Förslag till avgörande av generaladvokat Léger föredraget den 20 februari 1997. - A. Moksel AG mot Hauptzollamt Hamburg-Jonas. - Begäran om förhandsavgörande: Finanzgericht Hamburg - Tyskland. - Jordbruk - Exportbidrag - Nötkreatur importerade från före detta Tyska Demokratiska Republiken till Förbundsrepubliken Tyskland inom ramen för transitförfarandet - Den tyska återföreningens inverkan på ursprung och status i fråga om varor som är i fri omsättning. - Mål C-223/95.



Rättsfallssamling 1997 s. I-02379



Generaladvokatens förslag till avgörande

1 Föreliggande begäran om förhandsavgörande från Finanzgericht Hamburg har ett nära samband med de politiska händelser som inträffade år 1989 och som ledde fram till Tysklands återförening.

2 Denna omvälvning medförde förändringar av rättsordningen, vilkas omfattning ibland har visat sig oklar, bland annat i fråga om löpande kommersiella transaktioner som i förevarande fall.

3 Det ifrågavarande målet rör export från Tyska Demokratiska Republiken (nedan kallad DDR) till Förbundsrepubliken Tyskland (nedan kallad Förbundsrepubliken) av nötkreatur (nedan kallade djur, produkter eller varor) vilka var avsedda att exporteras vidare till Sovjetunionen. Frågan är i huvudsak om företaget som har genomfört denna transaktion har rätt till exportbidrag på grund av att djuren har erhållit gemenskapsursprung genom att de var placerade i tullager i Förbundsrepubliken vid tidpunkten för återföreningen.

I - Omständigheterna, det nationella förfarandet samt tolkningsfrågan

4 Bolaget A. Moksel AG, etablerat i Bayern, köpte den 9 maj 1990 omkring 20 000 nötkreatur av ett östtyskt bolag i syfte att låta slakta dem i Förbundsrepubliken för att därefter återutföra dem till Sovjetunionen.

5 Den 15 maj 1990 erhöll A. Moksel ett transittillstånd av de behöriga myndigheterna i Bayern och tillstånd att slakta djuren i Förbundsrepubliken på villkor att de placerades i tullager fram till exporten av köttet och slakteriprodukterna.

6 Omkring 3 500 av dessa djur importerades till Förbundsrepubliken under perioden den 24 maj till den 22 juni 1990. Dessa djur, och senare slakteriprodukterna, placerades såsom överenskommits under tullkontroll (tullagerförfarande).

7 En ekonomisk union och valutaunion infördes mellan de två tyska staterna med stöd av det fördrag (Staatsvertrag) som den 18 maj 1990 undertecknades av Förbundsrepubliken och DDR. Efter införandet av en "de facto jordbruksunion" den 1 augusti 1990 trädde fördraget om skapandet av en tysk enhet i kraft den 3 oktober 1990.(1)

8 A. Moksel fullgjorde den 10 januari 1991 formaliteterna för export av slakteriprodukterna till före detta Sovjetunionen och inlämnade den 15 januari 1991 en begäran om exportbidrag till Hauptzollamt Hamburg-Jonas.

9 Hauptzollamt Hamburg-Jonas avslog denna begäran genom beslut av den 10 april 1991. A. Moksel väckte därefter talan vid Finanzgericht Hamburg som har ställt följande fråga till domstolen:

"Skall artikel 8.1 i förordning nr 3665/87 i dess lydelse av den 27 november 1987, ändrad den 8 december 1988, jämförd med artikel 9.2 i EG-fördraget tolkas så, att dessa bestämmelser även gäller produkter som importerades mellan den 24 maj och den 22 juni 1990 från före detta Tyska Demokratiska Republiken till Förbundsrepubliken Tyskland med stöd av ett undantag beviljat för bearbetning av transitvaror, och som exporterades till tredje land den 10 januari 1991?"

10 En genomgång av beslutet om hänskjutande gör det möjligt att precisera den punkt som den tyska domstolen särskilt vill få belyst. Enligt denna domstol var det ursprungligen "i princip inte möjligt att bevilja exportbidrag för nötkreatur från DDR eller produkter som erhållits genom bearbetning av dessa..."(2). Frågan gäller således om varornas status eventuellt har ändrats till följd av de rättsliga förändringar som återföreningen mellan DDR och Förbundsrepubliken har givit upphov till.(3) Det är således frågan om lagens tillämplighet i tiden som skall prövas i detta mål.

