ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
21

Mot denna bakgrund beslutade Østre Landsret (Appellationsdomstolen för region öst) att vilandeförklara målet och ställa följande tolkningsfrågor till domstolen: ”1) I ett fall då det införts ’nya restriktioner’ för familjeåterförening mellan äkta makar, vilka i princip strider mot ’stand still’-bestämmelsen i artikel 13 i beslut nr 1/80 och då dessa restriktioner motiveras av skälet att uppnå en ’lyckad integration’, vilket godkänts av domstolen i domen av den 12 april 2016, Genc (C‑561/14, EU:C:2016:247), och domen av den 10 juli 2014, Dogan (C-138/13, EU:C:2014:2066), kan då en bestämmelse som 9 § sjunde stycket utlänningslagen – vilken bland annat innebär att det i princip ställs upp som ett villkor för familjeåterförening mellan en person, som är tredjelandsmedborgare och har uppehållstillstånd i Danmark, och dennes maka, att parets anknytning till Danmark är starkare än till Turkiet – anses vara ’motiverad av hänsyn till tvingande skäl av allmänintresse och anses ägnad att säkerställa att det legitima mål som eftersträvas uppnås och inte går utöver vad som är nödvändigt för att uppnå det’? 2) Om den första frågan besvaras jakande, med innebörden att ett anknytningskrav i princip ska anses ägnat att säkerställa integrationsändamålet är det då möjligt att, utan att detta strider mot kriterierna för prövningen av om det har införts en begränsning eller strider mot kravet på proportionalitet, a) tillämpa en praxis, enligt vilken det, när maken med uppehållstillstånd i medlemsstaten (referenspersonen) först kom dit som 12–13-åring eller senare, vid bedömningen av referenspersonens anknytning till medlemsstaten lägga stor vikt vid följande: – om den berörde personen antingen har vistats lagligt under en längre period om cirka tolv år i medlemsstaten, – eller har vistats i medlemsstaten och haft ett fast arbete där som innebär en väsentlig grad av kontakt och kommunikation med kollegor och eventuella kunder på medlemsstatens språk, under en period som utan betydande avbrott har varat i minst fyra till fem år, – eller har vistats i medlemsstaten och haft ett fast arbete där som inte innebär en hög grad av kontakt och kommunikation med kollegor och eventuella kunder på medlemsstatens språk under en period som utan betydande avbrott har varat i minst sju, åtta år, b) tillämpa en praxis, enligt vilken det förhållandet att referenspersonen har behållit en betydande anknytning till sitt hemland genom att besöka hemlandet ofta eller långvarigt talar emot att anknytningskravet är uppfyllt, medan kortare semestervistelser eller kortare skolvistelser inte talar emot ett bifall, c) tillämpa en praxis, enligt vilken det förhållandet att det föreligger en så kallad ’gift, skild, omgift’-situation starkt talar emot att anknytningskravet är uppfyllt?”
10

I bilaga II till den förordningen föreskrivs följande: ”… 6. Druvrestsprit eller sprit av druvrester a) Druvrestsprit eller sprit av druvrester är en spritdryck i) som uteslutande framställts av druvrester som jästs och destillerats, antingen direkt genom vattenånga eller efter det att vatten tillsatts, ii) till vilken en kvantitet jäsningsrester får tillsättas, dock högst 25 kg per 100 kg använda druvrester, iii) i vilken den andel alkohol som erhållits från jäsningsresterna får uppgå till högst 35 procent av den totala andelen alkohol i den slutliga produkten, iv) som ska destilleras tillsammans med själva druvresterna, till en alkoholhalt som är lägre än 86 volymprocent, v) som får omdestilleras, under förutsättning att alkoholhalten inte ändras, vi) som har en halt av flyktiga ämnen på minst 140 gram per hektoliter alkohol (100 volymprocent), och som har en metanolhalt på högst 1000 gram per hektoliter alkohol (100 volymprocent). b) Alkoholhalten för druvrestsprit eller sprit av druvrester ska vara lägst 37,5 volymprocent. c) Alkohol får inte tillsättas enligt definitionen i bilaga I.5, oavsett om denna är utspädd eller ej. d) Druvrestsprit eller sprit av druvrester får inte smaksättas. Detta utesluter inte traditionella framställningsmetoder. e) Druvrestsprit eller sprit av druvrester får endast innehålla tillsats av sockerkulör för att anpassa färgen. … 28. Anis a) Anis är en aniskryddad spritdryck vars karakteristiska arom uteslutande härrör från anis (Pimpinella anisum L.), och/eller stjärnanis (Illicium verum Hook f.) och/eller fänkål (Foeniculum vulgare Mill.). b) Alkoholhalten för anis ska vara lägst 35 volymprocent. c) Endast naturliga aromämnen och arompreparat enligt definitionerna i artikel 1.2 b i och artikel 1.2 c i direktiv 88/388/EEG får användas vid framställning av anis. 29. Destillerad anis a) Destillerad anis är en anis som innehåller alkohol som destillerats tillsammans med frön som klassificerats i kategori 28 a och, i fråga om geografisk beteckning, mastix och andra aromatiska frön, växter och frukter, förutsatt att denna alkohol utgör minst 20 % av alkoholhalten för destillerad anis. b) Alkoholhalten för anis ska vara lägst 35 volymprocent. c) Endast naturliga aromämnen och arompreparat enligt definitionerna i artikel 1.2 b i och artikel 1.2 c i direktiv 88/388/EEG får användas vid framställning av destillerad anis. …”
6

