ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
16.

Mot denna bakgrund beslutade Landesgericht Korneuburg (Regiondomstolen i Korneuburg) att vilandeförklara målet och ställa följande frågor till EU-domstolen: ”1) Ska artiklarna 5.1 c och 7 i [förordning nr 261/2004] tolkas så, att passageraren har rätt till kompensation om avgångstiden tidigareläggs från klockan 14.40 till klockan 08.25 samma dag? 2) Ska artikel 5.1 c leden i)–iii) i förordning nr 261/2004 tolkas så, att frågan huruvida passageraren har underrättats om den inställda flygningen uteslutande ska bedömas mot bakgrund av denna bestämmelse och att den utgör hinder för att tillämpa nationell lagstiftning om mottagande av meddelanden som har antagits för att införliva [direktiv 2000/31], vilken innehåller en presumtion om mottagande? 3) Ska artikel 5.1 c leden i)–iii) i förordning nr 261/2004 och artikel 11 i [direktiv 2000/31] tolkas så, att i situationer där passageraren har gjort en platsreservation på flygningen via en bokningsplattform och har uppgett sitt telefonnummer och sin e-postadress, men bokningsplattformen har vidarebefordrat telefonnumret och en av bokningsplattformen automatiskt genererad e-postadress till lufttrafikföretaget, ska översändandet av underrättelsen om tidigareläggningen av flygningens avgångstid till den automatiskt genererade e-postadressen anses som ett meddelande eller mottagande av underrättelse om tidigareläggningen [av avgången], även om bokningsplattformen inte vidarebefordrar lufttrafikföretagets underrättelse till passageraren eller vidarebefordrar den med dröjsmål?”
10.

I artikel 140 i Kodeks na truda (lagen om arbete) föreskrivs följande: ”1) Den normala veckoarbetstiden vid nattarbete får inte överstiga 35 timmar under en arbetsvecka på 5 dagar. Den normala arbetstiden vid nattarbete får inte överstiga 7 timmar per dag under en arbetsvecka på 5 dagar. 2) Med nattarbete avses arbete som utförs mellan klockan 22.00 och klockan 6.00, en period som för arbetstagare som är yngre än 16 år förlängs till mellan klockan 20.00 och klockan 6.00. …”
3.

Högsta domstolen i Förenade kungariket tvivlar följaktligen på att skattemyndighetens beslut att inte medge avdragsrätt är förenligt med unionsrätten. Kommissionen är emellertid av en annan uppfattning. Den har anfört följande: ”The simple answer to the issues raised in the present case is that since Zipvit has paid no VAT, it is not entitled to deduct input VAT. Sometimes simple answers are correct.”
8.

I artikel 56 (”Regleringsorganets uppgifter”) föreskrivs följande: ”1. Utan att det påverkar tillämpningen av artikel 46.6, ska en sökande som anser sig ha blivit orättvist behandlad, diskriminerad eller på något sätt kränkt kunna överklaga till regleringsorganet, särskilt när det gäller beslut som fattats av infrastrukturförvaltaren eller i tillämpliga fall järnvägsföretaget eller tjänsteleverantören om … f) åtgärder för tillträde enligt artiklarna 10–13, g) tillträde till och avgifter för tjänster i enlighet med artikel 13, … 9. Regleringsorganet ska behandla varje klagomål och vid behov begära in relevant information och inleda samråd med de berörda parterna inom en månad efter det att klagomålet lämnats in. Det ska fatta beslut om varje klagomål, vidta åtgärder för att avhjälpa en situation och informera alla berörda parter om sitt motiverade beslut … . Utan att det påverkar de nationella konkurrensmyndigheternas befogenheter att säkra konkurrensen på marknaderna för järnvägstjänster ska regleringsorganet på eget initiativ när det är lämpligt besluta om lämpliga åtgärder för att motverka diskriminering av sökande, snedvridning av konkurrensen och all annan icke önskvärd utveckling på dessa marknader, i synnerhet med avseende på punkt 1 a–j. …”
10.

