ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
3.

Åsidosättande av artikel 11.1, 11.3 a, 11.3 c, 11.3 e och 11.4 i direktiv 2000/60/EG Enligt artikel 11.1 i direktiv 2000/60/EG ska medlemsstaterna ”för varje avrinningsdistrikt eller för den del av ett internationellt avrinningsdistrikt som ligger på dess territorium se till att ett åtgärdsprogram upprättas och därvid beakta resultaten av de analyser som krävs enligt artikel 5 för att uppnå de mål som fastställs enligt artikel 4”. I artikel 11.3 a, 11.3 c och 11.3 e anges vissa grundläggande åtgärder som ska ingå i ett sådant åtgärdsprogram. I artikel 11.4 i samma direktiv hänvisas till kompletterande åtgärder som utformas och genomförs utöver de grundläggande åtgärderna. Kommissionen anser att Konungariket Spanien inte har inkluderat lämpliga grundläggande och kompletterande åtgärder i åtgärdsprogrammet för vattenområdesplanen avseende avrinningsdistriktet i Guadalquivir varför Konungariket Spanien har underlåtit att uppfylla sina skyldigheter enligt artikel 11.1, 11.3 a, 11.3 c, 11.3 e och 11.4 i direktiv 2000/60/EG.
Begäran om förhandsavgörande framställd av First-tier Tribunal (Tax Chamber) (Förenade kungariket) den 26 februari 2019 — Pfizer Consumer Healthcare Ltd mot Commissioners for Her Majesty's Revenue and Customs

(Mål C-182/19)

(2019/C 172/21)

Rättegångsspråk: engelska

Hänskjutande domstol

First-tier Tribunal (Tax Chamber)

Parter i det nationella målet

Klagande: Pfizer Consumer Healthcare Ltd

Motpart: Commissioners for Her Majesty's Revenue and Customs

Tolkningsfråga

Är kommissionens genomförandeförordning (EU) 2016/1140 (1) av den 8 juli 2016 om klassificering av vissa varor i Kombinerade nomenklaturen ogiltig, i den mån som den klassificerar enligt KN-nummer 3824, särskilt 38249096, produkter som

i. består av ett bindliknande material, som innehåller ”värmeceller”, däribland kemikalier,

ii. fungerar på ett liknande sätt som en kataplasm, men som ger ytterligare fördelar,

iii. genom en exoterm kemisk reaktion lindrar smärta, minskar stelhet och främjar läkning av vävnad (vilket har bekräftats i flera kliniska prövningar),

iv. föreligger i former eller förpackningar för försäljning i detaljhandeln, och

v. uttryckligen presenteras och marknadsförs som att de är avsedda för medicinska ändamål och som att de medför de verkningar som har angetts i led iii ovan, på grundval av de kemikalier som utgör det material eller den beståndsdel som ger produkterna deras huvudsakliga karaktär, och inte enligt nummer 3005 (på grundval av ordalydelsen i de relevanta numren, anmärkningarna till avdelningarna eller kapitlen, och de förklarande anmärkningarna i den allmänna tolkningsbestämmelsen 1, då tillämpningen av den allmänna tolkningsbestämmelsen 3 a kräver att klassificering ska ske i enlighet med den mest specificerade varubeskrivningen, eller på annat sätt)?

(1) OJ 2016, L 189, s 1.
C 25/27

Begäran om förhandsavgörande framställd av Court of Appeal (England & Wales) (Civil Division) den 7 november 2018 – SY mot Associated Newspapers Ltd

(Mål C-687/18)

(2019/C 25/34)

Rättegångsspråk: engelska

Hänskjutande domstol

Court of Appeal (England & Wales) (Civil Division)

Parter i det nationella målet

Klagande: SY

Motpart: Associated Newspapers Ltd

Tolkningsfråga

Är sådana bestämmelser i nationell rätt som section 32.4 och 32.5 i Data Protection Act 1998 (DPA) (dataskyddslag 1998) – i vilka det föreskrivs att om en registeransvarig i ett förfarande påstår att personuppgifter som förfarandet mot denna registeransvarige rör behandlas i) uteslutande för journalistiska, konstnärliga eller litterära ändamål och ii) i syfte att publicera journalistiskt, litterärt eller konstnärligt material som inte tidigare har publicerats av den registeransvarige, ska domstolen vilandeförklara förfarandet till den del det avser opublicerade personuppgifter till dess att a) Information Commissioner har bestämt att villkoren i) eller ii) inte är uppfyllda, b) den registeransvariges påstående återkallas eller c) personuppgifterna publiceras – förenliga med artiklarna 9, 22 och 23 i direktiv 95/46/EG och artiklarna 7, 8 och 47 i Europeiska unionens stadga om de grundläggande rättigheterna?
2)

