FÖRSLAG TILL AVGÖRANDE AV GENERALADVOKAT

NIILO JÄÄSKINEN

föredraget den 11 juli 2013 ( 1 )

Mål C‑262/12

Association Vent De Colère! Fédération nationaleAlain BruguierJean‑Pierre Le GorgeuMarie‑Christine PiotEric ErrecDidier WirthDaniel SteinbachSabine Servan‑SchreiberPhilippe RuschPierre RecherJean‑Louis MoretDidier Jocteur Monrozier

mot

Ministre de l’écologie, du développement durable, des transports et du logementochMinistre de l’économie, des finances et de l’industrie

(begäran om förhandsavgörande från Conseil d’État (Frankrike))

”Statligt stöd — Artikel 107.1 FEUF — Begreppet en statlig åtgärd eller en åtgärd som vidtas med hjälp av statliga medel — El från vindkraft — Inköpsskyldighet till ett pris som överstiger marknadspriset — Full ersättning — Rättspraxis som följer av domen i målet PreussenElektra — Avgifter som erläggs av slutförbrukare av el”

1. Begäran om förhandsavgörande i förevarande mål, vilken har ingetts av Conseil d’État (Frankrike), avser tolkningen, inom ramen för den inre marknaden för el, av ett av de kriterier som ska vara uppfyllda för att en åtgärd ska anses utgöra statligt stöd, det vill säga kriteriet att det rör sig om en statlig åtgärd eller en åtgärd som vidtas med hjälp av statliga medel i den mening som avses i artikel 107.1 FEUF. I tvisten i målet vid den nationella domstolen har ett överklagande ingetts till Conseil d’État av föreningen Vent de Colère – Fédération nationale och elva andra klagande (nedan kallade Vent de Colère m.fl.) mot två ministerbeslut om fastställande av inköpsvillkoren för el producerad av vindkraftverk (nedan kallade de omtvistade besluten). ( 2 )

2. Den huvudsakliga fråga som ställts till domstolen avser sättet att finansiera ersättningen för de merkostnader som uppkommer för distributörer av el från vindkraft i Frankrike på grund av skyldigheten att köpa denna el till ett pris som överstiger marknadspriset. Distributörerna åläggs denna skyldighet genom lag nr 2000‑108 av den 10 februari 2000 om modernisering och utveckling av allmänna eltjänster (nedan kallad lag nr 2000‑108). ( 3 ) I enlighet med denna lag utbetalas ersättning för de merkostnader som uppkommer till följd av inköpsskyldigheten från en allmän fond för elproduktionen, vilken förvaltas av Caisse des dépôts et des consignations (nedan kallad CDC) och till vilken medel tidigare tillfördes genom avgifter som erlades av de producenter, elhandlare och distributörer som anges i den nämnda lagen.

3. Enligt den finansieringsmekanism som har ifrågasatts vid den hänskjutande domstolen, och som inrättades genom en ändring av lag nr 2000‑108 (nedan kallad lag nr 2000‑108 i dess ändrade lydelse), ( 4 ) föreskrivs emellertid numera att för de merkostnader som uppkommer till följd av den ovannämnda inköpsskyldigheten ska full ersättning erhållas, vilken ska finansieras genom avgifter som erläggs av slutförbrukarna av el på det nationella territoriet. Klagandena i målet vid den nationella domstolen anser att detta rör sig om statligt stöd i den mening som avses i artikel 107.1 FEUF.

4. Domstolen har att besvara den ställda frågan dels mot bakgrund av rättspraxis om mekanismer som beviljas indirekt genom inrättande av fonder eller organ som ansvarar för förvaltningen av medel som kan anses utgöra stöd i den mening som avses i artikel 107.1 FEUF, ( 5 ) dels mot bakgrund av rättspraxis om stödåtgärder som finansieras genom skatteliknande avgifter eller obligatoriska avgifter. ( 6 ) Även den rättspraxis som inspirerats av domstolens dom i målet PreussenElektra ( 7 ) bör beaktas. I det målet förfogade aldrig någon offentlig myndighet över de medel som användes för att finansiera ett stödsystem i sektorn för förnybar energi, såsom generaladvokaten Jacobs påpekade. Medlen i fråga lämnade de facto aldrig den privata sektorn. ( 8 )

I – Tillämpliga bestämmelser

5. Det finansieringssystem som har ifrågasatts vid Conseil d’État kan sammanfattas på följande sätt.

A – Inköpsskyldighet till förmån för anläggningar som använder el från vindkraftverk

6. Enligt artikel 10 i lag nr 2000‑108 i dess ändrade lydelse ska elproducenter som på det nationella territoriet producerar el från bland annat vindkraftverk som är belägna inom ett utvecklingsområde för vindkraft, ( 9 ) om de så begär och på villkor att de själva uppfyller vissa skyldigheter, ( 10 ) kunna dra fördel av en inköpsskyldighet som avser den producerade elen.

7. Inköpsskyldiga är de distributörer som driver det nät till vilket anläggningarna är anslutna, det vill säga Électricité de France (nedan kallat EDF) och icke förstatligade distributörer, ( 11 ) som avyttrar denna el inom sina respektive upptagningsområden. Bestämmelserna genomförs genom köpeavtal som ingås enligt de i lag fastställda villkoren. ( 12 ) Tariffen beräknas enligt en formel som fastställs ”genom beslut av ministrarna med ansvar för ekonomi och energi” och som bestäms genom tillämpning av artikel 8 i dekret nr 2001‑410 av den 10 maj 2001, ”efter yttrande från Conseil supérieur de l’énergie och efter yttrande av Commission de régulation de l’énergie” (nedan kallad CRE). I artikel 10 femte stycket i lag nr 2000‑108 föreskrivs för övrigt om en återköpsskyldighet för EDF avseende elöverskott på samma villkor som för avtalen om obligatoriska inköp, med preciseringen att återköp berättigar EDF till en ersättning.

B – Mekanismerna för ersättning till eloperatörer som omfattas av inköpsskyldigheten

8. Av nästsista stycket i ovannämnda artikel 10 följer att de merkostnader som uppkommer för eldistributörerna på grund av genomförandet av inköpsskyldigheten kan ersättas i sin helhet enligt artikel 5.I i lag nr 2000‑108 i dess ändrade lydelse, såsom ”kostnader som kan tillskrivas det allmännyttiga uppdrag som eloperatörerna har att fullgöra”.

9. Enligt denna bestämmelse ska vid beräkningen av den merkostnad som ger rätt till ersättning beaktas ”kostnader som undvikits för EDF eller, i förekommande fall, de icke förstatligade distributörerna … jämfört med priserna på elmarknaden eller, när det gäller icke förstatligade distributörer, jämfört med de tariffer för elförsäljning som anges i artikel 4 i lag [nr 2000‑108 i dess ändrade lydelse], i proportion till den andel el av deras totala inköp som gjorts till dessa tariffer, efter avdrag för de kvantiteter som köpts enligt artiklarna 8 och 10 [i nämnda lag]”, inbegripet ”när de berörda anläggningarna drivs av Electricité de France eller en icke förstatligad distributör …”.