II - Tillämpliga bestämmelser

11 Skälet till förekomsten av exportbidrag är att priserna på jordbruksprodukter i medlemsstaterna i allmänhet är högre än världsmarknadspriserna. Priserna anpassas således av konkurrensskäl till de priser som tillämpas i tredje land, vilket nödvändiggör en kompensation som beviljas i form av exportbidrag. Det är villkoren för beviljande av exportbidrag som frågan gäller i detta mål.

12 De tillämpliga bestämmelserna på detta område finns angivna i ett flertal rättsakter, huvudsakligen i gemenskapsförordningar.

13 I artikel 18.1 i rådets förordning (EEG) nr 805/68 av den 27 juni 1968 om den gemensamma organisationen av marknaden för nötkött(4) föreskrivs följande:

"För att möjliggöra export av produkterna i artikel 1 på grundval av världsmarknadens noteringar eller priser för dessa produkter, får skillnaden mellan dessa noteringar eller priser och gemenskapens priser i nödvändig utsträckning kompenseras med ett exportbidrag."

14 I artikel 6.1 i rådets förordning (EEG) nr 885/68 av den 28 juni 1968 om allmänna regler för beviljande av exportbidrag för nötkött och villkor för fastställande av storleken på dessa(5) föreskrivs följande:

"Bidraget skall utbetalas mot bevis på att

- produkterna har exporterats från gemenskapen och

- produkterna har sitt ursprung inom gemenskapen, såvida inte ett undantag i enlighet med artikel 7 görs."

15 I artikel 7 i förordning nr 885/68 föreskrivs följande:

"Såvida undantag inte görs i enlighet med förfarandet i artikel 27 i förordning (EEG) nr 805/68(6), skall exportbidrag inte beviljas för sådana produkter som anges i artikel 1 i samma förordning(7) och som importeras från tredje land och återutförs till tredje land."

16 I artikel 8.1 första stycket i kommissionens förordning (EEG) nr 3665/87 av den 27 november 1987 om gemensamma tillämpningsföreskrifter för systemet med exportbidrag för jordbruksprodukter(8) föreskrivs följande:

"Bidrag skall beviljas endast för produkter som uppfyller villkoren i artikel 9.2 i fördraget, även om förpackningen inte uppfyller dessa villkor."

17 Slutligen lyder artikel 9.2 i fördraget enligt följande:

"Bestämmelserna i denna avdelning kapitel 1 avsnitt 1 och kapitel 2 skall tillämpas på varor med ursprung i medlemsstaterna samt på varor som kommer från tredje land och som är i fri omsättning i medlemsstaterna."(9)

18 Av en jämförelse mellan de två sistnämnda bestämmelserna och artiklarna 6.1 och 7 i förordning nr 885/68 framgår en oklarhet i fråga om villkoren för beviljande av exportbidrag. Enligt artiklarna 6 och 7 i förordning nr 885/68 är exportbidrag förbehållna varor med ursprung i gemenskapen och beviljande av bidrag förbjudet vid export av varor som har importerats från tredje land, medan exportbidrag enligt artikel 8 i förordning nr 3665/87 även kan beviljas för export av varor som kommer från tredje land och som är i fri omsättning i medlemsstaterna.

19 Denna motsägelse kan emellertid lösas till förmån för kommissionens förordning nr 3665/87 genom att det i artikel 7 i förordning nr 885/68, med hänvisning till förfarandet i artikel 27 i förordning nr 805/68(10), uttryckligen stadgas en rätt att göra undantag från principen om förbud för exportbidrag för varor som har importerats från tredje land.

20 Det är genom tillämpning av förfarandet i artikel 27 som kommissionen har kunnat ändra villkoren för beviljande av exportbidrag. I artikel 18.6 i förordning nr 805/68 hänvisas också till detta förfarande för fastställande av tillämpningsbestämmelser för samtliga föreskrifter i artikel 18, och det är just med stöd av denna artikel som förordning nr 3665/87(11) har antagits.

21 Artikel 8.1 första stycket i förordning nr 3665/87 skall, enligt min mening, ha företräde framför artiklarna 6 och 7 i förordning nr 885/68. Förordning nr 3665/87 antogs nämligen av kommissionen med stöd av "rådets förordning (EEG) nr 2727/75 av den 29 oktober 1975 om den gemensamma organisationen av marknaden för spannmål, senast ändrad genom förordning (EEG) nr 1900/87 och i synnerhet med stöd av artikel 16.6 och artikel 24 i denna förordning, samt av motsvarande bestämmelser i andra förordningar om den gemensamma organisationen av marknaden för jordbruksprodukter".(12) De "motsvarande bestämmelser" som avses är bland annat de som anges i artikel 18.6 i förordning nr 805/68.