Rätt till rättelse av skattebeloppet i fråga om fordringar på gäldenärer i ett insolvensförfarande infördes i lag 235/2004 om mervärdesskatt genom lag nr 47/2011, vars ingress har följande lydelse: ”En ny möjlighet bör införas, att få till en rättelse av den utgående skatten i fråga om fordringar på gäldenärer (köpare) som är föremål för insolvensförfaranden och detta på grund av den negativa utvecklingen av den ekonomiska situationen. Detta förslag ska aktivt reagera på den nuvarande ekonomiska situationen och utgöra en krisförebyggande åtgärd med syfte att hjälpa företag vars kassaflöde begränsas av fordringar på insolventa företag, som inte kan drivas in. På grund av den globala finanskrisen finns ett ökande antal företag som är föremål för konkursförfaranden och som inte längre är i stånd att fullgöra sina skyldigheter gentemot sina borgenärer (leverantörer). Många leverantörer (fordringsägare) är inte längre i stånd att driva in samtliga sina fordringar från köparna (gäldenärerna). Denna omständighet har en negativ effekt på den ekonomiska situationen för företag som fram tills nyligen ansågs ’lönsamma’. På grundval av denna bestämmelse har borgenären (leverantören) alltså rätt att få till stånd en rättelse av den utgående mervärdesskatten för det fall att köparen (gäldenären) inte betalar för den levererade varan eller den tillhandahållna tjänsten, och insolvensdomstolen inlett ett insolvensförfarande mot köparen. … Förslaget är helt förenligt med artiklarna 90 och 185 i [direktiv 2006/112]. En liknande regel är tillämplig i minst 12 medlemsstater i Europeiska unionen. Detta system genomförs, i olika former, i följande medlemsstater: Belgien, Luxemburg, Danmark, Tyskland, Frankrike, Portugal, Irland, Österrike, Italien, Grekland, Lettland och Förenade kungariket.”
1

I sitt överklagande har The Green Effort Limited yrkat att det beslut som meddelades av Europeiska unionens tribunal den 23 februari 2018, The Green Effort/EUIPO – Fédération Internationale de l’Automobile (Formula E) (T-794/17, ej publicerat, nedan kallat det överklagade beslutet, EU:T:2018:115) ska upphävas. Genom detta beslut ogillade tribunalen klagandens yrkande om ogiltigförklaring av det beslut som meddelats av andra överklagandenämnden vid Europeiska unionens immaterialrättsmyndighet (EUIPO) den 11 september 2017 (ärende R 1827/2016–2) angående ett upphävandeförfarande mellan The Green Effort och Fédération internationale de l’automobile (nedan kallat det omtvistade beslutet).
–

Minister for Education & Skills, Minister for Finance, Minister for Public Expenditure & Reform, Ireland och Attorney General, genom M. Browne, L. Williams och A. Joyce, samtliga i egenskap av ombud,
48

