ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
10

I avsnitt C kapitel VIII i praxis för effektivt genomförande, med rubriken ”Riktlinjer vid övervägande av begäran om undantag”, anges följande i punkterna 57 och 59–61: ”57 Utpekade personer och enheter kan begära tillstånd att få använda sina frysta tillgångar eller ekonomiska resurser, exempelvis för att betala en borgenär. … … 59 En person eller enhet som vill göra tillgångar eller ekonomiska resurser tillgängliga för en utpekad person eller enhet måste begära tillstånd. När de behöriga myndigheterna överväger en sådan begäran bör de bland annat ta hänsyn till tillhandahållna bevis på att begäran är motiverad, och om huruvida borgenärens förhållande till den utpekade personen eller enheten är sådant att man kan anta att de båda eventuellt samarbetar för att kringgå frysningsåtgärderna. 60 När de behöriga myndigheterna tar ställning till en begäran om tillstånd att få använda frysta tillgångar eller ekonomiska resurser eller att göra tillgångar eller ekonomiska resurser tillgängliga bör de göra alla ytterligare undersökningar som de anser nödvändiga under omständigheterna och i detta kan det ingå att samråda med andra berörda medlemsstater. De behöriga myndigheterna bör också överväga villkor eller garantier för att undvika att frigjorda tillgångar eller ekonomiska resurser används för ändamål som är oförenliga med syftet med undantaget. Exempelvis kan direkta banköverföringar alltså vara att föredra framför kontantbetalningar. Lämpliga villkor eller begränsningar bör också övervägas vid behov (t.ex. när det gäller storleken på återförsäljningsvärdet på tillgångar eller ekonomiska resurser som kan göras tillgängliga varje månad) när ett tillstånd beviljas, med beaktande av kriterierna i förordningarna. Alla tillstånd bör beviljas skriftligt och innan de berörda tillgångarna eller ekonomiska resurserna börjar användas eller görs tillgängliga. 61 Genom förordningar åläggs de behöriga myndigheterna att informera den person som lämnar in begäran och andra medlemsstater om huruvida begäran har beviljats. …”
12

Alpina och Nicko Tours överklagade beslutet till Tribunale amministrativo regionale per il Veneto (den regionala förvaltningsdomstolen i Veneto). Överklagandet ogillades av Tribunale amministrativo regionale per il Veneto genom dom av den 12 april 2012, som fann att den aktuella tjänsten omfattades av begreppet cabotage i förordning nr 3577/92 och omfattas därför av regeln att cabotage är förbehållet rederier inom gemenskapen vilkas fartyg är registrerade i en medlemsstat i Europeiska unionen och under denna stats flagg enligt artikel 224 i sjöfartslagen.
12

Artikel 4 i nämnda förslag har rubriken ”Etablering”. I artikel 4.1 och 4.2 föreskrivs följande: ”1. Vid tillämpning av detta direktiv ska ett finansinstitut anses vara etablerat på en deltagande medlemsstats territorium om något av följande villkor uppfylls: … g) Det är part i en finansiell transaktion och agerar därvid för egen räkning eller för en annan persons räkning – eller också agerar det i namn av en part i transaktionen – och det rör sig om en finansiell transaktion i en strukturerad produkt eller ett finansiellt instrument enligt avsnitt C i bilaga I till direktiv 2004/39/EG som emitterats på medlemsstatens territorium, med undantag av instrument enligt punkterna 4–10 i det avsnittet som inte handlas på en organiserad plattform. 2. En person som inte är ett finansinstitut ska anses vara etablerad på en deltagande medlemsstats territorium om något av följande villkor uppfylls: … c) Den är part i en finansiell transaktion i en strukturerad produkt eller ett finansiellt instrument enligt avsnitt C i bilaga I till direktiv 2004/39/EG som emitterats på medlemsstatens territorium, med undantag av instrument enligt punkterna 4–10 i det avsnittet som inte handlas på en organiserad plattform.”
17

