ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
Mål C‑430/15

Secretary of State for Works and Pensions

mot

Tolley

(begäran om förhandsavgörande från Supreme Court of the United Kingdom)

”Begäran om förhandsavgörande – Social trygghet – Förordning (EEG) nr 1408/71 – Den del av invalidpensionen (disability living allowance) som avser ’vård’ – Person som är försäkrad mot riskerna kopplade till ålderdom och som definitivt har slutat förvärvarvsarbeta – Begreppen ’förmån vid sjukdom’ och ’förmån vid invaliditet’ – Möjligheten att medföra förmånerna utomlands”

Sammanfattning – Domstolens dom (första avdelningen) av den 1 februari 2017

Social trygghet–Migrerande arbetstagare–Unionsbestämmelser–Personkrets som omfattas av tillämpningsområdet–Arbetstagare i den mening som avses i förordning nr 1408/71–Begrepp–Person som är försäkrad mot riskerna kopplade till ålderdom enligt ett system för social trygghet för samtliga invånare som identifierar denna person som anställd–Omfattas–Personen avled innan personen uppnådde pensionsålder–Saknar betydelse (Rådets förordning nr 1408/71, artikel 1 a) Social trygghet–Migrerande arbetstagare–Unionsbestämmelser–Materiellt tillämpningsområde–Den del av invalidpensionen som avser ”vård”–Omfattas såsom förmån vid sjukdom och inte som förmån vid invaliditet (Rådets förordning nr 1408/71, artikel 4.1 a) Social trygghet–Migrerande arbetstagare–Tillämplig lagstiftning–Person som har förvärvat rätt till ålderspension på grundval av avgifter vilka har inbetalats till en medlemsstats socialförsäkringssystem under en viss period–Nämnda medlemsstats lagstiftning har därefter upphört att gälla för denna person–Tillåtet (Rådets förordning nr 1408/71, artikel 13.2 f och bilaga VI, och förordning nr 574/72, artikel 10b) Social trygghet–Migrerande arbetstagare–Sjukförsäkring–Rätten till den del av invalidpensionen som avser ”vård” villkoras i den behöriga statens lagstiftning med ett krav på bosättning och vistelse på denna medlemsstats territorium–Otillåtet–Fortsatt utbetalning, efter en flytt till en annan medlemsstat, av förmåner som beviljats av den behöriga staten–Villkor–Tillstånd att flytta till en annan medlemsstat vilket beviljats av den behöriga institutionen (Rådets förordning nr 1408/71, artiklarna 22.1 b och 22.2)
25

Mot denna bakgrund beslutade Juzgado de Primera Instancia no 2 de Santander (Förstainstansdomstolen nr 2 i Santander, Spanien) att vilandeförklara målet och ställa följande tolkningsfrågor till EU-domstolen: ”1. Ska den fjärde övergångsbestämmelsen i lag 1/2013 tolkas så, att den inte får utgöra hinder för konsumentskyddet? 2. Innebär direktiv 93/13 – i synnerhet artiklarna 6.1 och 7.1 i detta, vilka syftar till att skydda konsumenterna i enlighet med likvärdighetsprincipen och effektivitetsprincipen – att en konsument får göra gällande att avtalsvillkor är oskäliga även efter det att den föreskrivna fristen enligt nationell rätt har löpt ut, så att en nationell domstol är skyldig att pröva de berörda villkoren? 3. Innebär direktiv 93/13 – i synnerhet artiklarna 6.1 och 7.1 i detta, vilka syftar till att skydda konsumenterna i enlighet med likvärdighetsprincipen och effektivitetsprincipen – att en nationell domstol är skyldig att ex officio pröva huruvida ett avtalsvillkor är oskäligt och att vidta åtgärder med anledning av vad den finner vid denna prövning? Ska en nationell domstol ex officio återuppta prövningen av ett villkor som den tidigare har avstått från att pröva eller som den genom ett lagakraftvunnet avgörande har funnit vara skäligt? 4. Får en domstol som prövar huruvida accessoriska villkor i ett avtal är oskäliga beakta förhållandet mellan kvalitet och pris, och i så fall enligt vilka kriterier? Ska domstolen vid en sådan prövning beakta prisbegränsningar enligt nationell lagstiftning? Kan det tänkas att ett avtalsvillkor som vid en abstrakt bedömning framstår som giltigt ändå ska betraktas som ogiltigt på grund av att det stipulerade priset ligger avsevärt högre än priserna på marknaden? 5. Är det möjligt att inom ramen för tillämpningen av artikel 4 i direktiv 93/13 beakta omständigheter som har tillkommit efter det att avtalet ingicks, om den nationella lagstiftningen förefaller ge vid handen att detta krävs? 6. Ska artikel 693.2 [LEC] tolkas så, att den inte får utgöra hinder för konsumentskyddet? 7. Innebär direktiv 93/13 – i synnerhet artiklarna 6.1 och 7.1 i detta, vilka syftar till att skydda konsumenterna i enlighet med likvärdighetsprincipen och effektivitetsprincipen – att en nationell domstol, när denna har funnit att ett avtalsvillkor om uppsägning till förtida betalning är oskäligt, är skyldig att fastställa att det villkoret är ogiltigt och inte tillhör avtalet och vidta åtgärder med anledning därav, även om den avtalsslutande näringsidkaren har iakttagit den minimifrist som föreskrivs i nationell lagstiftning?”
2

