Förslag till avgörande av generaladvokat Fennelly föredraget den 14 december 1995. - Tirma SA mot Administración General del Estado. - Begäran om förhandsavgörande: Tribunal Superior de Justicia de Andalucía - Spanien. - Protokoll nr 2 till Spaniens och Portugals anslutningsakt - Kanarieöarna - Gemenskapens tullområde - Bearbetade jordbruksprodukter - Undantag från tullar - Artikel 5 i förordning (EEG) nr 3033/80 - Variabel eller rörlig del. - Mål C-300/94.



Rättsfallssamling 1996 s. I-00989



Generaladvokatens förslag till avgörande

I - Inledning

1 Skall en bestämmelse enligt vilken gemenskapen skall tillämpa "den allmänna ordning som tillämpas för handeln med tredje land" med jordbruksprodukter tolkas på så sätt att denna ordning inte skall tillämpas på andra produkter? Omfattar, i andra hand, ett undantag från "tullavgifter" den rörliga delen av en avgift som uttas vid import av konfektyr? Detta är frågorna i en begäran om förhandsavgörande från en spansk domstol med anledning av en tvist om betalning av avgifter vid import under år 1989 av sötsaker från Kanarieöarna till det spanska fastlandet. Trots att dessa öar i praktiken har varit en del av gemenskapens tullområde sedan den 1 juli 1991, är frågorna inte enbart av historiskt intresse, eftersom de relevanta bestämmelserna i protokoll nr 2 till akten om anslutningsvillkoren för Spanien och Portugal alltjämt är tillämpliga i fråga om Ceuta och Melilla(1). Liknande principfrågor kan också antas uppkomma med anledning av övergångsbestämmelser i framtida avtal om anslutning.

II - Bakgrund och förfarande

2 I juli 1989 importerade TIRMA SA (nedan kallat "TIRMA") till Spanien en leverans av "caramelos" (visst slag av konfektyr), som framställts på Kanarieöarna. Även om varupartiet inte närmare specificerats i beslutet om hänskjutande förefaller det vara ostridigt att det utgjordes av sötsaker som inte innehöll kakao och som omfattades av tulltaxenummer 1704 i Kombinerade nomenklaturen. TIRMA bestred beslutet från tullmyndigheten i Cádiz att ta ut den rörliga delen av den avgift som skall tas ut vid import av konfektyr till gemenskapen enligt rådets förordning (EEG) nr 3033/80 av den 11 november 1980 om fastställande av tillämpliga regler för handel med vissa varor som framställts genom bearbetning av jordbruksprodukter(2) (nedan kallad "handelsförordningen", eller "förordningen", allt efter sammanhanget) [vid översättningen fanns ingen svensk version att tillgå].

3 TIRMA begärde omprövning av beslutet samt förde talan vid Tribunal Económico Administrativo Regional de Andalucía, men vann ingen framgång. Bolaget har överklagat till Tribunal Superior de Justicia de Andalucía (Högsta domstolen), där Sala de lo Contencioso-Administrativo de Sevilla (avdelning för tvistemål) har hänskjutit följande frågor till domstolen:

"Omfattas den rörliga delen av tullavgifterna på bearbetade jordbruksprodukter som regleras av de gemenskapsrättsliga förordningarna (EEG) nr 3033, nr 3034 och nr 3035/80 av föreskrifterna som fastställts i artikel 1.5 i protokoll nr 2 till akten om anslutningsvillkoren för Spanien och Portugal, även om dessa produkter inte förekommer i bilaga II till fördraget, eller grundas den på undantaget i artikel 2 i protokoll nr 2 till anslutningsakten? Kan, för det fall inget av dessa antaganden är relevant, den allmänna principen om fri rörlighet för varor tillämpas på handeln med bearbetade jordbruksprodukter mellan Kanarieöarna och gemenskapens tullområde?"

4 Den spanska regeringen och kommissionen har ingivit skriftliga yttranden till domstolen. Då ingen av parterna begärt att få avge muntligt yttrande har domstolen beslutat att inte hålla någon muntlig förhandling.

