ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
Artikel 5.4 i grundförordningen nr 384/96 (nu artikel 5.4 i förordning nr 1225/2009) innehåller inte någon skyldighet för kommissionen att avsluta ett pågående antidumpningsförfarande när stödet för klagomålet har sjunkit under det lägsta tröskelvärdet på 25 procent av gemenskapsproduktionen. Denna artikel rör nämligen endast den grad av stöd som ett klagomål måste ha för att kommissionen ska kunna inleda ett förfarande. Enligt artikel 9.1 i grundförordningen (nu artikel 9.1 i förordning nr 1225/2009) är kommissionen vidare inte skyldig att avsluta förfarandet om klagomålet återkallas. Den är således i ännu mindre grad skyldig att avsluta förfarandet om det endast är fråga om ett minskat stöd för detta. Artiklarna 5.4 och 9.1 i grundförordningen är tillämpliga på översynsförfaranden enligt artikel 11.5 i förordningen (nu artikel 11.5 i förordning nr 1225/2009) och därför är de principer som angetts ovan även tillämpliga i det fall då stödet för begäran om översyn minskat till under tröskelvärdet på 50 procent av gemenskapsproduktionen under pågående förfarande för översyn. Härav följer att institutionerna är i sin fulla rätt att fortsätta översynen trots att det tröskelvärde på 50 procent som anges i artikel 5.4 i grundförordningen inte längre uppnås.

Enligt artikel 9.1 i grundförordningen är nämligen institutionerna dessutom uttryckligen skyldiga att beakta unionens intresse, endast i de fall de avser att avsluta förfarandet till följd av att klagomålet återkallats.

(se punkterna 84–87)
Förenade målen T-114/07 och T-115/07

Last Minute Network Ltd

mot

Byrån för harmonisering inom den inre marknaden (varumärken, mönster och modeller) (harmoniseringsbyrån)

”Gemenskapsvarumärke — Ogiltighetsförfarande — Gemenskapsfigurmärket LAST MINUTE TOUR — Det äldre nationella icke registrerade varumärket LASTMINUTE.COM — Relativt registreringshinder — Hänvisning till nationell rätt som är tillämplig på det äldre varumärket — System avseende rättsliga åtgärder inom common law-systemet på grund av snyltning (action for passing off) — Artiklarna 8.4 och 52.1 c i förordning (EG) nr 40/94 (nu artikel 8.4 respektive artikel 53.1 c i förordning (EG) nr 207/2009)”

Förstainstansrättens dom (sjunde avdelningen) av den 11 juni 2009 II ‐ 1921

Sammanfattning av domen

Gemenskapsvarumärke – Avstående, upphävande och ogiltighet – Relativa ogiltighetsgrunder

(Rådets förordning nr 40/94, artiklarna 8.4 och 52.1 c)

Enligt artikel 52.1 c i förordning nr 40/94 om gemenskapsvarumärken ska, efter ansökan till harmoniseringsbyrån, ett gemenskapsvarumärke förklaras ogiltigt om det finns en sådan äldre rättighet som avses i artikel 8.4 och kraven i den punkten är uppfyllda.

Av dessa båda bestämmelser följer att innehavaren av ett icke registrerat varumärke eller av ett annat kännetecken som används i näringsverksamhet i mer än bara lokal omfattning kan utverka att ett yngre gemenskapsvarumärke ogiltigförklaras, om och i den mån, enligt tillämplig nationell lagstiftning avseende detta kännetecken, å ena sidan rätten till kännetecknet har förvärvats före tidpunkten för ansökan om registrering av gemenskapsvarumärket, eller å andra sidan kännetecknet ger innehavaren rätt att förbjuda användning av ett yngre varumärke.