Med beaktande av att Portugal, i enlighet med artikel 377 i mervärdesskattedirektivet, har valt att fortsatt undanta de transaktioner som utförs av sjukhus och som inte omnämns i artikel 132.1 b i samma direktiv från mervärdesskatt, av att dessa beskattningsbara personer har getts möjlighet att välja i fråga om beskattning av sådana transaktioner i enlighet med artikel 391 i direktivet, under förutsättning att de upprätthåller den valda beskattningsordningen under en period av minst fem år, och av att de endast kan omfattas av ordningen för undantag från skatteplikt på nytt om de uttryckligen förklarar detta, utgör artikel 391 och/eller principen om skydd av förvärvade rättigheter, principen om berättigade förväntningar, likhetsprincipen, icke-diskrimineringsprincipen, neutralitetsprincipen och principen om en icke-snedvriden konkurrens med avseende på användarna och de beskattningsbara personer som är offentligrättsliga organ, hinder för att skatte- och tullmyndigheten ålägger tillämpning av ordningen för undantag från skatteplikt innan nämnda tidsperiod löpt ut, från den tidpunkt när myndigheten anser att den beskattningsbara personen har övergått till att tillhandahålla tjänster under sociala betingelser som är jämförbara med dem som gäller för offentligrättsliga organ?
SV Europeiska unionens officiella tidning C 112/15

Begäran om förhandsavgörande framställd av Consiglio di Stato (Italien) den 14 december 2017 – Unareti SpA mot Ministero dello Sviluppo Economico m.fl.

(Mål C-702/17)

(2018/C 112/20)

Rättegångsspråk: italienska

Hänskjutande domstol

Consiglio di Stato

Parter i det nationella målet

Klagande: Unareti SpA

Motparter: Ministero dello Sviluppo Economico, Presidenza del Consiglio dei Ministri – Dipartimento per gli Affari Regionali, Autorità Garante per l’Energia Elettrica il Gas e il Sistema Idrico – Sede di Milano, Presidenza del Consiglio dei Ministri – Conferenza Stato Regioni ed Unificata, Ministero per gli affari regionali, Dipartimento per gli affari regionali e le autonomie, Conferenza Unificata Stato Regioni e Enti Locali

Tolkningsfråga

EU-domstolen ombes i synnerhet att slå fast huruvida ifrågavarande principer och bestämmelser utgör hinder för ett nationellt regelverk såsom det ovan beskrivna enligt vilket kriterier för fastställande av den ersättning som ska utbetalas till tidigare koncessionsinnehavare ska tillämpas med retroaktiv verkan, vilket innebär att denna tillämpning inverkar på etablerade avtalsförhållanden, eller huruvida ifrågavarande tillämpning – även mot bakgrund av proportionalitetsprincipen – kan motiveras med kravet att skydda andra allmänna intressen av unionsrättslig betydelse som har anknytning till behovet att åstadkomma ett ökat skydd av den fria konkurrensen på referensmarknaden i kombination med ett ökat skydd av tjänstens användare, vilka indirekt kan påverkas av följderna av en eventuell höjning av den ersättning som ska utbetalas till tidigare koncessionsinnehavare.
SV Europeiska unionens officiella tidning C 112/14

Begäran om förhandsavgörande framställd av Consiglio di Stato (Italien) den 11 december 2017 – Telecom Italia SpA mot Ministero dello Sviluppo Economico, Infrastrutture e telecomunicazioni per l’Italia SpA (Infratel Italia SpA)

(Mål C-697/17)

(2018/C 112/19)

Rättegångsspråk: italienska

Hänskjutande domstol

Consiglio di Stato

Parter i målet vid den nationella domstolen

Klagande: Telecom Italia SpA

Motpart: Ministero dello Sviluppo Economico, Infrastrutture e telecomunicazioni per l’Italia SpA (Infratel Italia SpA)