Förordning nr 2309/93 ersattes och upphävdes sedermera av Europaparlamentets och rådets förordning (EG) nr 726/2004 av den 31 mars 2004 om inrättande av gemenskapsförfaranden för godkännande av och tillsyn över humanläkemedel och veterinärmedicinska läkemedel samt om inrättande av en europeisk läkemedelsmyndighet. ( 9 ) Genom den förordningen ändrades myndighetens engelska namn från European Agency for the Evaluation of Medicinal Products till European Medicines Agency (EMA). Förordningen innehöll inte någon bestämmelse om var den sistnämndas säte skulle vara beläget.
30.

Såsom kommissionen har föreslagit kan de åtta tolkningsfrågorna samlas under tre grupper: A) Tolkningsfrågorna 1–4 rör begreppet ekonomisk verksamhet, närmare bestämt huruvida de aktuella tjänsterna omfattas av detta begrepp i den mening som avses i artikel 9.1 jämförd med artikel 2.1 c i mervärdesskattedirektivet. B) Tolkningsfrågorna 5–7 avser tillämpningsområdet för undantaget enligt artikel 132.1 g i mervärdesskattedirektivet, närmare bestämt huruvida de aktuella tjänsterna är undantagna från mervärdesskatteplikt, eftersom det rör sig om ”tillhandahållanden av tjänster med nära anknytning till hjälparbete eller socialt trygghetsarbete” och huruvida den advokat som tillhandahåller dessa kan omfattas av kategorin ”organ som av medlemsstaten i fråga är erkända som organ av social karaktär”. C) Genom tolkningsfråga 8 ombeds domstolen att klargöra huruvida de aktuella tjänsterna mot bakgrund av principen om skydd för berättigade förväntningar inte ska omfattas av mervärdesskatteplikt när skattemyndigheterna under en längre tid har godtagit att det inte skulle tas ut någon mervärdesskatt på dessa tjänster.
11.

Artikel 1 har följande lydelse: ”1. Detta direktiv skall tillämpas på företag som är etablerade i en medlemsstat och som i samband med tillhandahållande av tjänster över gränserna, utstationerar arbetstagare enligt punkt 3, inom en medlemsstats territorium. … 3. Detta direktiv skall tillämpas om ett företag som anges i punkt 1 vidtar någon av följande gränsöverskridande åtgärder: … c) I egenskap av företag för uthyrning av arbetskraft eller företag som ställer arbetskraft till förfogande, verkställer utstationering av en arbetstagare till ett kundföretag som är etablerat eller som bedriver verksamhet inom en medlemsstats territorium, om det finns ett anställningsförhållande mellan företaget för uthyrning av arbetskraft eller det företag som ställer arbetskraft till förfogande och arbetstagaren under utstationeringstiden. När en arbetstagare som hyrts ut av ett företag för uthyrning av arbetskraft eller ett företag som ställer arbetskraft till förfogande till ett kundföretag som avses i led c ska utföra arbete inom ramen för gränsöverskridande tillhandahållande av tjänster, i den mening som avses i led a, b eller c, av kundföretaget inom en annan medlemsstats territorium än det där arbetstagaren vanligen arbetar för företaget för uthyrning av arbetskraft eller företaget som ställer arbetskraft till förfogande eller kundföretaget, ska arbetstagaren anses vara utstationerad till den medlemsstatens territorium av det företag för uthyrning av arbetskraft eller det företag som ställer arbetskraft till förfogande som arbetstagaren har ett anställningsförhållande till. Företaget för uthyrning av arbetskraft eller företaget som ställer arbetskraft till förfogande ska anses vara ett företag som avses i punkt 1 och ska fullt ut följa relevanta bestämmelser i detta direktiv och Europaparlamentets och rådets direktiv 2014/67/EU. …”
72.

Först och främst utgör själva texten gränsen. Den föreslagna dynamiska tolkningen måste vara förenlig med ordens naturliga innebörd tolkade i deras föränderliga sammanhang. I det osannolika fallet att en text från 1850 skulle reglera ”ansvar för fordon” tolkad i dag skulle sådant ansvar således innefatta ett (motor)fordon och även en elektrisk bil. Om texten skulle reglera ”ansvar för vagnar” kan det fortfarande vara möjligt att klämma in ett (motor)fordon i detta begrepp under vissa förutsättningar. Om emellertid texten skulle vara ”ansvar för små tvåhjuliga hyrdroskor dragna av en häst” är det inte längre möjligt att föra in ett (motor)fordon i detta begrepp.
11.

