ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
Förstainstansrättens beslut (andra avdelningen) den 7 mars 1997. - Dorsch Consult Ingenieurgesellschaft mbH mot Europeiska unionens råd och Europeiska kommissionen. - Intervention. - Mål T-184/95.



Rättsfallssamling 1997 s. II-00351



Sammanfattning



Nyckelord

Förfarande - Intervention - Berörda personer - Tvist avseende ersättning av en skada som påstås ha orsakats av bestämmelser i gemenskapsrätten - Företag som befinner sig i en situation som är jämförbar med den situation som sökanden i målet vid den nationella domstolen befinner sig i, men som åberopar en annan skada - Indirekt intresse av utgången av tvisten - Avvisning

(EG-stadgan för domstolen, artikel 37, andra stycket; rättegångsreglerna för förstainstansrätten, artikel 115)

Sammanfattning

Begreppet berättigat intresse av utgången av tvisten i den mening som avses i artikel 37 andra stycket i stadgan för domstolen skall förstås som ett direkt intresse av utgången i enlighet med yrkandena i ansökan i en situation där interventionsansökan har gjorts i anslutning till en talan om skadestånd av ett bolag vars intresse består i att försvara sin egen situation, vilken, även om den är jämförbar med den situation som sökanden i målet vid den nationella domstolen befinner sig i, inte desto mindre skiljer sig från denna i den mening att de anspråk som de båda bolagen gör gällande mot gemenskapen avser olika skador.

Av detta skäl kan den interventionsansökan, i anslutning till en talan om ersättning för en skada som har vållats ett företag på grund av en gemenskapsförordning, som ett annat företag har gjort, vilket endast kan visa att det har ett indirekt intresse av utgången av tvisten till följd av att det endast föreligger en likhet mellan de ifrågavarande situationerna, inte tas upp till prövning.
Förstainstansrättens beslut (femte avdelningen i utökad sammansättning) av den 22 mars 1999. - Sinochem National Chemicals Import & Export Corporation mot Europeiska unionens råd. - Fastställande av rättegångskostnader. - Mål T-97/95 (92).



Rättsfallssamling 1999 s. II-00743



Sammanfattning



Nyckelord

1 Förfarande - Rättegångskostnader - Fastställande - Föremål för talan

(Förstainstansrättens rättegångsregler, artiklarna 91 b och 92.1)

2 Förfarande - Rättegångskostnader - Fastställande - Omständigheter som skall beaktas

(Förstainstansrättens rättegångsregler, artiklarna 91 b och 92.1)

3 Förfarande - Rättegångskostnader - Fastställande - Ersättningsgilla kostnader - Intervenient

(Förstainstansrättens rättegångsregler, artiklarna 91 b och 92.1)

Sammanfattning

1 I ett förfarande för fastställande av rättegångskostnader är gemenskapsdomstolarna inte behöriga att fastställa de arvoden som parterna är skyldiga sina egna advokater utan endast att bestämma det belopp upp till vilket dessa arvoden är ersättningsgilla gentemot den part som har förpliktats att ersätta rättegångskostnaderna.

2 Då gemenskapsrätten saknar bestämmelser av taxekaraktär ankommer det på förstainstansrätten att fritt bedöma omständigheterna i målet med beaktande av tvistens föremål och art, dess betydelse ur gemenskapsrättslig synvinkel samt svårigheterna i målet, omfattningen av det arbete som domstolsförfarandet har kunnat föranleda för ombud eller rådgivare som har medverkat i målet och de ekonomiska intressen som parterna har haft av tvisten. Förstainstansrätten skall för detta ändamål varken beakta en nationell taxa där advokatarvodena fastställs eller en eventuell överenskommelse som den berörda parten och dennes ombud eller rådgivare har ingått i detta avseende.