Tolkningsfrågor

Ska artikel 28.2 första meningen i direktiv 2014/24/EU (1) tolkas så, att det föreskrivs att de ekonomiska aktörer som har valts ut att lämna anbud inom ramen för ett selektivt förfarande ska vara fullständigt identiska i rättsligt och ekonomiskt hänseende med de som lämnar anbud, och ska nämnda bestämmelse i synnerhet tolkas så, att den utgör hinder för att de holdingbolag som är moderbolag till två förkvalificerade aktörer ingår ett avtal vid en tidpunkt som ligger mellan förkvalificeringen och anbudsgivningen varvid: a) nämnda avtal avser och resulterar (bland annat) i genomförande av en fusion varigenom ett av de förkvalificerade företagen förvärvas av ett av de övriga (en sammanslagning som för övrigt har godkänts av Europeiska kommissionen); b) fusionens verkningar visar sig efter det att det övertagande bolaget har lämnat in sitt anbud (vilket innebär att det övertagande bolagets sammansättning vid tidpunkten för anbudsgivningen inte var förändrad jämfört med den som gällde vid tidpunkten för förkvalificeringen); c) det företag som senare överlåts (vars sammansättning inte var förändrad vid tidsfristen för anbudsgivningen) under alla omständigheter har funnit det lämpligt att inte delta i det selektiva förfarandet, troligen som ett led i genomförandet av den plan som holdingbolagen upprättade när de ingick avtalet?

(1) Europaparlamentets och rådets direktiv 2014/24/EU av den 26 februari 2014 om offentlig upphandling och om upphävande av direktiv 2004/18/EG (EUT L 94, 2014, s. 65).
SV Europeiska unionens officiella tidning C 42/5

Begäran om förhandsavgörande framställd av High Court (Irland) den 27 november 2017 – M.A., S.A., A.Z. mot The International Protection Appeals Tribunal, The Minister for Justice and Equality, Attorney General, Irland

(Mål C-661/17)

(2018/C 042/09)

Rättegångsspråk: engelska

Hänskjutande domstol

High Court (Irland)

Parter i målet vid den nationella domstolen

Klagande: M.A., S.A., A.Z.

Motparter: International Protection Appeals Tribunal, Minister for Justice and Equality, Attorney General, Irland

Tolkningsfrågor

1) Har en nationell beslutsfattare, när denne ska avgöra om en överföring av en skyddssökande ska ske enligt förordning nr 604/2013 (1) till Förenade kungariket, vid prövningen av frågor som uppkommer i förhållande till den diskretionära bedömningen enligt artikel 17 och/eller frågor om skydd för grundläggande rättigheter i Förenade kungariket, en skyldighet att bortse från omständigheter som föreligger vid tidpunkten för denna bedömning beträffande Förenade kungarikets föreslagna utträde ur Europeiska unionen?

2) Omfattar begreppet ”den medlemsstat som genomför förfarandet för att fastställa ansvarig medlemsstat” i förordning 614/2013 medlemsstatens roll vid utövandet av den befogenhet som erkänns eller ges genom artikel 17 i förordningen?

3) Ska en medlemsstats åligganden enligt artikel 6 i förordning nr 604/2013 omfatta den befogenhet som erkänns eller ges genom artikel 17 i förordningen?

4) Ska begreppet effektivt rättsmedel tillämpas på ett avgörande i första instans enligt artikel 17 i förordning 604/2013 på så sätt att ett överklagande eller motsvarande rättsmedel ska göras tillgängligt mot ett sådant avgörande och/eller på så sätt att den nationella lagstiftning i vilken föreskrivs ett överklagandeförfarande mot ett avgörande i första instans enligt förordningen ska tolkas så att den omfattar ett överklagande av ett beslut enligt artikel 17?

5) Ska artikel 20.3 i förordning nr 604/2013 få till verkan att den nationella beslutsfattaren, i avsaknad av bevis som vederlägger presumtionen att det är till barnets bästa att behandla hans eller hennes situation som oskiljbar från föräldrarnas situation, inte har någon skyldighet att beakta barnets bästa åtskilt från föräldrarnas intressen som en separat fråga eller som utgångspunkt för övervägandet av huruvida överföringen ska ske?