10. Beloppet av de kostnader som uppkommit för de berörda operatörerna beräknas på grundval av lämplig bokföring som ovannämnda operatörer måste upprätta i enlighet med de regler som fastställs av CRE och under CRE:s tillsyn. Energiministern fastställer årligen kostnadsbeloppet på förslag av CRE. Som det angavs vid förhandlingen görs utbetalning från CDC endast för skillnaden mellan den kostnad som uppkommer till följd av inköpsskyldigheten och de avgifter som erläggs av de egna kunderna.

11. Belopp motsvarande de ersättningsberättigande kostnaderna förs över till de berörda operatörerna fyra gånger per år av CDC, som för detta ändamål har ett särskilt konto, till vilket medel tillförs genom avgifter som erläggs av slutförbrukarna, och genom vilket CDC följer de olika transaktionerna.

C – Den avgift som ska erläggas av slutförbrukarna

12. Kostnaden för ersättningen till de operatörer som omfattas av inköpsskyldigheten överförs på slutförbrukarna av el på det nationella territoriet i enlighet med bestämmelserna i artikel 5 i lag nr 2000‑108 i dess ändrade lydelse.

13. Avgiftsbeloppet, som årligen beslutas av energiministern på förslag av CRE, ”beräknas i förhållande till den förbrukade kvantiteten” och ”så att avgifterna täcker samtliga kostnader …, samt CDC:s förvaltningskostnader … och den nationella energiombudsmannens budget”, upp till två olika tak. ( 13 ) I princip ska de belopp som fås in under ett år täcka samtliga kostnader för verksamheten, men en regleringsmekanism gör det möjligt att överföra utestående belopp för det innevarande året till de avgiftsbelopp som ska erläggas följande år.

14. Avgiftsbeloppet erläggs av kunden i samband med betalningen av elfakturan eller nätfakturan och beror på den levererade kvantiteten el. Det finns särskilda bestämmelser om gränsöverskridande köp av el samt för förbrukare som producerar sin egen energi eller är direktanslutna till en producent.

II – Tvisten i målet vid den nationella domstolen, tolkningsfrågan och förfarandet vid domstolen

15. Genom ansökan av den 6 februari 2009 ingav Vent de colère m.fl. ett överklagande till Conseil d’État i vilket de yrkade att de båda omtvistade besluten skulle ogiltigförklaras på grund av maktmissbruk.

16. Den hänskjutande domstolen anser att inköp av el producerad av vindkraftverk till ett pris som överstiger marknadsvärdet utgör en fördel som kan påverka handeln mellan medlemsstaterna och inverka på konkurrensen. När det gäller kriteriet ”en statlig åtgärd eller en åtgärd som vidtas med hjälp av statliga medel” har Conseil d’État påpekat att den i ett beslut av den 21 maj 2003 avseende Uniden ( 14 ) tillämpade domen i det ovannämnda målet PreussenElektra och därvid konstaterade att den ekonomiska bördan för inköpsskyldigheten till förmån för vindkraftverken fördelades mellan ett visst antal företag, att offentliga medel inte bidrog vare sig direkt eller indirekt till finansieringen av stödet och att den tidigare finansieringsmekanismen för inköp av el producerad av vindkraftverk därför inte utgjorde statligt stöd i den mening som avses i artikel 107.1 FEUF.

17. Den hänskjutande domstolen vill få klarhet i konsekvenserna av ändringen av lag nr 2000‑108, särskilt mot bakgrund av domen i det ovannämnda målet Essent Netwerk Noord m.fl., i vilken domstolen slog fast att finansiering genom en avgift i form av ett pristillägg som staten tar ut på elköparna och som innebär att medlen är under statlig kontroll måste betraktas som en statlig åtgärd eller en åtgärd som vidtas med hjälp av statliga medel.

18. Mot denna bakgrund vilandeförklarade den hänskjutande domstolen målet genom beslut av den 15 maj 2012 och ställde följande tolkningsfråga till domstolen: ”Är den, i enlighet med lag nr 2003-8 av den 3 januari 2003, ändrade finansieringen av ersättningen för de merkostnader som Électricité de France och sådana icke förstatligade återförsäljare som nämns i artikel 23 i lag nr 46-628 av den 8 april 1946 om förstatligande av el och gas påförs till följd av deras skyldighet att köpa el som framställs av anläggningar som drivs med mekanisk vindenergi till ett pris som överstiger marknadspriset på denna el att anse som en statlig åtgärd eller en åtgärd som vidtas med hjälp av statliga medel i den mening som avses i och vid tillämpningen av bestämmelserna i artikel [107.1 FEUF]?”

19. Begäran om förhandsavgörande inkom till domstolens kansli den 29 maj 2012. Skriftliga yttranden har inkommit från Vent de Colère m.fl., Syndicat des énergies renouvelables, ( 15 ) den franska och den grekiska regeringen samt kommissionen.

20. Vid förhandlingen, som hölls den 24 april 2013, yttrade sig Vent de Colère m.fl., Syndicat des énergies renouvelables, den franska och den grekiska regeringen samt kommissionen.

III – Bedömning

A – Behandlingen av tolkningsfrågan

21. Det ska inledningsvis påpekas att vissa parter som har inkommit med skriftliga yttranden till domstolen har uppmanat domstolen att antingen omformulera eller komplettera den fråga som ställts av Conseil d’État.

22. Vent de Colère m.fl. har föreslagit att den rättspraxis som följer av domen i målet Altmark ( 16 ) ska beaktas vid bedömningen, i syfte att pröva huruvida en skyldighet att köpa el till fast pris av det slag som avses i målet vid den nationella domstolen uppfyller villkoren i nämnda rättspraxis. Vent de Colère m.fl. har vidare lyft fram en problematik rörande direktiv 2003/54 ( 17 ) och har föreslagit att domstolen ska pröva frågan om huruvida den nationella domstolen enligt detta direktiv måste underkänna en nationell bestämmelse som innebär en skyldighet att köpa el, vilken har antagits i strid med yttrandet från den nationella tillsynsmyndigheten, det vill säga CRE.

23. Kommissionen, å sin sida, har föreslagit att frågan ska omformuleras och har gjort gällande att det ändrade finansieringssättet inte är avgörande för det svar som bör ges i förevarande fall. Kommissionen har föreslagit att domstolen ska göra en grundlig prövning av den nationella lagstiftningen i sin helhet, eftersom det i den föreskrivs full ersättning för de merkostnader som uppkommer för de systemansvariga i den mening som avses i artikel 2 i direktiv 2009/72.

24. Det bör erinras om att domstolens uppgift inom ramen för en begäran om förhandsavgörande består i att ge den nationella domstolen vägledning i fråga om innebörden av de unionsrättsliga bestämmelserna så att den kan tillämpa dessa bestämmelser korrekt på de faktiska omständigheter som föreligger i målet vid nämnda domstol och inte i att själv tillämpa dem på dessa omständigheter, i synnerhet som domstolen inte nödvändigtvis förfogar över alla uppgifter som är oundgängliga i detta avseende. ( 18 )

25. Eftersom handlingarna i förevarande mål inte innehåller tillräckliga uppgifter som gör det möjligt att avgöra huruvida ersättningen för inköpsskyldigheten i fråga kan anses omfattas av begreppet tjänst av allmänt ekonomiskt intresse i den mening som avses i domen i det ovannämnda målet Altmark Trans och Regierungspräsidium Magdeburg, och parterna dessutom inte inom ramen för förevarande förfarande har diskuterat vare sig problematiken avseende tjänster av allmänt ekonomiskt intresse eller problematiken avseende direktiv 2003/54, kan domstolen inte pröva dessa frågor.