22 Det kan vidare påpekas att sista övervägandet i förordning nr 3665/87, i vilket anges att "[d]e åtgärder som föreskrivs i den här förordningen är förenliga med yttranden från ... alla berörda förvaltningskommittéer", utgör en hänvisning till det yttrande från förvaltningskommittén för nötkött som föreskrivs i nämnda artikel 27, varigenom såväl tillämpningen av det motsvarande förfarandet samt det riktiga i detta bekräftas.

23 Följaktligen har villkoren för beviljande av exportbidrag lagenligen ändrats genom att det i undantagsbestämmelsen i artikel 8.1 första stycket i förordning nr 3665/87 om gemensamma tillämpningsföreskrifter för systemet med exportbidrag för jordbruksprodukter föreskrivs att exportbidrag får beviljas för varor som importerats från tredje land.

24 Den relevanta lagstiftningen synes vara den som framgår av denna bestämmelse, av vilken det följer att för att A. Moksel skall kunna göra anspråk på exportbidrag måste företaget styrka antingen att djuren kan anses ha sitt ursprung i gemenskapen på grund av DDR:s anslutning till gemenskapens territorium, trots att den kommersiella transaktionen inleddes före Tysklands återförening, eller att djuren har sitt ursprung i DDR, det vill säga i tredje land, och att de uppfyller de villkor för att vara i fri omsättning som anges i fördraget.

III - Varornas ursprung

25 Innan det görs en rättslig bestämning av de till Sovjetunionen exporterade djurens ursprung skall deras verkliga geografiska ursprung fastställas.

A - Djurens geografiska ursprung

26 I artikel 4.1 i rådets förordning (EEG) nr 802/68 av den 27 juni 1968 om den gemensamma definitionen av begreppet varors ursprung(13) föreskrivs följande:

"Med varor som har sitt ursprung i ett land avses varor som i sin helhet framställts i detta land."

27 I artikel 4.2 d i denna förordning preciseras särskilt följande:

"Med varor som i sin helhet framställts i ett land avses ... produkter från levande djur som har uppfötts där."

28 Det har inte bestritts att uppfödningen av djuren, vilka senare exporterades till Sovjetunionen i form av kött och slakteriprodukter, ägde rum på DDR:s territorium.

29 Den inverkan det får på bestämningen av djurens ursprung att de i förevarande fall slaktades på Förbundsrepublikens territorium regleras genom förordningarna nr 802/68 och (EEG) nr 3620/90(14).

30 I artikel 5 i förordning nr 802/68 föreskrivs följande:

"Om framställningen av en vara har utförts i två eller flera länder har varan sitt ursprung i det land där den sista mer omfattande behandlingen eller bearbetningen utfördes, förutsatt att denna behandling eller bearbetning var ekonomiskt motiverad och utfördes av ett företag som är utrustat för detta ändamål samt som har lett fram till tillverkningen av en ny produkt eller som utgör ett viktigt steg i tillverkningen."

31 Enligt artikel 1 i förordning nr 3620/90 innebär emellertid inte slakt av nötkreatur att "färskt, kylt eller fryst kött och slakteriprodukter som har framställts på detta sätt och som är avsett som livsmedel, ... skall ha sitt ursprung i det land där slakten ägde rum, såvida inte de ifrågavarande djuren har götts i nämnda land under minst tre månader i fråga om ... nötkreatur ...". Det framgår inte av handlingarna i målet och det har inte gjorts gällande av parterna att slakten av djuren föregicks av gödning i Förbundsrepubliken under en längre tid än den i bestämmelsen angivna perioden.

32 Av det ovan anförda drar jag, i likhet med den nationella domstolen, den slutsatsen att djuren hade sitt ursprung i DDR.

33 Den fråga som nu skall undersökas är vilken inverkan DDR:s anslutning till gemenskapsterritoriet fick för djurens ursprung.

B - Effekterna av fördraget om återförening på djurens ursprung

34 Som den tyska domstolen har erinrat om tillhörde DDR inte gemenskapen innan fördraget om återförening trädde i kraft. Detta konstaterande följer av bestämmelserna i artikel 227 i EEG-fördraget. Domstolen har själv beträffande de ekonomiska förbindelserna mellan DDR och gemenskapen och med avseende på artikel 1 i protokollet om den tyska inrikeshandeln(15) påpekat "att denna bestämmelse endast syftar till att befria Förbundsrepubliken från skyldigheten att tillämpa gemenskapsrätten på tysk inrikeshandel [och] att denna på detta sätt beviljade befrielse inte får till följd att DDR skall anses som en del av gemenskapen, utan särskilda regler skall gälla för detta territorium, eftersom det inte ingår i gemenskapen"(16).

