Nyckelord

Sammanfattning



Nyckelord

1. Konkurrens – Böter – Belopp – Fastställande – Kriterier – Överträdelsens allvar – Bedömning – Skyldighet att beakta den konkreta påverkan på marknaden – Föreligger inte – Kriteriet om överträdelsens art är av yttersta vikt för bedömningen

(Artikel 81.1 a och b EG; rådets förordning nr 1/2003, artikel 23.2; kommissionens meddelande 98/C 9/03, punkt 1 A)

2. Konkurrens – Böter – Riktlinjer för beräkning av böter – Juridisk karaktär

(Rådets förordning nr 1/2003, artikel 23.2; kommissionens meddelande 98/C 9/03)

3. Konkurrens – Böter – Belopp – Fastställande – Kriterier – Överträdelsens allvar – Mycket allvarliga överträdelser

(Rådets förordning nr 1/2003, artikel 23.2; kommissionens meddelande 98/C 9/03, punkt 1 A)

4. Konkurrens – Böter – Belopp – Fastställande – Kriterier – Verkan av ett konkurrensbegränsande förfarande – Kriterium som inte är avgörande

(Rådets förordning nr 1/2003, artikel 23.2; kommissionens meddelande 98/C 9/03, punkt 1 A)

5. Konkurrens – Böter – Belopp – Fastställande – Kriterier – Marknadsandelar som innehas av det berörda företaget

(Artikel 81.1 EG; rådets förordning nr 1/2003, artikel 23.2; kommissionens meddelande 98/C 9/03, punkt 1 A)

6. Konkurrens – Böter – Belopp – Fastställande – Kriterier – Konkret påverkan på marknaden – Bedömningskriterier

(Rådets förordning nr 1/2003, artikel 23.2; kommissionens meddelande 98/C 9/03, punkt 1 A)

7. Konkurrens – Böter – Belopp – Fastställande – Kriterier – Överträdelsens allvar – Fastställande av böterna i proportion till bedömningen av överträdelsens allvar

(Rådets förordning nr 1/2003, artikel 23.2; kommissionens meddelande 98/C 9/03, punkt 1 A)

8. Konkurrens – Böter – Beslut att ålägga böter – Motiveringsskyldighet – Räckvidd

(Artikel 253 EG; rådets förordning nr 1/2003, artikel 23.2 och 23.3)

9. Förfarande – Åberopande av nya grunder under rättegången – Villkor – Ny grund – Begrepp

(Tribunalens rättegångsregler, artikel 48.2)

10. Konkurrens – Konkurrensbegränsande samverkan – Avtal mellan företag – Kommissionen har bevisbördan för överträdelsens existens och varaktighet – Tillämplighet av principen om oskuldspresumtion

(Artikel 81.1 EG; Europeiska unionens stadga om de grundläggande rättigheterna, artikel 48.1)

11. Konkurrens – Konkurrensbegränsande samverkan – Bevis – Precisionsnivå som krävs för den bevisning som kommissionen lägger till grund för sin bedömning

(Artikel 81.1 EG)

12. Konkurrens – Böter – Belopp – Fastställande – Kriterier – Överträdelsens allvar – Bedömning – Beaktande av den ekonomiska verklighet som förelåg då överträdelsen begicks

(Rådets förordning nr 1/2003, artikel 23.3; kommissionens meddelande 98/C 9/03, punkt 1 A)

13. Konkurrens – Böter – Belopp – Fastställande – Indelning av de berörda företagen i kategorier – Villkor – Iakttagande av principen om likabehandling

(Rådets förordning nr 1/2003, artikel 23.2; kommissionens meddelande 98/C 9/03, punkt 1 A)

14. Konkurrens – Böter – Belopp – Fastställande – Kriterier – Överträdelsens allvar – Förmildrande omständigheter – Hot och påtryckningar mot ett företag – Omfattas inte

(Rådets förordning nr 1/2003, artikel 23.2; kommissionens meddelande 98/C 9/03, punkt 3)

15. Konkurrens – Böter – Belopp – Fastställande – Kriterier – Överträdelsens allvar – Förmildrande omständigheter – Företagets passiva eller efterföljande roll – Bedömningskriterier