Artikel 89a i mervärdesskattelagen har följande lydelse: ”(1) Den beskattningsbara personen får justera beskattningsunderlaget och skatten på leveranser av varor eller tillhandahållanden av tjänster inom landets territorium när det gäller fordringar för vilka det gjorts sannolikt att de inte kan drivas in. Justeringen avser också beskattningsunderlaget och skattebeloppet för den del av fordran för vilken det gjorts sannolikt att den inte kan drivas in. (1a) Att en fordran inte kan drivas in ska anses ha gjorts sannolikt om skulden inte regleras eller avyttras i någon form inom 150 dagar från den dag då den betalningsfrist som anges i avtalet eller fakturan löpt ut. (2) Punkt 1 ska gälla om följande villkor är uppfyllda: 1) leveransen av varan eller tillhandahållandet av tjänsten ska göras till den beskattningsbara person som avses i artikel 15.1, som registrerats som en beskattningsbar person och som inte befinner sig i ett insolvensförfarande eller i likvidation, … 3) på dagen före ingivandet av den skattedeklaration i vilken den justering som avses i punkt 1 genomförs. a) borgenären och gäldenären är registrerade som aktiva beskattningsbara personer, b) gäldenären befinner sig inte i ett insolvensförfarande eller i likvidation, … 5) mindre än två år har gått sedan fakturan som styrker fordran utfärdades, räknat från slutet på året då fakturan utfärdades, (3) Den justering som avses i punkt 1 kan genomföras i skattedeklarationen som avser den beskattningsperiod under vilken det gjorts sannolikt att en fordran inte kan drivas in, under förutsättning att fordran, fram till dagen för ingivandet av skattedeklarationen för den aktuella beskattningsperioden, varken har reglerats eller avyttrats i någon form av borgenären. (4) Om fordran, efter ingivandet av skattedeklarationen i vilken den justering som avses i punkt 1 har genomförts, regleras eller avyttras i någon form, så är borgenären skyldig att räkna upp beskattningsunderlaget och den skatt som ska betalas i avräkningen för tidsperioden i vilken fordran reglerades eller avyttrades. Om fordran har reglerats delvis, ska beskattningsunderlaget och den skatt som ska betalas räknas upp med ett motsvarande belopp. (5) Borgenären är skyldig att i samband med ingivandet av skattedeklarationen, i vilken han genomför den justering som avses i punkt 1, meddela direktören för den behöriga skattemyndigheten om justeringen samt ange de justerade beloppen och gäldenären. … (7) Bestämmelserna i punkt 1–5 ska inte gälla om det föreligger ett sådant förhållande som avses i artikel 32.2–32.4 mellan borgenären och gäldenären. (8) Ministern med ansvar för offentliga finanser ska genom en förordning fastställa sättet för lämnande av den information som avses i punkt 5 …”
135.

Utan att vilja ge mig in på den intressanta diskussionen om huruvida akademiker som erhåller forskningsanslag utgör en grupp som löper särskilt stor risk (i den mening som avses i domen ClientEarth), har det hävdats att klaganden själv i framtiden troligen kommer att lämna in ytterligare ansökningar om tillgång till handlingar från unionsinstitutionerna. Hon forskar inom just detta område och hennes nuvarande forskning finansieras genom ett anslag som sträcker sig åtminstone fram till 2021. I linje med vad domstolen konstaterade i domen ClientEarth finns det således en rimlig sannolikhet för att ytterligare ansökningar kommer att lämnas in av samma klagande, eller snarare kan sannolikheten för sådana ansökningar i framtiden definitivt inte uteslutas mot bakgrund av alla de faktiska omständigheter som har lagts fram för domstolen i förevarande mål.
39.

Trots att den rumänska elmarknadens särdrag var föremål för omfattande diskussioner vid förhandlingen, är jag rädd att det har visat sig omöjligt att få en fullständig bild av dessa, vilka måste fastställas av den hänskjutande domstolen. Sammanfattningsvis förefaller det, avseende vad som är relevant i förevarande mål, föreligga en viss enighet på följande punkter: – Grossistproducenterna har en skyldighet att handla via Opcom, en plattform på vilken de måste sälja all den el de producerar. – Dessa producenter får vidare inte ingå avtal på medellång eller lång sikt för att exportera den el de producerat till andra medlemsstater. De får inte heller ha tillgång till de centraliserade marknaderna i dessa andra medlemsstater. – Det är endast möjligt att ingå bilaterala exportavtal via förmedlare (traders) som först har förvärvat elen på grossistmarknaden. – Dessa restriktioner gäller inte på den kortsiktiga marknaden (dagen före- och intradagsmarknaden), vars transaktionsvolymer är mindre än volymerna på grossistmarknaden.
5.