(1) Europaparlamentets och rådets förordning (EU) nr 604/2013 av den 26 juni 2013 om kriterier och mekanismer för att avgöra vilken medlemsstat som är ansvarig för att pröva en ansökan om internationellt skydd som en tredjelandsmedborgare eller en statslös person har lämnat in i någon medlemsstat (omarbetning) (EUT L 180, 2013, s. 31).
5)

Utgör dels specialitetsprincipen som är fastställd i skäl 10 och artikel 3.4 i direktiv 2005/29/EG, dels artikel 37 i direktiv 2009/72/EG och artikel 41 i direktiv 2009/73/EG hinder för en tolkning av motsvarande nationella införlivandebestämmelser enligt vilken den allmänna lagstiftningen om inkorrekta affärsmetoder alltid ska tillämpas varje gång det i en reglerad bransch – som kännetecknas av branschspecifika ”konsumentregler” och där den branschspecifika myndigheten har tilldelats behörighet att fastställa regler och besluta om påföljder – konstateras ett agerande som omfattas av begreppet ”aggressiva affärsmetoder” enligt artiklarna 8 och 9 i direktiv 2005/29/EG eller begreppet ”affärsmetoder som under alla omständigheter är otillbörliga” enligt bilaga I till direktiv 2005/29/EG, och detta även när det föreligger en branschlagstiftning om skydd av (samma) konsumeter som grundar sig på unionsrättsliga bestämmelser och helt och hållet reglerar samma ”aggressiva affärsmetoder”, ”affärsmetoder som under alla omständigheter är aggressiva” eller under alla omständigheter ”inkorrekta/otillbörliga affärsmetoder”?
1.

Ska bilaga I punkt A till rådets direktiv 92/96/EEG av den 10 november 1992 (1) [jämförd med] artikel 15.1 tredje stycket [i direktiv 90/619/EEG] (2) tolkas så, att en försäkringstagare under hela den tid under vilken han gör inbetalningar till en liv-eller pensionsförsäkring har rätt att säga upp försäkringen när han på grund av bristande kännedom om denna rätt, på grund felaktig information från liv- eller pensionsförsäkringsföretaget, under flera år gjort inbetalningar i enlighet med försäkringsavtalet?
1.

Ska artikel 11 i Europaparlamentets och rådets förordning (EU) nr 1380/2013 av den 11 december 2013 om den gemensamma fiskeripolitiken, om ändring av rådets förordningar (EG) nr 1954/2003 och (EG) nr 1224/2009 och om upphävande av rådets förordningar (EG) nr 2371/2002 och (EG) nr 639/2004 och rådets beslut 2004/585/EG (1) tolkas så, att den utgör hinder mot att en medlemsstat vidtar åtgärder avseende vatten som faller under dess överhöghet eller jurisdiktion, vilka är nödvändiga för att fullgöra medlemsstatens skyldigheter enligt artikel 6 i rådets direktiv 92/43/EEG av den 21 maj 1992 om bevarande av livsmiljöer samt vilda djur och växter (2), vilka berör andra medlemsstaters fiskefartyg och genom vilka yrkesfiskeri med bottenrörande fångstredskap, såsom förankrade nät (drivgarn och snurrevad), inom Natura-2000-områden till stora delar förbjuds? Särskilt: a) Ska artikel 11 i Europaparlamentets och rådets förordning (EU) nr 1380/2013 av den 11 december 2013 om den gemensamma fiskeripolitiken, om ändring av rådets förordningar (EG) nr 1954/2003 och (EG) nr 1224/2009 och om upphävande av rådets förordningar (EG) nr 2371/2002 och (EG) nr 639/2004 och rådets beslut 2004/585/EG tolkas så, att begreppet ”bevarandeåtgärder” omfattar de ovan i fråga 1 nämnda fångstmetoderna? b) Ska artikel 11 i Europaparlamentets och rådets förordning (EU) nr 1380/2013 av den 11 december 2013 om den gemensamma fiskeripolitiken, om ändring av rådets förordningar (EG) nr 1954/2003 och (EG) nr 1224/2009 och om upphävande av rådets förordningar (EG) nr 2371/2002 och (EG) nr 639/2004 och rådets beslut 2004/585/EG tolkas så, att begreppet ”andra medlemsstaters fiskefartyg” också omfattar de fiskefartyg från andra medlemsstater som seglar under medlemsstaten Förbundsrepubliken Tysklands flagg? c) Ska artikel 11 i Europaparlamentets och rådets förordning (EU) nr 1380/2013 av den 11 december 2013 om den gemensamma fiskeripolitiken, om ändring av rådets förordningar (EG) nr 1954/2003 och (EG) nr 1224/2009 och om upphävande av rådets förordningar (EG) nr 2371/2002 och (EG) nr 639/2004 och rådets beslut 2004/585/EG tolkas så, att begreppet ”uppnår målen med den relevanta unionslagstiftning[en]” också omfattar de åtgärder som en medlemsstat vidtar som enbart främjar de i den berörda unionslagstiftningen nämnda målen?
SV Europeiska unionens officiella tidning C 350/19