Begäran har framställts i ett mål mellan å ena sidan CS, medborgare i ett tredjeland och mor till ett barn i låg ålder som är unionsmedborgare och medborgare i en medlemsstat där han alltid bott, och å andra sidan Secretary of State for the Home Department (inrikesministern), angående ett beslut att utvisa CS från Förenade kungariket till ett tredjeland på grund av tidigare fällande domar i brottmål.
19

Den hänskjutande domstolen vill få klarhet i hur domen av den 7 maj 2009, Siebrand (C‑150/08, EU:C:2009:294), ska tolkas. Den hänskjutande domstolen vill i synnerhet få klarhet i huruvida den domen och bland annat punkt 35 däri ska tolkas så, att det är andelen tillsatt destillerad alkohol – bedömd utifrån såväl volym som alkoholhalt – som är den omständighet som avgör om en vara, oavsett dess andra eventuella kännetecken och egenskaper, ska klassificeras under nummer 2208 i KN, eller om det under alla omständigheter ska prövas om varans organoleptiska egenskaper och det ändamål som den är avsedd för motsvarar de egenskaper och det ändamål som drycker, vilka klassificeras under nr 2208 i KN, har.
15

Genom tillkännagivande (Deed Poll) av den 26 juli 2004, som registrerades den 22 september 2004 vid Supreme Court of England and Wales (Högsta domstolen för England och Wales, Förenade kungariket) och publicerades i The London Gazette den 8 november 2004, ändrade klaganden i det nationella målet i enlighet med brittisk rätt sitt namn till ”Peter Mark Emanuel Graf von Wolffersdorff Freiherr von Bogendorff”.
14

I kungligt dekret 557/2011 av den 20 april 2011 antogs genomförandebestämmelserna till lag 4/2000, i dess lydelse enligt lag 2/2009 (BOE nr 103 av den 30 april 2011). I artikel 54 i genomförandebestämmelserna, med rubriken ”Ekonomiska medel som en utlänning ska visa att han eller hon disponerar över för att hans eller hennes familjemedlemmar ska kunna få uppehållstillstånd för familjeåterförening”, föreskrivs följande: ”1. En utlänning som ansöker om uppehållstillstånd för sina familjemedlemmar för familjeåterförening ska i samband med ansökan ge in handlingar som visar att han eller hon har de ekonomiska medel som krävs för att försörja familjen, vilket innefattar sjukvård om denna inte bekostas av socialförsäkringen. Dessa medel ska vid tidpunkten för ansökan om uppehållstillstånd uppgå till minst det belopp som anges nedan, i euro eller motsvarande belopp i utländsk valuta, beroende på hur många personer som återföreningen avser och med beaktande av hur många familjemedlemmar som redan sammanlever med vederbörande i Spanien och som han eller hon försörjer: a) För familjer som omfattar två personer, inbegripet referenspersonen och den person med vilken han eller hon återförenas i Spanien, krävs ett månatligt belopp som motsvarar 150 procent av [det statliga inkomstbasbeloppet (IPREM)]. … 2. Uppehållstillstånd ska inte beviljas om det med säkerhet har fastställts att vederbörande inte kan förväntas bibehålla de ekonomiska medlen under ett år efter det att ansökan gjordes. Vid denna prövning ska frågan huruvida han eller hon kommer att bibehålla en inkomstkälla under detta år bedömas med beaktande av hur referenspersonens medel har utvecklats under de sex månader som föregick tidpunkten för ansökan. …”
28