26. Det bör även erinras om att det inom ramen för samarbetet mellan de nationella domstolarna och domstolen ankommer på domstolen att ge den nationella domstolen ett användbart svar, så att den kan avgöra det mål som är anhängigt vid den. ( 19 ) Det bör således i princip presumeras att den hänskjutande domstolen har formulerat sin fråga så att den är relevant och kan resultera i ett svar som är användbart för avgörandet av tvisten i målet vid den nationella domstolen.

27. Eftersom tolkningsfrågan är tydlig och väl avgränsad, ankommer det inte på domstolen att utvidga prövningens räckvidd.

B – Kvalificeringen av den omtvistade bestämmelsen mot bakgrund av rättspraxisen avseende begreppet ”en statlig åtgärd eller en åtgärd som vidtas med hjälp av statliga medel” i den mening som avses i artikel 107.1 FEUF

28. Det bör inledningsvis påpekas att parterna i förevarande förfarande intar diametralt motsatta ståndpunkter när det gäller hur tolkningsfrågan bör besvaras. Kommissionen och Vent de Colère m.fl. delar åsikten att det inte råder någon tvekan om att statliga medel har använts inom ramen för finansieringsmekanismen i fråga. Den franska regeringen och Syndicat des énergies renouvelables intar emellertid motsatt ståndpunkt. Den grekiska regeringen har föreslagit att man ska överlåta den slutliga kvalificeringen av åtgärden på den nationella domstolen.

29. Enligt fast rättspraxis ska samtliga villkor i artikel 107.1 FEUF vara uppfyllda för att en åtgärd ska anses utgöra statligt stöd i den mening som avses i den artikeln. ( 20 ) För att en nationell åtgärd ska anses utgöra statligt stöd måste det således för det första röra sig om en statlig åtgärd eller en åtgärd som vidtas med hjälp av statliga medel. För det andra måste denna åtgärd kunna påverka handeln mellan medlemsstaterna. För det tredje måste åtgärden innebära en fördel för mottagaren. För det fjärde ska åtgärden snedvrida eller hota att snedvrida konkurrensen. ( 21 )

30. Eftersom tolkningsfrågan i det aktuella målet endast avser det första av dessa villkor, bör det preciseras att för att förmåner ska anses utgöra stöd i den mening som avses i artikel 107.1 FEUF krävs att de tilldelas direkt eller indirekt med hjälp av statliga medel och att de kan tillskrivas staten. ( 22 ) Enligt fast rättspraxis är dessa båda villkor kumulativa. ( 23 )

1. Huruvida åtgärden kan tillskrivas staten

31. När det gäller huruvida en åtgärd kan tillskrivas staten inkluderar detta begrepp såväl stöd som ges direkt av staten i vid mening ( 24 ) som stöd som ges av offentliga eller privata organ som staten inrättat eller utsett för att administrera stödet. ( 25 ) Rättspraxisen har gått från en institutionell syn på huruvida en åtgärd kan tillskrivas staten ( 26 ) till en syn enligt vilken det inte kan presumeras att en åtgärd kan tillskrivas staten och en sådan slutsats inte kan dras enbart av den omständigheten att åtgärden i fråga har vidtagits av ett offentligägt företag. ( 27 ) Det står emellertid klart att detta inte gäller myndigheter som är en del av staten.

32. Av handlingarna i målet framgår att den omtvistade avgiften fastställts genom ett agerande som kan tillskrivas den franska staten. Eftersom den avgift som tas ut av slutförbrukarna inrättades genom lag nr 2000‑1 har de offentliga myndigheterna inrättat den omtvistade stödordningen.

2. Huruvida medlen har statligt ursprung

33. När det gäller villkoret att medlen måste ha statligt ursprung, bör det erinras om att avsikten med skillnaden mellan stöd som ges av staten och stöd som ges med hjälp av statliga medel är att i begreppet stöd inte endast inbegripa stöd som ges direkt av staten, utan också stöd som ges av offentliga eller privata organ, som utsetts eller inrättats av staten. ( 28 )

34. Artikel 107 FEUF omfattar alla penningmedel som staten faktiskt kan använda för att stödja företag. Det förhållandet att dessa medel fortlöpande kontrolleras av staten och således kan disponeras av behöriga nationella myndigheter är tillräckligt för att de ska anses utgöra statliga medel och för att åtgärden i fråga ska omfattas av tillämpningsområdet för artikel 107.1 FEUF. ( 29 )

35. Detta förefaller vara fallet i det aktuella målet. Av handlingarna i målet framgår att enligt lag nr 2000‑108 i dess ändrade lydelse kompenseras inköpsskyldigheten via avgifter som erläggs av samtliga slutförbrukare av el i Frankrike. ( 30 ) Avgiftsbeloppet bestäms genom ministerdekret. Förvaltningen av de uppburna medlen åligger CDC, som för detta ändamål har ett särskilt konto, till vilket medel tillförs genom avgifter som erläggs av slutförbrukarna, och genom vilket CDC följer de olika transaktionerna. Beloppen för att finansiera de merkostnader som uppkommer för EDF och övriga distributörer på grund av skyldigheten att köpa vindenergi överförs av CDC till de berörda operatörerna fyra gånger per år. Avgiftsbeloppet beräknas i förhållande till den förbrukade kvantiteten el, dock med ett tak på 500000 euro per förbrukningsställe.

a) Kontroll som utövas av staten

36. När det gäller den direkta eller indirekta kontroll som staten utövar över de använda medlen ( 31 ) bör de offentligrättsliga organens roll inom ramen för den finansieringsmekanism som inrättats genom lag nr 2000‑108 i dess ändrade lydelse betonas.

37. Av handlingarna i målet framgår att det avgiftsbelopp som varje slutförbrukare av el i Frankrike ska erlägga fastställs årligen genom ett beslut av energiministern på förslag av CRE, som är en oberoende administrativ myndighet med ansvar för att övervaka att el- och gasmarknaden i Frankrike fungerar smidigt. ( 32 ) Som det förklarades vid förhandlingen får avgiftsbeloppet för följande år höjas med upp till 3 euro per MWh, om inget ministerbeslut fattas. Även om denna finansieringsmekanism, såsom det betonades vid förhandlingen, inte i realiteten säkerställer exakt överensstämmelse mellan de merkostnader som bärs av distributören och det avgiftsbelopp som återbetalas till dem, fastställs i lag nr 2000‑108 i dess ändrade lydelse principen att inköpsskyldigheten i fråga ska täckas i sin helhet, vilket i sig bevisar att staten ställer sig som garant för mekanismen som helhet.