Vid tillämpningen av artikel 8.4 i förordning nr 40/94 ska man beakta såväl den nationella lagstiftning som är tillämplig med stöd av den hänvisning som återfinns i denna bestämmelse som rättsliga avgöranden i den berörda medlemsstaten. Den som ansöker om ogiltigförklaring av ett varumärke ska mot bakgrund härav visa att kännetecknet i fråga omfattas av tillämpningsområdet för den åberopade nationella lagstiftningen och att kännetecknet ger innehavaren rätt att förbjuda användning av ett yngre varumärke

(se punkterna 45–47)
När ett beslut eller en förordning som direkt och personligen berör en enskild under förfarandets gång ersätts med en annan rättsakt med samma föremål, ska denna sistnämnda betraktas som en ny omständighet som ger sökanden möjlighet att anpassa sina yrkanden och grunder. Det skulle nämligen strida mot god rättskipning och processekonomiska krav att tvinga sökanden att väcka en ny talan. Det skulle dessutom vara oskäligt om institutionen i fråga, för att undslippa den kritik mot en rättsakt som framförts i en ansökan som getts in till gemenskapsdomstolen, skulle kunna ändra rättsakten eller byta ut den mot en annan och under förfarandet åberopa denna ändring eller detta byte för att frånta motparten möjligheten att utvidga sina ursprungliga yrkanden och grunder till att avse den senare rättsakten, eller att anföra ytterligare yrkanden och grunder gentemot denna.

(se punkt 46)
59

I likhet med vad som angetts av harmoniseringsbyrån och Anheuser-Busch, finner tribunalen att de dokument som lagts fram av sökanden under det administrativa förfarandet visar på en mycket ringa försäljning, såväl i termer av volym som i termer av omsättning. Fakturorna i akten visar på en försäljning av 22,96 hektoliter av den berörda varan för åren 1997 och 1998. Vad gäller år 1999 anger fakturorna en försäljningsvolym på 15,5 hektoliter och 5,14 hektoliter för tiden före den 28 juli 1999 (den tidsperiod som ska tas i beaktande i mål T-255/06 RENV). Härav följer att den aktuella försäljningen uppgår till 12,82 hektoliter per år i genomsnitt. För det fall de försäljningsvolymer för år 1999 som nämns i vittnesutsagan under ed av en anställd hos sökanden tas i beaktande, är försäljningsvolymen för detta år 51,48 hektoliter, eller i genomsnitt 24,81 hektoliter per år. Denna försäljningsvolym ska jämföras med genomsnittsförbrukningen av öl i Österrike som för den relevanta perioden – enligt uppgifter i de angripna besluten vilka inte bestritts av sökanden – var över 9 miljoner hektoliter per år. I termer av omsättning ger vittnesutsagan under ed av en anställd hos sökanden vid handen en omsättning på 44546,76 tjeckiska kronor (CZK) för år 1999, eller ungefär 1200 euro (per den 31 december 1999). Denna summa är, med beaktande av uppgifterna i akten, ännu lägre för åren 1997 och 1998.
Tribunalens dom (fjärde avdelningen) av den 16 november 2011 – Groupe Gascogne mot kommissionen

(mål T‑72/06)

”Konkurrens – Konkurrensbegränsande samverkan – Marknaden för industrisäckar av plast – Beslut i vilket en överträdelse av artikel 81 EG konstateras – Ansvar för överträdelsen – Böter – Tak på 10 procent av omsättningen – Proportionalitet”

1. Talan om ogiltigförklaring – Dom om ogiltigförklaring – Verkningar – Ogiltigförklaring av ett kommissionsbeslut i vilket en överträdelse av konkurrensreglerna konstateras – Verkningar gentemot beslutsdestinatärer som inte väckt talan mot beslutet – Föreligger inte (Artiklarna 81 EG, 230 EG och 249 EG) (se punkt 20)

2. Förfarande – Åberopande av nya grunder under rättegången – Villkor – Rättslig grund som har stöd i omständigheter som framkommit först under rättegången – Lissabonfördragets ikraftträdande – Ny omständighet som motiverar ett sent åberopande av en grund som avser att principen om oskuldspresumtion åsidosatts – Omfattas inte (Artikel 6 FEUF; Europeiska unionens stadga om de grundläggande rättigheterna, artikel 48; domstolens stadga, artikel 21; tribunalens rättegångsregler, artiklarna 44.1 c och 48.2) (se punkterna 27–30)