3 I ett förfarande för fastställande av rättegångskostnader som inletts av en intervenient skall beaktas att en intervention, som till sin natur är underordnad huvudyrkandet, inte kan innebära samma svårigheter som detta förutom i undantagsfall.
Beslut meddelat av förstainstansrättens ordförande den 11 augusti 1995. - Tsimenta Halkidos AE mot Europeiska kommissionen. - Konkurrens - Betalning av böter - Bankgaranti - Interimistiskt förfarande - Uppskov med verkställighet. - Mål T-104/95 R



Rättsfallssamling 1995 s. II-02235



Sammanfattning



Nyckelord

Interimistiska åtgärder - Uppskov med verkställighet - Uppskov med verkställighet av beslut om böter - Förutsättningar för beviljande - Ställande av säkerhet - Upptagande till prövning - Begränsningar - Synnerliga skäl

(EG-fördraget, artikel 185; förstainstansrättens rättegångsregler, artikel 104.2)

Sammanfattning

Det är endast om det föreligger synnerliga skäl som rätten kan bevilja sökanden uppskov med skyldigheten att lämna bankgaranti som säkerhet för betalning av böter.

Den risk för tvångslikvidation som en indrivning av böter eller lämnande av garanti skulle kunna medföra kan inte betraktas som en omständighet som ställer krav på skyndsamhet. Bolaget är nämligen föremål för ett förfarande för företagssanering, under vilket ett försättande i konkurs är utesluten. Även om likvidation vore möjlig, synes kommissionens eventuella åtgärder för indrivning i enlighet med artikel 192 i fördraget - med hänsyn till bolagets höga skuldsättningsgrad, till det faktum att kommissionens fordran endast svarar för en obetydlig del av denna skuldsättning, och till övriga fordringsägares rättigheter - knappast i sig kunna utlösa likvidation.

Vad härefter gäller avvägningen mellan de motstridiga intressena i målet, innebär sökandens höga skuldsättningsgrad ett krav på garantier till skydd för gemenskapens ekonomiska intressen.
Förstainstansrättens beslut (andra avdelningen i utökad sammansättning) av den 12 december 1997. - Detlef Nölle mot Europeiska unionens råd et Europeiska kommissionen. - Fastställande av rättegångskostnader. - Mål T-167/94 (92).



Rättsfallssamling 1997 s. II-02379



Sammanfattning



Nyckelord

1 Förfarande - Rättegångskostnader - Fastställelse - Ersättningsgilla rättegångskostnader - Nödvändiga kostnader för parterna - Utgifter för resor och uppehälle samt arvode för gemenskapsinstitutionernas ombud, rådgivare eller advokater - Villkor för ersättning

(EG-stadgan för domstolen, artikel 17 första stycket; förstainstansrättens rättegångsregler, artikel 91 b)

2 Förfarande - Rättegångskostnader - Fastställelse - Ersättningsgilla rättegångskostnader - Begrepp - Omständigheter som det skall tas hänsyn till

(Förstainstansrättens rättegångsregler, artiklarna 91 b och 92.1)

Sammanfattning

3 När en institution, i ett mål vid förstainstansrätten, utnyttjar sin möjlighet att låta sig biträdas av en advokat, enligt artikel 17 första stycket i EG-stadgan för domstolen, som enligt artikel 46 i nämnda stadga är tillämplig på förfarandet vid förstainstansrätten, faller dennes ersättning under de "nödvändiga kostnader som parterna haft med anledning av förfarandet" i den mening som avses i artikel 91 b i förstainstansrättens rättegångsregler.

Av detta följer att, vad beträffar ersättning för de utgifter för resor som institutionens ombud hade med anledning av det muntliga förfarandet, omständigheten att institutionens advokat var närvarande under sammanträdet inte alls hindrade att även dess ombud närvarade, eftersom den senares närvaro också motsvarade institutionens behov av en adekvat rättslig representation. Av detta följer att sådana utgifter för resor omfattas av begreppet "nödvändiga kostnader med anledning av förfarandet".