38. I lag nr 2000‑108 i dess ändrade lydelse föreskrivs även mekanismer för administrativa sanktioner om avgiften inte betalas. ( 33 ) Enligt artikel 5 i lag nr 2000‑108 i dess ändrade lydelse ska energiministern, om en skattskyldig underlåtit att betala avgiften, fastställa en administrativ sanktion i enlighet med de villkor som anges i artikel 41 i samma lag. ( 34 )

39. Enligt fast rättspraxis ska medel som tillförs genom obligatoriska avgifter som föreskrivs i en medlemsstats lagstiftning och som förvaltas och fördelas enligt denna lagstiftning anses utgöra statliga medel i den mening som avses i artikel 107.1 FEUF, även om de förvaltas av andra institutioner än myndigheterna. ( 35 )

40. Detta konstaterande kan inte ifrågasättas av det resonemang som domstolen nyligen tillämpade i domen i det ovannämnda målet Doux Élevage et Coopérative agricole UKL-ARREE, vilket avsåg rättsenligheten hos ett beslut som hade fattats av en nationell myndighet och som innebar att ett branschavtal, genom vilket en obligatorisk avgift hade införts, utvidgades till att omfatta samtliga företag som var verksamma inom produktion och uppfödning av kalkoner, i syfte att möjliggöra vissa åtgärder som främjade sektorns intressen. I nämnda mål hade myndigheterna agerat som ett ”verktyg” för att göra de avgifter som införts av privata organ obligatoriska. ( 36 )

b) Den ställning som innehas av det organ som överför medlen

41. När det gäller mekanismen för överföring av de medel som är avsedda att finansiera stödåtgärden mellan de rättssubjekt som är skyldiga att erlägga avgiften och de rättssubjekt som är mottagare av den, bör det betonas att de medel som erhålls genom de avgifter som påförs samtliga elförbrukare går via ett offentligrättsligt organ som uttryckligen utsetts av staten, det vill säga CDC.

42. Det bör preciseras att det endast är om fördelen ges av ett privat organ som det, för att bedöma huruvida medlen är av statlig karaktär, krävs en noggrann undersökning av huruvida staten har gett detta privata organ i uppdrag att förvalta stödordningen. Detta är fallet om staten har utsett ett privat organ och direkt eller indirekt har ställt de medel som är nödvändiga för förvaltningen av stödet till dess förfogande. ( 37 )

43. Detta var fallet bland annat i det ovannämnda målet Essent Netwerk Noord m.fl., i vilket mottagaren av avgiften och förvaltaren av de ifrågasatta medlen var ett bolag som utsetts genom lag (bolaget SEP). Nämnda bolag var emellertid dotterbolag till fyra inhemska elproducenter, som hade verksamhet på den nationella marknaden innan den liberaliserades och som även svarade för importen och överföringen av el. Domstolen undersökte därför i vilken grad det utsedda bolaget var oberoende, varvid det visade sig att bolaget var under strikt kontroll när det gällde förvaltningen av medlen, eftersom det måste bifoga en revisionsförklaring om att redovisningen av de uppburna och överförda beloppen stämde och inte kunde använda dem för andra ändamål än de som föreskrevs i lagen. ( 38 )

44. Eftersom det inte råder någon tvekan om att det organ som i förevarande fall har i uppdrag att förvalta och fördela medlen är ett offentligt organ ( 39 ) och, framför allt, eftersom medlen i fråga i sin helhet kan disponeras av en nationell myndighet, ( 40 ) är det inte relevant att i detalj undersöka CDC:s funktion för att avgöra huruvida medlen är av statligt ursprung. ( 41 )

45. När det gäller finansieringsmekanismen skiljer sig det aktuella målet tydligt från det ovannämnda målet Pearle m.fl., vilket avsåg finansieringen av en reklamkampanj till förmån för företag i optikerbranschen. I det målet hade medlen samlats in av en offentligrättslig yrkesorganisation från organisationens medlemmar, vilka hade nytta av kampanjen, genom en särskild obligatorisk avgift för genomförandet av kampanjen. Enligt domstolen rörde det sig varken om en kostnad för staten eller om medel under statlig kontroll. ( 42 ) Domstolen betonade att initiativet till reklamkampanjen hade tagits av ett privat optikerförbund och inte av nämnda offentligrättsliga yrkesorganisation. Tvärtemot när det gäller den mekanism som avses i det aktuella målet, var den avgörande omständigheten i det ovannämnda målet Pearle m.fl., att åtgärden inte kunde tillskrivas den nederländska staten. ( 43 ) Det offentligrättsliga organet fungerade endast som ett verktyg för uppbörd och tilldelning av de insamlade medlen i syfte att fullgöra ett rent kommersiellt mål som i förväg uppställts av aktörer inom den aktuella yrkesgruppen och som inte på något sätt uppställts som ett politiskt mål av de nederländska myndigheterna. ( 44 )

46. Med beaktande av särdragen i de ovannämnda målen Essent Netwerk Noord m.fl. och Pearle m.fl., kan jag följaktligen inte instämma i uttalandet att ett organs offentliga karaktär inte innebär att de medel som står till dess förfogande ska kvalificeras som ”statliga”. ( 45 )

47. Den roll som i förevarande fall anförtrotts CDC stöder åsikten att det rör sig om offentliga medel, trots den omständigheten att CDC endast sköter uppbörden av en del av de medel som överförs till mottagarna, vilket påpekades vid förhandlingen. Eftersom det inte råder någon tvekan om att åtgärden kan tillskrivas staten och de mellanliggande organ som är involverade i förvaltningen av de medel som används för att finansiera åtgärden är offentligrättsliga organ, är kriteriet att det rör sig om statliga medel uppfyllt.

c) De ifrågavarande medlens karaktär

48. När det, för det tredje, gäller härkomsten för och omfattningen av de medel som används för att finansiera en åtgärd som kan utgöra statligt stöd, kan omständigheterna i det aktuella målet, tvärtemot de argument som anförts av parterna till stöd för åsikten att det i förevarande fall inte rör sig om statliga medel, inte på något sätt jämföras med omständigheterna i det ovannämnda målet PreussenElektra, i vilket domstolen ansåg att åtgärden i fråga inte innebar att statliga medel överfördes till de elproducerande företagen. ( 46 )

49. I det målet prövade domstolen skyldigheten för privata elförsörjningsföretag att köpa el inom sina försörjningsområden till minimipriser som översteg denna els faktiska ekonomiska värde. Mekanismen i fråga innebar vidare att den ekonomiska börda som den medförde skulle fördelas mellan dessa elförsörjningsföretag och privata elnätoperatörer. Företagen hade dessutom inte anförtrotts av staten att förvalta en statlig tillgång, utan var skyldiga att göra inköp med sina egna ekonomiska tillgångar, ( 47 ) medlen från de enskilda inbetalningarna samlades inte på ett enda konto, som ett särskilt organ förvaltade avskiljt från de berörda företagens tillgångar och slutförbrukarna finansierade inte mekanismen i fråga genom en enhetligt fastställd och allmänt tillämplig avgift. ( 48 )

50. Den huvudsakliga omständighet som skiljer det aktuella målet från den mekanism som domstolen prövade i domen i det ovannämnda målet PreussenElektra ( 49 ) är att den avgift som är avsedd att finansiera skyldigheten att köpa el från vindkraft till ett pris som överstiger marknadspriset är tillämplig på samtliga elförbrukare i Frankrike, oberoende av om de köper grön el eller inte, trots att det på en liberaliserad elmarknad, vars genomförande är ett av unionens främsta mål, ( 50 ) råder konkurrens mellan elproducenter och elleverantörer.