3. Konkurrens – Gemenskapsregler – Överträdelser – Ansvar – Moderbolag och dotterbolag – Ekonomisk enhet – Bedömningskriterier – Presumtion att moderbolaget utövar ett avgörande inflytande över sina helägda dotterbolag – Bevis som måste åberopas för att motbevisa presumtionen (Artikel 81.1 EG) (se punkterna 66–71 och 92)

4. Konkurrens – Böter – Belopp – Fastställande – Högsta belopp – Beräkning – Relevant omsättning – Kumulerad omsättning för alla de bolag som utgör en ekonomisk enhet som agerar som företag – Skyldighet för kommissionen att visa att vart och ett av dotterbolagen i koncernen inte är autonoma – Föreligger inte (Artikel 81.1 EG; rådets förordning nr 1/2003, artikel 23.2) (se punkterna 106–115)

5. Konkurrens – Böter – Belopp – Fastställande – Kriterier – Överträdelsens allvar – Fastställande av böter i proportion till bedömningskriterierna för överträdelsens allvar (Artikel 81.1 EG; rådets förordning nr 1/2003, artikel 23.2; kommissionens meddelande nr 98/C 9/03) (se punkterna 128, 130 och 131)

Saken

Talan i första hand om delvis ogiltigförklaring av kommissionens beslut K(2005) 4634 slutlig av den 30 november 2005 om ett förfarande enligt artikel 81 [EG] (Ärende COMP/F/38.354 – Industrisäckar) avseende en konkurrensbegränsande samverkan på marknaden för industrisäckar av plast och i andra hand om ändring av nämnda beslut.

Domslut

1) Talan ogillas.
5

Den 27 juni 2003 ingav intervenienten, Klosterbrauerei Weissenohe GmbH & Co. KG, en ansökan om att varumärket CANNABIS skulle förklaras ogiltigt, vad gäller varor i klasserna 32 och 33, med stöd av artiklarna 51.1 a och 7.1 c, f och g i förordning nr 40/94 (nu artiklarna 52.1 a och 7.1 c, f och g i förordning nr 207/2009).
8

Direktören för direktoratet ”Statligt stöd I: Sammanhållning och konkurrens” inom kommissionens generaldirektorat för konkurrens, som ansvarade för ärendet (nedan kallad kommissionens avdelningsdirektör med ansvar för ärendet), skickade den 24 mars 2006 en skrivelse till sökanden med följande lydelse: ”EUROPEISKA KOMMISSIONEN GD Konkurrens Statligt stöd I: Sammanhållning och konkurrens Direktör … Ärende: CP 178/2004 – Påstått statligt stöd till förmån för SVB AB … Jag hänför mig till Era skrivelser av den 23 september 2004, den , den , den och den beträffande det klagomål som avses ovan. Jag önskar informera er om att den behöriga avdelningen vid generaldirektoratet för konkurrens, på grundval av de upplysningar den innehar, har kommit till slutsatsen att den inte har tillräckligt underlag för att fullfölja undersökningen av Ert klagomål. Som Ni vet har vi erhållit en tämligen stor mängd information från den berörda medlemsstaten genom skrivelser och under möten. Alla uppgifter och omständigheter har blivit grundligen undersökta och analyserade. Er klients klagomål har tagits på stort allvar och vi har gjort allt som varit möjligt för att identifiera ett åsidosättande av artikel 87.1 EG. Enligt vår utredning sker verksamheten med Stockholmskortet (med undantag för inkluderandet av parkeringsplatser i detsamma) och hotellbokningarna på marknadsmässiga villkor. Dessa verksamheter är således inte finansierade genom statligt stöd i den mening som avses i artikel 87.1 EG. Vad beträffar användningen av vissa parkeringsplatser gratis finns det fog för att hävda att denna inte påverkar handeln, och även om den skulle göra det så har det stödet ingått i Stockholmskortet sedan lång tid före Sveriges anslutning till Europeiska unionen år 1995, och utgör således ett befintligt stöd. Nämnda service ingår sedan den 1 januari 2006 heller inte längre i Stockholmskortet. När det gäller de övriga verksamheterna (tillhandahållande av turistinformation etc.) förefaller bestämmelserna om tjänster av allmänt ekonomiskt intresse vara tillämpliga på dessa. Det förefaller inte förekomma någon korssubventionering av ekonomisk verksamhet. För det fall ersättningen för tjänsterna av allmänt ekonomiskt intresse skulle kvalificeras som statligt stöd har nämnda stöd dock beviljats under samma villkor sedan lång tid före år 1995 och utgör således ett befintligt stöd. Sammanfattningsvis framgår det av den långtgående undersökning som klagomålet har föranlett att det rör sig om ett befintligt stöd, och inte ett olagligt stöd, som i vart fall är förenligt med den gemensamma marknaden. Eftersom det saknas skäl att inleda det förfarande för lämpliga åtgärder som föreskrivs i artikel 88[.1] EG avser vi inte att vidta några ytterligare åtgärder i ärendet. Jag vill dock uppmärksamma Er på att om Ni, till skillnad från min avdelning, ändå är övertygad om att det förekommer statligt stöd har artikel 87[.1] EG direkt effekt och ger upphov till rättigheter för enskilda som de nationella domstolarna är skyldiga att säkerställa. Ni kan således väcka talan vid dessa domstolar. …”
29