35 A. Moksel anser emellertid att hänvisningen till domen i målet 14/74, Fleischkontor, inte är relevant, eftersom detta avgörande gällde en situation där varorna från DDR verkligen hade sitt ursprung i detta land vid tidpunkten för exporten och vid inlämnandet av begäran om export, medan DDR i förevarande fall vid samma tillfällen hade upphört att existera.

36 Sökanden har hävdat att "senast den 3 oktober 1990, det vill säga vid före detta DDR:s anslutning till Förbundsrepubliken Tyskland, inträffade automatiskt en ändring av ursprunget för de varor som kom från före detta DDR" och att "de varor som fanns på före detta DDR:s territorium automatiskt erhöll det ursprung som de tillerkänns enligt den rättsordning som gäller på det territorium till vilket DDR fogades och enligt gemenskapernas rättsordning som har företräde framför nämnda rättsordning".(17) Sökanden har påpekat att ändringen av före detta DDR:s territoriums rättsliga status till följd av att fördraget om återförening trädde i kraft, vilket fastställts i rådets förordning (EEG) nr 2684/90 av den 17 september 1990(18), "innebär inte att något undantag gäller med avseende på tullar, bland annat i fråga om bestämmelser beträffande tullområdet och varors ursprung"(19).

37 Fördraget om återförening trädde i kraft efter den period under vilken djuren transporterades inom Förbundsrepubliken, vilket enligt min mening innebär att endast en lagregel med retroaktiv verkan kan medföra att varor som kom från det östtyska territoriet före återföreningen erhåller gemenskapsursprung.

38 I syfte att begränsa räckvidden i tiden finns det därför anledning att undersöka de rättsregler enligt vilka DDR:s territorium har blivit en integrerad del av gemenskapens territorium.

39 DDR:s integrering med gemenskapens tullområde genomfördes genom det ovannämnda fördraget av den 31 augusti 1990, vars artikel 10.1 och 10.2 lyder enligt följande:

"1) Så snart anslutningen träder i kraft är fördragen om Europeiska gemenskaperna, inklusive ändringar och tillägg samt internationella överenskommelser, fördrag och resolutioner som sammanhänger med dessa fördrag tillämpliga på territoriet [DDR:s delstater].

2) Så snart anslutningen träder i kraft är lagar som har antagits med stöd av Europeiska gemenskapernas fördrag tillämpliga på territorierna [DDR:s delstater], såvida inte de behöriga gemenskapsinstitutionerna beslutar om undantag. Sådana undantag skall beakta administrativa krav och bidra till att förebygga ekonomiska svårigheter."(20)

40 Fördragets lydelse innebär att all gemenskapslagstiftning blir tillämplig på DDR:s delstaters territorium från och med denna stats anslutning till Förbundsrepubliken Tyskland. I avsaknad av en bestämmelse om fördragets inverkan på situationer som inträffade före dess ikraftträdande, skall det enligt min mening anses att fördraget enbart har verkan framåt i tiden och således ingen retroaktiv verkan som kan vara av betydelse för bestämningen av djurens ursprung och rättsliga status.

41 Den grund som A. Moksel har gjort gällande, vilken förutsätter att ursprunget för de varor som fanns på Förbundsrepublikens territorium vid tidpunkten för återföreningen har ändrats retroaktivt, vilar följaktligen inte på en uttrycklig bestämmelse hämtad ur gemenskapslagstiftningen. Som domstolen har fastställt måste det emellertid framgå klart att en bestämmelse har rektroaktiv verkan: "principen om rättssäkerhet utgör hinder för att en bestämmelse skall tillämpas retroaktivt, oberoende av vilka fördelar eller nackdelar en sådan tillämpning skulle föra med sig för den berörde, såvida det inte framgår tillräckligt klart antingen av ordalydelsen eller av bestämmelsens syften att denna bestämmelse inte gäller enbart för framtiden"(21).

42 Jag delar dessutom generaladvokaten Fennellys uppfattning i målet C-341/94, Allain, enligt vilken "[ä]ven om det i rättspraxis avseende avsaknad av retroaktiv verkan av gemenskapsrätten i allmänhet hänvisas till bestämmelser som antagits av institutionerna ... strid[er det] mot rättssäkerhetsprincipen att tillskriva omtolkningen av fördraget [EKSG], som avsåg att beakta Tysklands enande, en sådan verkan".(22)

43 Även om djurens ursprung skulle bestämmas med utgångspunkt från dagen för exporten eller för begäran om exportbidraget, det vill säga efter återföreningen, skulle detta ursprung, i avsaknad av en ändringsbestämmelse, förbli oförändrat.