För att auktoriseras som betalningsinstitut ska enligt artikel 5 första stycket f i direktivet om betaltjänster en ansökan inlämnas tillsammans med ett antal handlingar, bland annat ”[e]n beskrivning av de mekanismer för intern kontroll som sökanden har fastställt för att fullgöra skyldigheterna i fråga om penningtvätt och finansiering av terrorism enligt [direktivet om penningtvätt]”. I artikel 10.2 i direktivet om betaltjänster föreskrivs att auktorisation ska beviljas ”om den information och de bestyrkanden som åtföljer ansökan uppfyller kraven enligt artikel 5 och de behöriga myndigheterna efter att ha granskat ansökan kommer fram till en positiv sammanlagd bedömning”. Auktorisationen får enligt artikel 12.1 i samma direktiv återkallas endast under vissa förutsättningar, bland annat – enligt vad som stadgas under c) i denna bestämmelse – om betalningsinstitutet inte längre uppfyller villkoren för beviljande av auktorisation.
4

Artikel 27.1 i lag 97 (I)/1997 har följande lydelse: ”a) När en tjänsteman uppnått minst 45 års ålder och innehar en tjänst som berättigar till pension och denne tjänsteman har tjänstgjort under fem år eller mer … ska nämnde tjänsteman, när han eller hon inkommit med en ansökan om att få lämna sin tjänst i förtid – och denna ansökan beviljats av behörig myndighet – omedelbart erhålla det schablonbelopp han eller hon har rätt till för sin tjänstgöring. Vederbörandes pension ska däremot fonderas och därefter utbetalas när tjänstemannen har uppnått 55 års ålder. … Pensionen och schablonbeloppet ska beräknas i enlighet med artikel 8 (pensionskoefficient och ett schablonbelopp) på grundval av tjänstemannens pensionsgrundande lön den dag han lämnar sin tjänst i förtid. Pensionen utbetalas från och med den dag tjänstemannen fyller 55 år och ska ökas med den procentsats som pensioner eventuellt uppräknats med mellan dagen för tjänstefrånträdet och dagen då pensionen ska utbetalas … b) När en tjänsteman, som innehar en pensionsgrundande tjänst och uppfyller övriga villkor under led a ovan men som tjänstgjort under minst tre år som ger rätt till pension, säger upp sig från sin tjänst – och uppsägningen godtagits av den behöriga myndigheten – ska han omedelbart efter att han lämnat sin tjänst beviljas ett schablonbelopp motsvarande en tolftedel av sin pensionsgrundande månadslön för varje månads tjänstgöring.”
17

X medverkade när mervärdesskattedeklarationen för år 2010 upprättades för C Ltd, som är etablerat i Tyskland. Deklarationen inkom till skattekontoret i början av år 2012. Genom beslut av den 12 mars 2012 avvisade skattekontoret X som ombud för C Ltd i förfarandet för fastställande av mervärdesskatten för år 2010 med tillämpning av 80 § punkt 5 skattelagen. Som skäl härför angavs att X saknade behörighet att yrkesmässigt tillhandahålla skatterådgivning.
14

I punkt 26 i bilaga I C, som har rubriken ”Särskilda anvisningar för ifyllande av anmälningsdokument och transportdokument”, till förordning nr 1013/2006 har följande lydelse: ”Fält 15 (se bilaga II, del 1, punkterna 8–10 och 14): På rad a i fält 15 ange namn på avsändarland, transitland och mottagarland … eller landskoder med hjälp av förkortningarna i ISO-standard 3166 … På rad b ange kodnummer på respektive behörig myndighet i varje land och på rad c skriv namnet på gränsstation eller hamn och, om tillämpligt, kodnummer på införseltullkontor och utfartstullkontor i respektive land. När det gäller transitländer ange uppgifterna på rad c för införsel- och utförselpunkter. Om mer än tre transitländer är inblandade i en transport, bifoga lämpliga uppgifter i bilaga. Ange planerad transportväg mellan utförsel- och införselpunkterna, inbegripet eventuella alternativ, även under oförutsedda omständigheter, i en bilaga.”
6