51. Även om el från olika källor blandas rent fysiskt i distributionsnätet har leverantörerna, inom ramen för den mekanism som avses i målet vid den nationella domstolen, inte möjlighet att differentiera tarifferna för olika förbrukarkategorier och kunderna har inte möjlighet att välja om de vill köpa förnybar el eller inte. Bestämmelserna om den liberaliserade inre marknaden för el syftar emellertid till att ge kunderna en verklig valfrihet till skäliga och konkurrensmässiga priser, stimulera produktionen av ren el och förbättra försörjningstryggheten. Målet att informera om de energikällor som använts för elproduktionen betonades redan i direktiv 2003/54. ( 51 )

52. Till skillnad från det finansieringssystem som domstolen prövade i domen i det ovannämnda målet Doux Élevage et Coopérative agricole UKL-ARREE, vilket hade inrättats genom jordbrukslagen och vilket generaladvokaten Wathelet ansåg utgjorde ett ”stängt” system i den meningen att de belopp som det rörde sig om hela tiden styrdes och kontrollerades av privata organ, ( 52 ) kan det system som inrättats genom lag nr 2000‑108 i dess ändrade lydelse betraktas som ”öppet”.

53. I det ovannämnda målet Doux Élevage et Coopérative agricole UKL-ARREE, där domstolen helt klart tillämpade den rättspraxis som följer av domen i det ovannämnda målet Pearle m.fl., betalades avgifterna av privata näringsidkare, oavsett om de var medlemmar i den inblandade branschorganisationen eller inte, vilka drev en ekonomisk verksamhet på de relevanta marknaderna. Vidare gick medlen inte via statens budget eller något statligt organ, varför domstolen slog fast att medlen hela tiden behöll sin privata karaktär. ( 53 )

54. Mot bakgrund av ovanstående överväganden anser jag att genom det system som inrättats genom lag nr 2000‑108 i dess ändrade lydelse har en allmän avgift införts på elförbrukningen för samtliga elförbrukare på det nationella territoriet enligt enhetliga regler som fastställts av staten. På grund av avgiftens utformning är det fullständigt uteslutet att den skulle kunna betraktas som en åtgärd som är begränsad till en kategori av företag och som vidtas, administreras och kontrolleras av privata aktörer.

55. Det bör slutligen erinras om att statliga åtgärders syfte inte kan medföra att de inte anses utgöra stöd. I artikel 107.1 FEUF sker inte någon uppdelning efter skälen för eller målen med de statliga ingripandena, utan de definieras i förhållande till verkningarna. ( 54 )

56. Jag kan därför inte instämma i den franska regeringens ståndpunkt när den med betoning på att inköpsskyldigheten inte påverkar statens budget, eftersom staten inte avstår från intäkter, ( 55 ) anser att avgiften från slutförbrukarna endast är ett sätt att organisera ersättningen för de ytterligare kostnader som uppkommer för dem som är skyldiga att köpa el från vindkraft. Att CDC utsetts för att centralisera avgifterna och fördela de insamlade medlen är enligt den franska regeringen ett rent praktiskt arrangemang med hänsyn till antalet inköpsskyldiga företag. Dessa argument, vilka visserligen förklarar den nationella lagstiftarens avsikter, styrker dock inte påståendet att inga statliga medel tillförts finansieringsmekanismen i fråga. Det bör framför allt påpekas att även om CDC endast förefaller ha hand om de rent tekniska aspekterna och räkenskaperna, är såväl fördelningen av intäkterna som fastställandet av kostnaderna i systemet beroende av beslut som fattas av den franska staten i form av dekret från den behöriga ministern.

57. Mot bakgrund av det ovan anförda anser jag att den fråga som ställts bör besvaras så, att den mekanism som inrättats genom lag nr 2000‑108 i dess ändrade lydelse utgör en statlig åtgärd eller en åtgärd som vidtas med hjälp av statliga medel i den mening som avses i artikel 107.1 FEUF.

IV – Yrkandet om att begränsa rättsverkningarna i tiden

58. För det fall domstolen skulle anse att det finansieringssätt som föreskrivs i den nationella lagstiftning som avses i målet vid den nationella domstolen utgör en åtgärd som vidtas med hjälp av statliga medel, har den franska regeringen yrkat att domstolen ska begränsa domens rättsverkningar i tiden. Vid förhandlingen angav den franska regeringen att den hänskjutande domstolen har konstaterat att övriga villkor för att åtgärden ska anses utgöra statligt stöd är uppfyllda, vilket således innebär att den omtvistade ordningen måste anses utgöra statligt stöd, vilket måste betraktas som olagligt, eftersom det inte har anmälts till kommissionen.

59. Yrkandet att begränsa domens rättsverkningar i tiden förefaller ogrundat av två orsaker.

60. Yrkandet kan inte bifallas, för det första med hänsyn till tolkningsfrågans räckvidd, eftersom domstolen i förevarande fall har anmodats att uttala sig om endast en av de beståndsdelar som ingår i begreppet statligt stöd.

61. Det är riktigt att Conseil d’État förefaller ha undersökt de kriterier som anges i artikel 107.1 FEUF. En nationell domstols eventuella slutsats om huruvida en åtgärd ska anses utgöra statligt stöd utgör emellertid endast en av aspekterna i det komplexa förfarandet för kontroll av statligt stöd.

62. Av handlingarna i målet förefaller det dessutom som om Conseil d’État inte har undersökt problematiken kring begreppet tjänst av allmänt ekonomiskt intresse.

63. När det gäller kontrollen av att medlemsstaterna iakttar de skyldigheter som åligger dem enligt artiklarna 107 och 108 FEUF innehar de nationella domstolarna och kommissionen olika och kompletterande roller. ( 56 ) Medan uppgiften att bedöma om stödåtgärder är förenliga med den inre marknaden omfattas av den exklusiva behörighet som tillkommer kommissionen, vars beslut kan prövas av domstolen, bevakar de nationella domstolarna skyddet för enskildas rättigheter vid åsidosättande av den skyldighet att i förväg anmäla statligt stöd till kommissionen som föreskrivs i artikel 108.3 FEUF. En nationell domstol kan därför ha skäl att tolka begreppet statligt stöd. ( 57 )

64. Nationella domstolar ska i princip bifalla yrkanden om återbetalning av stöd som tillhandahållits i strid med artikel 108.3 FEUF. ( 58 ) De ska säkerställa att samtliga de konsekvenser som är en följd av ett åsidosättande av artikel 108.3 sista meningen FEUF kan utverkas i enlighet med nationell rätt i fråga om såväl giltigheten av de rättsakter genom vilka stödet genomförts som återkrav på de ekonomiska stöd som beviljats i strid med denna bestämmelse. ( 59 )

65. Det ska emellertid betonas att Conseil d’États konstaterande om att det system som inrättats genom lag nr 2000‑108 i dess ändrade lydelse utgör statligt stöd inte hindrar ett positivt beslut av kommissionen vid en granskning av stödordningen till följd av en anmälan.