Artikel 21 i IPCF:s yrkesetiska kod, godkänd genom kunglig förordning av den 22 oktober 2013 hade vid den aktuella tidpunkten följande lydelse: ”1. ’Yrket som bokförare med medlemskap i IPCF är oförenligt med all jordbruksverksamhet, småskalig eller kommersiell, oberoende av om verksamheten utförs direkt eller indirekt, individuellt eller tillsammans med andra eller i ett bolag, som egenföretagare, företagsledare, förvaltare, ledande befattningshavare eller aktiv delägare. 2. Frånsett de verksamheter som nämns i punkt 3 kan IPCF efter en skriftlig begäran från en IPCF-medlem göra undantag från denna regel i den mån medlemmens oberoende och opartiskhet inte äventyras och verksamheten är av underordnad betydelse. IPCF kan alltid återkalla ett sådant beslut. Utöver de verksamheter som nämns i punkt 3 kan IPCF:s styrelse genom ett allmänt direktiv dessutom alltid föreskriva undantag för vissa småskaliga eller kommersiella jordbruksverksamheter. Styrelsen kan även utfärda direktiv enligt vilka reglerna tillfälligt inte ska tillämpas i samband med arv. En extern bokförare med medlemskap i IPCF som omfattas av de direktiv som styrelsen utfärdat ska skriftligen underrätta IPCF om detta. 3. Följande yrkesverksamheter ska alltid anses äventyra den externa bokförarens oberoende och opartiskhet: verksamhet som finansiell mäklare eller försäkringsmäklare, fastighetsmäklare, med undantag för verksamhet som fastighetsförvaltare, och all bankverksamhet och verksamhet avseende finansiella tjänster, för vilka inskrivning vid Autorité des Services et Marchés Financiers (FSMA) (myndigheten för finansiella tjänster och finansmarknader) krävs.”
95.

Det bör under alla förhållanden påpekas att oskuldspresumtionen, på samma sätt som att den inte utgör hinder för häktning, inte heller förhindrar att den som misstänks för att ha begått ett brott under inverkan av en psykisk störning tas in på en psykiatrisk klinik. Enligt artikel 4 i direktiv 2016/343 utgör den inte heller hinder för ”preliminära avgöranden av processuell karaktär som meddelas av rättsliga eller andra behöriga myndigheter och som grundas på misstanke eller bevisning som talar till nackdel för den misstänkte eller tilltalade”.
7.

I artikel 1.1 och 1.2 i bilaga VII till tjänsteföreskrifterna stadgas följande: ”1. Hushållstillägget skall fastställas till ett grundbelopp på 170,52 euro plus 2 % av tjänstemannens grundlön. 2. Följande ska beviljas hushållstillägg: a) Tjänsteman som är gift. b) Tjänsteman som är änkling, skild, lagligt separerad eller ogift och har ett eller flera underhållsberättigade barn enligt artikel 2.2 och 2.3. c) Tjänsteman som är registrerad i en stabil samlevnadsform, som inte är ett äktenskap, under förutsättning att i) paret kan uppvisa en officiell handling erkänd av en medlemsstat eller av någon behörig myndighet i en medlemsstat, som bekräftar att de lever tillsammans i ett förhållande utan att vara gifta med varandra, ii) ingen av dem är gift eller lever i ett förhållande med någon annan, iii) de inte är släkt i rätt upp- eller nedstigande led, syskon, förälders syskon, syskonbarn, svärsöner eller svärdöttrar, iv) paret inte har rättslig möjlighet att ingå äktenskap i en medlemsstat; ett par skall anses ha rättslig möjlighet att ingå äktenskap enligt detta led endast om parterna uppfyller samtliga villkor för att ingå äktenskap med varandra enligt lagstiftningen i en medlemsstat. d) Tjänsteman som genom ett särskilt och motiverat beslut av tillsättningsmyndigheten, fattat på grundval av styrkande handlingar, även om han inte uppfyller villkoren i a, b och c, ändå har ett familjeansvar.”
27.