I förevarande fall sände sökanden paketet som innehöll den undertecknade originalansökan den 17 mars 2006. Genom att sända originalansökan den kunde sökanden rimligen förvänta sig att den skulle inkomma till förstainstansrätten före utgången av fristen. Detta gäller i än högre grad då fristen blev förlängd till den genom att sökanden sände en kopia av originalansökan per telefax. Enligt vad som framgår av stämpeln på paketet hade det ankommit till det luxemburgska postväsendet redan den . Den omständigheten att postväsendet behöll paketet i en period om 42 dagar (från den till den ) är utan tvivel en onormal omständighet som inte beror på sökanden. Sökanden har för sin del bemödat sig om att omsorgsfullt iaktta föreskrivna tidsfrister genom att i god tid före utgången av fristen sända originalansökan och genom att vidta nödvändiga åtgärder för att förlänga denna frist i enlighet med artikel 43.6 i rättegångsreglerna genom att sända en kopia av ansökan till förstainstansrättens kansli per telefax. Det förhållandet att originalansökan inkom för sent är följaktligen en omständighet som kan hänföras till force majeure (se, för ett liknande resonemang, domstolens dom av den i de förenade målen 25/65 och 26/65, Simet och Feram mot Höga myndigheten, REG 1967, s. 52, in fine).
13

Stornämnden fann, i punkterna 32 och 33 i det angripna beslutet, att det faktum att ett varumärke har förvärvat särskiljningsförmåga enligt vad som föreskrivs i artikel 7.3 i förordning nr 40/94 inte är till hinder för att artikel 7.1 e ii i förordningen tillämpas. I punkt 34 i det angripna beslutet slog stornämnden vidare fast att artikel 7.1 e ii i förordning nr 40/94 avser att förbjuda registrering av former vars väsentliga särdrag fyller en teknisk funktion, så att dessa fritt kan användas av alla. Stornämnden fann i punkt 36 att en form som innehåller ett mindre inslag av godtycklighet, såsom en färg, inte faller utanför detta förbud. I punkt 58 slog stornämnden fast att det saknar betydelse att det finns andra former som gör det möjligt att uppnå samma tekniska resultat. Stornämnden fann i punkt 60 att ordet ”endast”, som används i artikel 7.1 e ii i förordning nr 40/94, betyder att formen inte har något annat syfte än att uppnå ett tekniskt resultat och att uttrycket ”som krävs”, som används i samma bestämmelse, betyder att formen är en förutsättning för att detta tekniska resultat ska uppnås, men att detta inte innebär att andra former inte också de kan fylla samma funktion. Stornämnden angav dessutom i punkterna 54 och 55 vilka särdrag hos den aktuella formen som den ansåg vara grundläggande och företog, i punkterna 41–63, en prövning av dessa egenskapers funktionalitet.
14