Oberster Gerichtshof beslutade under dessa omständigheter att vilandeförklara målet och att ställa följande tolkningsfrågor till domstolen: ”1) Ska formuleringen ”den ort där skadan inträffade eller kan inträffa” i artikel 5.3 i förordning … nr 44/2001, med avseende på skadeståndsansvar för produkter med säkerhetsbrister tolkas så, att a) den ort där den skadevållande händelsen inträffade (’Handlungsort’) är den ort där tillverkaren har sitt säte, b) den ort där den skadevållande händelsen inträffade (’Handlungsort’) är den ort där varan har satts i omlopp, c) den ort där den skadevållande händelsen inträffade (’Handlungsort’) är den ort där användaren köpte varan? 2) Om fråga 1 b besvaras jakande: a) Ska varan anses ha satts i omlopp när den har lämnat det tillverkningsled som tillverkaren igångsatt och tagits in i ett försäljningsled där den bjuds ut till allmänheten för användning eller konsumtion? b) Ska varan anses ha satts i omlopp när den säljs till slutkonsumenten genom strukturerad försäljning?”
8

I artikel 8 i förordningen, som har rubriken ”Referenskvantitet för traditionella importörer”, stadgas följande: ”I detta kapitel skall med referenskvantitet avses den vitlökskvantitet som importerats av en sådan traditionell importör som avses i artikel 4, enligt följande: a) I fråga om traditionella importörer som under perioden 1998–2000 importerade vitlök till gemenskapen i dess sammansättning den 1 januari 1995: den maximala kvantitet vitlök som importerades under något av kalenderåren 1998, 1999 eller 2000. b) I fråga om traditionella importörer som under perioden 2001–2003 importerade vitlök till Tjeckien, Estland, Cypern, Lettland, Litauen, Ungern, Malta, Polen, Slovenien eller Slovakien: den maximala kvantitet vitlök som importerades under: i) något av kalenderåren 2001, 2002 eller 2003, eller ii) under någon av importkvotperioderna 2001/02, 2002/03 eller 2003/04. c) I fråga om traditionella importörer som under perioden 2003–2005 importerade vitlök till Bulgarien eller Rumänien: den maximala kvantitet vitlök som importerades under i) något av kalenderåren 200[3], 2004 eller 2005, eller ii) någon av importkvotperioderna 2003/2004, 2004/2005 eller 2005/2006. d) I fråga om traditionella importörer som inte omfattas av leden a, b eller c: den maximala kvantitet vitlök som importerades under någon av de tre första avslutade importkvotperioder under vilken importören innehade importlicens utfärdad i enlighet med kommissionens förordning (EG) nr 565/2002 ..., förordning (EG) nr 1870/2005 eller denna förordning. ...”
3)

Associazione Nazionale degli Industriali delle Conserve Alimentari Vegetali (Anicav), Agrupación Española de Fabricantes de Conservas Vegetales (Agrucon), Associazione Italiana Industrie Prodotti Alimentari (AIIPA), Campil-Agro-Industrial do Campo do Tejo Lda, Evropaïka Trofima AE, FIT – Fomento da Indústria do Tomate SA, Konservopoiia Oporokipeftikon Filippos AE, Panellinia Enosi Konservopoion, Elliniki Etairia Konservon AE, Anonymos Viomichaniki Etaireia Konservon D. Nomikos, Italagro – Indústria de Transformação de Produtos Alimentares SA, Kopaïs AVEE Trofimon & Poton, Serraïki Konservopoiia Oporokipeftikon Serko AE, Sociedade de Industrialização de Produtos Agrícolas – Sopragol SA, Sugalidal – Indústrias de Alimentação SA, Sutol – Indústrias Alimentares Lda och ZANAE Zymai Artopoiias Nikoglou AE Viomichania Emporio Trofimon ska ersätta rättegångskostnaderna i första instans och/eller i överklagandena av Confederazione Cooperative Italiane, Cooperativas Agro-Alimentarias, Fédération française de la coopération fruitière, légumière et horticole (Felcoop), Europeiska kommissionen i mål C‑457/13 P, Republiken Italien, Sociedad Cooperativa de Exportación de Frutos Cítricos Anecoop (Anecoop) S. Coop, Cooperativa Agrícola Nuestra Señora del Oreto (CANSO) Coop. V., Cooperativa Agrícola ”Sant Bernat” (Carlet) Coop. V., Cooperativa Agrícola SCJ (COPAL) Coop. V., Grupo AN S. Coop., Acopaex S. Coop., Las Marismas de Lebrija Sociedad Cooperativa Andaluza (Las Marismas), Associació de Cooperatives Agràries de les Terres de Lleida (ACTEL), Unió Corporació Alimentária (UNIO) SCCL, Union Coopérative Agricole France Prune (France Prune), Agrial SCA, Triskalia, Union Fermière Morbihannaise (UFM), VOG Products Soc. agr. coop., Consorzio Padano Ortofrutticolo (CO.PAD.OR.) Soc. agr. coop., Consorzio Casalasco del Pomodoro Soc. agr. coop., Agricoltori Riuniti Piacentini (ARP) Soc. agr. coop., Orogel Fresco Soc. agr. coop., Conserve Italia Soc. agr. coop., Fruttagel Soc. agr. coop. och av Unione Nazionale tra le Organizzazioni di Produttori Ortofrutticoli, Agrumari e di Frutta in Guscio (Unaproa).
Artikel 46a.3 c i rådets förordning nr 1408/71, i ändrad och uppdaterad lydelse enligt rådets förordning nr 118/97, i dess lydelse enligt förordning nr 1992/2006 av den 18 december 2006, ska tolkas så, att den omfattar den del av förmånen som följer av en försäkringsperiod under vilken den berörda hade rätt att få dispens från anslutning till den obligatoriska försäkringen, för det fall en sådan anslutning, under perioden i fråga, påverkar storleken på den sociala trygghetsförmånen.

