Förslag till avgörande av generaladvokat Léger föredraget den 3 december 1998. - Andrea Krüger mot Kreiskrankenhaus Ebersberg. - Begäran om förhandsavgörande: Arbeitsgericht München - Tyskland. - Likabehandling av kvinnor och män - Bonus vid årets slut - Villkor för beviljande. - Mål C-281/97.



Rättsfallssamling 1999 s. I-05127



Generaladvokatens förslag till avgörande

1 Upphovet till den fråga, som hänskjutits av Arbeitsgericht München, är det i Förbundsrepubliken Tyskland förekommande institutet "anställning av ringa omfattning" och problemet huruvida den behandling som grundas på nationella normer avseende denna typ av anställning, som innebär ett ringa antal arbetstimmar per vecka för en lön som inte får överstiga en viss övre gräns, är förenlig med gemenskapens föreskrifter beträffande principen om likabehandling av kvinnor och män.

2 I domar av den 14 december 1995 i målen Nolte(1) samt Megner och Scheffel(2) tog domstolen ställning till frågan huruvida anställningar av ringa omfattning, med hänsyn till principen om likabehandling av kvinnor och män när det gäller social trygghet, får undantas från socialförsäkringssystemet. Genom föreliggande begäran om förhandsavgörande anmodas domstolen att ta ställning till samma princip, denna gång beträffande lön och arbetsvillkor.

Bakgrund och förfarandet

3 Andrea Krüger, sökanden i målet vid den nationella domstolen, hade när hennes barn föddes, våren 1995, varit heltidsanställd som sjuksköterska i nästan fem år vid en annexklinik till Kreiskrankenhaus Ebersberg, svaranden i målet vid den nationella domstolen. Som sådan lydde hon under 1961 års Bundesangestelltentarifvertrag (kollektivavtal för kontraktsanställda inom den offentliga sektorn, nedan kallat BAT).

4 Därefter har hon, med tillämpning av Bundeserziehungsgeldgesetz (federal lag om beviljande av föräldrapenning och föräldraledighet, nedan kallad BErzGG), åtnjutit dels föräldraledighet under en tid av nästan tre år, dels föräldrapenning som enligt 1 § BErzGG är förbehållen personer som inte bedriver avlönat arbete på heltid, i den mening som avses i lagen (det vill säga inte mer än nitton timmar per vecka).

5 Sökanden återupptog emellertid sin verksamhet vid kliniken kort efter förlossningen, den 20 september 1995, i form av en anställning av ringa omfattning. Vid en sådan anställning krävs inte att man är ansluten till socialförsäkringssystemet och enligt 8 § Sozialgesetsbuch IV (sociallagstiftning, nedan kallad SGB IV) utmärks den av att den totala arbetstiden per vecka understiger femton timmar och att lönen normalt inte överstiger en viss procentandel av det månatliga referensbeloppet.(3)

6 Efter några månaders arbete på dessa villkor väckte sökanden den 14 juni 1996 talan vid Arbeitsgericht München för att utfå det särskilda årliga lönetillägget. Det är en bonus, motsvarande en månadslön, som betalas ut vid jul och som, enligt gällande kollektivavtal, Tarifvertrag über eine Zuwendung für Angestellte av den 12 oktober 1973 (nedan kallat ZTV), utgår till den vars anställningsförhållande omfattas av BAT:s tillämpningsområde.

7 Svaranden i målet vid den nationella domstolen har motiverat sitt beslut att inte bevilja det omtvistade lönetillägget med att enligt 3 § n BAT är personer som har en anställning av ringa omfattning, i den mening som avses i 8 § SGB IV, undantagna från tillämpningsområdet för nämnda kollektivavtal. Eftersom sökanden i målet vid den nationella domstolen hade en anställning av ringa omfattning var BAT inte tillämplig på henne och hon kunde följaktligen inte göra anspråk på utbetalning av det särskilda årliga lönetillägget.