66. Det står däremot klart att ett slutligt beslut av kommissionen inte innebär att sådana rättsakter om genomförande av stödåtgärder – som när de antogs var ogiltiga på grund av att det förbud som anges i artikel 108.3 sista meningen FEUF åsidosatts – blir giltiga i efterhand, eftersom den direkta effekten av artikel 108.3 sista meningen FEUF i annat fall skulle inskränkas. Varje annan tolkning skulle leda till att ett åsidosättande från den berörda medlemsstatens sida av denna bestämmelse skulle kunna löna sig, och detta skulle beröva denna bestämmelse dess ändamålsenliga verkan. ( 60 )

67. Domstolen har slutligen, i domen i målet CELF, ( 61 ) slagit fast att när en begäran grundad på artikel 108.3 sista meningen FEUF prövas efter det att kommissionen har fattat ett positivt beslut, ska den nationella domstolen avgöra giltigheten av de åtgärder som vidtas för verkställande och återkrav av beviljade finansiella stöd, oberoende av om det ifrågavarande stödet har konstaterats vara förenligt med den gemensamma marknaden. Enligt unionsrätten är den nationella domstolen i ett sådant fall emellertid inte skyldig att återkräva hela det rättsstridiga stödet. ( 62 ) Den ska dock ålägga mottagaren av det förenliga men rättsstridigt genomförda stödet, att betala ränta för den period som stödet varit rättsstridigt. ( 63 )

68. Det bör, för det andra, erinras om att den tolkning som domstolen gör av en unionsrättslig bestämmelse, vid utövandet av den behörighet som den har enligt artikel 267 FEUF, klargör och preciserar innebörden och räckvidden av denna bestämmelse, såsom den ska tolkas och tillämpas eller skulle ha tolkats och tillämpats från och med sitt ikraftträdande. Härav följer att den på detta sätt tolkade bestämmelsen kan och ska tillämpas av den nationella domstolen även på rättsförhållanden som har uppstått och grundats före den dom som meddelas avseende begäran om tolkning, om de omständigheter som gör det möjligt att inför de behöriga domstolarna föra en tvist angående tillämpningen av nämnda bestämmelse i övrigt föreligger. ( 64 )

69. Endast i undantagsfall kan domstolen, med tillämpning av den allmänna rättssäkerhetsprincip som ingår i unionens rättsordning, se sig föranledd att begränsa berörda personers möjlighet att åberopa en av domstolen tolkad bestämmelse i syfte att ifrågasätta rättsförhållanden som har tillkommit i god tro. För att en sådan begränsning ska kunna komma i fråga ska två väsentliga kriterier vara uppfyllda, nämligen att de berörda handlat i god tro och att det föreligger en risk för allvarliga störningar. ( 65 )

70. Domstolen har närmare bestämt endast använt denna lösning när vissa klart preciserade omständigheter har varit för handen, särskilt då det har förelegat fara för allvarliga ekonomiska återverkningar, som i synnerhet har berott på det stora antal rättsförhållanden som i god tro har upprättats på grundval av de bestämmelser som har antagits vara gällande, och det har framgått att enskilda och nationella myndigheter har förmåtts att handla på ett sätt som strider mot unionsbestämmelserna på grund av att det har förelegat en objektiv och betydande osäkerhet beträffande de unionsrättsliga bestämmelsernas tillämpningsområde, en osäkerhet till vilken andra medlemsstaters eller kommissionens beteenden kan ha bidragit. ( 66 )

71. Även om jag hypotetiskt skulle kunna anse att kriteriet avseende ett stort antal rättsförhållanden som har upprättats på grundval av den omtvistade lagstiftningen är uppfyllt i förevarande fall, kan de unionsrättsliga bestämmelser som är tillämpliga inom området statligt stöd, framför allt när det gäller den anmälningsskyldighet som föreskrivs i artikel 108.3 FEUF, inte anses behäftade med någon som helst osäkerhet. ( 67 )

72. Mot bakgrund av det ovan anförda föreslår jag att domstolen ogillar yrkandet om att den ska begränsa domens rättsverkningar i tiden.

V – Förslag till avgörande

73. Jag föreslår att domstolen besvarar den fråga som ställts av Conseil d’État på följande sätt: En finansieringsmekanism, som innebär en skyldighet att köpa el producerad av vindkraftverk och som bygger på en avgift som påförs alla slutförbrukare av el på det nationella territoriet, av det slag som inrättats genom lag nr 2000‑108 av den 10 februari 2000 om modernisering och utveckling av allmänna eltjänster, i dess ändrade lydelse, utgör en statlig åtgärd eller en åtgärd som vidtas med hjälp av statliga medel i den mening som avses i artikel 107.1 FEUF.

( 1 ) Originalspråk: franska.

( 2 ) Beslut av den 17 november 2008 av ministern för ekologi, energi, hållbar utveckling och fysisk planering, vilket kompletterats genom ett beslut av den 23 december 2008 av ekonomi-, industri- och arbetsministern (JORF nr 290 av den 13 december 2008, s. 19032).

( 3 ) Den rättsliga grunden för mekanismen i fråga fastställs i lag nr 2000‑108 av den 10 februari 2000 om modernisering och utveckling av allmänna eltjänster (JORF nr 35 av den 11 februari 2000, s. 2143). Genom tillämpning av artikel 10 i denna lag föreskrivs i artikel 8 i dekret nr 2001‑410 (JORF nr 110 av den 12 maj 2001, s. 7543) bland annat att de behöriga ministrarna har befogenhet att fastställa eltarifferna. På denna grundval har de behöriga ministrarna antagit de omtvistade besluten.

( 4 ) Lag nr 2000‑108 har ändrats bland annat genom lag nr 2003‑8 av den 3 januari 2003 (JORF av den 4 januari 2003, s. 265) och lag nr 2005‑781 av den 13 juli 2005 (JORF nr 163 av den 14 juli 2005, s. 11570).

( 5 ) Bland annat dom av den 2 februari 1988 i de förenade målen 67/85, 68/85 och 70/85, van der Kooy m.fl. mot kommissionen (REG 1988, s. 219; svensk specialutgåva, volym 9, s. 305), avseende en förmånstaxa för naturgas för växthusodlare i Nederländerna, av den 22 mars 1977 i mål 78/76, Steinike & Weinlig (REG 1977, s. 595; svensk specialutgåva, volym 3, s. 329), avseende genomförandet av statlig politik för att främja det nationella jordbruket och skogsbruket samt den nationella livsmedelsindustrin, av den 16 maj 2002 i mål C-482/99, Frankrike mot kommissionen (REG 2002, s. I-4397) (nedan kallad domen i målet Stardust Marine), avseende stöd till textil- och beklädnadssektorn, av den 20 november 2003 i mål C-126/01, GEMO (REG 2003, s. I-13769), avseende ett system för finansiering av en offentlig destruktionstjänst genom en skatt på inköp av kött, och av den 17 juli 2008 i mål C-206/06, Essent Netwerk Noord m.fl. (REG 2008, s. I-5497), avseende en mekanism för finansiering av strandade kostnader på elmarknaden i Nederländerna.

( 6 ) Dom av den 2 juli 1974 i mål 173/73, Italien mot kommissionen (REG 1974, s. 709; svensk specialutgåva, volym 2, s. 321).

( 7 ) Dom av den 13 mars 2001 i mål C-379/98, PreussenElektra (REG 2001, s. I-2099), avseende en skyldighet för privata företag att köpa förnybar el, av den 15 juli 2004 i mål C-345/02, Pearle m.fl. (REG 2004, s. I-7139), avseende finansiering av en reklamkampanj som beslutats av medlemmarna i en yrkesorganisation, och dom av den 30 maj 2013 i mål C‑677/11, Doux Élevage och Coopérative agricole UKL‑ARREE (REU 2013, s. I‑0000), avseende ett beslut av en nationell myndighet som innebar att ett avtal, genom vilket en obligatorisk avgift hade införts som var avsedd att finansiera marknadsföringsåtgärder och åtgärder till skydd för intressena inom sektorn i fråga, utvidgades till att omfatta samtliga medlemmar i en branschorganisation, vilken hade godkänts av staten.