44 Det är riktigt att kommissionen i sitt meddelande av den 24 oktober 1990, ställt till ledamöterna i förvaltningskommittén för "Handelsmekanismer"(23), uttryckte en annan mening. Denna handling är emellertid enligt min mening inte av sådant slag att varornas status ändras. För det första innebär meddelandets pedagogiska syfte, vilket uttrycks genom dess anspråk på att utgöra "en sammanfattning av rättsläget", att det saknar allt normativt värde. Om det för det andra antas att meddelandet är avsett att ha rättsverkningar, är kommissionens agerande obefogat, eftersom en rättslig grund till stöd för dess behörighet saknas.(24) Meddelandet kan således inte avvika från de ovannämnda bestämmelser i EG-fördraget och i gemenskapsförordningarna som är tillämpliga på före detta DDR:s territorium med stöd av det ovannämnda fördraget av den 31 augusti 1990.

45 Ett åsidosättande av principen om rättssäkerhet kan inte heller åberopas, eftersom meddelandet beträffande rätt till exportbidrag utfärdades den 24 oktober 1990, medan A. Moksels beslut att exportera djuren till Sovjetunionen efter att ha låtit slakta dem i Förbundsrepubliken, fattades senast den 15 maj 1990.(25) Följaktligen kunde förväntningar, grundade på rättigheter beskrivna i meddelandet, på att få del av dessa bidrag inte ha medverkat till att den kommersiella transaktionen genomfördes.

46 Det råder således ingen tvekan om djurens ursprung och det finns enligt min mening ingen uttrycklig regel som stadgar eller någon allmän princip som tillåter en retroaktiv ändring. Eftersom varorna inte har sitt ursprung i gemenskapen måste de således uppfylla villkoren för fri omsättning för att A. Moksel skall ha rätt till de begärda exportbidragen.

IV - Statusen för varor som har övergått i fri omsättning

47 Övergång i fri omsättning innebär att en produkt med ursprung i tredje land omfattas av principen om fri rörlighet för varor inom gemenskapens tullområde på samma sätt som om den härrörde från en medlemsstat.

48 Villkoren för denna status anges i artikel 10.1 i EEG-fördraget som lyder enligt följande:

"Varor som kommer från tredje land skall anses vara i fri omsättning i en medlemsstat, om importformaliteterna har uppfyllts och tillämpliga tullar och avgifter med motsvarande verkan har tagits ut i denna medlemsstat och hel eller partiell restitution av sådana tullar och avgifter inte har lämnats."

49 A. Moksel har gjort gällande att de varor som fanns i Förbundsrepubliken före den 3 oktober 1990 var i fri omsättning. Företaget har hävdat att en särskild ordning med stöd i det ovannämnda protokollet om tysk inrikeshandel var tillämplig på förbindelserna mellan de tyska staterna, enligt vilken varor som cirkulerade mellan dessa två länder inte var underkastade några tullformaliteter. Enligt sökanden medförde ändringen av ursprunget till följd av återföreningen att såväl de varor som fanns på DDR:s territorium som de varor som tidigare hade sitt ursprung i DDR, men som hölls i lager i Förbundsrepubliken, fick status som varor i fri omsättning. Sökanden anser att "den ändring av statusen som återföreningen ovillkorligen har medfört kunde endast undvikas genom antagandet av en gemenskapsrättslig specialbestämmelse enligt vilken varor med ursprung i före detta DDR, vilka hade placerats i lager i Förbundsrepubliken vid ett bestämt datum, behöll sin status som varor med ursprung i DDR". Sökanden i målet vid den nationella domstolen har konstaterat att "ingen bestämmelse av detta slag har antagits och en sådan bestämmelse skulle dessutom vara diskriminerande". Sökanden har följaktligen gjort gällande sin rätt till exportbidrag.(26)

50 Av det ovan anförda framgår att varornas ursprung inte ändrades vid tidpunkten för ikraftträdandet av fördraget om återförening den 3 oktober 1990 och att detta inte heller hade kunnat inträffa annat än genom antagandet av en uttrycklig lagbestämmelse vilket hittills inte skett.(27)

51 Bedömningen av statusen för de varor som har övergått i fri omsättning är beroende av vilka slutsatser man kan dra av de speciella omständigheterna kring den ifrågavarande transaktionen. Denna genomfördes nämligen delvis inom ramen för tysk inrikeshandel. I fråga om tullförfarandet föreligger det särskilda fallet att djuren fördes in i Förbundsrepubliken med stöd av ett transittillstånd samt placerades i tullager i avvaktan på slakt innan de återutfördes till tredje land.