Land slöt även, under det första halvåret det året, avtal om tillhandahållande av virke med sex andra stora köpare av barrvirke för olika perioder, nämligen från år 2007 och, beroende på köpare, till år 2011, år 2012 och i ett av fallen år 2014. De överenskomna priserna för vindfällt virke som tillhandahållits under åren 2007 och 2008 låg i enlighet med avtalen nära de priser som fastställts i de aktuella avtalen, medan priserna för det råvirke som tillhandahållits från och med år 2009 i allmänhet var högre än de priser som fastställts i de aktuella avtalen, bortsett från att det var möjligt att anpassa de priserna under vissa förutsättningar och med vissa begränsningar.
2

Begäran har framställts i ett mål mellan New Media Online GmbH, Innsbruck (Österrike) (nedan kallat New Media Online), och Bundeskommunikationssenat angående ett beslut från Kommunikationsbehörde Austria (den österrikiska radio- och tv-myndigheten) att kvalificera en del av de tjänster som New Media Online tillhandahöll som ”audiovisuella medietjänster på begäran” vilka följaktligen omfattades av anmälningsplikt i enlighet med tillämpliga bestämmelser.
46

Vad gäller det förenklade verkställighetsförfarande vid en notarie som är aktuellt i det nationella målet, har Europeiska kommissionen anfört att möjligheten för en notarie att förordna om verkställighet av ett avtal – utan att under förfarandet för införande av verkställighetsstämpeln eller under förfarandet för avlägsnande av densamma ha prövat om olika avtalsvillkor är oskäliga – undergräver direktiv 93/13, såsom detta tolkats i den rättspraxis som citeras i ovanstående punkter och i synnerhet i dom Banco Español de Crédito (C‑618/10, EU:C:2012:349), och dom Banif Plus Bank (C‑472/11, EU:C:2013:88). Sistnämnda dom nämns även av den hänskjutande domstolen i den andra frågan. Då förfarandet vid en notarie, enligt kommissionen, har liknande verkningar som ett domstolsförfarande, bör notarien följaktligen även ex officio kunna göra en bedömning av huruvida avtalsvillkoren är oskäliga, när notarien har kännedom om samtliga rättsliga och faktiska omständigheter som är nödvändiga för en sådan bedömning.
8

I artikel 7 i denna förordning, som har rubriken ”Registrering och anmälan av ämnen som ingår i varor” föreskrivs följande: ”1. Varje producent eller importör av varor skall för alla ämnen som ingår i dessa varor lämna in en registreringsanmälan till kemikaliemyndigheten, om följande båda villkor är uppfyllda: a) Mängden av ämnet i dessa varor överstiger totalt 1 ton per producent eller importör och per år. b) Ämnet är avsett att avges under normala eller rimligen förutsebara användningsförhållanden. Samtidigt som registreringsanmälan lämnas in skall en avgift erläggas i enlighet med kraven i avdelning IX. 2. Varje producent eller importör av varor skall i enlighet med punkt 4 i denna artikel lämna in en anmälan till kemikaliemyndigheten om ett ämne uppfyller kriterierna i artikel 57 och har identifierats enligt artikel 59.1, om följande båda villkor är uppfyllda: a) Mängden av ämnet i dessa varor överstiger totalt 1 ton per producent eller importör och per år. b) Ämnet ingår i dessa varor i en koncentration på över 0,1 viktprocent. 3. Punkt 2 skall inte tillämpas om producenten eller importören kan utesluta att människor eller miljö exponeras under normala eller rimligen förutsebara användningsförhållanden, vilket inbegriper bortskaffande. I så fall skall producenten eller importören lämna vederbörliga anvisningar till varans mottagare. ... 6. Punkterna 1–5 skall inte tillämpas på ämnen som redan registrerats för denna användning. ...”
9