(Rådets förordning nr 1/2003, artikel 23.2; kommissionens meddelande 98/C 9/03, punkt 3, första strecksatsen)

16. Konkurrens – Böter – Belopp – Fastställande – Kriterier – De berörda företagen är små och medelstora företag – Saknar betydelse

(Rådets förordning nr 1/2003, artikel 23.2; kommissionens meddelande 98/C 9/03, punkt 1 A femte stycket)

17. Konkurrens – Böter – Belopp – Fastställande – Kriterier – Förmildrande omständigheter – Beteende som avviker från vad som överenskommits i kartellen

(Rådets förordning nr 1/2003, artikel 23.2; kommissionens meddelande 98/C 9/03, punkt 3, andra strecksatsen)

18. Konkurrens – Böter – Belopp – Fastställande – Kriterier – Förmildrande omständigheter – Bedömning

(Rådets förordning nr 1/2003, artikel 23.2; kommissionens meddelande 98/C 9/03, punkt 3)

19. Konkurrens – Böter – Belopp – Fastställande – Högsta belopp – Beräkning – Skillnad mellan det slutliga bötesbeloppet och det mellanliggande bötesbeloppet – Följder

(Rådets förordning nr 1/2003, artikel 23.2; kommissionens meddelande 98/C 9/03)

20. Konkurrens – Böter – Belopp – Fastställande – Kriterier – Det berörda företagets finansiella ställning – Beaktande – Skyldighet – Föreligger inte

(Rådets förordning nr 1/2003, artikel 23.2)

21. Konkurrens – Böter – Belopp – Kommissionens utrymme för skönsmässig bedömning – Domstolsprövning – Obegränsad behörighet

(Artikel 229 EG; rådets förordning nr 1/2003, artikel 31; kommissionens meddelande 98/C 9/03)

22. Konkurrens – Böter – Belopp – Fastställande – Kriterier – Avskräckande karaktär – Iakttagande av proportionalitetsprincipen

(Artikel 81 EG; rådets förordning nr 1/2003, artikel 23.2)

Sammanfattning

1. I artikel 81.1 a och b EG förklaras uttryckligen att alla avtal och samordnade förfaranden som innebär att inköps- eller försäljningspriser eller andra affärsvillkor direkt eller indirekt fastställs eller att produktion eller marknader begränsas eller kontrolleras är oförenliga med den gemensamma marknaden. Överträdelser av detta slag, särskilt när det är fråga om horisontell samverkan, klassificeras som särskilt allvarliga, eftersom de har en direkt påverkan på de väsentliga parametrarna för konkurrensen på den relevanta marknaden, eller som uppenbara överträdelser av konkurrensreglerna.

Bedömningen av hur allvarliga överträdelserna av unionens konkurrensregler är ska göras med hänsyn till ett stort antal omständigheter, såsom de särskilda omständigheterna i ärendet, dess sammanhang och böternas avskräckande verkan, utan att det har fastställts någon tvingande eller uttömmande förteckning över de kriterier som måste tas i beaktande.

Enligt den metod som anges i riktlinjerna för beräkning av böter som döms ut enligt artikel 15.2 i förordning nr 17 och artikel 65.5 i EKSG-fördraget ska kommissionen som utgångspunkt ta ett belopp som fastställs med hänsyn till överträdelsens art, dess konkreta påverkan på marknaden, om den är mätbar, och omfattningen av den relevanta geografiska marknaden. Dessa tre aspekter av bedömningen av överträdelsens allvar har emellertid inte samma vikt inom ramen för den totala prövningen. Överträdelsens art spelar en avgörande roll, bland annat för att karaktärisera överträdelser som ”mycket allvarliga”. Däremot utgör varken den konkreta påverkan på marknaden eller omfattningen av den relevanta geografiska marknaden omständigheter som är nödvändiga för att överträdelsen ska kunna kvalificeras som mycket allvarlig när det gäller horisontella karteller vilka rör fastställandet av priser. Horisontella karteller av detta slag kan betecknas som ”mycket allvarliga” på grundval endast av överträdelsernas art, utan att kommissionen är skyldig att visa att överträdelsen haft en konkret påverkan på marknaden.