( 8 ) Se punkt 166 i förslaget till avgörande i det ovannämnda målet PreussenElektra.

( 9 ) Enligt definitionen i artikel 10‑1 i lag nr 2000‑108 (upphävd), utan tillämpning av någon kapacitetsgräns.

( 10 ) Dessa skyldigheter framgår bland annat av dekret nr 410‑2001 av den 10 maj 2001 och de beslut som antagits genom tillämpning av artikel 8 i detta dekret, däribland de beslut som avses i förevarande förfarande.

( 11 ) Det vill säga distributionsbolag med blandekonomi där staten eller offentliga myndigheter innehar en majoritetsandel, statliga bolag som bildats av lokala myndigheter, användarkooperativ och jordbruksproducentkooperativ som är elkoncessionsinnehavare, vilka avses i artikel 23 i lagen av den 8 april 1946 om förstatligande av el och gas (upphävd).

( 12 ) Principerna för att bestämma inköpstariffen för el anges i artikel 10 i lag nr 2000‑108 i dess ändrade lydelse. År 2008 hade köpeavtalen en löptid på femton eller tjugo år. De anläggningar som hade rätt till sådana avtal kunde dock utnyttja denna möjlighet endast en gång (se de omtvistade besluten).

( 13 ) Enligt artikel 5 i lag nr 2000‑108 i dess ändrade lydelse får det avgiftsbelopp som ska erläggas av de slutförbrukare som anges i artikel 22.I första stycket inte överstiga 500000 euro per förbrukningsställe, och den tillämpliga avgiften per kilowattimme får inte överstiga 7 % av försäljningstariffen per kilowattimme, abonnemang och skatt ej medräknade, vid ett avtal som avser en effekt på 6 kWh och inte omfattar vare sig system för efterfrågerespons eller tidstariffer.

( 14 ) Beslut nr 237466 av den 21 maj 2003, Uniden.

( 15 ) Syndicat des énergies renouvelables har tillåtits att intervenera vid den hänskjutande domstolen med beaktande av dess intresse av att de omtvistade besluten vidmakthålls.

( 16 ) Dom av den 24 juli 2003 i mål C-280/00, Altmark Trans och Regierungspräsidium Magdeburg (REG 2003, s. I-7747).

( 17 ) Europaparlamentets och rådets direktiv 2003/54/EG av den 26 juni 2003 om gemensamma regler för den inre marknaden för el om upphävande av direktiv 96/92/EG (EUT L 176, s. 37), upphävt genom Europaparlamentets och rådets direktiv 2009/72/EG av den 13 juli 2009 om gemensamma regler för den inre marknaden för el (EUT L 211, s. 55).

( 18 ) Dom av den 21 juni 2007 i mål C-259/05, Omni Metal Service (REG 2007, s. I-4945), punkt 15.

( 19 ) Dom av den 8 mars 2007 i mål C-45/06, Campina (REG 2007, s. I-2089), punkt 30.

( 20 ) Se, bland annat, dom av den 2 september 2010 i mål C‑399/08 P, kommissionen mot Deutsche Post (REU 2010, s. I‑7831), punkt 38.

( 21 ) Se, för ett liknande resonemang, bland annat dom av den 17 november 2009 i mål C-169/08, Presidente del Consiglio dei Ministri (REG 2009, s. I-10821), punkt 52 och där angiven rättspraxis.

( 22 ) Dom av den 21 mars 1991 i mål C-303/88, Italien mot kommissionen (REG 1991, s. I-1433; svensk specialutgåva, volym 11, s. I‑115), punkt 11, och domarna i de ovannämnda målen GEMO, punkt 24, och Pearle m.fl., punkt 35 och där angiven rättspraxis.

( 23 ) Från och med domen i det ovannämnda målet Stardust Marine, punkt 24.

( 24 ) Dom av den 14 oktober 1987 i mål 248/84, Tyskland mot kommissionen (REG 1987, s. 4013), punkterna 17–18.

( 25 ) Domen i det ovannämnda målet Steinike & Weinlig, punkt 21.

( 26 ) Domen i det ovannämnda målet Italien mot kommissionen, punkt 12, och dom av den 21 mars 1991 i mål C-305/89, Italien mot kommissionen (REG 1991, s. I-1603), punkt 14. Se M. Dony, Contrôle des aides d’État, Editions de l’Université de Bruxelles, 2006, tredje utgåvan, sidan 26 och följande sidor.

( 27 ) Domen i det ovannämnda målet Stardust Marine, punkt 52: ”Endast det faktum att ett offentligägt företag kontrolleras av staten är … inte tillräckligt för att anse att de åtgärder som företaget vidtagit, till exempel sådana stödåtgärder som här är aktuella, skall tillskrivas staten. Det är vidare nödvändigt att undersöka om de offentliga myndigheterna skall anses ha varit delaktiga på ett eller annat sätt i dessa åtgärder.”

( 28 ) Dom av den 30 januari 1985 i mål 290/83, kommissionen mot Frankrike (REG 1985, s. 439; svensk specialutgåva, volym 8, s. 39), och av den 17 mars 1993 i de förenade målen C-72/91 och C-73/91, Sloman Neptun (REG 1993, s. I-887; svensk specialutgåva, volym 14, s. I‑47), punkt 19.

( 29 ) Dom av den 29 april 2004 i mål C-278/00, Grekland mot kommissionen (REG 2004, s. I-3997), punkt 52.

( 30 ) Under perioden 2000–2003 betalades avgifterna in av operatörer som levererade el till slutförbrukare i Frankrike, av egna elproducenter och av slutförbrukare som importerade el eller genomförde gemenskapsinterna förvärv av el.

( 31 ) Se domen i det ovannämnda målet Stardust Marine, punkt 37.

( 32 ) CRE är nationell tillsynsmyndighet i den mening som avses i artikel 23 i direktiv 2003/54, genom vilket medlemsstaterna åläggs skyldigheten att utse ett eller flera behöriga organ som ska fungera som tillsynsmyndigheter. Dessa myndigheter ska vara fullständigt oberoende av elindustrins intressen. Emellertid förefaller det som om CRE:s roll påverkas, eftersom det i lagen föreskrivs om en högsta höjning som kan göras om inget ministerbeslut fattats.

( 33 ) Se, a contrario, domen i det ovannämnda målet Doux Élevage et Coopérative agricole UKL-ARREE, punkt 32.

( 34 ) Artikel 41 i lag nr 2000‑108 i dess ändrade lydelse har visserligen upphävts genom artikel 4 i beslut nr 2011‑504 av den 9 maj 2011. Enligt artikel 6 i samma beslut har upphävandet emellertid inte ännu trätt i kraft.

( 35 ) Domen i det ovannämnda målet Italien mot kommissionen, punkt 35.

( 36 ) Se punkt 90 i generaladvokaten Wathelets förslag till avgörande i det ovannämnda målet Doux Élevage et Coopérative agricole UKL-ARREE.

( 37 ) Se, för ett liknande resonemang, domarna i de ovannämnda målen Italien mot kommissionen (mål 173/73), punkterna 33–35, och Steinike & Weinlig, punkt 22.