Det faktum att anslutningen till försäkringssystemet är av frivillig karaktär kan följa såväl av den omständigheten att den berörda måste ansöka om anslutning till systemet med försäkring eller fortsättningsförsäkring, som av den omständigheten att den berörda har rätt att erhålla dispens från anslutning. Båda situationerna innebär att den försäkrade har ett val och vittnar om att anslutningen, om den fortsätter, inte saknar inslag av frivillighet.

(se punkterna 52 och 59 samt domslutet))
Artikel 56 FEUF ska tolkas så, att den inte utgör hinder mot ett gemensamt regelverk, som gäller i de flesta federala enheterna i en medlemsstat med federal uppbyggnad, och som i princip förbjuder att hasardspel anordnas och förmedlas via internet, samtidigt som en enda federal enhet under en begränsad period har behållit en mer liberal lagstiftning som har fortsatt att gälla parallellt med de övriga federala enheternas restriktiva regelverk. Detta gäller dock under förutsättning att ett sådant regelverk uppfyller de villkor om proportionalitet som slagits fast i domstolens praxis, vilket det ankommer på den hänskjutande domstolen att pröva.

(se punkt 41 samt domslutet)
44

Det framgår även av domstolens praxis att medlemsstaterna, under vissa villkor, får tillämpa privatkopieringsersättningen utan åtskillnad på inspelningsmedier som kan användas för mångfaldigande, även om den slutliga användningen av dessa medier inte faller in under artikel 5.2 b i direktiv 2001/29 (se, för ett liknande resonemang, dom Amazon.com International Sales m.fl., EU:C:2013:515, punkt 31).
88

Vad slutligen beträffar påståendet att det i förevarande fall föreligger exceptionella omständigheter har Sophie in ’t Veld, som svar på rådets argument, gjort gällande följande. För det första saknar det relevans att utlämnande borde ha nekats med motiveringen att den juridiska rådgivningen innehöll en för rådet intern diskussion om inledandet av förhandlingar. All juridisk rådgivning utgör nämligen en intern diskussion beträffande den fråga den upprättats för. Vad för det andra beträffar att rådgivningen gäller det ”känsliga området” terrorism och finansieringen av terrorism, har rådet inte förklarat varför denna omständighet är relevant för att motivera begränsningen av tillgången till ett yttrande som rör den rättsliga grunden för att ingå ett internationellt avtal såsom det planerade avtalet. I den mån avtalets innehåll och unionens strategiska mål beskrivs häri beslutade tribunalen att rådet inte var tvunget att lämna ut dessa uppgifter. Vad gäller yttrandets övriga delar, det vill säga dem som avser den rättsliga grund som ska användas för att ingå det planerade avtalet, beror frågan om de eventuellt är känsliga inte på avtalets föremål. För det tredje har tribunalen, beträffande det faktum att avtalsförhandlingarna fortfarande pågick, med fog förklarat att om medborgarna hindrades från att få tillgång till institutionernas interna handlingar med motiveringen att beslutsprocessen inte var avslutad, skulle de aldrig kunna ta del av denna process. Rådets hänvisning till artikel 4.3 i förordning nr 1049/2001 saknar för övrigt relevans då detta undantag inte har åberopats i det omtvistade beslutet. Vad för det fjärde gäller argumentet att utlämnande av handlingen skulle öka Europaparlamentets möjligheter att använda de uppgifter som återfinns i den juridiska rådgivningen inom ramen för politiska diskussioner mellan institutionerna för att påverka de pågående förhandlingarna, har Sophie in ’t Veld erinrat om att hon – i egenskap av ledamot av Europaparlamentet – redan haft tillfälle att ta del av innehållet i handling nr 11897/09 innan det omtvistade beslutet antogs. Om hon hade velat använda dessa uppgifter i förhandlingarna med rådet, hade hon redan kunnat göra detta.
9