För att fastställa dumpning innehöll artikel 2.1–2.7 i grundförordningen regler för beräkning av normalvärdet. Enligt 2.1 i denna förordning beräknades normalvärdet i regel utifrån de priser som tillämpas i exportländerna. Beträffande import från länder utan marknadsekonomi angavs dock i artikel 2.7 att en metod kallad ”jämförbara länder” skulle tillämpas. I denna bestämmelse angavs följande: ”a) I fråga om import från länder utan marknadsekonomi [(Albanien, Armenien, Azerbajdzjan, Vitryssland, Georgien, Nordkorea, Kirgizistan, Moldavien, Mongoliet, Tadjikistan, Turkmenistan och Uzbekistan)], skall normalvärdet bestämmas på grundval av priset eller det konstruerade värdet i ett tredje land med marknadsekonomi eller priset från ett sådant tredje land till andra länder, inbegripet gemenskapen, eller om detta inte är möjligt, på någon annan skälig grund, exempelvis det pris som faktiskt betalas eller skall betalas i gemenskapen för den likadana produkten, vid behov vederbörligen justerat för att inbegripa en skälig vinstmarginal. … b) I fråga om antidumpningsundersökningar rörande import från Folkrepubliken Kina, Ukraina, Vietnam, Kazakstan och alla länder som inte är marknadsekonomier men som är medlemmar i WTO den dag då undersökningen inleds skall normalvärdet bestämmas i enlighet med punkterna 1–6, om det på grundval av korrekt underbyggda ansökningar från en eller flera tillverkare som omfattas av undersökningen och i enlighet med de kriterier och förfaranden som anges i punkt c visas att marknadsekonomiska förhållanden råder för tillverkaren eller tillverkarna i samband med produktion och försäljning av den berörda likadana produkten. Om så inte är fallet ska de regler som anges i led a tillämpas. c) Ett krav enligt punkt b måste göras skriftligen och innehålla tillräcklig bevisning [om] att tillverkarna är verksamma under marknadsmässiga förhållanden, det vill säga om — företagens beslut om priser, kostnader och insatsvaror, exempelvis vad gäller råmaterial, kostnader för teknik och arbetskraft, produktion, försäljning samt investeringar, fattas som svar på marknadssignaler som återspeglar utbud och efterfrågan och utan ett större statligt inflytande i detta hänseende, och kostnader för de viktigaste insatsvarorna återspeglar i stort sett marknadsvärden, — företagen har en enda uppsättning räkenskaper som är föremål för en självständig revision i överensstämmelse med internationella redovisningsstandarder och som tillämpas för alla ändamål, — företagens tillverkningskostnader och ekonomiska situation inte är föremål för betydande snedvridningar till följd av det tidigare icke-marknadsekonomiska systemet, särskilt vad gäller avskrivning av tillgångar, andra nedskrivningar, byteshandel och betalning genom skuldavskrivning, — de berörda företagen omfattas av lagar om konkurser och ägandeförhållanden som garanterar rättssäkerhet och stabila villkor för företag, och — valutaomräkning sker till marknadskurser. …”
14

Mot denna bakgrund beslutade Fövárosi Törvényszék att vilandeförklara målet och ställa följande frågor till domstolen: ”1) Är det förhållandet att ett gemenskapsvarumärke är känt i en enda medlemsstat tillräckligt för att varumärket ska anses vara känt i den mening som avses i artikel 4.3 i direktiv 2008/95, även när den nationella ansökan om varumärkesregistrering, mot vilken en invändning har gjorts på grundval av att gemenskapsvarumärket är känt, gavs in i ett annat land än nämnda medlemsstat? 2) Får de principer som domstolen har slagit fast i fråga om verkligt bruk av ett gemenskapsvarumärke tillämpas inom ramen för de geografiska kriterier som används vid prövningen av huruvida ett gemenskapsvarumärke är känt? 3) Om innehavaren av ett äldre varumärke styrker att gemenskapsvarumärket är känt i andra länder – vilket omfattar en väsentlig del av unionen – än den medlemsstat där den nationella ansökan om varumärkesregistrering har getts in, får det krävas att denna, oaktat det nyss anförda, ger in tillräckliga bevis även med avseende på nämnda medlemsstat? 4) Om den föregående frågan besvaras nekande, kan det mot bakgrund av den inre marknadens särdrag förhålla sig så, att ett varumärke som använts i hög grad inom en väsentlig del av unionen är helt okänt för den nationella relevanta omsättningskretsen, och att det andra rekvisitet för registreringshindret i artikel 4.3 i direktiv 2008/95 således inte är uppfyllt, eftersom det inte föreligger någon risk att det nationella varumärket drar otillbörlig fördel av eller är till förfång för det äldre gemenskapsvarumärkets särskiljningsförmåga eller renommé? Vilka omständigheter måste i sådant fall innehavaren av gemenskapsvarumärket styrka för att nämnda rekvisit ska anses vara uppfyllt?
6