A - Export av djuren inom ramen för tysk inrikeshandel

52 Export av nötkreatur från DDR till Förbundsrepubliken har rättsligt sett genomförts inom ramen för tysk inrikeshandel. I artikel 1 i ovannämnda protokoll om tysk inrikeshandel föreskrivs följande:

"handelsutbytet mellan de tyska territorier som regleras av Förbundsrepubliken Tysklands grundlag och de tyska territorier där denna grundlag inte är tillämplig räknas som tysk inrikeshandel. Tillämpningen av fördraget kräver inte någon ändring av den rådande ordningen för denna handel i Tyskland".

53 Med beaktande av den undantagsordning som på detta sätt gällde för handeln mellan de två staterna före deras återförening anser jag det viktigt att avgöra huruvida DDR, vars territorium inte ingick i gemenskapen(28), ändå kunde anses som ett tredje land som var underställt villkoren i artikel 10.1 i fördraget i fråga om export av sina produkter.

54 Domstolen tog ställning till denna fråga i den ovannämnda domen i målet 14/74, Fleischkontor, och fastslog att även om DDR inte var medlem i gemenskapen, var denna stat inte heller ett tredje land "vad beträffar tysk inrikeshandel".(29) Det kan emellertid inte anses annat än att den transaktion som ligger till grund för det föreliggande målet inskränker sig till mellantyska förbindelser, eftersom varornas införsel till västtyskt territorium endast är - och har varit så redan från början med hänsyn till skyldigheten att exportera vidare - en etapp i en kommersiell transaktion avseende produkter avsedda för ett tredje land.(30)

55 Till följd av protokollet uttogs inte tull i enlighet med Gemensamma tulltaxan för varor med ursprung i DDR som infördes direkt till Förbundsrepubliken. Dessa varor var inte heller underkastade jordbruksavgifter eller importkvoter som fastställts i enlighet med den gemensamma handelspolitiken. Den nationella domstolen har även bekräftat att "... några tullformaliteter för övergång till fri omsättning har inte fullgjorts" och "ingen tull eller avgift med motsvarande verkan har uttagits".(31)

56 Det kan således inte anses att varorna har övergått i fri omsättning, eftersom de inte uppfyller villkoren i artikel 10.1 i fördraget.

57 Domstolen har för övrigt klart fastställt i ovannämnda dom i målet 14/74, Fleischkontor, att "den grundläggande principen på detta område är att endast varor med ursprung i gemenskapen skall omfattas av rätt till exportbidrag. Det bidrag som beviljas för produkter som importerats från tredje land och som återutförs till tredje land är endast en 'återbetalning' av uttagna avgifter"(32).

58 Domstolen tillade att "protokollets räckvidd skulle ... misstolkas om den slutsatsen drogs att gemenskapen skulle utsträcka de prisgarantier som har fastställts inom ramen för den gemensamma jordbrukspolitiken till varor med ursprung i Tyska Demokratiska Republiken"(33).

59 DDR var inte en av gemenskapens medlemsstater och deltog således inte i finansieringen av den gemensamma jordbrukspolitiken. Denna stat kunde således inte ens indirekt, genom den tyska inrikeshandeln, få del av den kompensation som beviljades aktörer inom gemenskapens tullområde.

60 Inköpsdatumet, som inföll före de politiska händelserna år 1989 och år 1990, visar dessutom att inköpspriset inte kunde fastställas med beaktande av andra omständigheter än de som gällde på den östtyska marknaden för identiska produkter och jämförbara transaktioner. Följaktligen vore det inte befogat, oberoende av varje övervägande av rättslig art, om företagen kunde komma i åtnjutande av såväl de befrielser som gällde enligt protokollet om tysk inrikeshandel som av exportbidrag, samtidigt som det tillämpade inköpspriset inte låg på gemenskapsnivå.

61 Ytterligare ett skäl föreligger som enligt min mening bekräftar det omöjliga i att tillämpa de bestämmelser som avses i tolkningsfrågan på den ifrågavarande kommersiella transaktionen. Detta skäl, som hänför sig till följderna av den tullstatus som varorna hade, är enligt min mening tillräckligt för att motivera den föreslagna lösningen.