III - Relevanta gemenskapsrättsliga bestämmelser

5 Genom handelsförordningen(3) konsolideras och ersätts ett antal tidigare förordningar om handelsöverenskommelser, vilka är tillämpliga på vissa varor som framställs genom bearbetning av jordbruksprodukter, såsom dessa definieras i bilaga I till förordningen. Denna inbegriper "sötsaker som inte innehåller kakao", med undantag för vissa lakritsextrakt. I artikel 5.1 i förordningen anges bland annat följande:

"Vid import till gemenskapen skall alla varor (som anges i bilaga I till förordningen) beläggas med tillämplig avgift enligt Gemensamma tulltaxan och som består av

a) en del som är relaterad till varans värde, vilken är en fast del, och

b) en rörlig del.

Den rörliga delen ... skall, i fråga om mängden råvaror som anses ha använts vid tillverkningen av varan, motsvara skillnaden mellan priset på dessa produkter inom gemenskapen och priset för import av sådana produkter från tredje länder, för det fall den totala kostnaden för denna mängd råvaror är högre inom gemenskapen."

6 I artikel 5.2 uppställs ett förbud mot "att ålägga varje tull eller avgift med motsvarande verkan utom den som föreskrivs i första stycket", utom i de fall som omfattas av artikel 14.3 och 14.4 i förordningen. Motivet för den rörliga delen av avgiften anges i det första övervägandet i ingressen till förordningen vara "att utjämna varje skillnad mellan de aktuella jordbruksprodukternas pris inom gemenskapen och på världsmarknaden", medan motivet för den fasta delen anges vara "skydd för bearbetningsindustrin".

7 Motsvarande åtgärd för sockerråvaror är rådets förordning (EEG) nr 1785/81 av den 30 juni 1981 om den gemensamma organisationen av marknaden för socker(4) (nedan kallad "sockerförordningen"). I artikel 16.1 i sockerförordningen föreskrivs att en importavgift skall tas ut på import av relevanta sockerprodukter, med undantag av vitsocker, råsocker och melass. Motivet för denna avgift anges i det femte övervägandet i ingressen enligt följande:

"en importavgift tas ut på import från tredje land ... vilket i fråga om socker ... skulle utjämna skillnaden mellan de priser som gäller inom och utanför gemenskapen när världsmarknadspriserna är lägre än priserna inom gemenskapen".

8 I artikel 25.1 i akten om anslutningsvillkoren för Spanien och Portugal föreskrivs att "fördragen och EG-institutionernas rättsakter skall tillämpas beträffande Kanarieöarna ... med förbehåll för de inskränkningar som följer av punkterna 2 och 3 och av andra bestämmelser i denna akt". Artikel 25.2 hänvisar däremot till protokoll nr 2 till Spaniens och Portugals anslutningsakt (nedan kallat "protokoll nr 2" eller "protokollet", allt efter sammanhanget), där det sägs att "bestämmelserna i Romfördraget och Parisfördraget beträffande fri rörlighet för varor och institutionernas rättsakter beträffande tullagstiftning och handelspolitik skall tillämpas beträffande Kanarieöarna ... enligt villkoren i protokoll nr 2."

9 I artikel 1.1 i protokoll nr 2 föreskrivs bland annat följande:

"Produkter med ursprung på Kanarieöarna ... och produkter med ursprung i tredje land som importeras till Kanarieöarna ... i enlighet med de bestämmelser som gäller där, skall, när de börjar omsättas fritt på marknaden i gemenskapens tullområde, inte anses som varor som uppfyller villkoren i artiklarna 9 och 10 i fördraget, eller som varor i fri omsättning enligt Parisfördraget."

Kanarieöarna utesluts från gemenskapens tullområde genom artikel 1.2, medan följande anges i artikel 1.3:

"Med undantag för övriga bestämmelser i detta protokoll skall de rättsakter som gemenskapens institutioner antagit om tullbestämmelser för handeln med tredje land tillämpas på samma villkor för handeln mellan å ena sidan gemenskapens tullområde ... och å andra sidan Kanarieöarna."

10 I artikel 1.5 i protokoll nr 2 anges bland annat följande:

"Med undantag för övriga bestämmelser i anslutningsakten, inbegripet detta protokoll, skall gemenskapen i handeln med Kanarieöarna ... med avseende på produkter som omfattas av bilaga II till Romfördraget, tillämpa den allmänna ordning som tillämpas för handeln med tredje land."