(se punkterna 67, 69, 74 och 76–78)

2. Riktlinjerna för beräkning av böter som döms ut enligt artikel 15.2 i förordning nr 17 och artikel 65.5 i EKSG-fördraget är ett verktyg som, med bibehållen respekt för rättsregler av högre valör, är ägnat att precisera de kriterier som kommissionen anser ska beaktas inom ramen för dess handlingsfrihet vid fastställandet av böter enligt artikel 23.2 i förordning nr 1/2003. Även om riktlinjerna inte utgör den rättsliga grunden för ett beslut om påförande av böter, vilket grundas på förordning nr 1/2003, bestäms genom dessa riktlinjer ändå på ett allmänt och abstrakt sätt den metod som kommissionen har att tillämpa vid fastställandet av storleken på de böter som ska påföras genom detta beslut. De säkerställer således företagens rättssäkerhet.

Även om riktlinjerna således inte kan betraktas som rättsregler som administrationen under alla omständigheter är skyldig att iaktta, utgör de likväl vägledande förhållningsregler för den praxis som ska följas och från vilka administrationen, i ett enskilt fall, inte kan avvika utan att ange skäl.

Den självbegränsning av kommissionens utrymme för skönsmässig bedömning som antagandet av riktlinjerna innebär hindrar dock inte att kommissionen har behållit ett betydande utrymme för skönsmässig bedömning. Det förhållandet att kommissionen genom riktlinjerna har preciserat hur den avser att genomföra bedömningen av överträdelsens allvar utgör nämligen inte hinder mot en helhetsbedömning av denna utifrån samtliga relevanta omständigheter i ärendet, inkluderande sådana omständigheter som inte uttryckligen nämnts i riktlinjerna.

(se punkterna 71–73)

3. Det lägsta utgångsbelopp, på 20 miljoner euro, som fastställs i riktlinjerna beträffande mycket allvarliga överträdelser avser ett enda företag och inte samtliga de företag som begått överträdelsen.

(se punkt 86)

4. Vidare ska det, vad specifikt avser bedömningen av den konkreta påverkan på marknaden av ett förfarande som strider mot unionens konkurrensregler, erinras om att kommissionen därvid ska beakta överträdelsernas varaktighet och alla faktorer som kan påverka bedömningen av hur allvarliga överträdelserna har varit, såsom de enskilda företagens beteende och roll vid genomförandet av de samordnade förfarandena, den vinst företagen kunnat göra genom dessa förfaranden, deras storlek och värdet på de ifrågavarande varorna samt den risk som överträdelser av detta slag innebär för genomförandet av unionens mål. Härav följer att verkan av ett konkurrensbegränsande förfarande inte i sig är ett avgörande kriterium vid bedömningen av om bötesbeloppet är skäligt. I synnerhet kan omständigheter som rör avsikten vara viktigare än nämnda påverkan, framför allt när det rör sig om överträdelser som i sig är allvarliga, såsom uppdelning av marknaden.

(se punkt 90)

5. Marknadsandelen för vart och ett av de berörda företagen på den marknad som omfattats av ett konkurrensbegränsande förfarande utgör ett objektivt kriterium som möjliggör en rimlig uppskattning av deras respektive ansvar, vad gäller hur skadligt detta förfarande kan vara för den normala konkurrensen, även om det inte finns något bevis för att överträdelsen har haft en konkret påverkan på marknaden. Vid bestämmandet av bötesbeloppet är således de marknadsandelar som innehas av ett företag relevanta för att fastställa det inflytande som företaget har kunnat utöva på marknaden.

(se punkt 97)

6. Den avgörande frågan vid bedömningen av en överträdelses allvar är huruvida kartellens medlemmar gjort allt i sin makt för att ge sina avsikter en konkret verkan. Vad som därefter sker, i fråga om det pris som marknaden faktiskt bestämmer, kan påverkas av andra faktorer utanför medlemmarnas kontroll. Kartellens medlemmar ska inte, som grund för en nedsättning av böterna, kunna åberopa det förhållandet att externa faktorer – såsom prishöjningar på den relevanta marknaden – motverkat deras egna ansträngningar.