Begäran om förhandsavgörande framställd av Supreme Court of the United Kingdom (Förenade kungariket) den 1 augusti 2016 – Secretary of State for the Home Department mot Franco Vomero

(Mål C-424/16)

(2016/C 350/24)

Rättegångsspråk: engelska

Hänskjutande domstol

Supreme Court of the United Kingdom

Parter i målet vid den nationella domstolen

Klagande: Secretary of State for the Home Department

Motpart: Franco Vomero

Tolkningsfrågor

1) Är rätt till förstärkt skydd enligt artikel 28.3 a (1) avhängigt av permanent uppehållsrätt enligt artiklarna 16 och 28.2? Om svaret på fråga 1 är nekande hänskjuts även följande frågor:

2) Är den vistelse under de tio föregående åren som avses i artikel 28.3 a) en enkel kalenderperiod beräknad från den relevanta tidpunkten (i detta fall tidpunkten för utvisningsbeslutet), inklusive eventuella perioder av bortovaro eller av avtjänat fängelsestraff, b) en eventuellt osammanhängande period, vilken är beräknad från den relevanta tidpunkten och som omfattar den period eller de perioder då personen i fråga inte var frånvarande eller i fängelse, för att om möjligt uppnå totalt tio års föregående uppehälle?

3) Vad är det faktiska förhållandet mellan villkoret på tio års uppehälle i artikel 28.3 a och den samlade bedömningen av personens integrationsanknytning?

(1) Europaparlamentets och rådets direktiv 2004/38/EG av den 29 april 2004 om unionsmedborgares och deras familjemedlemmars rätt att fritt röra sig och uppehålla sig inom medlemsstaternas territorier (EUT L 158, s. 77).
1)

a) Ska artikel 220.1 och 220.2 b i rådets förordning (EEG) nr 2913/92 av den 12 oktober 1992 om inrättandet av en tullkodex för gemenskapen tolkas på så sätt att myndighetens bokföring av det fastställda tullbeloppet ska anses äga rum i samband med att myndigheten fattar beslut om bokföringen eller om fastställande av skyldigheten att betala tull, oberoende av att nämnda beslut har varit föremål för en begäran om omprövning och överklagats till domstol? b) Ska artiklarna 236 och 239 i rådets förordning (EEG) nr 2913/92 av den 12 oktober 1992 om inrättandet av en tullkodex för gemenskapen tolkas på så sätt att när myndigheten har fattat beslut om bokföring av tullbeloppet och har fastställt gäldenärens skyldighet att betala tull (beslut som i förevarande fall fattats av en statlig myndighet), men gäldenären har begärt omprövning av myndighetens beslut och överklagat det till domstol, måste det då samtidigt ges in en ansökan om eftergift eller återbetalning av tull enligt artiklarna 236 eller 239 i förordningen (eller kan begäran om omprövning av myndighetens beslut i detta fall anses utgöra en ansökan om eftergift eller återbetalning av tull)? Om denna fråga besvaras jakande, vad är då skillnaden i sak mellan å ena sidan legalitetskontrollen av myndighetens beslut om bokföring och fastställande av skyldigheten att betala tull och å andra sidan den fråga som ska avgöras i enlighet med artikel 236? c) Ska artikel 236.2 första stycket i artikel 236 i rådets förordning (EEG) nr 2913/92 av den 12 oktober 1992 om inrättandet av en tullkodex för gemenskapen tolkas på så sätt att överklagande av myndighetens beslut om fastställande av skyldigheten att betala tull har överklagats och den tid som den rättsliga prövningen pågår är omständigheter som medför att fristen för att ge in en ansökan om eftergift eller återbetalning av tull ska förlängas (eller som rättfärdigar att fristen inte iakttas)? d) Om den rättsliga grunden för eftergift eller återbetalning i detta mål ska avgöras oberoende av det beslut som Europeiska kommissionen har fattat angående en annan medlemsstat (i detta fall Finland), ankommer det då på tullmyndigheten eller den domstol dit beslutet överklagats att, med hänsyn till artikel 869 b i kommissionens förordning (EEG) nr 2454/93 av den 2 juli 1993 om tillämpningsföreskrifter för rådets förordning (EEG) nr 2913/92 om inrättandet av en tullkodex för gemenskapen samt till storleken på de eventuella tullarna i det aktuella fallet, hänskjuta frågan huruvida bokföring inte ska ske eller huruvida eftergift av tullarna ske beviljas till Europeiska kommissionen?
SV Europeiska unionens officiella tidning C 27/19