11 I artikel 2 i protokollet föreskrivs vissa undantag från bestämmelserna i artikel 1 för "produkter med ursprung på Kanarieöarna". Sådana varor skall särskilt "befrias från tullar då de börjar omsättas fritt i gemenskapens tullområde". Undantaget skall gälla från dagen för Spaniens anslutning till gemenskapen i fråga om import till "den del av Spanien som ingår i gemenskapens tullområde".

12 För fullständighetens skull skall det tilläggas att genom rådets förordning (EEG) nr 1911/91 av den 26 juni 1991 om tillämpning av gemenskapens tullbestämmelser på Kanarieöarna(5) är den gemensamma jordbrukspolitiken tillämplig på dessa öar, med undantag för en särskild försörjningsordning, samt ingår öarna i gemenskapens tullområde, med undantag för vissa övergångsbestämmelser. Detta gäller i samtliga fall från den 1 juli 1991.

IV - Den nationella domstolens frågor

13 Den första frågan i begäran om förhandsavgörande gäller den rättsliga grunden för att vid den ifrågavarande importen ta ut den rörliga delen av den avgift som föreskrivs i artikel 5.1 i handelsförordningen. Under förfarandets gång har två olika bestämmelser i protokollet åberopats på denna punkt, nämligen artikel 1.3 och 1.5. Vid den nationella domstolen anförde företrädaren för den spanska staten(6), i enlighet med den ståndpunkt som intagits av tullmyndigheten och den lägre domstolen, att eftersom syftet med den rörliga delen överensstämde med syftet med den avgift som togs ut inom ramen för den gemensamma jordbrukspolitiken, omfattades importen av den allmänna ordning som gemenskapen enligt artikel 1.5 i protokollet tillämpade för handeln med tredje land, oaktat det faktum att produkterna i sig inte omfattades av bilaga II till fördraget. Den hänskjutande domstolen ansåg emellertid inte att den rörliga delen av avgiften var ett instrument i den gemensamma jordbrukspolitiken, eftersom den inte innebar ett skydd för jordbruksproduktion eller försörjning, utan att den var ett instrument för ekonomisk politik med syfte att skydda vissa tillverkare med ogynnsam ställning. Mot denna bakgrund begärde den nationella domstolen att domstolen skulle avgöra huruvida undantaget i artikel 2 var tillämpligt.

14 Enligt min mening är emellertid artikel 1.5 i protokoll nr 2 - oavsett vilket syftet är med artikel 5 i handelsförordningen - tillämplig endast på produkter som är angivna i bilaga II till fördraget och kan inte användas som stöd för uttagande av den rörliga delen av avgiften på andra produkter. Det vore i varje fall onödigt att stödja sig på denna bestämmelse, eftersom det i artikel 1.3 i protokollet uttryckligen föreskrivs att "de rättsakter som gemenskapernas institutioner antagit om tullbestämmelser för handeln med tredje land" skall tillämpas för handel mellan gemenskapens tullområde och Kanarieöarna. Handelsförordningen, som främst grundades på artiklarna i fördraget om tullbestämmelser för utrikeshandel (artiklarna 28 och 113 EEG-fördraget), är enligt min mening otvivelaktigt en sådan rättsakt.

15 Detta är emellertid inte tillräckligt för att lösa frågan om tolkningen av artikel 1.3 och 1.5 i protokollet. Trots att domstolen inte har förmånen att ta del av något yttrande från sökanden i målet vid den nationella domstolen, framgår det av den spanska regeringens yttrande och beslutet om hänskjutande att TIRMA vid den hänskjutande domstolen anfört att det i artikel 1.5 görs skillnad på produkter som anges i bilaga II till fördraget, vilka omfattas av gemenskapens allmänna utrikeshandel, och andra produkter som inte omfattas av denna. Enligt TIRMA var vid tiden för omständigheterna i målet gemenskapsrätten med stöd av artikel 25.1 i anslutningsakten allmänt tillämplig på Kanarieöarna, även om dessa inte omfattades av gemenskapens tullområde. Även om gemenskapens tulltariffbestämmelser inte var tillämpliga på handeln mellan öarna och tredje land, omfattades deras handel med den övriga gemenskapen av bestämmelserna om fri rörlighet för varor. Eftersom bearbetade jordbruksprodukter inte omfattades av något av undantagen från fri rörlighet i artiklarna 1 och 2 i protokoll nr 2, måste de åtnjuta fri rörlighet. Den distinktion som gjorts genom artikel 1.5 skulle i annat fall inte ha någon mening. Enligt ett sådant resonemang skulle den omständigheten att den allmänna principen om undantag från fri rörlighet för varor redan fastställts i artikel 1.3 innebära att artikel 1.5 vore överflödig om den inte lästes så, att andra produkter än de som anges i bilaga II därigenom undantogs från den allmänna ordning som gemenskapen tillämpar för handeln med tredje land.