(se punkterna 99 och 100)

7. Proportionalitetsprincipen innebär att institutionerna i sitt handlande inte får gå utöver vad som är ändamålsenligt och nödvändigt för att uppnå de legitima mål som eftersträvas med bestämmelserna i fråga. Inom ramen för förfaranden som kommissionen inleder för att vidta sanktionsåtgärder avseende åsidosättande av konkurrensreglerna, innebär denna princip att böterna inte får vara oproportionerliga med hänsyn till de eftersträvade målen, det vill säga med hänsyn till iakttagandet av dessa bestämmelser, och att det bötesbelopp som ett företag åläggs avseende en konkurrensrättslig överträdelse ska stå i proportion till överträdelsen bedömd i sin helhet, med beaktande av bland annat hur allvarlig den varit. Proportionalitetsprincipen innebär i synnerhet att kommissionen är skyldig att fastställa böterna i proportion till de faktorer som ska beaktas vid bedömningen av överträdelsens allvar och att den då ska tillämpa dessa kriterier konsekvent och på ett sätt som är sakligt motiverat.

Kommissionen åsidosätter således inte proportionalitetsprincipen genom att fastställa utgångsbeloppet för böterna till 10 miljoner euro, eftersom denna överträdelse är en mycket allvarlig och avsiktlig överträdelse av konkurrensreglerna och eftersom detta belopp fastställdes på en nivå som var betydligt lägre än den minimigräns som föreskrivs i riktlinjerna för denna typ av kartell.

(se punkterna 104, 105 och 107)

8. Motiveringsskyldigheten är, inom ramen för fastställande av böter för överträdelse av konkurrensrätten, uppfylld, om kommissionen i sitt beslut har redovisat de uppgifter som legat till grund för dess bedömning av hur allvarlig överträdelsen är och hur länge den har pågått.

Kommissionen är enligt artikel 253 EG skyldig att ange de omständigheter som beslutet grundas på och de överväganden som föranlett kommissionen att fatta beslutet. Denna bestämmelse innebär dock inte att kommissionen måste kommentera samtliga sak- och rättsfrågor som behandlats under det administrativa förfarandet.

När det gäller ett beslut varigenom flera företag åläggs böter ska omfattningen av motiveringsskyldigheten i synnerhet uppskattas mot bakgrund av att bedömningen av hur allvarliga överträdelserna är ska göras med hänsyn till en rad faktorer, däribland de särskilda omständigheterna i målet, dess sammanhang och böternas avskräckande verkan, utan att det har fastställts någon tvingande eller uttömmande förteckning över de kriterier som absolut ska tas i beaktande.

(se punkterna 109 och 233)

9. Nya grunder får inte åberopas under rättegången enligt artikel 48.2 första stycket i rättegångsreglerna, såvida de inte föranleds av rättsliga eller faktiska omständigheter som framkommit först under förfarandet. I detta hänseende gäller att en grund som utgör en utvidgning av en grund som tidigare – direkt eller underförstått – har åberopats och som har ett nära samband med denna emellertid kan prövas i sak.

(se punkt 124)

10. Det åligger kommissionen att visa inte bara att det förelegat en kartell utan också hur länge denna varade. Vad närmare bestämt gäller bevisen för en överträdelse av artikel 81.1 EG ska kommissionen ange bevis för de överträdelser som den har konstaterat och fastställa vilka bevis som krävs för att på ett tillfredsställande sätt visa att de faktiska omständigheter förelegat som utgör en överträdelse. Om domstolen anser att det föreligger tvivelsmål ska företräde ges åt den lösning som gynnar det företag till vilket beslutet om fastställelse av överträdelsen riktas. Domstolen får således inte fastställa att kommissionen styrkt att den ifrågavarande överträdelsen förelegat om den finner att denna fråga fortfarande är föremål för tvivel, särskilt i samband med talan om ogiltigförklaring och/eller ändring av ett beslut om påförande av böter. I den sistnämnda situationen är det nödvändigt att beakta principen om oskuldspresumtion, vilken ingår i grundläggande rättigheter som skyddas av unionens rättsordning och föreskrivs i artikel 48.1 i Europeiska unionens stadga om de grundläggande rättigheterna. Med hänsyn till de ifrågavarande överträdelsernas art och till arten och strängheten i de därtill knutna sanktionsåtgärderna, ska principen om oskuldspresumtion tillämpas i bland annat förfaranden rörande åsidosättanden av konkurrensregler som gäller företag och som kan leda till ålägganden av böter eller viten. Kommissionen måste således förebringa exakt och överensstämmande bevisning till stöd för att den påstådda överträdelsen ägt rum.