Finanzgericht Hamburg (Skattedomstolen i Hamburg, Tyskland) var osäker på förhållandet mellan tullkodexen och rådets genomförandeförordning (EU) nr 1238/2013 och rådets genomförandeförordning (EU) nr 1239/2013. Den beslutade därför att vilandeförklara målet och hänskjuta följande frågor till domstolen för förhandsavgörande: ”1) Omfattar artikel 212a i tullkodexen befrielse från

antidumpnings- och utjämningstull enligt artikel 3.1 i genomförandeförordning nr 1238/2013 respektive artikel 2.1 i genomförandeförordning nr 1239/2013? 2) För det fall fråga 1 besvaras jakande: Är villkoret i artikel 3.1 a i rådets genomförandeförordning (EU) nr 1238/2013 och artikel 2.1 a i rådets genomförandeförordning (EU) nr 1239/2013 uppfyllt vid tillämpningen av artikel 212a i tullkodexen på en tullskuld som har uppkommit enligt artikel 204.1 i tullkodexen till följd av att tidsfristen som avses i artikel 49.1 i tullkodexen har överskridits, om företaget, som är närstående med företaget vars namn förtecknas i bilagan till genomförandebeslut 2013/707/EU och som tillverkat, avsänt och fakturerat den aktuella varan, inte agerade som importör av den aktuella varan och inte heller ansvarade för varans övergång till fri omsättning, men hade en sådan avsikt och faktiskt tog emot leveransen av den aktuella varan? 3) För det fall fråga 2 besvaras jakande: När artikel 212a i tullkodexen tillämpas på en tullskuld som har uppkommit enligt artikel 204.1 i tullkodexen till följd av att tidsfristen som avses i artikel 49.1 i tullkodexen har överskridits, får en åtagandefaktura och ett exportåtagandeintyg, i den mening som avses i artikel 3.1 b och c i rådets genomförandeförordning (EU) nr 1238/2013 och artikel 2.1 b och c i rådets genomförandeförordning (EU) nr 1239/2013, då också lämnas in inom en tidsfrist som fastställts av tullmyndigheterna i enlighet med artikel 53.1 i tullkodexen? 4) För det fall fråga 3 besvaras jakande: Uppfyller en åtagandefaktura enligt artikel 3.1 b i rådets genomförandeförordning (EU) nr 1238/2013 och artikel 2.1 b i rådets genomförandeförordning (EU) nr 1239/2013, som anger beslut 2013/423/EU i stället för genomförandebeslut 2013/707/EU, under de omständigheter som föreligger i målet vid den nationella domstolen och mot bakgrund av allmänna rättsprinciper, villkoren som ställs upp i bilaga III punkt 9 till rådets genomförandeförordning (EU) nr 1238/2013 och i bilaga 2 punkt 9 till rådets genomförandeförordning (EU) nr 1239/2013? 5) För det fall fråga 4 besvaras nekande: När artikel 212a i tullkodexen tillämpas på en tullskuld som har uppkommit enligt artikel 204.1 i tullkodexen till följd av att tidsfristen som avses i artikel 49.1 i tullkodexen har överskridits, kan en åtagandefaktura, i den mening som avses i artikel 3.1 b i rådets genomförandeförordning (EU) nr 1238/2013 och artikel 2.1 b i rådets genomförandeförordning (EU) nr 1239/2013, då fortfarande lämnas in inom ramen för ett överklagande av den fastställda tullskulden?”
7.