16 Den åberopade tolkningen, enligt vilken artikel 1.5 betraktas som en precisering av den princip som fastställs i artikel 1.3 beträffande alla produkter som inte anges i bilaga II till fördraget, är enligt min mening inte rimlig. I artikel 25.2 i anslutningsakten föreskrivs att "institutionernas rättsakter beträffande tullagstiftning och handelspolitik skall tillämpas beträffande Kanarieöarna (i enlighet med) ... protokoll 2". I artikel 25.1 anges särskilt att protokollet föreskriver "inskränkningar". Att dessa inskränkningar, förutom när motsatsen föreskrivs, medför att gemenskapens principer om fri rörlighet för varor åsidosätts, framgår av artiklarna 1 och 2 i protokoll nr 2, vilka skall studeras nedan.

17 Den tolkning som åberopats av sökanden i målet vid den nationella domstolen antyder också att gemenskapslagstiftaren har fastslagit en allmän princip i artikel 1.3, men har fråntagit den nästan all verkan två punkter senare och därigenom gjort artikel 1.3 överflödig. För det första måste varor med ursprung på Kanarieöarna för att komma i åtnjutande av den fria rörligheten inom gemenskapens tullområde, såsom har påståtts, omfattas av artiklarna 9 och 10 i fördraget. Enligt artikel 9.2 i fördraget är bestämmelserna om tullunion och avskaffande av kvantitativa restriktioner (artiklarna 12-17 och 30-37) tillämpliga endast på "produkter med ursprung i medlemsstaterna samt på produkter som kommer från tredje land och som är i fri omsättning i medlemsstaterna". I artikel 1.1 i protokoll nr 2, vilken i motsats till artikel 1.3 och 1.5 inte medger några undantag, anges uttryckligen att produkter med ursprung på Kanarieöarna "inte anses som varor som uppfyller villkoren i artiklarna 9 och 10 i fördraget".

18 För det andra är den princip som föreskrivs i artikel 1.3 i protokollet, att gemenskapens tullbestämmelser för handeln med tredje land skall vara tillämpliga på handel mellan gemenskapens tullområde och Kanarieöarna, av allmän räckvidd. Den innebär särskilt att handelsförordningen är tillämplig på sådan handel. Såsom den spanska regeringen har anfört, är artikel 1.5 en bestämmelse av mer begränsad räckvidd och omfattar enbart produkter som anges i bilaga II. Bruket av begreppet "allmän ordning" torde omfatta både tullbestämmelser och andra bestämmelser som är tillämpliga på sådana produkter. Av detta följer därför, enligt min mening, att artikel 1.5 inte kan kullkasta den generella karaktären som artikel 1.3 har utan att detta framgår av lydelsen av protokoll nr 2. De importerade varor som är aktuella i detta mål var uppenbarligen inte angivna i bilaga II och måste därför anses omfattas av tillämpningsområdet för artikel 1.1-1.3 i protokollet.

19 Vidare är TIRMA:s påstående att formuleringen "med undantag för övriga bestämmelser i anslutningsakten, inbegripet detta protokoll", vilken begränsar räckvidden för artikel 1.5, skall anses hänvisa till artikel 1.3 i protokollet, enligt min mening, inte hållbar. Det förefaller vara långt mer sannolikt att artikel 1.5 hänvisar till de bestämmelser i anslutningsakten och protokollet som uttryckligen är tillämpliga på handel med produkter som anges i bilaga II mellan gemenskapens tullområde och Kanarieöarna, det vill säga en annan ordning än den allmänna ordning som gemenskapen tillämpar för handeln med tredje land. Enligt artikel 25.3 andra strecksatsen i anslutningsakten är rådet exempelvis skyldigt att fastställa att "sociostrukturella bestämmelser ... inom jordbruksområdet skall tillämpas beträffande Kanarieöarna". Artikel 155 i anslutningsakten för längre genom att det enligt denna artikel inte enbart krävs att strukturåtgärder antas inom fiskeområdet, utan även att rådet "helt eller delvis skall beakta Kanarieöarnas intressen" när det fattar beslut om att ingå bilaterala eller multilaterala fiskeavtal med tredje land. Dessa bestämmelser kan knappast anses vara "den allmänna ordning" som gemenskapen tillämpar vid handel med tredje land. Detta gäller även den allmänna ordningen för handel med fiskeprodukter och uppräknade jordbruksprodukter med ursprung på öarna mellan resten av gemenskapen och öarna, som fastställs i artiklarna 3 och 4 i protokollet.