Varje del av det bevismaterial som kommissionen företett måste inte nödvändigtvis motsvara dessa kriterier med avseende på varje del av överträdelsen. Det är tillräckligt att en samlad bedömning av alla indicier som institutionen åberopat motsvarar detta krav.

(se punkterna 129, 130 och 143)

11. Det är vanligt att sådan verksamhet som konkurrensbegränsande avtal medför bedrivs i hemlighet, att mötena äger rum i hemlighet och att därtill hörande dokumentation begränsas till ett minimum. Härav följer att även om kommissionen upptäcker handlingar som uttryckligen bekräftar att aktörer har haft otillåten kontakt med varandra, exempelvis i form av protokoll från möten, är dessa vanligtvis fragmentariska och spridda, varför det ofta visar sig vara nödvändigt att rekonstruera vissa detaljer med hjälp av slutledning. I de flesta fall måste därför förekomsten av ett konkurrensbegränsande förfarande eller avtal härledas ur ett antal sammanträffanden och indicier som när de beaktas tillsammans och när annan hållbar förklaring saknas kan utgöra bevis för att en överträdelse av konkurrensreglerna har skett.

När bevisning saknas som gör det möjligt att direkt fastställa överträdelsens varaktighet, ska kommissionen åtminstone stödja sig på bevis som hänför sig till omständigheter som ligger tillräckligt nära i tiden för att det rimligen ska kunna antas att överträdelsen fortsatt oavbrutet mellan två exakta datum.

Kommissionen behöver endast visa att det berörda företaget har deltagit i möten under vilka konkurrensbegränsande avtal slutits, utan att öppet motsätta sig detta, för att styrka att nämnda företag har deltagit i kartellen. När deltagandet i dessa möten är bevisat åvilar det företaget att anföra omständigheter som visar att det deltog i mötena utan någon som helst konkurrensfientlig inställning, genom att styrka att det hade förklarat för sina konkurrenter att det deltog i sammanträdena med en annan inställning än dessa. Skälet för denna rättsprincip är att ett företag, genom att delta i nämnda sammanträde utan att öppet ta avstånd från det som där avhandlas, ger övriga deltagare intryck av att det instämmer i vad som beslutas på sammanträdet och att företaget kommer att rätta sig därefter. Om kommissionen däremot inte bevisar detta, gör den sig skyldig till en felaktig bedömning genom att ange att ett företag deltog i en konkurrensrättsvidrig kartell.

(se punkterna 131, 132, 158 165 och 166)

12. Vad gäller valet av referensår för fastställandet av företagens relativa vikt, ska det påpekas att även om det i punkt 1 A fjärde och femte styckena i riktlinjerna föreskrivs en differentierad behandling av företag beroende på deras ekonomiska betydelse, anges det inte i dessa utifrån vilket år företagens relativa vikt ska fastställas.

Kommissionen ska välja den beräkningsmetod som gör det möjligt att beakta respektive företags storlek och ekonomiska styrka, samt omfattningen av den överträdelse som begåtts av vart och ett av företagen utifrån den ekonomiska verkligheten sådan den tedde sig vid tidpunkten när denna överträdelse begicks. Vidare måste den relevanta tidsperioden avgränsas, så att de siffror avseende omsättningen – eller till och med marknadsandelarna – som erhålls är så jämförbara som möjligt. Härav följer att referensåret inte nödvändigtvis ska vara det sista helår under vilket överträdelsen pågick.