4 Eftersom det inte finns några gemenskapsbestämmelser om fastställelse av kostnader, ankommer det på gemenskapsdomstolen när den fastställer dessa, med stöd av artikel 92.1 i förstainstansrättens rättegångskostnader, att efter eget skön bedöma uppgifterna i målet, med hänsyn till föremålet för talan och målets beskaffenhet, dess betydelse i gemenskapsrättsligt perspektiv, samt svårigheterna i målet, omfattningen av det arbete som domstolsförfarandet har kunnat förorsaka de deltagande ombuden eller rådgivarna och de ekonomiska intressen som målet har för parterna, utan att ta hänsyn till en nationell taxa om fastställelse av advokatarvoden eller till en eventuell överenskommelse som har ingåtts mellan den berörda parten och dess ombud eller rådgivare.
61994B0268

Förstainstansrättens beslut (femte avdelningen i utökad sammansättning) av den 13 december 1999. - Tyco Toys (UK) Ltd, Matchbox Toys (UK) Ltd, Matchbox Collectibles Ltd, Tyco Distribution Europe NV, Tyco Manufacturing Europe Inc, Matchbox Spielwaren, Matchbox Collectibles GmbH, Tyco Toys France SA, Tyco Toys España SA, Tyco Toys Deutschland GmbH och Playtime Toys (UK) Ltd mot Europeiska kommissionen och Europeiska unionens råd. - Gemensam handelspolitik - Förordningarna (EG) nr 519/94 och 747/94 - Importkvoter för vissa leksaker med ursprung i Folkrepubliken Kina - Uppenbart att talan är ogrundad. - Mål T-268/94.



Rättsfallssamling 1999 s. II-03569
Förstainstansrättens beslut (andra avdelningen i utökad sammansättning) av den 1 februari 1995. - Société commerciale des potasses et de l'azote och Entreprise minière et chimique mot Europeiska kommissionen. - Förklaring om obehörighet. - Mål T-88/94.



Rättsfallssamling 1995 s. II-00221



Nyckelord

Förfarande - Kompetensfördelning mellan domstolen och förstainstansrätten - Talan väckt av en fysisk eller juridisk person på grundval av artikel 173, fjärde stycket, i EG-fördraget avseende verkställandet av konkurrensbestämmelser som är tillämpliga på företag medan målet är anhängigt vid förstainstansrätten - Talan om ogiltigförklaring av samma rättsakt, men väckt av en medlemsstat, medan målet är anhängigt vid domstolen - Intresset av att domstolen beaktar argument från den fysiska eller juridiska personen, med hänsyn till en riktig rättskipning - Förstainstansrättens förklaring om att avstå från fortsatt handläggning

(Domstolens (EG-) stadga, art. 47, tredje stycket)
Förstainstansrättens beslut (fjärde avdelningen i utökad sammansättning) av den 23 februari 1995. - Bremer Vulkan Verbund AG mot Europeiska kommissionen. - Förklaring om att avstå från fortsatt handläggning. - Mål T-490/93.



Rättsfallssamling 1995 s. II-00477



Nyckelord

Förfarande - Kompetensfördelning mellan domstolen och förstainstansrätten - Talan väckt av en fysisk eller juridisk person grundad på artikel 173 fjärde stycket rörande införande av regler angående stöd som beviljats av staterna, anhängig inför förstainstansrätten - Talan om ogiltigförklaring av samma rättsakt men väckt av en medlemsstat, anhängig inför domstolen - Fråga om huruvida det ligger i en god rättskipnings intresse att domstolen beaktar de argument som en fysisk eller juridisk person framför - Förklaring av förstainstansrätten att den avstår från fortsatt handläggning

[Stadgan (EG) för domstolen, art. 47 tredje stycket]
19

Efter det att räkenskapsåret 2016 hade avslutats genomförde kommissionen en ny revision, med referensen RD 2/2018/031/RO, vilken avsåg regleringsåren 2017–2019 (nedan kallad den andra revisionen). Kommissionen ansåg att de rumänska myndigheterna hade åsidosatt artikel 40.3 i förordning (EG) nr 1698/2005 och föreslog därför bland annat att 18717475,08 euro skulle undantas från Ejflu-finansiering, vilket motsvarade en finansiell schablonkorrigering på 25 procent av de utgifter som betalats inom ramen för den omtvistade delåtgärden i landsbygdsprogrammet 2007–2013. Kommissionen påtalade samma fel som vid den första revisionen i fråga om denna delåtgärd, vilken avsåg kompensationsstöd på 41,40 euro per djurenhet till uppfödare av slaktsvin, 165 euro per djurenhet till uppfödare av gyltor och 23,30 euro per djurenhet till uppfödare av suggor. Kommissionen menade närmare bestämt att stödsatserna för kategorierna slaktsvin och gyltor hade överskattats, eftersom uppgifterna om besparingar på foder hade fastställts utan att djurens faktiska viktökning beaktades och det ursprungliga inköpspriset för icke uppfödda djur inte hade dragits av. Kommissionen innehöll därför systematiskt 25 procent av alla belopp som de rumänska myndigheterna begärt i enlighet med artikel 41.1 i Europaparlamentets och rådets förordning (EU) nr 1306/2013 av den 17 december 2013 om finansiering, förvaltning och övervakning av den gemensamma jordbrukspolitiken och om upphävande av rådets förordningar (EEG) nr 352/78, (EG) nr 165/94, (EG) nr 2799/98, (EG) nr 814/2000, (EG) nr 1200/2005 och (EG) nr 485/2008 (EUT L 347, 2013, s. 549).
4