Vad beträffar den visuella jämförelsen mellan kännetecknen i fråga har sökanden gjort gällande att överklagandenämnden underskattat betydelsen av det äldre varumärkets logotyp ”S”, när den ansett att denna uppfattas som en dekorativ beståndsdel eller som den första bokstaven i ordet ”seat”. Denna slutsats motsäger för övrigt påståendet i det angripna beslutet, att de två varumärkena skiljer sig åt visuellt på grund av den ovannämnda logotypen i det äldre varumärket och ordet ”magic” i det sökta varumärket. Logotypen ”S” är den dominerande visuella beståndsdelen i det äldre varumärket, medan det i det sökta varumärket är ordet ”magic” som omedelbart drar till sig uppmärksamheten. Överklagandenämnden borde således ha dragit slutsatsen att det totalt sett föreligger en väldigt liten visuell likhet mellan de motstående kännetecknen. Dessutom är logotypen ”S”, i likhet med logotyperna för Citroën, Peugeot, Audi, Mercedes, Toyota och Honda, ett väldigt känt och särskiljande kännetecken. Att nonchalera detta medför att ett figurmärke eller sammansatt varumärke enbart ges ett verbalt skydd, vilket inte skulle tillåtas utifrån systematiken med gemenskapsvarumärket, eftersom varumärken väldigt ofta endast är skyddsvärda tack vare den beståndsdel som utgörs av emblemet. Att inte beakta den beståndsdel som utgörs av emblemet skulle innebära ett oacceptabelt ”fullständigt uppdelande” av det sammansatta varumärket (förstainstansrättens dom av den 28 juni 2005 i mål T-301/03, Canali Ireland mot harmoniseringsbyrån (Canal Jean – CANAL JEAN CO. NEW YORK), REG 2005, s. II-2479, punkt 48). Till stöd för detta argument har sökanden under förhandlingen också åberopat domstolens dom av den i mål C-193/06 P, Nestlé mot harmoniseringsbyrån (ej publicerad i rättsfallssamlingen).
6

Den 14 oktober 2002 lämnade intervenienten, Venticinque Ltd, in en ansökan om ogiltighetsförklaring enligt artiklarna 52.1 a och 8.1 b i förordning nr 40/94 avseende samtliga de tjänster som skyddades genom registreringen av gemenskapsvarumärket. Intervenienten grundade sin ansökan på att det förelåg risk för förväxling mellan gemenskapsvarumärket och det äldre ordmärket THE O STORE, som registrerats den i Frankrike under nr 3 073 591 för följande varor i klasserna 18 och 25 i Niceöverenskommelsen: — klass 18: ”Läder och läderimitationer, samt varor framställda av dessa material och ej ingående i andra klasser, närmare bestämt resväskor, tomma sminkväskor, aftonväskor, handväskor, shoppingväskor, ryggsäckar, allroundsportväskor, påsar med dragsnöre, påsar med blixtlås, filtpåsar, dokumentportföljer, portföljer, plånböcker och portmonnäer; djurhudar och pälsskinn; koffertar och resväskor; paraplyer, parasoller och promenadkäppar; piskor; seldon och sadelmakerivaror”, — klass 25: ”Kläder, närmare bestämt kostymer, frackskjortor, byxor, kavajer, sportjackor, tröjor, kjolar, blusar, stickade tröjor, cardigans, ytterrockar, kappor, caper, sporttröjor, jackor, regnjackor, aftonklänningar, frackar, halsdukar, sjalar, sidenhalsdukar, slipsar, handskar, pälsjackor, pälskappor, pälsstolor, bermudashorts, T-tröjor, polotröjor, skjortklänningar, saronger, pyjamasar, nattlinnen, morgonrockar, badrockar, strumpor, sockor, underkjolar, baddräkter, trosor, behåar och undertröjor; fotbeklädnader och huvudbonader”.
29

Detta fall ska särskiljas från ett sådant fall där förteckningen över de varor eller tjänster som avses i ansökan om registrering av gemenskapsvarumärke begränsas vid förstainstansrätten i syfte att, helt eller delvis, ändra beskrivningen av nämnda produkter eller tjänster. I sistnämnda fall kan det inte uteslutas att ändringen kan påverka prövningen av det aktuella varumärket vid harmoniseringsbyråns olika instanser under det administrativa förfarandet. Att under dessa omständigheter godta denna ändring i samband med att talan väcks vid förstainstansrätten skulle kunna likställas med en ändring av föremålet för tvisten under pågående domstolsförfarande, vilket är förbjudet enligt artikel 135.4 i rättegångsreglerna (se, för ett liknande resonemang, domen i det ovan i punkt 25 nämnda målet TEK, punkt 25).
49