8 Arbeitsgericht München anser att eftersom en stor majoritet - mer än 90 procent enligt beslutet om hänskjutande - av dem som uppbär förmåner enligt BErzGG är kvinnor "medför regleringen i 3 § n BAT en indirekt diskriminering av kvinnor".(4) Trots att denna uppfattning redan slagits fast anser sig den nationella domstolen behöva ledning och anhåller därför att domstolen avgör följande fråga:

"Är en nationell rättsnorm - i detta fall 3 § n BAT jämförd med Zuwendungs-TV av den 12 oktober 1993(5) - förenlig med direktiv 76/207/EEG om genomförandet av principen om likabehandling av kvinnor och män i fråga om arbetsvillkor, och med artikel 119 i EG-fördraget, om den föreskriver att arbetstagare som under föräldraledighet utför arbete som inte omfattas av obligatorisk socialförsäkring inte skall ha rätt till det särskilda årliga lönetillägg som skall utgå enligt gällande kollektivavtal och som arbetstagare anslutna till den obligatoriska socialförsäkringen har rätt till? Är en sådan regel förenlig med ovannämnda bestämmelser med särskilt beaktande av att arbetstagare som har föräldraledighet utan att arbeta ändå har rätt att under det första året få det särskilda lönetillägg som föreskrivs i kollektivavtalet?"

beropade gemenskapsbestämmelser

9 I brist på närmare uppgifter i beslutet om hänskjutande kan man av formuleringen av frågan sluta sig till att, enligt Arbeitsgericht Münchens åsikt, kvinnor i sökandens situation skulle kunna drabbas av två former av diskriminering som är förbjuden enligt gemenskapsbestämmelserna: den ena rör arbetsvillkor och den andra lön.

10 Det skall erinras om att den förstnämnda diskrimineringen är förbjuden enligt rådets direktiv 76/207/EEG av den 9 februari 1976 om genomförandet av principen om likabehandling av kvinnor och män i fråga om tillgång till anställning, yrkesutbildning och befordran samt arbetsvillkor,(6) som syftar till följande, enligt direktivets artikel 1.1:

"1. ... i medlemsstaterna realisera principen om likabehandling av män och kvinnor i fråga om tillgång till anställning, däribland befordran och yrkesutbildning, arbetsvillkor ...".

11 Som bekant åläggs medlemsstaterna genom artikel 119 i fördraget att säkerställa och upprätthålla principen om lika lön för kvinnor och män för lika arbete, en princip som domstolen ständigt omnämner som "en av gemenskapens grundvalar".(7)

Bedömning

12 Med beaktande av de uppgifter som lämnats av den hänskjutande domstolen anser jag att en kvinna i sökandens situation inte kan åberopa att de nationella reglerna står i strid med principen om likabehandling av män och kvinnor, varken när det gäller arbetsvillkor eller lön.

13 Innan jag går närmare in på det resonemang som lett fram till denna ståndpunkt anser jag att det finns behov av ett förtydligande.

14 Den tyska domstolen åberopar, i varje fall underförstått i formuleringen av sin fråga och uttryckligen i motiveringen till sitt beslut,(8) två slags nationella regler som den antar kan strida mot ovan nämnda gemenskapsregler om de tillämpas samtidigt. Det rör sig dels om 3 § n BAT - vars tillämpning i kombination med reglerna i ZTV i huvudsak leder till att personer som har en anställning av ringa omfattning utesluts från rätt till jultillägget - dels om BErzGG som reglerar rätten till föräldrapenning och föräldraledighet för de personer som inte arbetar heltid i BErzGG:s mening.

15 Som svaranden och kommissionen har påpekat,(9) rör det sig här uppenbarligen om ett misstag.

16 Utan att gå in på en bedömning av den nationella lagstiftningen, vilken ankommer på den nationella domstolen, kan det konstateras att redan tillämpningen av 3 § n BAT jämte ZTV faktiskt räcker för att utesluta personer som har anställningar av ringa omfattning från rätt till det omtvistade årliga lönetillägget. De regler som rör den föräldraledighet och föräldrapenning som sökanden i övrigt har åtnjutit saknar betydelse i detta hänseende. Det finns för övrigt, enligt de uppgifter som jag har tillgång till, inget samband mellan jultillägget och föräldrapenning.

17 Med andra ord har sökanden vägrats det omtvistade lönetillägget därför att hon innehar en anställning av ringa omfattning som inte omfattas av den obligatoriska försäkringen och inte på grund av den föräldraledighet som hon har haft rätt till.

18 För fullständighetens skull kan i förbifarten noteras att den hänskjutande domstolens hänvisning till nationell lagstiftning om föräldrapenning och föräldraledighet faktiskt kan uppfattas som en hänvisning till en skillnad i behandling som skulle kunna innebära diskriminering.