Vid förhandlingen vid domstolen har kommissionen emellertid, utan att motsägas av den polska regeringen, gjort gällande att under perioden 2012–2016, det vill säga den period som direkt föregick antagandet av lagen om vindkraftverk, uppgick produktionskapaciteten för vindkraftverk till mellan 760 och 1000 megawatt per år, medan denna kapacitet för åren 2017 och 2018, alltså efter det att lagen antogs, enbart uppgick till 12 och 6,7 megawatt per respektive år.
15

Bilaga III, avsnitt II, kapitel IV, till förordning nr 853/2004, med rubriken ”Slakthygien”, har följande lydelse: ”Livsmedelsföretagare som driver slakterier där fjäderfä eller hardjur slaktas skall se till att följande krav uppfylls: … 2. Den som ansvarar för driften på ett slakteri skall följa den behöriga myndighetens instruktioner så att besiktningen före slakt genomförs under lämpliga betingelser. 3. Om anläggningar är godkända för slakt av olika djurarter eller för att hantera slaktkroppar av hägnade strutsfåglar och frilevande småvilt, skall försiktighetsåtgärder vidtas för att genom åtskillnad antingen i tid eller i rum av de arbetsmoment som utförs på de olika arterna förhindra korskontaminering mellan dessa. Det skall finnas särskilda utrymmen för att ta emot respektive lagra slaktkroppar av hägnade strutsfåglar som slaktats på jordbruksanläggningen och av småvilt. 4. Fjäderfän som förs in i slaktlokalen skall slaktas utan onödigt dröjsmål. 5 Bedövning, avblodning, avhudning eller plockning, urtagning och annan uppslaktning skall utföras utan onödigt dröjsmål och på ett sådant sätt att kontaminering av köttet undviks. I synnerhet skall åtgärder vidtas för att förhindra att mag- och tarminnehåll kommer ut under urtagningen. 6. Den som ansvarar för driften på ett slakteri skall följa den behöriga myndighetens instruktioner för att se till att besiktningen efter slakt genomförs under lämpliga betingelser, och särskilt att slaktade djur kan besiktigas på korrekt sätt. 7. Efter besiktning efter slakt gäller följande: a) Delar som är otjänliga som livsmedel skall så snart som möjligt avlägsnas från den rena delen av anläggningen. b) Kött som tagits i beslag eller förklarats otjänligt som livsmedel och oätliga biprodukter får inte komma i kontakt med kött som förklarats tjänligt som livsmedel. c) Inälvor eller delar av dessa som inte har avlägsnats från slaktkroppen skall, med undantag av njurar, om möjligt avlägsnas fullständigt och så snart som möjligt, såvida inte den behöriga myndigheten medgivit något annat. 8. Efter besiktning och urtagning skall slaktade djur så snart som möjligt rengöras och kylas ned till en temperatur på högst 4 °C, utom om köttet styckas när det är varmt. 9. När slaktkroppar vattenkyls skall följande beaktas: a) Alla försiktighetsåtgärder skall vidtas för att undvika kontaminering av slaktkroppar, varvid hänsyn skall tas till sådana parametrar som slaktkroppens vikt, vattnets temperatur, vattenflödets volym och riktning samt kyltiden. b) Utrustningen skall tömmas helt, rengöras och desinficeras när det behövs och minst en gång om dagen. 10. Sjuka eller misstänkt sjuka djur och djur som slaktas enligt program för utrotning eller bekämpning av djursjukdomar får slaktas på anläggningen endast med tillstånd av den behöriga myndigheten. Slakten skall då ske under offentlig tillsyn, och det skall vidtas åtgärder för att undvika kontaminering; lokalerna skall rengöras och desinficeras innan de får användas på nytt.”
38

I förevarande fall framgår det av beslutet om hänskjutande att det i det kreditavtal som är i fråga i det nationella målet föreskrevs en årlig förvaltningsavgift på 2,4 procent under 240 månader. Denna avgift beräknades, under den första ettårsperioden, på grundval av hela lånebeloppet och, under de följande perioderna, på grundval av det belopp som återstår att betala den första dagen i respektive ettårsperiod. Enligt avtalet var klaganden dessutom skyldig att erlägga ett belopp på 40000 HUF i form av uppläggningsavgift.
31