Den 21 februari 2020 ingav sökandebolaget ett klagomål till kommissionen, registrerat under ärendenummer SA.56620, i vilket bolaget gjorde gällande att Republiken Bulgarien hade beviljat producenter av el från förnybara energikällor ett olagligt statligt stöd som var oförenligt med den inre marknaden, i form av förmånliga inköpspriser för el producerad från förnybara energikällor. I sitt klagomål förklarade sökandebolaget att stödet var en följd av en ändring som hade införts genom 18 § i Zakon za izmenenie i dopalnenie na Zakona za energetikata (ZID-ZE) (lag om ändring och komplettering av lagen om energi) av den 24 juli 2015 (DV nr 56 av den 24 juli 2015) (nedan kallad ändringslagen), vilken avvek avsevärt från den åtgärd som tidigare godkänts av kommissionen. Enligt sökandebolaget innebar den ändring som infördes genom 18 § i ändringslagen att det gjordes en åtskillnad mellan identiska producenter som hade gjort investeringar med samma belopp, som hade tagit sina anläggningar i drift vid samma tidpunkt och som hade erhållit stöd med samma belopp, beroende på när ansökan om stöd lämnades in. Vissa producenter erhöll således ett stödbelopp som var fyra gånger högre än andra, på grund av att de hade lämnat in en ansökan om stöd enligt nationella stödordningar eller Europeiska unionens stödordningar efter den 3 maj 2011, vilket bland annat strider mot principen om likabehandling.
5

Den 8 mars 2016 framställde klaganden Nowhere Co. Ltd, med stöd av artikel 41 i förordning nr 207/2009 (nu artikel 46 i förordning 2017/1001) en invändning mot registreringen av det sökta varumärket för de varor och tjänster som avses i punkt 3 ovan.
276

Det framgår nämligen av tabell 14, som återges i skäl 334 i förordningen om provisorisk tull, att unionsindustrins lönsamhet förblev stabil under undersökningsperioden (0,8 procent). Såsom framgår av tabell 3 i skäl 329 i den angripna förordningen sjönk lönsamheten dock under perioden efter undersökningen och efter en ökning av lönsamheten till 10,8 procent under det fjärde kvartalet 2018 till nivåer som var lägre i förhållande till undersökningsperioden, eller till och med till en negativ nivå (‐5 procent) för det andra kvartalet 2019. Det framgår dessutom av tabell 4, som återges i skäl 353 i den angripna förordningen, att importen från Indonesien var högre under det första och det andra kvartalet 2019 jämfört med det fjärde kvartalet 2018, då unionsindustrins lönsamhet ökade.
41