Artikel 3 i direktivet handlar om konsumentens rättigheter i fråga om avtal för försäljning av konsumentvaror och härmed förknippade varor. I artikeln anges följande: ”1. Säljaren skall vara ansvarig gentemot konsumenten för all bristande avtalsenlighet som föreligger när varan levereras. 2. I fall av bristande avtalsenlighet skall konsumenten ha rätt att utan kostnad få varan återställd till avtalsenlighet genom reparation eller utbyte i enlighet med punkt 3 eller att få ett skäligt prisavdrag eller att häva avtalet med avseende på den varan, i enlighet med punkterna 5 och 6. 3. I första hand har konsumenten rätt att kräva att säljaren reparerar varan eller byter ut den, i båda fallen utan kostnad, såvida detta inte är omöjligt eller oproportionellt. En påföljd skall anses oproportionell om den åsamkar säljaren kostnader som är orimliga i jämförelse med den alternativa påföljden, under beaktande av – varans värde om ingen bristande avtalsenlighet hade förelegat, – betydelsen av den bristande avtalsenligheten och – huruvida den alternativa påföljden skulle kunna fullgöras utan väsentlig olägenhet för konsumenten. Alla reparationer och utbyten skall fullgöras inom rimlig tid och utan väsentlig olägenhet för konsumenten samt under beaktande av varans art och det ändamål för vilket konsumenten behövde varan. 4. Uttrycket ”utan kostnad” i punkterna 2 och 3 hänför sig till nödvändiga kostnader som uppkommer för att få varan återställd till avtalsenlighet, särskilt frakt-, arbets- och materialkostnader. 5. Konsumenten har rätt att kräva ett lämpligt prisavdrag eller att häva avtalet – om konsumenten varken har rätt att få varan reparerad eller utbytt – eller om säljaren inte har vidtagit rättelse inom rimlig tid eller – om säljaren inte har vidtagit rättelse utan väsentlig olägenhet för konsumenten. 6. Konsumenten har inte rätt att häva avtalet om bristen på avtalsenlighet är ringa.
56.

Om såväl den första presumtionen (att de varor som förts in från ett tredjeland förs in i unionens ekonomiska kretslopp) som den andra presumtionen (att de varor som hänskjuts till ett visst förfarande inte förs in i det kretsloppet) kan motbevisas, gäller det även den tredje presumtionen (att varor som inte har iakttagit de tullbestämmelser som gjorde den andra presumtionen möjlig släpps ut på unionsmarknaden). Ingen av det tre presumtionerna är omöjlig att vederlägga (iuris et de iure), utan de kan samtliga motbevisas (iuris tantum).
14.

Förenade kungarikets utrikesministerium, Foreign and Commonwealth Office (nedan kallat FCO), fann det tveksamt huruvida denna ordning var förenlig med unionslagstiftningen. FCO ansökte därför formellt om att skattemyndigheten i Förenade kungariket, Commissioners for Her Majesty’s Revenue and Customs (nedan kallat HMRC), skulle genomföra en undersökning. Undersökningen genomfördes år 1998 och HMRC kom fram till att kraven för utfärdande av EXP-certifikat enligt artikel 101.2 i ULT-beslutet inte var uppfyllda. Resultatet av undersökningen meddelades Enheten för samordning av bedrägeribekämpning (UCLAF) ( 8 ) den 25 november 1998.
7.

I artikel 15 i grundförordningen, med rubriken ”Samråd” anges följande: ”1. De samråd som föreskrivs i denna förordning ska äga rum i en rådgivande kommitté, som ska bestå av företrädare för varje medlemsstat och ha en företrädare för kommissionen som ordförande. Samråd ska hållas omedelbart på begäran av en medlemsstat eller på initiativ av kommissionen, och under alla omständigheter inom en tidsram som gör det möjligt att respektera de tidsfrister som fastställs i denna förordning. 2. Kommittén ska sammanträda på kallelse av ordföranden. Denne ska snarast möjligt, dock senast tio arbetsdagar före sammanträdet, förse medlemsstaterna med all relevant information. 3. När så krävs kan samråd ske enbart i skriftlig form; i sådana fall ska kommissionen underrätta medlemsstaterna och ange en tidsfrist inom vilken de ska ha rätt att lämna synpunkter eller begära ett muntligt samråd, som ordföranden ska ordna, under förutsättning att ett sådant muntligt samråd kan äga rum inom en tidsram som gör det möjligt att respektera de tidsfrister som fastställs i denna förordning. 4. Samråd ska särskilt avse a) förekomsten av dumpning och metoderna för att fastställa dumpningsmarginaler, b) förekomsten och omfattningen av skada, c) orsakssambandet mellan den dumpade importen och skadan, d) de åtgärder som under föreliggande förhållanden är lämpliga för att förhindra eller avhjälpa den genom dumpning vållade skadan samt hur dessa åtgärder ska genomföras.”
10.

Under åren 2009–2014 importerade Bene Factum i kommersiellt syfte munvatten och kosmetisk alkohol under olika namn, som köpts in från ett bolag i Polen, som enbart tillverkade dessa produkter för Bene Factum.