Coussios mot Europeiska kommissionen. - Överklagande - Tjänsteman - Laga kraft - Överklagandet uppenbart ogrundat. - Mål C-397/95 P.



Rättsfallssamling 1996 s. I-03873



Sammanfattning



Nyckelord

verklagande - Grunder - Grunder som avser omständigheter som slutgiltigt har avgjorts genom en dom av förstainstansrätten som efter överklagande har fastställts av domstolen - Rättskraft - Ogillande

(EG-fördraget, artikel 168a; EG-stadgan för domstolen, artikel 52)

Sammanfattning

Ett överklagande skall ogillas om samtliga grunder som klaganden har framfört avser omständigheter som slutgiltigt har avgjorts genom en dom av förstainstansrätten som efter överklagande har fastställts av domstolen.
Domstolens beslut (sjätte avdelningen) den 26 oktober 1995. - Pesquería Vasco-Montañesa SA (Pevasa) och Compañia Internacional de Pesca y Derivados SA (Inpesca) mot Europeiska kommissionen. - Fiske - Finansiellt gemenskapsstöd för byggande av fiskefartyg - Talan om ogiltigförklaring - Frister - Talan om skadeståndsansvar - Förutsättningar för sakprövning - Överklangandet uppenbart ogrundat. - Förenade målen C-199/94 P och C-200/94 P.



Rättsfallssamling 1995 s. I-03709



Sammanfattning



Nyckelord

1 Talan om ogiltigförklaring - Rättsakter mot vilka talan kan föras - Begrepp - Rättsakter som har tvingande rättsverkningar - Skrivelse från kommissionen i vilken en begäran om finansiellt gemenskapsstöd avslås

(EEG-fördraget, artikel 173)

2 Talan om ogiltigförklaring - Gemenskapsdomstolarnas behörighet - Föreläggande riktat till en institution - Avvisning

(EEG-fördraget, artikel 173)

3 Skadeståndstalan - Självständig i förhållande till talan om ogiltigförklaring - Gränser

(EEG-fördraget, artiklarna 173 och 178)

Sammanfattning

4 En skrivelse, med ett klart och otvetydigt innehåll, genom vilken kommissionen underrättar ett företag, som har begärt finansiellt gemenskapsstöd enligt förordning nr 4028/86 om gemenskapens åtgärder för strukturella förbättringar och anpassningar inom sektorerna fiske och vattenbruk, om att dess ansökningar har avslagits på grund av otillräckliga budgetmedel utgör en rättsakt som har rättsverkningar för den berörde. Dessa rättsverkningar är slutgiltiga, eftersom ansökan enligt relevanta bestämmelser i nämnda förordning inte kan överföras till kommande budgetår. En sådan skrivelse innebär att beslutet i skrivelsen har delgivits på ett korrekt sätt och att de tidsfrister för att väcka talan som föreskrivs i artikel 173 följaktligen började löpa när företaget fick del av den.

5 Gemenskapens domstolar är, inom ramen för en granskning av lagenligheten av en rättsakt med stöd av artikel 173 i fördraget, inte behöriga att besluta om förelägganden ens om åtgärderna rör verkställandet av deras domar.

6 Även om en part kan väcka skadeståndstalan utan att vara tvungen att yrka ogiltigförklaring av den rättsstridiga rättsakten som har förorsakat skadan, kan parten dock inte på detta sätt undgå avvisning av en talan som rör samma rättsstridiga förhållande och samma ekonomiska resultat. Sådant är fallet om ett företag, som inte inom föreskriven tidsfrist har väckt talan om ogiltigförklaring av en vägran att bevilja det finansiella gemenskapsstöd som det har begärt, genom skadeståndstalan skulle kunna framställa yrkande om samma belopp som det nämnda stödet jämte ränta, med åberopande av samma ogiltighetsgrunder som hade framförts i den talan om ogiltigförklaring som förklarats ha skett för sent.
78

I detta avseende ska det framhållas att EU-domstolen visserligen har konstaterat att en nationell lagstiftning som begränsar eller förbjuder vissa former av reklam för vissa varor kan vara av sådan beskaffenhet att den begränsar försäljningsvolymen för dessa varor och följaktligen att det är möjligt att den i högre grad påverkar varor från andra medlemsstater. Konstaterandet har dock skett under den förutsättningen att man har kunnat identifiera en särskild svårighet som kännetecknar en viss produktmarknad och som den aktör som vill ta sig in på den nationella marknaden blir konfronterad med – såsom traditionella sociala sedvänjor, lokala vanor eller den omständigheten att den försäljningsmetod som berörs av förbudet eventuellt utgör den enda metoden för att skaffa sig tillträde till den nationella marknaden i fråga (se, för ett liknande resonemang, dom av den 8 mars 2001, Gourmet International Products, C‑405/98, EU:C:2001:135, punkterna 19 och 21, och av den 19 oktober 2016, Deutsche Parkinson Vereinigung, C‑148/15, EU:C:2016:776, punkt 25 och dom av den 15 juli 2021, DocMorris, C‑190/20, EU:C:2021:609, punkt 41).
14

Under år 2019 fakturerade IMGA investeringsfonderna för förvaltningsavgifter, varav en del, nämligen 8752232,43 EUR, bestod i värdet av försäljningsprovisionerna för de andelar som tecknats av de banker som nämns i föregående punkt. Detta belopp omfattade emellertid inte den stämpelskatt som bankerna hade fastställt för de aktuella provisionerna. Även IMGA fastställde och betalade in en stämpelskatt på 350089,30 EUR till staten enligt den skattesats på 4 % som föreskrivs under rubrik 17.3.4 i TGIS, motsvarande samma marknadsföringsavgifter, som IMGA övervältrade på investeringsfonderna.