B - Den tillämpliga tullordningen vid exporten av djuren

62 Det framgår av den nationella domstolens fråga att produkterna importerades till Förbundsrepubliken med stöd av ett undantag som hade beviljats för bearbetning av transitvaror som skall exporteras till tredje land. I beslutet om hänskjutande påpekas att transittillståndet beviljades på villkor att djuren var placerade i tullager i Förbundsrepubliken fram till exporten av köttet och slakteriprodukterna.(34)

63 När det som i förevarande fall gäller varor som kommer från tredje land och som är avsedda för ett annat tredje land gör transitförfarandet det möjligt för dessa att passera gemenskapens tullområde utan att man behöver erlägga tull eller vidta andra åtgärder som normalt fordras vid import.(35) Den tullstatus som tillerkändes djuren bekräftar följaktligen att det inte kunde anses som att de vistades på Förbundsrepublikens territorium.

64 I synnerhet deras placering i tullager visar på gränserna för verkningarna av den politiska omvälvning som inträffade under den tid från det att djuren infördes till Förbundsrepublikens territorium till det att de lämnade detta territorium. Tullagerförfarandet kan nämligen definieras som en rättslig fiktion genom vilken det anses att varorna inte befinner sig inom tullområdet.(36)

65 Som kommissionen har visat lämnade de djur som inköptes av A. Moksel definitivt före detta DDR:s ekonomiska kretslopp, och de slakteriprodukter som utvanns infördes aldrig i Förbundsrepublikens eller gemenskapens ekonomiska kretslopp.(37) De placerades enbart i lager på västtyskt territorium av rent ekonomiska skäl för bearbetning före export.

66 Således har varornas ursprung aldrig ändrats och de har inte heller övergått i fri omsättning, eftersom de inte påverkades av de rättsliga förändringar som följde av den politiska omvälvningen i den stat i vilken de hade sitt ursprung eller i den stat genom vilken de passerade.

67 Av det ovan anförda följer att de i tolkningsfrågan åsyftade bestämmelserna, i vilka villkoren för beviljande av exportbidrag anges, inte är tillämpliga på de djur som importerades från DDR och som återutfördes av A. Moksel.

Förslag till avgörande

Med hänsyn till det ovan anförda föreslår jag att den nationella domstolens fråga skall besvaras enligt följande:

Artikel 8.1 i kommissionens förordning (EEG) nr 3665/87, i dess lydelse av den 27 november 1987, om gemensamma tillämpningsföreskrifter för systemet med exportbidrag för jordbruksprodukter, ändrad den 8 december 1988, jämförd med artikel 9.2 i EG-fördraget, skall tolkas på så sätt att de inte är tillämpliga på produkter som importerades mellan den 24 maj och den 22 juni 1990 från före detta Tyska Demokratiska Republiken till Förbundsrepubliken Tyskland med stöd av ett undantag beviljat för bearbetning av transitvaror, och vilka den 10 januari 1991 exporterades till ett tredje land.

(1) - Fördrag av den 31 augusti 1990, offentliggjort den 6 september 1990 i Bulletin, Presse und Informationsamt der Bundesregierung, nr 104, s. 877.

(2) - Sidan 15 i den franska översättningen av beslutet om hänskjutande.

(3) - Ibidem.

(4) - EGT L 148, s. 24.

(5) - EGT L 156, s. 2.

(6) - Med artikel 27 införs ett förfarande genom vilket kommissionen tillerkänns behörighet att fatta beslut med omedelbar verkan i enlighet med yttrandet från förvaltningskommittén för nötkött, ett organ som är sammansatt av företrädare för medlemsstaterna med en företrädare för kommissionen som ordförande. För det fall besluten inte är förenliga med kommitténs yttrande har rådet enligt denna bestämmelse rätt att fatta ett annat beslut inom en frist av en månad.

(7) - I artikel 1 i nämnda förordning räknas de varor upp som omfattas av organisationen av den gemensamma marknaden för nötkött samt anges vad som i nämnda förordning avses med begreppen "nötkreatur" och "vuxna nötkreatur".

(8) - EGT L 351, s. 1.

(9) - Min kursivering.

(10) - För en beskrivning av detta förfarande se fotnot 6 ovan.

(11) - Artikel 1.

(12) - Min kursivering.

(13) - EGT L 148, s. 1 (fransk version; vid översättningen fanns ingen svensk version att tillgå).

(14) - Kommissionens förordning av den 14 december 1990 om bestämning av ursprunget på färskt, kylt eller fryst kött och slakteriprodukter av vissa tamdjur (EGT L 351, s. 25; fransk version, vid översättningen fanns ingen svensk version att tillgå).

(15) - Protokoll av den 25 mars 1957 om den tyska inrikeshandeln och de problem som sammanhänger med denna (Bundesgesetzblatt 1957, II, s. 984), fogat till EEG-fördraget, av vilket det utgör en integrerad del i enlighet med artikel 239.

(16) - Dom av den 1 oktober 1974 i mål 14/74, Fleischkontor (Rec. 1974 s. 899, punkt 6, min kursivering).