( 38 ) Domen i det ovannämnda målet Essent Netwerk Noord m.fl., punkterna 68–70.

( 39 ) För en närmare beskrivning av CDC, se förstainstansrättens dom av den 12 december 1996 i mål T-358/94, Air France mot kommissionen (REG 1996, s. II-2109).

( 40 ) Se, a contrario, domen i det ovannämnda målet Pearle m.fl., punkt 36.

( 41 ) Som jämförelse kan det bland annat erinras om domen i det ovannämnda målet van der Kooy m.fl., där parterna hävdade vid domstolen att det bolag som hade infört den taxa som kunde utgöra statligt stöd var ett privaträttsligt bolag i vilket den nederländska staten endast ägde 50 % av aktierna samt att taxan var resultatet av ett privaträttsligt avtal som ingåtts mellan olika operatörer och i vilket den nederländska staten inte var part. Domstolen var därför tvungen att undersöka dessa omständigheter, varefter den drog slutsatsen att staten helt och fullt varit delaktig när den omtvistade taxan infördes.

( 42 ) Domen i det ovannämnda målet Essent Netwerk Noord m.fl., punkt 72.

( 43 ) Se även punkt 110 i förslaget till avgörande i det ovannämnda målet Essent Netwerk Noord m.fl.

( 44 ) Se punkt 76 i generaladvokatens förslag till avgörande i det ovannämnda målet Pearle m.fl.

( 45 ) Punkt 104 i generaladvokaten Mengozzis förslag till avgörande i det ovannämnda målet Essent Netwerk Noord m.fl.

( 46 ) Domen i det ovannämnda målet PreussenElektra, punkt 59.

( 47 ) Se domen i det ovannämnda målet Essent Netwerk Noord m.fl., punkt 74.

( 48 ) Se, a contrario, domen i det ovannämnda målet Pearle m.fl., punkt 36.

( 49 ) En annan aspekt som visar skillnaden mellan de båda mekanismerna är att det har inrättats ett organ, det vill säga CDC, som har i uppgift att administrera och förvalta medlen från avgiften.

( 50 ) Den inre marknaden för el har inrättats stegvis, inledningsvis genom Europaparlamentets och rådets direktiv 96/92/EG av den 19 december 1996 om gemensamma regler för den inre marknaden för el (EGT L 27, 1997, s. 20), vilket ersattes genom direktiv 2003/54. Med beaktande av målet att fortsätta liberaliseringen av den inre marknaden för el antogs direktiv 2009/72, genom vilket direktiv 2003/54 har upphävts. Fristen för införlivande av detta direktiv löpte ut i mars 2011.

( 51 ) Även om direktiv 2009/72 tidsmässigt inte är tillämpligt (ratione temporis) i det aktuella målet, ska medlemsstaterna enligt artikel 3.9 i detta direktiv se till att elleverantörerna på eller i samband med fakturorna till slutförbrukarna anger varje enskild energikällas andel av den genomsnittliga bränslesammansättning som företaget använt.

( 52 ) Se punkt 66 i förslaget till avgörande i det ovannämnda målet Doux Élevage et Coopérative agricole UKL-ARREE.

( 53 ) Se domen i det ovannämnda målet Doux Élevage, punkt 32.

( 54 ) Dom av den 22 december 2008 i mål C-487/06 P, British Aggregates mot kommissionen (REG 2008, s. I-10515), punkterna 84 och 85 och där angiven rättspraxis.

( 55 ) Se punkt 162 i generaladvokaten Jacobs förslag till avgörande i det ovannämnda målet PreussenElektra.

( 56 ) Dessa roller angavs av domstolen i domen av den 11 juli 1996 i mål C-39/94, SFEI m.fl. (REG 1996, s. I-3547), punkt 41 och följande punkter.

( 57 ) Se, för ett liknande resonemang, domen i det ovannämnda målet SFEI m.fl., punkterna 49–51.

( 58 ) Se, bland annat, domen i det ovannämnda målet SFEI m.fl., punkt 70.

( 59 ) Domen i det ovannämnda målet SFEI m.fl., punkt 40, samt dom av den 21 oktober 2003 i de förenade målen C-261/01 och C-262/01, van Calster m.fl. (REG 2003, s. I-12249), punkt 64, och av den 5 oktober 2006 i mål C-368/04, Transalpine Ölleitung in Österreich (REG 2006, s. I-9957), punkt 47.

( 60 ) Domen i det ovannämnda målet Van Calster, punkt 63.

( 61 ) Dom av den 12 februari 2008 i mål C-199/06, CELF och Ministre de la Culture et de la Communication (REG 2008, s. I-469).

( 62 ) Domen i det ovannämnda målet CELF och Ministre de la Culture et de la Communication, punkt 46.

( 63 ) Se, för ett liknande resonemang, domarna i de ovannämnda målen SFEI m.fl., punkt 75, och Transalpine Ölleitung in Österreich, punkt 56. Domstolen har emellertid preciserat att den nationella domstolen inom ramen för sin nationella rätt dessutom i förekommande fall kan förordna om återkrav av det rättsstridiga stödet, utan att detta inverkar på medlemsstatens rätt att vid en senare tidpunkt ånyo verkställa stödet. Nämnda domstol kan också nödgas bifalla en talan om ersättning för skada som orsakats av att stödet är rättsstridigt.

( 64 ) Se, bland annat, dom av den 3 oktober 2002 i mål C-347/00, Barreira Pérez (REG 2002, s. I-8191), punkt 44, av den 17 februari 2005 i de förenade målen C-453/02 och C-462/02, Linneweber och Akritidis (REG 2005, s. I-1131), punkt 41, och av den 6 mars 2007 i mål C-292/04, Meilicke m.fl. (REG 2007, s. I-1835), punkt 34.

( 65 ) Se, bland annat, dom av den 10 januari 2006 i mål C-402/03, Skov och Bilka (REG 2006, s. I-199), punkt 51, och av den 3 juni 2010 i mål C‑2/09, Kalinchev (REU 2010, s. I‑4939), punkt 50.

( 66 ) Se, bland annat, dom av den 27 april 2006 i mål C-423/04, Richards (REG 2006, s. I-3585), punkt 42, domen i det ovannämnda målet Kalinchev, punkt 51, och dom av den 10 maj 2012 i de förenade målen C‑338/11–C‑347/11, Santander Asset Management SGIIC (REU 2012, s. I‑0000), punkterna 59–60.

( 67 ) Det kan i detta sammanhang erinras om den väl etablerade administrativa praxis som har beskrivits i yttrandena från kommissionen, vilken under det senaste årtiondet har granskat ett stort antal jämförbara stödsystem i andra medlemsstater. Se, som exempel, bland annat ett slutligt beslut som antogs till följd av ett formellt granskningsförfarande, beslut 2007/580/EG av den 24 april 2007 om det statliga stöd som Slovenien genomför inom ramen för sin lagstiftning om miljögodkända energiproducenter – Statligt stöd C 7/2005, EUT L 219, 24.8.2007, s. 9, skälen 66–78, och ett beslut om att inte göra några invändningar, beslut av den 2 juli 2009 – N 143/2009 – ”Cyprus – Aid scheme to encourage electricity generation from large commercial wind, solar, photovoltaic systems and biomass” (C(2009) 5398).