Den 19 mars 2008 lade kommissionen fram ett förslag till direktiv för parlamentet och rådet. Syftet med direktivet var i huvudsak att underlätta informationsutbyte om vissa trafikbrott och gränsöverskridande verkställighet av påföljder för sådana brott. Den rättsliga grunden för förslaget var artikel 71.1 c EG, vars bestämmelser har tagits in i artikel 91.l c FEUF.
38

Domstolen framhåller inledningsvis att det följer av artikel 44.1 c i tribunalens rättegångsregler att föremålet för talan samt en kortfattad framställning av grunderna för denna är sådana uppgifter som ska anges i en ansökan genom vilken talan väcks. Enligt artikel 48.2 i samma rättegångsregler får nya grunder inte åberopas under rättegången, såvida de inte föranleds av rättsliga eller faktiska omständigheter som framkommit först under förfarandet.
8

Artikel 8 i dekret nr 633 med rubriken ”Leveranser avsedda för export” har följande lydelse: ”Följande leveranser avsedda för export ska inte anses som beskattningsbara, nämligen a) leverans av varor som transporteras eller försänds ut ur Europeiska ekonomiska gemenskapen, inbegripet leverans som utförs av förmedlare, av leverantörer eller kommissionärer eller i deras namn, inbegripet när sådana leveranser utförs på instruktion av deras förvärvare eller kommissionärer. Arbete i form av bearbetning, montering, ihopmontering eller anpassning till andra varor […] kan utföras på varorna för förvärvarens räkning och av leverantören eller någon annan, b) leverans genom transport eller försändelse ut ur Europeiska ekonomiska gemenskapen inom nittio dagar från det att varorna överlämnades av förvärvaren som inte har hemvist i landet eller för dennes räkning, med undantag av varor för utrustning, bunkring eller proviantering av båtar eller fritidsbåtar, privatflygplan eller andra transportmedel för privat bruk, och varor som transporteras som personligt bagage ut ur Europeiska ekonomiska gemenskapen; exporten ska bevisas genom att ett exemplar av fakturan ska vara påtecknat av tull eller postkontoret, c) leverans av andra varor än byggnader och mark för bebyggelse, inbegripet leverans som utförs av kommissionärer, och tillhandahållande av tjänster till personer som har utfört leveranser avsedda för export eller gemenskapsinterna transaktioner och som i den egenskapen använder sig av möjligheten att förvärva, inbegripet med anlitande av kommissionärer, eller importera varor och tjänster utan att betala mervärdesskatt. De leveranser och tillhandahållandet av tjänster som avses i punkt c utförs utan att det betalas mervärdesskatt till de personer som avses i punkt a (om det är fråga om personer med hemvist i landet) eller till de personer som ombesörjer de leveranser som avses i punkt b i föregående stycke på grundval av deras skriftliga förklaring, och på deras ansvar upp till totalbeloppet av de leveranser som avses i punkterna och som utförts av de nämnda personerna under föregående kalenderår. Förvärvarna och kommissionärerna kan använda sig av hela beloppet för att förvärva varor som har exporterats i sitt originalskick inom sex månader efter att de levererades eller för att förvärva andra varor eller tjänster dock högst upp till skillnaden mellan det beloppet och beloppet av de leveranser som utförts för deras räkning under samma år enligt punkt a. …”
6