För det fall tribunalen bifaller talan och ogiltigförklarar de angripna besluten genom en dom i vilken det konstateras att de grunder och argument som Landwärme har åberopat, särskilt invändningen om den omtvistade kumuleringen, gör det möjligt att fastställa att det föreligger allvarliga svårigheter som kommissionen inte har beaktat, är kommissionen följaktligen skyldig att, för att följa den sålunda avkunnade domen, anta beslut med stöd av artikel 4.4 i förordning 2015/1589 med det innehåll som föreskrivs i artikel 6.1 i denna förordning. Landwärme skulle, i sin roll som ”berörd part” i den mening som avses i artikel 1 h i förordningen (se punkterna 24 och 26 ovan) ha möjlighet att framställa sina synpunkter efter att ha analyserat dessa beslut. Bolaget skulle således ha möjlighet att utöva sina processuella rättigheter på ett mycket ändamålsenligare och bättre underbyggt sätt än under det preliminära granskningsförfarandet. (se, för ett liknande resonemang, dom av den 20 juni 2019, a&o hostel and hotel Berlin/kommissionen, T‑578/17, ej publicerad, EU:T:2019:437, punkt 52). I synnerhet skulle Landwärme, om tribunalen ogiltigförklarade de angripna besluten på grund av att det förelåg allvarliga svårigheter med avseende på den överkompensation som den omtvistade kumuleringen kunde ge upphov till, under det formella granskningsförfarandet till följd av denna ogiltigförklaring kunna framföra synpunkter avseende de ändringar av de omtvistade stödordningarna som bör göras för att de ska kunna förklaras förenliga med den inre marknaden.
1

Sökanden, VeriGraft AB, har väckt talan med stöd av artikel 272 FEUF och yrkat att tribunalen, för det första, ska fastställa att de kostnader för underentreprenad som Genomförandeorganet för små och medelstora företag (Easme) underkänt utgör bidragsberättigande kostnader enligt bidragsavtalet för projektet ”Individanpassade vener framställda med bioteknik som primärbehandling för patienter med kronisk venös insufficiens – P-TEV” (Personalized Tissue-Engineered Veins as the first Cure for Patients with Chronic Venous Insufficiency – P-TEV) (nedan kallat P-TEV-projektet), med referensnummer 778620 (nedan kallat bidragsavtalet), och att den, för det andra, ska fastställa att det saknas grund för den debetnota med nummer 3242004635 på ett belopp om 106928,74 euro som Easme utfärdat, och för det tredje ska fastställa att det likaså saknas grund för att kräva tillbaka 109230,19 euro från den garantifond som inrättats genom bidragsavtalet.
94

Det ska påpekas att en frist på tre månader för att se över den individuella situationen för nästan trehundrafemtio personer och enheter är relativt kort. Att fastställa en fristdag för att inge en begäran om omprövning utgör under dessa omständigheter ett legitimt sätt för rådet att försäkra sig om att synpunkter och bevis från berörda personer och enheter har mottagits före det att översynsförfarandet avslutas och att det har tillräckligt med tid för att kunna se över dem med erforderlig omsorg. Den frist på tolv dagar som följde av fastställandet av fristdagen i förevarande fall var visserligen en kort frist, eftersom den innebar att sökanden under denna period behövde få kännedom om meddelandet och om innehållet i skälen för upptagandet i förteckningen och skriftligen sammanställa de synpunkter som kunde stödjas av bevisning. Det uppställs emellertid inte några formkrav för att framställa en begäran om omprövning. I motsats till vad sökanden har hävdat krävs det inte heller att den som ansöker företräds av en advokat för att inge en sådan ansökan. Ingivandet av en begäran om omprövning startar en dialog mellan rådet och den berörda personen eller enheten, vilken varken är begränsad i tiden eller till antalet skrivelser som utväxlats. Detta innebär att det inte finns något som hindrar att en begäran om omprövning som innehåller kortfattade synpunkter, inges inom den föreskrivna fristen och därefter, i förekommande fall, kompletteras med andra synpunkter eller annan bevisning under en efterföljande kontradiktorisk skriftväxling med rådet. Den frist på tolv dagar som rådet fastställt i det meddelande som offentliggjordes i Europeiska unionens officiella tidning den 18 februari 2020, och som nämns i punkt 13 ovan, för att inge en begäran om omprövning innebär inte i sig att sökandens rätt att yttra sig har åsidosatts.
2

Kommissionen antog den 11 april 2020 beslut C(2020) 2366 final om statligt stöd SA.56812 (2020/N) – Sverige – Covid-19: Program med kreditgarantier till förmån för flygföretag (nedan kallat det angripna beslutet). Kommissionen fann i det angripna beslutet att den aktuella åtgärden utgjorde statligt stöd, i den mening som avses i artikel 107.1 FEUF, och bedömde stödet mot bakgrund av meddelandet av den 19 mars 2020 med titeln ”Tillfällig ram för statliga stödåtgärder till stöd för ekonomin under det pågående utbrottet av covid-19” (EUT C 91 I, 2020, s. 1), ändrat den 3 april 2020 (EUT C 112 I, 2020, s. 1) (nedan kallad den tillfälliga ramen).
Tribunalens dom (andra avdelningen) av den 20 januari 2021 –

