När det gäller undantaget avseende skydd för juridisk rådgivning i artikel 4.2 andra strecksatsen i förordning nr 1049/2001 om allmänhetens tillgång till Europaparlamentets, rådets och kommissionens handlingar, ska en institution göra en prövning i tre steg när den tar emot en ansökan om tillgång till en handling. En sådan prövning motsvarar de tre rekvisit som anges i den bestämmelsen. Institutionen ska för det första försäkra sig om att den handling som begärs utlämnad verkligen avser juridisk rådgivning. Därefter ska nämnda institution pröva huruvida utlämnandet av de delar av handlingen som avser juridisk rådgivning skulle undergräva skyddet för sådan rådgivning, det vill säga att det skadar en institutions intresse av att begära in juridiska yttranden och av att få uppriktiga, objektiva och fullständiga yttranden. För att kunna åberopa att det föreligger en risk för att detta intresse skadas måste denna risk rimligen kunna förutses och inte endast vara hypotetisk. Om institutionen anser att utlämnandet av en handling skulle innebära att skyddet för juridisk rådgivning undergrävdes, i den mening som har definierats ovan, är den slutligen skyldig att kontrollera huruvida något övervägande allmänintresse är för handen, vilket motiverar att handlingen lämnas ut trots den skada som skulle bli följden härav för rådets möjligheter att begära in juridiska yttranden och att få uppriktiga, objektiva och fullständiga yttranden.

Begreppet juridisk rådgivning, i den mening som avses i artikel 4.2 andra strecksatsen i förordning nr 1049/2001 om allmänhetens tillgång till Europaparlamentets, rådets och kommissionens handlingar, är kopplat till innehållet i en handling och inte till dess upphovsman eller dess mottagare. Av en bokstavstolkning av orden ”juridisk rådgivning” framgår att det rör sig om råd i en rättslig fråga, oberoende av på vilket sätt rådgivningen tillhandahålls. För tillämpning av undantaget avseende skydd för juridisk rådgivning saknar det med andra ord betydelse huruvida den handling som innehåller sådan rådgivning har upprättats i ett tidigt, framskridet eller avslutande skede av beslutsprocessen. Likaså är det utan betydelse för tolkningen av dessa ord huruvida rådgivningen har tillhandahållits i ett formellt eller informellt sammanhang.

Undantaget avseende juridisk rådgivning i artikel 4.2 andra strecksatsen i förordning nr 1049/2001 ska dessutom tolkas så, att det syftar till att skydda institutionens intresse av att begära in juridiska yttranden och av att få uppriktiga, objektiva och fullständiga yttranden. Det framgår härvidlag att även om en institution i princip brukar vända sig till sin egen juridiska avdelning, så finns det inget som hindrar nämnda institution från att vid behov begär in yttranden utifrån. Detta är fallet exempelvis om en institution begär in ett yttrande från en advokatbyrå. Frågan huruvida den juridiska rådgivningen härrör från en intern eller extern upphovsman har följaktligen ingen betydelse när en institution åberopar undantaget avseende skydd för juridisk rådgivning På samma sätt finns det inte heller något som hindrar att den institution som har åberopat nämnda undantag ger tredje part tillgång till yttrandet. Den omständigheten att en handling som innehåller ett juridiskt yttrande som har avgetts av en institution sänds till andra institutioners rättstjänster eller till en medlemsstat ändrar emellertid inte i sig handlingens karaktär. Det följer således inte av artikel 4.2 andra strecksatsen i förordning nr 1049/2001 att den juridiska rådgivningen måste ha utfärdats av en institution enbart för internt bruk.

(se punkterna 48 och 50–54)