I artikel 1649‑0 A punkterna 1–5, i dess lydelse enligt lag nr 2005-1719, vilken tillämpades beträffande den rätt till återbetalning som inträtt för år 2007 med avseende på 2005 års inkomster, föreskrevs följande: ”1. Rätten till återbetalning av den del av skatterna som överstiger den i artikel 1 angivna tröskeln inträder för den skattskyldige den 1 januari året efter det år då de skatter som den skattskyldige har att erlägga betalades. ... 2. De skatter som ska beaktas vid fastställandet av rätten till återbetalning omfattar under förutsättning att de inte är avdragsgilla i ett inkomstskatterättsligt inkomstslag och att de har betalats i Frankrike samt, när det gäller de skatter som anges vid a) och b), att de har deklarerats i behörig ordning, följande: a) inkomstskatten b) den solidariska förmögenhetsskatten c) fastighetsskatten i form av egendomsskatt på bebyggd egendom och på obebyggd egendom som hör till den skattskyldiges huvudsakliga bosättning ... d) fastighetsskatten i form av boendeskatt som tas ut till förmån för kommunerna ... . 3. De skatter som nämns i punkt 2 minskas med de återbetalningar av inkomstskatt som erhållits, eller de lättnader som beviljats, under det år då skatterna betalades. ... 4. Den inkomst som ska beaktas vid fastställandet av rätten till återbetalning omfattar även inkomst som den skatteskyldige realiserat under året före det år då skatten betalades, med undantag för naturainkomster vilka med tillämpning av artikel 15 II inte är inkomstskattepliktiga. Inkomsten består av a) inkomst som påförs inkomstskatt, netto efter avdrag för kostnader för intäkternas förvärvande ..., b) Inkomst på vilken definitiv källskatt innehållits, c) Inkomst som är undantagen från inkomstskatt och som realiserats under samma år i eller utanför Frankrike ... 5. Inkomst som anges i punkt 4 ska minskas med följande poster: a) underskott i inkomstslag som är avdragsgilla enligt artikel 156 I, b) underhåll för vilket avdrag medgetts med tillämpning av artikel 156 II.2, c) Avgifter eller premier för vilka avdrag medgetts med tillämpning av artikel 163 quatervicies.”
2

Begäran har framställts i ett mål mellan Commissioners for Her Majesty’s Revenue and Customs (nedan kallad Commissioners) och Bridport and West Dorset Golf Club Limited (nedan kallad Bridport). Målet rör undantag från mervärdesskatteplikt för den avgift som icke‑medlemmar betalar för att spela golf på klubbens golfbana.
14

Enligt livförsäkringsavtalet skulle Walter Endress betala en årspremie under en femårsperiod från december månad 1998. Allianz skulle å sin sida utbetala livränta från den 1 december 2011. Den 1 juni 2007 sade Walter Endress emellertid upp avtalet med Allianz med verkan från den 1 september 2007. Under september månad 2007 utbetalade Allianz ett belopp som motsvarade återköpsvärdet av livförsäkringsavtalet till Walter Endress. Nämnda belopp understeg det totala belopp som försäkringspremierna plus ränta motsvarade.
31

Det ankommer under alla förhållanden på den hänskjutande domstolen att göra en samlad bedömning av de omständigheter under vilka det aktuella konsumentavtalet ingåtts, för att med ledning av förekomsten eller frånvaron av de omständigheter som anges i den icke uttömmande förteckning som domstolen upprättat i relevant praxis enligt punkterna 27 och 28 i förevarande dom, avgöra om artikel 15.1 c i förordning nr 44/2001 är tillämplig.
18

Artikel 1 i luxemburgsk förordning av den 19 december 2008 om föreskrifter för utbetalning av barnpremier från och med år 2009 (Mémorial A 2008, s. 3305) (nedan kallad luxemburgsk förordning av den 19 december 2008) antogs för att genomföra artikel 6 i lagen av den 21 december 2007 om barnpremie. Nämnda artikel 1 har följande lydelse: ”Från och med januari 2009 utbetalas barnpremie med 76,88 [euro] månatligen per barn för varje månad som det förmånstagande barn som avses i artikel 1 i lag av den 21 december 2007 om barnpremie ger rätt till fullständiga barnbidrag. ... Med undantag från vad som stadgas i artikel 1 ska barnpremien medtas i tilläggsutbetalningen upp till ett belopp om 76,88 [euro] per barn för varje månad som det förmånstagande barnet ger rätt till tilläggsfamiljeförmåner enligt en obligatorisk anslutning till den luxemburgska socialförsäkringen. Tilläggsutbetalningen sker en eller två gånger per år efter uppvisande av ett intyg om att utbetalning skett av icke luxemburgska förmåner under referensperioden. Utbetalning av barnpremien sker på samma villkor som barnbidrag”.
6