Förstainstansrätten påpekar emellertid att även om artikel 8 första stycket i protokollet, i vilket det hänvisas till begränsningar av administrativ ”eller annan natur”, inte innehåller någon uttömmande uppräkning av dessa begränsningar, omfattas inte begränsningar som följer av lagföring. Sådana begränsningar omfattas nämligen av tillämpningsområdet för artikel 10. Den bestämmelsen innehåller rättsregler avseende immunitet, utanför det särskilda området för yttranden som parlamentets ledamöter avgett eller röster de avlagt under utövandet av sitt uppdrag, vilket regleras i artikel 9. Lagföring omnämns uttryckligen i artikel 10 första stycket b i protokollet och ingår bland de former av immunitet som en parlamentsledamot åtnjuter på alla andra medlemsstaters territorium under Europaparlamentets sessioner. Enligt artikel 10 första stycket a i protokollet åtnjuter en ledamot av parlamentet även, under samma period, på sin egen stats territorium den immunitet som beviljas parlamentets ledamöter i deras land. I vissa länder skyddas de nationella parlamentsledamöterna från att bli föremål för straffrättsliga förfaranden. I artikel 10 andra stycket föreskrivs slutligen att immuniteten även ska vara tillämplig på parlamentets ledamöter under resan till och från parlamentets mötesplats. Den bestämmelsen, vilken såsom artikel 8 första stycket i protokollet skyddar parlamentets ledamöter mot begränsningar av deras rörelsefrihet, bekräftar att de begränsningar som omnämns i den sistnämnda bestämmelsen inte omfattar samtliga möjliga begränsningar av rörelsefriheten för parlamentets ledamöter. Straffrättsliga förfaranden ska, vilket framgår av de bestämmelser i artikel 10 som undersöks ovan, anses vara omfattade av det rättsliga regelverk som införs genom den sistnämnda artikeln.
23

Det finns dock fall då varors former, trots att de huvudsakligen speglar estetiska överväganden, inte ger varorna något betydande värde. Dessa former har särskiljningsförmåga och skulle kunna åtnjuta skydd i egenskap av varumärken om de uppvisade betydande skillnader jämfört med de former som är allmänt förekommande i handeln.
10

Genom beslut av den 30 juni 2004 om statligt stöd nr NN 34A/2000 avseende kvalitetsprogrammen och kvalitetsmärkningen ”AMA-Biozeichen” och ”AMA-Gütesiegel” i Österrike, beslutade kommissionen att inte göra invändningar mot de ”anmälda” åtgärderna (nedan kallat det angripna beslutet). Kommissionen ansåg i detta avseende att nämnda åtgärder var förenliga med den gemensamma marknaden, i den mening som avses i artikel 87.3 c EG, i den mån de var förenliga med de villkor som uppställs i punkterna 13 och 14 i Gemenskapens riktlinjer för statligt stöd till jordbrukssektorn (EGT C 28, 2000, s. 2), och i Gemenskapens riktlinjer för statligt stöd till reklam för produkter som omfattas av bilaga I till EG-fördraget och vissa produkter som inte omfattas av bilaga I till fördraget (EGT C 252, 2001, s. 5, nedan kallade riktlinjerna för statligt stöd till reklam).
2)

Arch Chemicals, Inc., Arch Timber Protection Ltd, Rhodia UK Ltd, Sumitomo Chemical (UK) plc och Troy Chemical Co. BV ska bära sina rättegångskostnader och ersätta Europeiska kommissionens rättegångskostnader.
Talan mot det beslut som fattats av harmoniseringsbyråns fjärde överklagandenämnd den 7 oktober 2003 (ärende R 642/2000-4) om ett invändningsförfarande mellan Sun Microsystems, Inc. och Sunplus Technology Co. Ltd.