Oatly mot EUIPO (IT’S LIKE MILK BUT MADE FOR HUMANS)

(mål T‑253/20)

”EU-varumärke – Ansökan om registrering som EU-varumärke av ordmärket IT’S LIKE MILK BUT MADE FOR HUMANS – Absolut registreringshinder – Särskiljningsförmåga – Artikel 7.1 b i förordning (EU) 2017/1001”

1. EU-varumärke – Definition och förvärv av EU-varumärke – Absoluta registreringshinder – Varumärken som saknar särskiljningsförmåga – Begrepp – Bedömningskriterier (Europaparlamentets och rådets förordning 2017/1001, artikel 7.1 b) (se punkterna 20–22)

2. EU-varumärke – Definition och förvärv av EU-varumärke – Absoluta registreringshinder – Varumärken som saknar särskiljningsförmåga – Varumärke som utgörs av en reklamslogan – Särskiljningsförmåga – Tillämpning av specifika villkor – Otillåtet (Europaparlamentets och rådets förordning 2017/1001, artikel 7.1 b) (se punkterna 23–24)

3. EU-varumärke – Definition och förvärv av EU-varumärke – Absoluta registreringshinder – Varumärken som saknar särskiljningsförmåga – Varumärke som utgörs av en reklamslogan – Särskiljningsförmåga – Bedömningskriterier (Europaparlamentets och rådets förordning 2017/1001, artikel 7.1 b) (se punkterna 25–28)

4. EU-varumärke – Definition och förvärv av EU-varumärke – Absoluta registreringshinder – Varumärken som saknar särskiljningsförmåga – Varumärket IT’S LIKE MILK BUT MADE FOR HUMANS (Europaparlamentets och rådets förordning 2017/1001, artikel 7.1 b) (se punkterna 33–35 och 44–49)

Saken

Överklagande av det beslut som meddelades av femte överklagandenämnden vid EUIPO den 7 februari 2020 (ärende R 2446/2019-5), angående en ansökan om registrering som EU-varumärke av ordkännetecknet IT’S LIKE MILK BUT MADE FOR HUMANS.

Domslut

1) Det beslut som femte överklagandenämnden vid Europeiska unionens immaterialrättsmyndighet (EUIPO) meddelade den 7 februari 2020 (ärende R 2446/2019-5), angående en ansökan om registrering som EU-varumärke av ordkännetecknet IT’S LIKE MILK BUT MADE FOR HUMANS, ogiltigförklaras.
334

I förevarande fall ska det konstateras att det hittills inte har fattats något slutligt avgörande avseende målet i sak vad beträffar sökandebolagets deltagande i de överträdelser som läggs det till last. 2002 års beslut ogiltigförklarades av tribunalen på grund av den rättsliga grund som kommissionen hade använt och 2009 års beslut ogiltigförklarades på grund av åsidosättande av väsentliga formföreskrifter, utan att det i något av dessa båda fall slutgiltigt togs ställning till de materiella grunder som sökandebolaget hade åberopat beträffande sitt deltagande i de faktiska omständigheter som läggs bolaget till last. Endast i domen av den 9 december 2014, Ferriere Nord/kommissionen (T‑90/10, ej publicerad, EU:T:2014:1035), har det tagits ställning till sådana grunder, men den domen upphävdes i sin helhet av EU-domstolen. Under dessa omständigheter kan det inte anses att kommissionen, genom att anta det angripna beslutet, har ålagt sökandebolaget sanktioner eller inlett ett förfarande mot bolaget två gånger för samma gärningar (se, för ett liknande resonemang, dom av den 15 oktober 2002, Limburgse Vinyl Maatschappij m.fl./kommissionen, C‑238/99 P, C‑244/99 P, C‑245/99 P, C‑247/99 P, C‑250/99 P–C‑252/99 P och C‑254/99 P, EU:C:2002:582, punkt 63).