(se punkterna 176 och 177)

13. Den metod som består i att dela in medlemmarna i en kartell i kategorier för att göra en differentierad behandling vid fastställandet av utgångspunkten för böterna, trots att den inte tar hänsyn till skillnaden i storlek mellan företag inom samma kategori, medför att utgångspunkten för böterna för företag i samma kategori fastställs till ett schablonbelopp.

En sådan uppdelning i kategorier måste emellertid beakta likabehandlingsprincipen, enligt vilken det är otillåtet att behandla jämförbara situationer olika eller att behandla olika situationer lika, såvida det inte finns sakliga skäl för en sådan behandling. Vidare ska bötesbeloppet stå i proportion till de omständigheter som beaktats vid bedömningen av överträdelsens allvar. Vid prövningen av om en uppdelning av kartellmedlemmarna i olika kategorier överensstämmer med likabehandlingsprincipen och proportionalitetsprincipen ska tribunalen kontrollera att uppdelningen är konsekvent och sakligt motiverad.

Även om det står kommissionen fritt att beakta marknadsandelarna för ett företag som är medlem i kartellen under det sista helår under vilket överträdelsen pågick för att uppskatta företagets storlek och ekonomiska styrka på en viss marknad samt omfattningen av företagets överträdelse, måste den emellertid kontrollera att marknadsandelarna för vart och ett av de inblandade företagen på ett korrekt sätt speglar den ekonomiska verkligheten sådan den tedde sig vid den tidpunkt då denna överträdelse begicks. Vid överträdelser med lång varaktighet är det emellertid i allmänhet endast när det sista helår under vilket överträdelsen pågick, såsom det beaktats av kommissionen, överensstämmer med varaktigheten av varje enskilt företags deltagande som de marknadsandelar som kan tillskrivas dessa kan utgöra relevanta indikatorer i detta avseende och göra det möjligt att uppnå resultat som är så jämförbara som möjligt, särskilt i syfte att indela de inblandade företagen i kategorier.

(se punkterna 180–182, 184 och 186)

14. Förekomsten av hot och påtryckningar i syfte att få ett företag att delta i en överträdelse av konkurrensrätten omfattas inte av de förmildrande omständigheter som uppräknas i riktlinjerna. De påtryckningar som utövas av företag och syftar till att få andra företag att delta i en överträdelse av konkurrensrätten, oavsett påtryckningarnas omfattning, fråntar inte företaget dess ansvar för den överträdelse som det begått, påverkar inte hur allvarlig kartellen är och kan inte utgöra en förmildrande omständighet vid beräkningen av bötesbeloppen, eftersom det berörda företaget kunde ha anmält de eventuella påtryckningarna till de behöriga myndigheterna och framställt ett klagomål till dessa. Följaktligen är kommissionen inte skyldig att beakta hot som förmildrande omständigheter.

(se punkterna 211–213)

15. I punkt 3 första strecksatsen i riktlinjerna preciseras att bötesbeloppet kan minskas vid förmildrande omständigheter, såsom att företaget har haft en ”uteslutande passiv eller efterföljande roll i genomförandet av överträdelsen”. Bland de omständigheter som indikerar att ett företag haft en passiv roll i en kartell hör den omständigheten att företaget har deltagit i mötena betydligt mer sporadiskt än de övriga kartellmedlemmarna, liksom att företaget har inträtt sent på den marknad som är föremål för överträdelsen, oavsett hur länge företaget varit delaktigt i denna, eller vidare att företrädare för andra företag som har deltagit i överträdelsen har gjort uttryckliga uttalanden med den innebörden. Tribunalen har vidare fastställt att en ”uteslutande passiv roll” innebär att det berörda företaget har hållit en ”låg profil”, det vill säga att det inte aktivt har deltagit i utarbetandet av det eller de konkurrensbegränsande avtalen

Det räcker inte att det under vissa perioder i kartellens historia eller med avseende på vissa överenskommelser har hållit en ”låg profil”, om det antas att detta skulle ha visats. Att kalla till möten, upprätta dagordning, dela ut förberedande dokument inför mötena är nämligen oförenligt med den passiva rollen av en efterföljare som intar en låg profil. Sådana initiativ talar för att företaget intog en intresserad och aktiv attityd i fråga om utarbetandet, fortskridandet och övervakningen av kartellen.