Artikel 7 i direktiv 2003/86 har följande lydelse: ”1. När ansökan om familjeåterförening lämnas in får den berörda medlemsstaten kräva att den person som har lämnat in ansökan lägger fram bevis för att referenspersonen har a) en bostad som anses normal för en familj av jämförbar storlek i samma område och som uppfyller medlemsstatens gällande allmänna bestämmelser om säkerhet och sanitära förhållanden, b) en sjukförsäkring avseende alla risker som de egna medborgarna i den berörda medlemsstaten normalt omfattas av, och som omfattar referenspersonen och hans eller hennes familjemedlemmar, c) stabila och regelbundna försörjningsmedel som är tillräckliga för att försörja referenspersonen och hans eller hennes familjemedlemmar utan hjälp från systemet för socialt bistånd i den berörda medlemsstaten. Medlemsstaterna skall bedöma dessa försörjningsmedel med hänsyn till vilken typ av medel det rör sig om och inkomsternas regelbundenhet, och får beakta nivån för minimilöner och -pensioner samt antalet familjemedlemmar. 2. Medlemsstaterna får kräva att tredjelandsmedborgare följer integrationsåtgärderna i enlighet med nationell lagstiftning. Beträffande de flyktingar och/eller flyktingars familjemedlemmar som avses i artikel 12 får de integrationsåtgärder som avses i första stycket inte tillämpas förrän de berörda personerna har beviljats familjeåterförening.”
(7)

För att säkerställa tydlighet och förutsebarhet i bedömningsförfarandet bör det finnas en begränsad maximiperiod för att avsluta bedömningen. Under bedömningsförfarandet bör de behöriga myndigheterna kunna avbryta den perioden endast en gång och endast för att begära kompletterande information, varefter myndigheterna i vilket fall som helst bör avsluta bedömningen inom den maximala bedömningsperioden. Detta bör inte … hindra de behöriga myndigheterna från att när så är lämpligt motsätta sig det tilltänkta förvärvet när som helst under den maximala bedömningsperioden. Samarbetet mellan den tilltänkte förvärvaren och de behöriga myndigheterna bör således pågå under hela bedömningsperioden. Regelbunden kontakt mellan den tilltänkte förvärvaren och den behöriga myndigheten för den reglerade enhet som det tilltänkta förvärvet gäller kan också inledas före en formell anmälan. Sådant samarbete bör innebära en verklig ansträngning för att bistå varandra, varvid till exempel oväntade krav på uppgifter eller uppgifter som lämnas sent i bedömningsperioden bör kunna undvikas.”
2

Begäran har framställts i ett mål mellan dels å ena sidan Union of Shop, Distributive and Allied Workers (USDAW) och B. Wilson och å andra sidan WW Realisation 1 Ltd i likvidation (nedan kallat Woolworths), dels å ena sidan USDAW och å andra sidan Ethel Austin Ltd (nedan kallat Ethel Austin) och Secretary of State for Business, Innovation and Skills (minister för näringsliv, innovation och yrkeskvalifikationer, nedan kallad näringslivsministern eller ministern) angående lagligheten av uppsägningar som Woolworths och Ethel Austins har verkställt. Näringslivsministern inträdde som part i det nationella målet av det skälet att om Woolworths eller Ethel Austin förpliktas att betala ut uppsägningsersättning, men inte kan fullgöra denna skyldighet, blir näringslivsministern skyldig att på ansökan av ersättningsberättigade arbetstagare utge ersättning till ett belopp som ministern finner lämpligt, upp till ett lagstadgat maxbelopp, som kompensation för denna fordran.