19 Enligt den lagstiftningen gäller olika regler för personer som är föräldralediga (huvudsakligen kvinnor, enligt de uppgifter som lämnats), beroende på om de innehar en anställning av ringa omfattning eller ej. Sålunda har de som tidigare arbetat heltid men väljer att inte arbeta under sin ledighet rätt att, med tillämpning av reglerna i ZTV jämte BAT, få ut det omtvistade särskilda lönetillägget under det första året av sin ledighet. Däremot medför anställning av ringa omfattning under ledigheten att arbetstagaren, enligt 3 § n BAT jämte ZTV, mister sin rätt till detta lönetillägg.

20 Det framgår dock inte att det kan göras skillnad beroende på kön mellan dem som har anställning av ringa omfattning och övriga inom denna grupp av personer som är föräldralediga, huvudsakligen kvinnor. De antaganden som beskrivits hänför sig alltså till skillnader i behandling mellan kvinnor, inte mellan män och kvinnor, som krävs för att gemenskapsreglerna skall vara tillämpliga. Även om man kan hålla med den nationella domstolen som noterar att "kvinnorna ser sig diskriminerade när det gäller rätt till arbete och arbetsförhållanden eftersom de vill kombinera arbete och vård av barn",(10) så är ändå inte en sådan "diskriminering" förbjuden enligt gemenskapsrätten. Denna del av målet skall alltså avgöras av den hänskjutande domaren, i förekommande fall på grundval enbart av nationell rätt.

21 Därav följer att den fråga som den hänskjutande domstolen formulerat skall förstås som en begäran om klargörande huruvida reglerna i fördragets artikel 119 och direktiv 76/207 skall tolkas så, att en nationell reglering som utesluter personer som utför avlönat arbete - så kallad anställning av ringa omfattning - som utmärks av ett begränsat antal arbetstimmar och låg lön samt befrielse från den obligatoriska socialförsäkringen, i motsats till dem som utför avlönat arbete med skyldighet att betala avgift till den obligatoriska försäkringen, från rätt till särskilt årligt lönetillägg enligt gällande kollektivavtal, utgör diskriminering på grund av kön, eftersom reglerna berör klart fler kvinnor än män.

22 Jag föreslår alltså att domstolen skall uttala sig med bortseende från den skillnad som anförts av den hänskjutande domstolen, mellan personer som har en anställning av ringa omfattning under föräldraledighet och dem som är föräldralediga utan att arbeta.

23 Efter denna precisering, och för att ge den hänskjutande domstolen ett ändamålsenligt svar, bör det prövas om man verkligen befinner sig inom de aktuella gemenskapsreglernas materiella tillämpningsområde, eftersom det knappast längre, efter domstolens ovannämnda domar i målen Nolte samt Megner och Scheffel,(11) kan vara diskutabelt att personer som har anställningar av ringa omfattning ingår i den personkrets på vilken dessa regler är tillämpliga.

24 I detta hänseende finner jag dock, i likhet med kommissionen,(12) att hänvisningen till direktiv 76/207 saknar relevans.

25 Låt mig först påminna om att enligt artikel 1 har det sistnämnda direktivet till uppgift att reglera genomförandet i medlemsstaterna "av principen om likabehandling av kvinnor och män i fråga om anställning, däribland befordran och yrkesutbildning, arbetsvillkor ...". Det är dock svårt att förstå i vilket avseende den omtvistade regeln syftar på någon av dessa omständigheter.(13)

26 Vidare kan noteras att när en situation som kan tänkas vara diskriminerande omfattas av regler som rör lön kan den i alla händelser inte samtidigt prövas enligt direktiv 76/207, eftersom "[d]et följer i synnerhet av det andra övervägandet i det sistnämnda direktivet att detta inte avser lön i samma bemärkelse som i de ovannämnda bestämmelserna".(14)

27 Det är emellertid klart att det omtvistade jultillägget, som sökanden gör gällande, utgör "lön" i den mening som avses i artikel 119 i fördraget och rådets direktiv 75/117/EEG,(15) som "förtydligar" den princip som anges i fördraget.(16)

28 I samband med dessa regler och enligt själva lydelsen av andra stycket i artikel 119 förstås härmed "den gängse grund- eller minimilönen samt alla övriga förmåner i form av kontanter eller naturaförmåner som arbetstagaren, direkt eller indirekt, får av arbetsgivaren på grund av anställningen".