Begäran om förhandsavgörande framställd av Court of Appeal (England & Wales) (Förenade kungariket) den 13 november 2015 – Commissioners for Her Majesty's Revenue and Customs mot British Film Institute

(Mål C-592/15)

(2016/C 027/23)

Rättegångsspråk: engelska

Hänskjutande domstol

Court of Appeal (England & Wales) (Civil Division)

Parter i målet vid den nationella domstolen

Klagande: Commissioners for Her Majesty's Revenue and Customs

Motpart: British Film Institute

Tolkningsfrågor

1) Är artikel 13 A 1 n i sjätte direktivet (1), särskilt uttrycket ”vissa kulturella tjänster”, tillräckligt klar och precis för att denna bestämmelse ska ha direkt effekt, så att kulturella tjänster som tillhandahålls av offentligrättsliga organ eller andra erkända kulturella organ, såsom de tjänster som svaranden tillhandahåller i det nu aktuella målet, undantas från skatteplikt i avsaknad av implementerande nationell lagstiftning härom?

2) Ger artikel 13 A 1 n i sjätte direktivet, särskilt uttrycket ”vissa kulturella tjänster”, medlemsstaterna en skönsmån vid tillämpningen av implementerande lagstiftning, och om så är fallet, hur omfattande är denna skönsmån?

3) Är svaren på ovanstående tolkningsfrågor även tillämpliga i förhållande till artikel 132 1 n i det huvudsakliga mervärdesskattdirektivet (2)?

(1) Rådets sjätte direktiv 77/388/EEG av den 17 maj 1977 om harmonisering av medlemsstaternas lagstiftning rörande omsättningsskatter – Gemensamt system för mervärdeskatt: enhetlig beräkningsgrund

EUT L 145, s. 1

(2) Rådets direktiv 2006/112/EG av den 28 november 2006 om ett gemensamt system för mervärdesskatt

EUT L 347, s. 1
—

Den överklagade domen grundar sig på följande princip: det faktum att den omtvistade åtgärden har vidtagits i det offentliga företagets intresse, vilket sammanfaller med ett mål av allmänt intresse, innebär inte nödvändigtvis att nämnda företag kunde anta sitt beslut utan att ta hänsyn till myndigheternas krav. Enligt tribunalen finns det ingenting som hindrar att staten ålägger ett offentligt företag att genomföra en transaktion av kommersiell natur som, även om den skulle uppfylla kriteriet avseende en privat investerare i en marknadsekonomi, under alla omständigheter ska tillskrivas staten. Kommissionen är därför, i sin bedömning av huruvida åtgärden kan tillskrivas staten, inte skyldig att visa att det offentliga företaget skulle ha agerat annorlunda om det hade handlat självständigt. Med detta resonemang frångick tribunalen principerna i domen Stardust Marine. Det framgår av den överklagade domen att enbart den omständigheten att ett offentligt företag som kontrolleras av staten och som är underkastat särskilda regler vad gäller dess organisation i sig räcker för att komma fram till att myndigheterna alltid och under alla omständigheter är delaktiga i antagandet av beslut om ingripanden till förmån för det offentliga företagets dotterbolag. I ett fall som det förevarande ska staten således tillskrivas ansvar såvida det inte går att fastställa att moderbolagets styrelse har fattat ett beslut vars innehåll gör det omöjligt för det att samtidigt eftersträva mål av allmänt intresse. I förevarande fall kan detta inte ha rört sig om något annat än ett beslut om att försätta SACE BT:s i likvidation, mot vilket beslut kommissionen för övrigt, per definition, inte skulle ha haft något att invända. När däremot den åtgärd som vidtas av det offentliga företaget teoretiskt sett kan svara mot ett allmänintresse eller antas med hänsyn till ett sådant, måste utgångspunkten vara att styrelsen har agerat på så sätt för att den inte kunde bortse från myndigheternas krav, och det är varken tillåtet eller möjligt att bevisa motsatsen.
8.

Mot bakgrund av att det inte tagits tillräckligt många prover under åren 2012 och 2013 kan dessa prover inte ha samlats in med jämna mellanrum såsom föreskrivs i direktivet (endast två prover under år 2012 i stället för 12), vilket innebär att tio månader inte täcktes. Under år 2013 samlades åtta prover in, av vilka två gjordes under juli månad, vilket innebär att fem månader inte täcktes.