20 Den andra fråga som uppstår är huruvida den rörliga delen av avgiften på konfektyrprodukter med ursprung på Kanarieöarna och som importeras till Spanien kan anses vara en "tull" i den mening som avses i artikel 2.1 i protokoll nr 2. Jag intar utan svårighet samma ståndpunkt som den spanska regeringen och kommissionen, nämligen att den rörliga delen av importavgiften inte är en tull från vilken produkter med ursprung på Kanarieöarna, såsom de "caramelos" som var föremål för den vid den nationella domstolen numera tvistiga införseln, skall vara undantagna enligt artikel 2 i protokoll nr 2.

21 För det första har det i gemenskapsrätten länge gjorts skillnad mellan vad som korrekt benämns "tullar" och andra avgifter som skall erläggas vid import och export av varor, såsom framgår av exempelvis artikel 9.1 i fördraget. Skillnaden har sällan behandlats i domstolens rättspraxis(7), eftersom det inom ramen för handel mellan medlemsstater råder förbud mot att ta ut både nämnda tullar och avgifter. Den förstnämnda kategorin har emellertid definierats i artikel 2 b i rådets beslut 70/243/EKSG, EEG, Euratom av den 21 april 1970 om att ersätta medlemsstaternas finansiella bidrag med gemenskapens egna medel(8) på så sätt att den innefattar "tullar enligt Gemensamma tulltaxan och andra avgifter som fastställts ... i handel med icke-medlemsstater". I artikel 2 a i samma beslut definieras "jordbruksimportavgifter" som "avgifter, premier, tilläggs- eller kompensationsbelopp, tilläggsbelopp eller faktorer och andra fastställda avgifter ... i handel med icke-medlemsstater inom ramen för den gemensamma jordbrukspolitiken". Det framgår av syftet med den rörliga delen av den importavgift som är aktuell i detta mål att den, såsom den har beskrivits ovan(9), snarare överensstämmer med en jordbruksimportavgift än med en tull, såsom denna definieras i beslutet av den 21 april 1970, till vilket artikel 371 i anslutningsakten uttryckligen hänvisar.

22 Denna ståndpunkt vinner stöd i handelsförordningen, i vilken en distinktion omsorgsfullt och genomgående görs mellan "tullar" och andra importavgifter. I artikel 5.1 i förordningen föreskrivs således att alla importerade varor som omfattas av artikeln skall beläggas med en "avgift" som inbegriper en "tull" (den fasta delen) och en "rörlig del" (av avgiften), medan artikel 5.2 innehåller ett förbud mot uttagande av "varje tull eller avgift med motsvarande verkan" (min kursivering) utöver den avgift som åläggs med stöd av artikel 5.1. Denna skillnad mellan tullar och andra avgifter framgår även av andra bestämmelser avseende tullbestämmelser för handel med tredje land, både från tiden för omständigheterna i målet(10) och med anledning av att Gemensamma tulltaxan trädde i kraft den 12 oktober 1992(11). Skillnaden framgår uttryckligen även av andra bestämmelser i protokollet. Genom artikel 6.1 undantas produkter med ursprung i gemenskapens tullområde som importeras till Kanarieöarna från "tullar och avgifter med motsvarande verkan", medan det i artikel 7 preciseras att den är tillämplig på "tullsatser och avgifter med motsvarande verkan" som tillämpas vid import till öarna av varor med ursprung i tredje land. Mot denna bakgrund förefaller det olämpligt att hävda att begreppet "tullar" i artikel 2.1 skall tolkas så, att det omfattar även "avgifter med motsvarande verkan"(12).