Bundesgerichtshof (Federala högsta domstolen) beslutade under dessa omständigheter att vilandeförklara målet och att ställa följande tolkningsfrågor till domstolen: ”1) Kan medlemsstaterna anta en bestämmelse – såsom artikel 246a 1 § första stycket första meningen punkt 2 [EGBGB] – i vilken näringsidkaren åläggs att inte enbart där sådant finns, utan alltid tillhandahålla konsumenten sitt telefonnummer i samband med att distansavtal ingås och innan konsumenten har ingått avtalet? 2) Betyder uttrycket ’gegebenenfalls’ [’där sådan finns’] i den tyska språkversionen av artikel 6.1 c i direktiv [2011/83] (vilket motsvarar ’lorsqu’ils sont disponibles’ i den franska språkversionen av samma bestämmelse) att en näringsidkare enbart behöver informera om företagets redan befintliga kommunikationsmedel och alltså inte är skyldig att upprätta en ny telefon- eller telefaxanslutning respektive ett nytt e-postkonto när denne beslutar att företaget även ska ingå distansavtal? 3) Om fråga 2 besvaras jakande: Betyder uttrycket ’gegebenenfalls’ [’där sådan finns’] i den tyska språkversionen av artikel 6.1 c i [detta] direktiv … (vilket motsvarar ’lorsqu’ils sont disponibles’ i den franska språkversionen av samma bestämmelse) att detta enbart avser de kommunikationsmedel som redan finns i företaget och som näringsidkaren under alla omständigheter använder i sin kontakt med konsumenterna i samband med att distansavtal ingås eller avser det även sådana kommunikationsmedel som finns i företaget och som näringsidkaren hittills enbart har använt för andra syften, till exempel för kommunikation med affärskontakter eller myndigheter? 4) Är den uppräkning av kommunikationsmedlen telefon, fax och e-post som görs i artikel 6.1 c i [detta] direktiv … uttömmande eller får näringsidkaren även använda andra kommunikationsmedel som inte anges där – till exempel chat eller ett telefonåteruppringningssystem – under förutsättning att dessa säkerställer snabb kontakt och effektiv kommunikation? 5) Är det avgörande att informationen ges snabbt och effektivt vid tillämpningen av öppenhetskravet i artikel 6.1 c i [samma] direktiv …, där det fastställs att näringsidkaren ska informera om de kommunikationsmedel som anges i artikel 6.1 c i direktiv 2011/83 på ett klart och tydligt sätt?”
8

I artikel 6 i detta direktiv, med rubriken ”Utvärderingskriterier”, föreskrivs följande: ”1. Medlemsstaterna ska utvärdera luftkvaliteten med avseende på de föroreningar som anges i artikel 5 i alla sina zoner och all tätbebyggelse, i enlighet med kriterierna i punkterna 2, 3 och 4 i den här artikeln och i enlighet med kriterierna i bilaga III. 2. I alla zoner och all tätbebyggelse där nivån av de föroreningar som avses i punkt 1 överskrider den övre utvärderingströskel som fastställs för dessa föroreningar ska luftkvaliteten utvärderas genom fasta mätningar. För att tillräcklig information om den rumsliga fördelningen av luftkvaliteten ska erhållas får dessa fasta mätningar kompletteras med beräkningsmodeller och/eller indikativa mätningar. 3. I alla zoner och all tätbebyggelse där nivån av de föroreningar som avses i punkt 1 underskrider den övre utvärderingströskel som fastställts för dessa föroreningar får en kombination av fasta mätningar och beräkningsmodeller och/eller indikativa mätningar användas för att utvärdera luftkvaliteten. 4. I alla zoner och all tätbebyggelse där nivån av de föroreningar som avses i punkt 1 underskrider den nedre utvärderingströskel som fastställts för dessa föroreningar ska det vara tillåtet att enbart använda beräkningsmodeller eller objektiva skattningsmetoder eller båda för att utvärdera luftkvaliteten. …”
14