29 Denna ursprungliga definition har efter hand kompletterats genom domstolens rättspraxis, där den fått en omfattande betydelse. Grunden för dessa "förmåner" saknar betydelse: de medför rätt till ersättning, vare sig de beviljas" i enlighet med ett anställningsavtal, i enlighet med lagbestämmelser eller på frivillig grund".(17) Inte heller spelar förmånens natur någon roll för tillämpning av artikel 119, "försåvitt dessa förmåner utbetalas i anslutning till anställningen".(18)

30 Det särskilda årliga lönetillägget utgör sådan ersättning som avses i fördragets artikel 119 och direktiv 75/117, eftersom det grundas på ett anställningsförhållande och betalas ut av arbetsgivaren enligt gällande kollektivavtal till arbetstagare vars anställningsförhållanden omfattas av BAT:s tillämpningsområde.

31 Jag drar av detta slutsatsen att frågan om principen om likabehandling har iakttagits i detta fall skall prövas endast med hänseende på lönen.

32 I detta skede kan först konstateras att samtidig tillämpning av de omtvistade bestämmelserna, nämligen 3 § n BAT och ZTV, inte utgör förbjuden direkt diskriminering: kön är inget kriterium för att bestämma vem som skall uteslutas från rätt till tillämpning av det kollektivavtal som ger rätt till särskilt, årligt jultillägg.

33 Det är följaktligen lämpligt att därefter pröva om det ändå inte föreligger indirekt diskriminering, som, enligt domstolens fasta rättspraxis, kännetecknas av "en nationell bestämmelse som, även om den är neutralt utformad, faktiskt missgynnar en betydligt större procentandel kvinnor än män, om den inte är motiverad av objektiva skäl som saknar samband med all diskriminering på grund av kön".(19)

34 En sådan diskriminering kan som bekant antingen grunda sig på en lagbestämmelse eller, som i detta fall, ett kollektivavtal.(20)

35 Den nationella domstolen finner styrkt att, enligt de krav som uppställs i domstolens rättspraxis, de omtvistade bestämmelserna påverkar ett betydligt större antal personer av det ena könet jämfört med det andra, närmare bestämt "ett mycket större antal kvinnor än män",(21) eftersom 90 procent av dem som berörs av samtidig tillämpning av 3 § n BAT och ZTV uppges vara kvinnor.

36 Det åligger varken mig eller domstolen att kontrollera de faktiska förhållandena, som jag följaktligen anser styrkta.(22)

37 Är de arbetstagare, majoriteten av dem kvinnor, som har anställningar av ringa omfattning, utsatta för ofördelaktig behandling när de utesluts från tillämpning av kollektivavtal som ger rätt till särskilt årligt lönetillägg?

38 Detta inger inte några direkta betänkligheter om man utgår från de uppgifter som finns tillgängliga. Anställda, som utför samma arbete och lyder under samma regler, kan vara berättigade till eller uteslutna från rätt till särskild årlig bonus motsvarande en månadslön, beroende på om de arbetar mer eller mindre än ett visst antal timmar. Om det inte finns något annat, likvärdigt system till förmån för dem som har anställningar av ringa omfattning - vilket inte tycks vara fallet, enligt vad som framgår av handlingarna i målet - är de nationella reglerna, som endast ger vissa anställda rätt till särskilt lönetillägg, ofördelaktiga för övriga arbetstagare.

39 På grund härav ger den omtvistade nationella lagstiftningen upphov till sådan diskriminering grundad på kön som är förbjuden enligt fördragets artikel 119 och direktiv 75/117, eftersom den är ofördelaktig för ett betydligt större antal kvinnliga än manliga anställda.

40 Bedömningen skulle endast bli en annan om den förmodade diskrimineringen kunde försvaras objektivt.

41 Härvidlag stöder sig svaranden på domstolens dom i det ovannämnda målet Megner och Scheffel, enligt vilken "en nationell ordning, som innebär att undantag från skyldighet att tillhöra och betala avgift till lagstadgad ... pensionsförsäkring görs för anställningar med ordinarie arbetstid om mindre än 15 timmar per vecka och ordinarie lön uppgående till högst en sjundedel av det månatliga referensbeloppet, inte utgör en diskriminering på grund av kön, även om bestämmelserna klart berör fler kvinnor än män, då den nationella lagstiftaren skäligen har kunnat anse att den ifrågavarande lagstiftningen var nödvändig för att uppnå ett socialpolitiskt mål som helt saknade samband med diskriminering på grund av kön".(23)

42 Man måste hålla i minnet att det i samband med detta mål framhävdes som synnerligen angeläget att bibehålla jämvikt mellan å ena sidan de avgifter som erläggs av de försäkrade och arbetsgivarna och, å andra sidan, utbetalning av ersättningar för det fall en av de risker som omfattas av försäkringen inom ramen för existerande avgiftssystem inträffar, för att inte äventyra systemets hela struktur.(24) Ett ändamål av sysselsättningspolitisk art skulle också kunna motivera den omtvistade regleringen.(25) Jag återkommer till detta.