(17) - Punkt 49 och följande punkter i sökandens yttrande, min kursivering.

(18) - Andra övervägandet (EGT L 263, s. 1; fransk version, vid översättningen fanns ingen svensk version att tillgå).

(19) - Punkt 18 och följande punkter i sökandens yttrande.

(20) - Fri översättning av nämnda fördrag.

(21) - Dom av den 29 januari 1985 i mål 234/83, Gesamthochschule Duisburg (Rec. 1985, s. 327, punkt 20).

(22) - Förslag till avgörande av den 7 mars 1996 i mål C-341/94, dom av den 26 september 1996 (REG 1996, s. I-4631, punkt 46). Målet gällde bland annat frågan om huruvida importen under år 1985 och 1986 till en medlemsstats territorium av stålprodukter från DDR, med avseende på tolkningen av gemenskapsbestämmelser som skulle kunna ha betydelse för tillämpningen av en nationell bestämmelse, skulle behandlas som om den hade inträffat efter Tysklands återförening.

(23) - I punkt 1 i detta meddelande preciseras att "samtliga jordbruksprodukter med ursprung i före detta DDR skall från och med den 3 oktober 1990 anses som varor med ursprung i gemenskapen. I fråga om exportbidrag från gemenskapen uppfyller således samtliga jordbruksprodukter med ursprung i före detta DDR från och med den 3 oktober villkoren i artikel 8.1 i förordning (EEG) nr 3665/87" (Generaldirektoratet för jordbruk, nr D17478).

(24) - Se exempelvis dom av den 9 juli 1987 i mål 281/85, 283/85, 284/85, 285/85 och 287/85, Tyskland med flera mot kommissionen (Rec. 1987, s. 3203, punkt 9 och följande punkter).

(25) - Se punkt 5 i föreliggande förslag till avgörande.

(26) - Punkt 53 och följande punkter i sökandens yttrande (fransk version).

(27) - Se punkt 34 och följande punkter i föreliggande förslag till avgörande.

(28) - Se punkt 34 i föreliggande förslag till avgörande.

(29) - Domskälen punkt 8, min kursivering.

(30) - Se beträffande ett liknande problem generaladvokaten Jacobs förslag till avgörande inför domen av den 21 september 1989 i mål 12/88, Schäfer Shop (Rec. 1989, s. 2937, punkt 19), där han påpekade att "det exakta rättsläget i fråga om varor med ursprung i DDR som har importerats till Förbundsrepubliken inom ramen för denna specialreglering av handeln förefaller inte vara väl fastställt. Även om det klart framgår av punkt 1 i protokollet att dessa varor jämställs med varor med ursprung i Förbundsrepubliken för att de skall kunna cirkulera fritt inom det sistnämnda landets territorium, kan de trots detta inte anses vara i fri omsättning inom gemenskapen, eftersom de inte uppfyller villkoren i artikel 10.1 i fördraget ...". Generaladvokaten Jacobs tillade att "när varorna återutförs får dessa en speciell rättslig status som är ett mellanting mellan varor som är i fri omsättning i den mening som avses i artikel 10.1 och varor som inte är i fri omsättning och således i princip inte kan omfattas av regler om fri rörlighet för varor". Målet gällde återutförsel av varor med ursprung i DDR från Förbundsrepubliken till andra medlemsstater och inte till tredje land, men generaladvokaten Jacobs argument kan enligt min mening överföras på det aktuella målet. För det första erinrade han om att syftet med protokollet var att tillåta fri rörlighet för varor med ursprung i DDR på Förbundsrepublikens territorium. För det andra preciserade han att denna frihet inte gällde utanför dessa två staters territorier, vilket innebar att så snart varorna hade lämnat Förbundsrepubliken ansågs de ånyo ha sitt ursprung utanför gemenskapen.

(31) - Sidan 16 i den franska översättningen av beslutet om hänskjutande.

(32) - Domskälen punkt 10.

(33) - Domskälen punkt 11.

(34) - Sidorna 2 och 3 i den franska översättningen.

(35) - Om transitförfarandet se bland annat Nassiet, J.R.: La réglementation douanière, 1988, s. 208 och följande sidor, samt Berr, C.J. och Tremeau, H.: Le droit douanier, 1988, s. 378 och följande sidor.

(36) - Se angående tullagerförfarandet bland annat ovannämnda La réglementation douanière, s. 158 och följande sidor, samt ovannämnda Le droit douanier, s. 288 och följande sidor.

(37) - Punkt 78-81 i den franska översättningen av det skriftliga yttrandet.