När ett företag har deltagit i möten med konkurrensbegränsande syfte ska det vidare, även om det inte spelat någon aktiv roll, anses ha deltagit i kartellen, om det inte kan visa att det öppet tagit avstånd från den otillåtna samverkan. Företaget ansluter sig nämligen, genom sin närvaro vid mötena, eller ger åtminstone de övriga deltagarna intryck av att det anslöt sig, till innehållet i de konkurrensbegränsande avtal som slöts vid dessa.

(se punkterna 217 och 218, 220, 223 och 225)

16. Kommissionen kan med stöd av punkt 1 A femte stycket i riktlinjerna höja böterna för stora företag, men den är enligt denna punkt inte skyldig att sänka de böter den fastställt för mindre företag. Företagets storlek beaktas nämligen genom den övre gränsen i artikel 23.2 i förordning nr 1/2003 och genom bestämmelserna i riktlinjerna. Förutom dessa överväganden med avseende på storleken finns det ingen anledning att behandla små och medelstora företag annorlunda än andra företag. Det förhållandet att företagen ingår i kategorin små och medelstora företag befriar dem inte från skyldigheten att iaktta konkurrensreglerna.

I övrigt anges det inte i artikel 23.2 i förordning nr 1/2003 att ett litet eller medelstort företag inte får åläggas högre böter, i procent av omsättningen, än dem som åläggs större företag, när flera företag som varit inblandade i samma överträdelse åläggs böter. Det framgår nämligen av denna bestämmelse att bötesbeloppen, såväl för små och medelstora som för större företag, ska fastställas med hänsyn till hur allvarlig överträdelsen är och till hur länge den har pågått.

(se punkterna 226, 228 och 260)

17. Kommissionen har emellertid endast skyldighet att medge förekomsten av en förmildrande omständighet enligt artikel 3 andra strecksatsen i riktlinjerna, avseende att sökanden har underlåtit att verkställa en kartell, om det företag som åberopar denna omständighet kan visa att det på ett så tydligt och omfattande sätt motsatt sig verkställandet av denna kartell att själva kartellens funktion rubbats, och att det inte utåt anslutit sig till avtalet och därmed överlåtit på andra företag att verkställa den aktuella kartellen. Det skulle uppenbarligen vara alltför lätt för företagen att minska risken för att behöva betala stora böter om de kunde dra nytta av en olaglig samverkan och därefter åtnjuta en minskning av bötesbeloppet på grund av att de endast har spelat en begränsad roll vid genomförandet av överträdelsen, trots att deras ställningstagande har föranlett andra företag att bete sig på ett sätt som är mer begränsande för konkurrensen.

(se punkterna 240 och 241)

18. Det anges heller inte i riktlinjerna att kommissionen systematiskt måste beakta var och en av de förmildrande omständigheter som uppräknas i punkt 3 i riktlinjerna var för sig. Således har kommissionen inte skyldighet att automatiskt bevilja en ytterligare nedsättning med hänsyn härtill, eftersom det ska göras en helhetsbedömning av frågan om en eventuell nedsättning av böterna med hänsyn till förmildrande omständigheter, med beaktande av samtliga relevanta omständigheter.

(se punkt 242)

19. Den övre gräns på 10 procent av den globala omsättningen som föreskrivs i artikel 23.2 i förordning nr 1/2003 har ett syfte som är skilt från och självständigt i förhållande till syftet med kriterierna avseende överträdelsens allvar och varaktighet, nämligen att undvika att böter åläggs i fall där det kan förutses att företagen, med hänsyn till deras storlek såsom denna fastställs, om än endast ungefärligt och ofullständigt, mot bakgrund av deras totala omsättning, inte kan erlägga bötesbeloppen. Således är denna gräns på ett likartat sätt tillämplig på samtliga företag och fastställd i förhållande till storleken på vart och ett av företagen, i syfte att undvika orimligt höga och oproportionerliga böter. En sådan gräns har som enda möjliga konsekvens att bötesbeloppet beräknat på grundval av kriterierna avseende överträdelsens allvar och varaktighet ska begränsas till den övre tillåtna gränsen när det överskrider denna. Tillämpningen av denna gräns innebär att det berörda företaget inte fullt ut betalar de böter som det är skyldigt med hänsyn till den bedömning som gjorts mot bakgrund av nämnda kriterier.