43 Eftersom den som har en anställning av ringa omfattning står utanför det nationella systemet för socialförsäkring, vilket här befunnits inte vara diskriminerande, är de enligt svaranden även enligt 3 § n BAT uteslutna från rätt till det omtvistade lönetillägget: befrielse från skyldighet att betala socialförsäkringsavgifter är ett befogat kriterium för att utesluta anställningar av ringa omfattning från kollektivavtalets område.

44 Om man tvärtom lät dem som har anställningar av ringa omfattning omfattas av reglerna och förmånerna enligt BAT, på samma sätt som de som är skyldiga att bidra till systemet genom avdrag från sin bruttolön, skulle de, enligt svaranden, utan saklig grund komma att åtnjuta en betydligt högre nettotimlön än de som är skyldiga att betala avgift.

45 Det framförda resonemanget förefaller mig dock en aning skevt.

46 För det första är jag rädd att jag inte riktigt förstår varför befrielse från skyldighet att betala socialförsäkringsavgift skulle rättfärdiga - eller ens ha något som helst samband med - att man går miste om en väsentlig fördel i form av ersättning som utgår enligt ett visst kollektivavtal. Här aktualiseras två områden - det ena rör socialförsäkring och det andra lön - och mellan dem finns inget systematiskt, eller i vart fall uppenbart, samband.

47 Däremot understryks, till exempel i förutnämnda dom i målet Megner och Scheffel, det samband som i ett avgiftssystem kan finnas mellan å ena sidan erläggande av socialförsäkringsavgift och å andra sidan utbetalning av socialförsäkringsförmåner. För att systemet skall fungera krävs fullständig jämvikt mellan avgifter och förmåner, vilket enligt vissa regeringar motiverar att personer som innehar anställningar av ringa omfattning undantas från det lagstadgade socialförsäkringssystemet,(26) och domstolen motsäger dem inte på den punkten.

48 Svarandens farhågor, att personer med anställningar av ringa omfattning skulle få åtnjuta en högre förmån i absoluta tal än den som utbetalas till andra anställda som omfattas av samma kollektivavtal, förefaller mig dessutom ogrundade.

49 Om de som har anställningar av ringa omfattning, i likhet med de andra, skulle komma i åtnjutande av det särskilda årliga lönetillägget kunde det på ett sätt ses som att de gynnades, eftersom de, på grund av att de är undantagna från skyldighet att betala avgift enligt det lagstadgade socialförsäkringssystemet, faktiskt skulle uppbära en i absoluta tal högre lön än de anställda som omfattas av BAT.

50 Man måste dock komma ihåg, i likhet med kommissionen,(27) att en sådan fördel i fråga om lön inte undanröjer de nackdelar som finns inneboende i den här typen av anställning, särskilt på socialförsäkringsområdet. Sålunda innebär det faktum att man slipper betala obligatorisk socialförsäkringsavgift i de flesta fallen inte någon särskild fördel.(28) Det kan för övrigt utläsas av domstolens domar i de ovannämnda målen Nolte samt Megner och Scheffel, där domstolen direkt prövade de framförda grunderna och därmed underförstått men ofrånkomligt fann att dylik befrielse från avgiftsskyldighet medför nackdelar.

51 Även om argumentet inte räcker som objektiv motivering anser jag, och i motsats till vad kommissionen har anfört,(29) att den eventuellt avhållande effekten när det gäller att anställa personer för anställning av ringa omfattning som kunde bli följden av att man betalar dem särskilt årligt lönetillägg, förtjänar särskild uppmärksamhet.