I 12 § lagen om löner, i ändrad lydelse, med rubriken ”Lönebestämmande tjänstetid” anges följande: ”1) Den lönebestämmande tjänstetiden omfattar varaktigheten av den tid som är relevant för uppflyttningen och som fullgjorts inom ramen för anställningsförhållandet med tillägg för tidigare anställningsperioder som ska räknas in. 2) Som tidigare anställningsperioder som ska räknas in i den lönebestämmande tjänstetiden anses tidsperioder 1. som fullgjorts i ett anställningsförhållande med regional myndighet eller ett kommunalförbund i en av Europeiska ekonomiska samarbetsområdets medlemsstater, Republiken Turkiet eller Schweiziska edsförbundet, 2. som fullgjorts i ett anställningsförhållande med ett av Europeiska unionens organ eller ett mellanstatligt organ som Republiken Österrike är medlem i, 3. för vilka tjänstemannen på grund av Heeresversorgungsgesetz [lagen om stöd till armén] hade anspråk på arbetsskadelivränta …, samt 4. som fullgjorts i form av a) militär grundutbildning …, b) utbildningstjänstgöring …, c) civiltjänstgöring …, d) en obligatorisk militär tjänstgöring, en jämförbar militär utbildningstjänstgöring eller en civil ersättningstjänstgöring i en av Europeiska ekonomiska samarbetsområdets medlemsstater, Republiken Turkiet eller Schweiziska edsförbundet. … 3) Utöver de tidsperioder som anges i punkt 2 kan tidsperioder för utövande av en relevant yrkesverksamhet eller en relevant förvaltningspraktik upp till en tidsperiod på maximalt tio år sammanlagt räknas in som tidigare anställningsperioder. …”
8

I section 6.2 a och c i European Communities (Free Movement of Persons) (no 2) Regulations 2006 (2006 års förordning om Europeiska gemenskaperna (fri rörlighet för personer) (nr 2)) (nedan kallad 2006 års förordning), genom vilken artikel 7.3 i direktiv 2004/38 har införlivats med irländsk rätt, föreskrivs följande: ”a) Med förbehåll för regulation 20 får en unionsmedborgare uppehålla sig i staten under längre tid än tre månader om den berörda personen i) är anställd eller egenföretagare i staten … c) Med förbehåll för regulation 20 får en person på vilken led a i är tillämplig stanna i staten när den verksamhet som avses i led a i upphör i följande fall: … ii) Om personen har drabbats av vederbörligen konstaterad ofrivillig arbetslöshet efter mer än ett års anställning samt har anmält sig som arbetssökande till en behörig myndighet som lyder under [Department of Social and Family Affairs (ministeriet för sociala frågor och familjefrågor, Irland)] och till FÁS [Foras Áiseanna Saothair (myndigheten för utbildning och anställning, Irland)] … iii) Om personen, med förbehåll för led d, har drabbats av vederbörligen registrerad ofrivillig arbetslöshet efter att ha fullgjort ett tidsbegränsat anställningsavtal på mindre än ett år eller efter att ha blivit ofrivilligt arbetslös under de första tolv månaderna samt har anmält sig som arbetssökande till en behörig myndighet som lyder under ministeriet för sociala frågor och familjefrågor och till FÁS …”
2

I artikel 39 i rådets förordning (EG) nr 1260/1999 av den 21 juni 1999 om allmänna bestämmelser för strukturfonderna (EGT L 161, 1999, s. 1), som har rubriken ”Finansiella korrigeringar”, anges följande: ”1. Medlemsstaterna skall ha det huvudsakliga ansvaret för att utreda oegentligheter genom att agera vid alla uppenbara betydande ändringar som påverkar sättet och villkoren för utformning eller övervakning av stöd och genomföra de nödvändiga finansiella korrigeringarna. Medlemsstaten skall genomföra de finansiella korrigeringar som är nödvändiga i samband med den enskilda eller systematiska oegentligheten. Detta skall bestå i att bidraget från gemenskapen helt eller delvis dras in. De gemenskapsmedel som på detta sätt frigörs får medlemsstaten på nytt använda till det berörda stödet enligt de närmare bestämmelser som skall fastställas med stöd av artikel 53.2. 2. Om kommissionen, efter att ha slutfört de verifieringar som är nödvändiga, finner a) att en medlemsstat inte har uppfyllt de förpliktelser som åligger den enligt punkt 1, b) att en insats eller ett projekt helt eller delvis inte motiverar hela eller delar av bidraget från fonderna, c) att det förekommer allvarliga brister i förvaltnings- eller kontrollsystemen som kan leda till systembetingade oegentligheter, skall kommissionen tillfälligt hålla inne de berörda löpande betalningarna och med angivande av skälen begära att medlemsstaten lämnar sina synpunkter och i tillämpliga fall gör eventuella korrigeringar inom en fastställd tidsfrist. Om medlemsstaten invänder mot kommissionens anmärkningar inbjuds den till en överläggning hos kommissionen, där båda parter i ett samarbete grundat på partnerskapet anstränger sig för att nå en uppgörelse om anmärkningarna och de slutsatser som därav kan dras. 3. Om ingen överenskommelse uppnåtts och medlemsstaten inte har genomfört korrigeringarna vid utgången av den tidsfrist som kommissionen fastställt, och med hänsyn till eventuella synpunkter som medlemsstaten lämnat, kan kommissionen inom tre månader besluta att a) reducera det förskottsbelopp som avses i artikel 32.2, eller b) göra de finansiella korrigeringar som är nödvändiga genom att helt eller delvis dra in fondernas bidrag till den berörda stödformen. Kommissionen skall när den med iakttagande av proportionalitetsprincipen beslutar om med vilket belopp korrigeringen skall göras ta hänsyn till oegentlighetens eller ändringens art och omfattning och till de finansiella effekterna av bristerna i medlemsstaternas förvaltnings- eller kontrollsystem. Om det inte fattas något beslut om att handla i enlighet med punkterna a och b skall de löpande utbetalningarna omedelbart återupptas. 4. Belopp som har tagits emot orättmätigt och som skall återkrävas skall betalas tillbaka till kommissionen, jämte uppburen dröjsmålsränta. 5. Denna artikel skall tillämpas utan att det påverkar tillämpningen av artikel 32.”
37