Artikel 23.2 i förordning nr 1/2003 utgör inte något hinder för kommissionen att under beräkningen använda sig av ett mellanliggande belopp som överstiger denna gräns, under förutsättning att de slutgiltiga böterna inte uppgår till ett belopp som överstiger den. Av detta följer att kommissionen inte under någon fas av tillämpningen av riktlinjerna är skyldig att säkerställa att de fastställda mellanbeloppen för böterna återspeglar alla skillnader som finns beträffande de berörda företagens totala omsättning. Kommissionen har inte heller någon skyldighet att säkerställa att de slutliga bötesbelopp som dess beräkningar ger för de berörda företagen speglar alla skillnader mellan dessa företag i fråga om deras omsättning.

(se punkterna 257 och 259)

20. Kommissionen är, då den fastställer bötesbeloppet, inte skyldig att beakta det berörda företagets dåliga ekonomiska ställning. Godtagandet av en sådan skyldighet skulle nämligen medföra att de företag som var minst anpassade till marknadsvillkoren gavs en oberättigad konkurrensfördel.

(se punkt 258)

21. Tribunalens obegränsade behörighet enligt artikel 31 i förordning nr 1/2003 med tillämpning av artikel 229 EG innebär, utöver en kontroll av påföljdens laglighet, vilken endast tillåter den att ogilla talan om ogiltigförklaring eller upphäva den ifrågasatta rättsakten, att den har behörighet att ersätta kommissionens bedömning med sin egen bedömning och följaktligen befogenhet att ändra den omtvistade rättsakten, även om den inte ogiltigförklaras, för att, exempelvis, med beaktande av samtliga faktiska omständigheter, ändra det bötesbelopp som påförts, när frågan om detta har väckts.

Tribunalens fastställande av böter är inte en exakt räkneoperation. Tribunalen är vidare inte bunden av kommissionens beräkningar eller av dess riktlinjer vid sin bedömning, när den avgör en talan i enlighet med sin obegränsade behörighet, utan måste göra en egen bedömning, med beaktande av samtliga omständigheter i målet.

(se punkterna 265 och 266)

22. De böter som åläggs till följd av åsidosättanden av artikel 81 EG, såsom de föreskrivs i artikel 23.2 i förordning nr 1/2003, har till syfte att bestraffa rättsstridiga handlingar från de berörda företagens sida och att avskräcka såväl dessa företag som andra ekonomiska aktörer från att i framtiden åsidosätta unionens konkurrensrätt. Således beror beaktandet av företagets storlek och totala resurser för att säkerställa att böterna får en tillräckligt avskräckande verkan på den påverkan på nämnda företag som eftersträvas – sanktionen ska inte vara försumbar med hänsyn till, bland annat, företagets finansiella styrka.

Enligt proportionalitetsprincipen krävs det att institutionerna i sitt handlande inte får gå utöver vad som är ändamålsenligt och nödvändigt för att uppnå de legitima mål som eftersträvas med bestämmelserna i fråga. När det finns flera ändamålsenliga åtgärder att välja mellan ska den åtgärd väljas som är minst ingripande och de vållade olägenheterna får inte vara orimliga i förhållande till de eftersträvade målen. Härav följer att bötesbeloppet måste stå i rimlig proportion till de eftersträvade målen, det vill säga i förhållande till iakttagandet av konkurrenslagstiftningen, och att det bötesbelopp som åläggs ett företag på grund av en konkurrensrättslig överträdelse ska vara proportionellt mot överträdelsen bedömd i sin helhet, med beaktande av bland annat hur allvarlig den varit.

(se punkterna 279 och 280)