52 Redan i mitt förslag till avgörande i de ovannämnda målen Nolte samt Megner och Scheffel(30) fann jag att trots sina brister har institutet anställning av ringa omfattning den fördelen att det införlivar en viss del av befolkningen, som annars hade stått utanför, med landets arbetskraft. Inom ramen för en politik som bekämpar arbetslöshet och svartarbete förefaller det inte ologiskt att försöka göra det attraktivt för arbetsgivare att anställa denna kategori av arbetstagare, genom att till exempel undanta dem från sociala avgifter eller utesluta dem från rätt till särskilt lönetillägg. Jag påminner även om att domstolen i denna anda har funnit att man objektivt kan rättfärdiga en politik som syftar till att ge lättnader i de krav som uppställs på småföretagarna, "vilka spelar en väsentlig roll i den ekonomiska utvecklingen och skapandet av arbetstillfällen inom gemenskapen"(31) och som inte utgör diskriminering på grund av kön.

53 Detta är ett argument som domstolen likaså har givit stor tyngd i domarna i målen Nolte samt Megner och Scheffel. Även om det ofta sägs om denna rättspraxis att domstolen godkänt socialpolitiska argument,(32) så har domstolen också ansett att ett sysselsättningspolitiskt mål objektivt sett är främmande för all slags diskriminering som grundar sig på kön och som sådant kan rättfärdiga förbjuden särbehandling.

54 I detta fall anser jag emellertid att man bör angripa problemet på detta sätt.

55 Det förefaller mig faktiskt helt förståeligt att arbetsmarknadens parter, som undertecknat kollektivavtalet av sysselsättningspolitiska hänsyn eller av hänsyn till arbetsmarknaden i stort, gått med på att ge personer med anställningar av ringa omfattning särskild behandling. Domstolen har i tidigare domar tillåtit det när det gäller social trygghet. Ingenting hindrar att samma resonemang tillämpas när det gäller lönefrågor.

56 Jag anser därför att ett sysselsättningspolitiskt mål, objektivt och utan kriterier som baserar sig på kön, kan berättiga att man utesluter personer som har anställningar av ringa omfattning från tillämpningsområdet för BAT och som en följd härav från rätt till det omtvistade årliga lönetillägget.

57 Jag vill tillägga, så som det överenskommits under sammanträdet i domstolen, att genom att låta personer som har anställningar av ringa omfattning omfattas av tillämpningsområdet för kollektivavtalets regler, som ger rätt till jultillägget, ändras själva grundidén med den typen av anställning radikalt. Om en person har en anställning av ringa omfattning och erhåller extra tillägg i slutet av året, motsvarande en månadslön, kommer han att uppbära en lön som överstiger den gräns upp till vilken han är befriad från obligatoriska avgifter till det tyska socialförsäkringssystemet. Därmed skulle institutet anställning av ringa omfattning - vars utmärkande drag är bland annat just undantaget från anslutning till socialförsäkringen - ifrågasättas. Det ankommer på den tyska regeringen att inom ramen för sin sysselsättningspolitik bedöma lämpligheten av ett sådant ifrågasättande.

Förslag till avgörande

58 Med hänsyn till vad som anförts föreslår jag att domstolen lämnar följande svar på den fråga som hänskjutits av Arbeitsgericht München:

Artikel 119 i EG-fördraget och rådets direktiv 75/117/EEG av den 10 februari 1975 om tillnärmningen av medlemsstaternas lagar om tillämpningen av principen om lika lön för kvinnor och män skall tolkas på följande sätt: Diskriminering på grund av kön kan inte anses föreligga i fall då det i kollektivavtal har bestämts att personer som är anställda för att utföra arbete som betraktas som anställning av ringa omfattning och som är undantaget från obligatorisk socialförsäkring, varvid arbetstiden normalt understiger 15 timmar per vecka samtidigt som lönen normalt inte överstiger en viss procentandel av det månatliga referensbeloppet, inte har rätt till det särskilda årliga lönetillägget som utgår till övriga arbetstagare som omfattas av kollektivavtalet. Diskriminering på grund av kön föreligger inte även om dessa föreskrifter berör fler kvinnor än män, eftersom arbetsmarknadens parter skäligen har kunnat utgå från att kollektivavtalen i fråga var nödvändiga för att uppnå ett sysselsättningspolitiskt mål som helt saknar samband med sådan diskriminering.

(1) - C-317/93, REG 1995, s. I-4625.

(2) - C-444/93, REG 1995, s. I-4741.

(3) - Under sammanträdet vid domstolen har procentandelen uppgivits motsvara en sjundedel av den månatliga grundlönen, det vill säga 620 DM.