23 För det andra kan skillnaden, enligt mitt förmenande, anses vara innehållslig snarare än enbart terminologisk. I allmänhet kan tullar, till skillnad från avgifter av fiskal karaktär, sägas skydda den producent som är etablerad inom det territorium där den myndighet är belägen som ålägger avgiften. Syftet med den fasta delen av den ifrågavarande importavgiften, en värdetull, anges faktiskt i själva verket uttryckligen vara "skydd för [gemenskapens] tillverkningsindustri" (det första övervägandet i ingressen) och är tillämplig oberoende av sockerpriserna på världsmarknaden. Däremot är den rörliga delen inget annat än en kompensationsmekanism med syfte att utjämna de högre gemenskapspriserna på råvaror. Syftet är att skapa lika villkor för gemenskapens tillverkningsindustri i fråga om inköp av socker, men inte att skydda industrin från konkurrens från tredje land i något annat avseende. Genom den rörliga delen skyddas även sockerproducenter inom gemenskapen, genom att sockerpriserna inom gemenskapen och på världsmarknaden utjämnas för dem som gör inköp för industriellt bruk.

24 Slutligen leder resultatet av den tolkning av artikel 2 i protokoll nr 2 som framförts både av sökanden i målet vid den nationella domstolen och av den hänskjutande domstolen till att tillverkarna av konfektyr på Kanarieöarna hade kunnat införskaffa socker till lägsta gällande pris på världsmarknaden och därefter importera den färdiga produkten till gemenskapen, inte bara fritt från den rörliga delen av avgiften utan även från varje tull. Jag tror inte att syftet med artikel 2 var att ge tillverkare av konfektyr på Kanarieöarna en sådan opåkallad konkurrensfördel framför tillverkare inom gemenskapen eller att tillåta att socker som producerats i tredje land så lätt ges tillgång till gemenskapsmarknaden, även om detta socker når marknaden i bearbetad form.

25 Vidare skulle detta i praktiken betyda att tillverkare på Kanarieöarna åtnjöt en gynnsammare ordning enligt protokoll nr 2 avseende import av socker och återexport av socker i form av "caramelos" år 1989 än exempelvis år 1992, då öarna hade införlivats med gemenskapens tullområde. Enligt artikel 2.2 i förordning nr 1911/91(13) skall tillämpningen av den gemensamma jordbrukspolitiken kompletteras med "en särskild försörjningsordning" för vissa produkter. Ordningen i fråga om socker beslutades genom rådets förordning (EEG) nr 1601/92 av den 15 juni 1992 om särskilda åtgärder för Kanarieöarna rörande vissa jordbruksprodukter(14). För att "Kanarieöarnas mycket speciella geografiska läge i förhållande till källorna för försörjning av produkter till" tillverkning skall kunna beaktas, samt "för att förhindra störningar av de traditionella handelsflödena" föreskrivs i artikel 3.1 i denna förordning att "avgifter och tullar [inte skall] tillämpas vid direktimport till Kanarieöarna av produkter som omfattas av den särskilda försörjningsordningen, och som kommer från tredje land", vilket inbegriper socker. Den särskilda försörjningsordningen är emellertid föremål för två begränsningar: för det första kan enbart en viss kvantitet av en viss produkt bli föremål för undantaget i artikel 3 varje år(15) och, vilket kanske är av större betydelse för detta mål, det råder förbud mot att i bearbetad form återexportera de produkter som importerats enligt denna ordning, förutom i fråga om "traditionella handelsflöden med den övriga gemenskapen". Ingen av dessa begränsningar vore tillämplig enligt den tolkning av artikel 2 i protokoll nr 2 som åberopats av sökanden i målet vid den nationella domstolen. En sådan skillnad i behandling till följd av att Kanarieöarna införlivats med gemenskapens tullområde skulle enligt min mening vara fullständigt anomal.

26 Även om det mot bakgrund av mina slutsatser i huvudfrågorna inte längre är direkt relevant, framgår det av beslutet om hänskjutande att den nationella domstolen inte var övertygad om att syftet med den rörliga delen av avgiften liknade syftet med den motsvarande avgiften på import av sockerprodukter enligt sockerförordningen och, som nämnts ovan, därför ifrågasatte om artikel 1.5 i protokoll nr 2 skulle tillämpas. Det framgår emellertid klart av ingressen till varje förordning som har nämnts ovan i punkterna 6 och 7 att avgifterna i själva verket har det gemensamma syftet att utjämna skillnaden mellan de högre priserna för socker inom gemenskapen och de priser som gäller på världsmarknaden.

