Missbruk av en dominerande ställning, som är förbjudet enligt artikel 102 FEUF, är ett objektivt begrepp som avser sådant beteende hos ett företag i dominerande ställning som, på en marknad där konkurrensen redan är försvagad just till följd av företagets närvaro på den marknaden, hindrar att den konkurrens som fortfarande föreligger upprätthålls eller utvecklas genom användandet av andra metoder än sådana som räknas till normal konkurrens om varor och tjänster på grundval av de ekonomiska aktörernas prestationer. Trots detta är kommissionen, vid sin bedömning av ett dominerande företags beteende och för att avgöra om detta företag har missbrukat sin dominerande ställning, skyldig att beakta samtliga relevanta faktiska omständigheter som hänför sig till detta beteende. I detta hänseende gör kommissionen med nödvändighet en bedömning av företagets affärsstrategi. Vid denna bedömning framstår det som normalt att kommissionen prövar omständigheter av subjektiv karaktär, nämligen de motiv som ligger bakom den aktuella affärsstrategin.

Den omständigheten att ett dominerande företag blockerar en väsentlig del av marknaden kan inte rättfärdigas genom att det visas att den konkurrensutsatta delen av marknaden fortfarande är tillräckligt stor för ett begränsat antal konkurrenter. För det första ska kunderna inom den blockerade delen av marknaden ha möjlighet att dra nytta av all den konkurrens som kan råda på marknaden, och konkurrenterna ska kunna konkurrera med priser och prestationer på hela marknaden och inte endast på en del av den. För det andra är det dominerande företagets roll inte att fastställa hur många lönsamma konkurrenter som ska tillåtas konkurrera om den del av efterfrågan som är öppen för konkurrens.

Fakturering av ”negativa” priser, det vill säga priser under självkostnadspris, är inte en förutsättning för att kunna fastställa att ett dominerande företags system med retroaktiva rabatter utgör missbruk.

Tribunalen gjorde med rätta bedömningen att ett sådant rabattsystem har en konkurrensbegränsande karaktär när incitamentet att göra alla eller nästan alla sina inköp hos vissa företag är särskilt starkt med anledning av att trösklar kombineras med ett system där uppnåendet av en rabatt eller en fördelaktigare rabattröskel gynnar alla inköp som kunden gör under referensperioden och inte bara den inköpsvolym som överstiger den aktuella tröskeln. Ett individuellt rabattsystem för varje kund, vilket kombineras med trösklar som fastställts på grundval av kundens beräknade behov och/eller tidigare inköpsvolymer, utgör ett starkt incitament att köpa all eller nästan all nödvändig utrustning hos nämnda företag, och det ökar artificiellt kostnaderna för att byta till en annan leverantör, även för ett litet antal enheter. Retroaktiva rabattsystem tillämpas ofta på vissa av företagets största kunder i syfte att försäkra sig om att de förblir trogna. Det finns inte objektiva skäl för företagets beteende och det ger inte upphov till stora effektivitetsvinster som överträffar de konkurrensbegränsande verkningar som uppkommer för konsumenterna.

Den utestängningsmekanism som de retroaktiva rabatterna innebär kräver inte heller att det dominerande företaget försakar någon vinst, eftersom kostnaden för rabatten är uppdelad på ett stort antal enheter. Genom att bevilja retroaktiva rabatter kan det dominerande företagets genomsnittspris mycket väl vara mycket högre än kostnaderna och ge en hög genomsnittlig vinstmarginal. Det retroaktiva rabattsystemet innebär emellertid för kundens del att det faktiska priset för de sista enheterna blir väldigt lågt till följd av uppsugningseffekten.

(se punkterna 73, 75 och 78)