(4) - Första stycket i motiveringen till beslut om hänskjutande.

(5) - Det rör sig i själva verket om ett skrivfel då det rätta året är 1973.

(6) - EGT L 39, s. 40; svensk specialutgåva, område 5, volym 1, s. 191.

(7) - Fast rättspraxis alltsedan dom av den 8 april 1976 i mål 43/75, Defrenne II (REG 1976, s. 455; svensk specialutgåva, volym 3, s. 59), punkt 12. Se till exempel dom av den 17 juni 1998 i mål C-243/95, Hill och Stapleton (REG 1998, s. I-3739), punkt 18.

(8) - Se lydelsen av en del av beslutet om hänskjutande, återgivet under punkt 8 i detta förslag.

(9) - Punkt 2 i svarandens och punkt 22 i kommissionens yttrande.

(10) - Sista stycket i beslutet om hänskjutande.

(11) - Se särskilt punkterna 19 och 21 respektive punkterna 18 och 20.

(12) - Punkt 35 i kommissionens yttrande.

(13) - I själva verket förefaller det, när man läser beslutet om hänskjutande, som om hänvisningen till direktiv 76/207 hänför sig till den prövning av BErzGG som jag tidigare har tillbakavisat.

(14) - Dom av den 13 februari 1996 i mål C-342/93, Gillespie m.fl. (REG 1996, s. I-475), punkt 24.

(15) - Direktiv av den 10 februari 1975 om tillnärmningen av medlemsstaternas lagar om tillämpningen av principen om lika lön för kvinnor och män (EGT L 45, s. 19; svensk specialutgåva, område 13, volym 4, s. 78).

(16) - Se till exempel domarna i de ovannämnda målen Gillespie m.fl., punkt 11, samt Hill och Stapleton, punkt 19.

(17) - Dom av den 17 maj 1990 i mål C-262/88, Barber (REG 1990, s. I-1889; svensk specialutgåva, volym 10), punkt 20.

(18) - Domen i det ovannämnda målet Gillespie m.fl., punkt 12.

(19) - Domen i det ovannämnda målet Hill och Stapleton, punkt 24. Se även i detta hänseende, bland senare domar, domen i det ovannämnda målet Megner och Scheffel, punkt 24; dom av den 2 oktober 1997 i mål C-1/95, Gerster (REG 1997, s. I-5253), punkt 30 och i mål C-100/95, Kording (REG 1997, s. I-5289), punkt 16.

(20) - Se till exempel dom av den 27 juni 1990 i mål C-33/89, Kowalska (REG 1990, s. I-2591), punkt 16, och av den 7 februari 1991 i mål C-184/89, Nimz (REG 1991, s. I-297), punkt 15.

(21) - Se domarna i de ovannämnda målen Gerster, punkt 30, och Kording, punkt 16.

(22) - Observera dock, för att vara exakt, att den av Arbeitsgericht München nämnda procentsatsen, enligt beslutet om hänskjutande, hänför sig till personer som uppbär förmåner enligt BErzGG (se punkt 8 i föreliggande förslag). Det ankommer emellertid på den nationella domstolen att kontrollera den angivna procentsatsen beträffande dem som har anställningar av ringa omfattning och som inte beviljas det särskilda lönetillägget.

(23) - Punkt 32, min kursivering.

(24) - Ibidem, punkt 26.

(25) - Ibidem, särskilt punkterna 27, 28 och 30.

(26) - Ibidem, punkt 26.

(27) - Punkt 55 och följande punkter i yttrandet.

(28) - Detta är den slutsats jag kom fram till i förslag till avgörande inför de ovannämnda domarna Nolte samt Megner och Scheffel, punkterna 44-51, särskilt punkt 47.

(29) - Punkt 51 i yttrandet.

(30) - Se särskilt punkt 74.

(31) - Dom av den 30 november 1993 i mål C-189/91, Kirsammer-Hack (REG 1993, s. I-6185), punkt 33.

(32) - Säkerligen beror det på att, till skillnad från i domskälen, det i domslutet endast åberopas socialpolitiska skäl för att styrka den påstådda diskrimineringen, med uteslutande av hänvisningen till ett sysselsättningspolitiskt syfte och som behandlas särskilt i punkt 30 i domen i det ovannämnda målet Megner och Schefffel och punkt 34 i domen i det ovannämnda målet Nolte.