Att det i princip är legitimt att förlora medborgarskapet i en medlemsstat under sådana omständigheter stöds för övrigt av artiklarna 6 och 7.3–6 i konventionen om begränsning av statslöshet, i vilka det anges att en person under liknande omständigheter kan förlora medborgarskapet i en fördragsslutande stat, under förutsättning att vederbörande inte blir statslös. Denna risk för statslöshet har i detta fall avvärjts genom de nationella bestämmelser som är aktuella i det nationella målet, eftersom de endast är tillämpliga under förutsättning att den berörda personen, utöver det nederländska medborgarskapet, även är medborgare i någon annan stat. Likaledes anges i artikel 7.1 e och 7.2 i konventionen om medborgarskap att en konventionsstat får föreskriva att medborgarskap i den staten ska förloras bland annat, när det gäller en myndig person, när det saknas verklig anknytning mellan denna stat och en medborgare som har varaktigt hemvist utomlands, och, när det gäller en underårig, av barnet till föräldrar som förlorar medborgarskapet i denna stat.
9

Artikel 2.1 d och artiklarna 138 och 201 i det ändrade mervärdesskattedirektivet har samma lydelse som motsvarande artiklar i mervärdesskattedirektivet. I artikel 143 i det ändrade mervärdesskattedirektivet anges däremot följande: ”1. Medlemsstaterna ska undanta följande transaktioner från skatteplikt: … d) Import av varor som försänts eller transporterats från ett tredje territorium eller ett tredjeland till en annan medlemsstat än den där försändelsen eller transporten avslutas, om leveransen av varorna, som görs av en importör som har utsetts till eller godtagits som betalningsskyldig i enlighet med artikel 201, är undantagen från skatteplikt i enlighet med artikel 138. … 2. Det undantag som avses i punkt 1 d ska gälla i de fall då importen av varor följs av en varuleverans som undantagits från skatteplikt enligt artikel 138.1 och 138.2 c endast om importören vid importtillfället har lämnat minst följande uppgifter till importmedlemsstatens behöriga myndigheter: a) Sitt registreringsnummer för mervärdesskatt utfärdat i importmedlemsstaten eller det i importmedlemsstaten utfärdade registreringsnumret för mervärdesskatt för sin skatterepresentant som är ansvarig för betalningen av mervärdesskatt. b) Registreringsnumret för mervärdesskatt för den kund till vilken varorna levereras enligt artikel 138.1, vilket har utfärdats i en annan medlemsstat, eller importörens eget registreringsnummer för mervärdesskatt utfärdat i den medlemsstat där försändelsen eller transporten avslutas, när varorna överförs enligt artikel 138.2 c. c) Bevisning för att de importerade varorna är avsedda att transporteras eller försändas från importmedlemsstaten till en annan medlemsstat. Medlemsstaterna får dock föreskriva att den bevisning som avses i led c ska lämnas till de behöriga myndigheterna endast på begäran.”