I artikel 7 i direktiv 2004/38, som har rubriken ”Uppehållsrätt för längre tid än tre månader”, föreskrivs följande: ”1. Varje unionsmedborgare skall ha rätt att uppehålla sig inom en annan medlemsstats territorium under längre tid än tre månader om den berörda personen a) är anställd eller egenföretagare i den mottagande medlemsstaten, eller b) för egen och sina familjemedlemmars räkning har tillräckliga tillgångar för att inte bli en belastning för den mottagande medlemsstatens sociala biståndssystem under vistelsen, samt har en heltäckande sjukförsäkring som gäller i den mottagande medlemsstaten, eller c) — är inskriven vid en privat eller statlig institution, som är erkänd eller finansierad av den mottagande medlemsstaten på grundval av dess lagstiftning eller administrativa praxis, med huvudsyftet att bedriva studier eller genomgå en yrkesutbildning — samt har en heltäckande sjukförsäkring som gäller i den mottagande medlemsstaten samt avger en försäkran till den behöriga nationella myndigheten, i form av en förklaring eller på något annat valfritt likvärdigt sätt, om att han har tillräckliga tillgångar för att kunna försörja sig själv och familjen, så att de inte blir en belastning för den mottagande medlemsstatens sociala biståndssystem under deras vistelseperiod, eller d) är familjemedlem som följer med eller ansluter sig till en unionsmedborgare som uppfyller kraven i a, b eller c. 2. Uppehållsrätten enligt punkt 1 skall även omfatta familjemedlemmar som inte är medborgare i en medlemsstat när de följer med eller ansluter sig till unionsmedborgaren i den mottagande medlemsstaten, förutsatt att unionsmedborgaren uppfyller villkoren i punkt 1 a, 1 b eller 1 c. …”
40

Av detta följer att en tjänst avseende iordningställande och möblering av en lägenhet ska anses utgöra en tjänst mot ersättning i den mening som avses i artikel 2.1 c i mervärdesskattedirektivet, när tillhandahållaren av dessa tjänster, enligt ett avtal som ingåtts med lägenhetens ägare, dels åtar sig att utföra denna tjänst på egen bekostnad, dels erhåller rätten att disponera lägenheten för användning i sin affärsverksamhet under avtalstiden, utan skyldighet att erlägga hyra, medan ägaren återtar den iordningställda lägenheten efter avtalstidens slut. Det föreligger nämligen ett direkt samband mellan nämnda tillhandahållande och den ersättning som tillhandahållaren faktiskt mottar i utbyte, nämligen rätten att för sin affärsverksamhet disponera lägenheten i fråga under avtalstiden.
35

Beträffande den franska regeringens argument att domstolen ska beakta artikel 233 c i tullkodexen, ska det betonas att Harry Winston och Europeiska kommissionen under förhandlingen med rätta påpekat att denna bestämmelse endast var tillämplig på varor som deklarerats för ett tullförfarande som innefattade skyldigheten att betala tull och att tullagerförfarandet, i den mån det utgjorde ett suspensivt arrangemang, inte uppfyllde dessa villkor. Det saknades därför skäl att i förevarande fall pröva tullskuldens upphörande i den mening som avses i artikel 233 c i tullkodexen.
20

För att svara på denna fråga ska det inledningsvis erinras om att avdragssystemet enligt sjätte direktivet har till syfte att säkerställa att den mervärdesskatt som näringsidkaren ska betala eller har betalat inom ramen för all sin ekonomiska verksamhet inte till någon del ska belasta honom själv. Det gemensamma systemet för mervärdesskatt garanterar därigenom en fullständig neutralitet beträffande skattebördan för all ekonomisk verksamhet, oavsett syfte och resultat, under förutsättning att verksamheten i princip är mervärdesskattepliktig i sig (se dom av den 22 mars 2012 i mål C-153/11, Klub, punkt 35 och av den 4 oktober 2012 i mål C-550/11, PIGI, punkt 21).