27 Enligt min mening följer av detta att artikel 1.5 i protokoll nr 2 inte är relevant i det förevarande målet, då den varken utesluter andra produkter än dem som förekommer i bilaga II från tillämpningen av allmänna bestämmelser för handel med tredje land eller motiverar att handelsförordningen är tillämplig på sådana varor. Å andra sidan är jag av den åsikten att artikel 1.3 i protokollet skall tolkas så, att handelsförordningen skall tillämpas på import av den sort som det är fråga om i detta mål. Artikel 2 i protokoll nr 2 skall tolkas så, att den medger undantag endast från betalning av vad som korrekt benämns tullar. Jag anser inte att den rörliga delen av importavgiften enligt handelsförordningen är en tull.

V - Förslag till avgörande

28 Mot bakgrund av ovanstående föreslår jag att de frågor som Sala de lo Contencioso-Administrativo de Sevilla har ställt skall besvaras enligt följande:

Artikel 1.5 i protokoll nr 2 till akten om anslutningsvillkoren för Konungariket Spanien och Republiken Portugal och ändringarna i fördragen av den 12 juni 1985 skall tolkas så, att bestämmelsen inte är tillämplig på den rörliga delen av den avgift vid import av bearbetade jordbruksprodukter som påförs med stöd av rådets förordning (EEG) nr 3033/80 av den 11 november 1980 om fastställande av tillämpliga regler för handeln med vissa varor som framställts genom bearbetning av jordbruksprodukter. Denna rörliga del av avgiften skall inte anses vara en tull i den mening som avses i artikel 2.1 i protokoll nr 2. Vid den tidpunkt då de händelser som givit upphov till målet vid den nationella domstolen inträffade var de gemenskapsrättsliga principerna om fri rörlighet för varor inte tillämpliga på handel mellan Kanarieöarna och gemenskapens tullområde i fråga om bearbetade jordbruksprodukter som omfattades av rådets förordning (EEG) nr 3033/80 av den 11 november 1980.

(1) - Se exempelvis dom av den 7 december 1995, Cámara de Comercio, Industria y Navegación de Ceuta mot Ayuntamiento de Ceuta (C-45/94, REG s. I-4396).

(2) - EGT nr L 323, s. 1.

(3) - Omnämnd i fotnot 2 ovan. De övriga två förordningar som anges i beslutet om hänskjutande är inte direkt relevanta i målet vid denna domstol.

(4) - EGT nr L 177, s. 4.

(5) - EGT nr L 171, s. 1.

(6) - En förklaring till denna omständighet gavs med berömvärd uppriktighet i den spanska regeringens yttrande i detta mål, vilket varit till stor hjälp.

(7) - Se exempelvis punkt 18-21 i generaladvokaten Jacobs förslag till avgörande av den 21 november 1991 i målet Legros m.fl. (dom av den 16 juli 1992, C-163/90, Rec. s. I-4625, I-4646, I-4647).

(8) - EGT nr L 94, s. 19, första beslutet avseende "egna medel" [vid översättningen fanns ingen svensk version att tillgå].

(9) - Se punkt 6 i detta förslag till avgörande.

(10) - Se exempelvis artikel 1.2 d i rådets förordning (EEG) nr 2144/87 av den 13 juli 1987 om tullskulder (EGT nr L 201, s. 15).

(11) - Rådets förordning (EEG) nr 2913/92 (EGT nr L 302, s. 1), exempelvis artikel 20.3 c.

(12) - Detta innebär inte att begreppet "tullar" aldrig kan tolkas så, att det inbegriper avgifter med motsvarande verkan, i synnerhet i de fall då tillräckligt mycket i den ifrågavarande bestämmelsen tyder på att en vidare tolkning skulle vara motiverad. Se domen i målet Cámara de Comercio, Industria y Navegación de Ceuta mot Ayuntamiento de Ceuta (omnämnd i fotnot 1 ovan), punkt 16-18.

(13) - Omnämnd i fotnot 5 ovan.

(14) - EGT nr L 173, s. 13.

(15) - För försäljningsåret 1992/93 bestämdes detta till 3 000 ton genom artikel 1 i kommissionens förordning (EEG) nr 1962/92 (EGT nr L 197, s. 45).