Förslag till avgörande av generaladvokat Cosmas föredraget den 22 juni 2000. - Giuseppe Busolin m.fl. mot Ispettorato Centrale Repressione Frodi - Ufficio di Conegliano - Ministero delle Risorse agricole, alimentari e forestali. - Begäran om förhandsavgörande: Pretore di Treviso - Italien. - Jordbruk - Gemensam organisation av marknaderna för jordbruksprodukter - Marknaden för vin - System för obligatorisk destillation. - Mål C-155/99.



Rättsfallssamling 2000 s. I-09037



Generaladvokatens förslag till avgörande

I - Inledande anmärkningar

1 I detta mål skall domstolen besvara frågor från Pretore di Treviso, sezione distaccata di Oderzo (Italien), om giltigheten av en rad bestämmelser i förordningar avseende systemet för obligatorisk destillation av bordsvin, som antagits inom ramen för de åtgärder som vidtagits för att sanera marknaden för vin och konsekvenserna av detta system för de italienska vinproducenterna.

2 Förevarande mål är en fortsättning på mål C-375/96, Zaninotto, där domen avkunnades den 29 oktober 1998,(1) i vilket domstolen bedömde giltigheten av en rad bestämmelser i förordningar avseende systemet för obligatorisk destillation av bordsvin, i synnerhet av dem som avser Italiens skyldigheter under produktionsåret för vin 1993/1994. Domstolen fann att det vid prövningen av de frågor som ställts inte framkommit någon omständighet som kunde påverka giltigheten av de gemenskapsbestämmelser som var i fråga i detta mål.

3 De frågor som har ställts i förevarande mål rör endast fördelningen mellan olika medlemsstater av den mängd bordsvin som de hade skyldighet att destillera enligt de förordningar som var i kraft under samma produktionsår 1993/1994. Närmare bestämt rör de frågan huruvida den justering av referensprocentandelen om 85 procent, som kommissionen fattat beslut om under 1993 och på grundval av vilken den har fastställt den kvantitet som varje medlemsstat skall destillera, är rättsenlig.

II - Rättsliga bestämmelser

A - Gemenskapsrättsliga bestämmelser(2)

1. Rådets förordning (EEG) nr 822/87

4 Genom rådets förordning (EEG) nr 822/87 av den 16 mars 1987 om gemensam organisation av marknaden för vin,(3) har det skett en ny kodifiering av de grundläggande bestämmelserna om den gemensamma marknaden för vin.(4)

5 Enligt artikel 1.6 i förordning nr 822/87 börjar produktionsåret för vin den 1 september varje år och avslutas den 31 augusti nästföljande år.

6 I avdelning III i förordning nr 822/87 föreskrivs ett prissystem och regler om intervention och andra marknadssanerande åtgärder. För att göra det möjligt att få tillgång till de statistiska uppgifter som behövs för att få kunskaper om marknadssituationen har genom förordningen ett system med skörde- och lagerdeklarationer införts samt skall en årlig prognos utarbetas (artikel 31).(5)

7 Inom ramen för den gemensamma organisationen av marknaden för vin föreskrivs i förordning nr 822/87 såsom instrument för balans och sanering av marknaden i fråga bland annat åtgärder för förebyggande destillation (artikel 38),(6) för obligatorisk destillation (artikel 41),(7) som beslutas av kommissionen enligt de föreskrifter och det förfarande som föreskrivs i artiklarna 38, 39 respektive 41.

8 Avlägsnandet från marknaden av vissa kvantiteter vin (vanligtvis av sämre kvalitet) för destillation syftar till prisstöd. Denna åtgärd har emellertid samtidigt till syfte att förvalta eller närmare bestämt eliminera produktionsöverskottet och bekämpa en allvarlig obalans på marknaden. Producenterna kan dra ifrån de kvantiteter vin som levereras till förebyggande destillation från den kvantitet som skall levereras till obligatorisk destillation.(8)

9 Analysen av artikel 39 i förordning nr 822/87 gör det möjligt att urskilja fyra successiva stadier i genomförandet av obligatorisk destillation: a) kommissionen skall fatta beslut om obligatorisk destillation av bordsvin om marknaden visar sig vara i allvarlig obalans, b) kommissionen skall fastställa den mängd som skall levereras till obligatorisk destillation för att eliminera produktionsöverskottet och återupprätta en normal marknadssituation, c) den sammanlagda mängd som skall destilleras skall fördelas mellan de olika vinodlingsområdena inom gemenskapen, inordnade efter medlemsstater, och, slutligen, d) den mängd som skall destilleras skall fördelas mellan producenterna inom varje område.

10 Närmare bestämt stadgas följande i artikel 39.1 i förordning nr 822/87:

"1. Om marknaden för bordsvin och vin som lämpar sig för framställning av bordsvin under ett visst produktionsår visar sig vara i allvarlig obalans, skall beslut fattas om obligatorisk destillation av bordsvin.

Allvarlig obalans enligt första stycket skall anses föreligga, om

a) de disponibla mängder som noteras i början av produktionsåret överstiger den normala produktionen med mer än 4 månaders förbrukning, eller

b) produktionen överstiger den normala förbrukningen med mer än 9 %, eller

c) det vägda genomsnittet av de representativa priserna för alla bordsvinstyper vid produktionsårets början och under en ännu inte fastställd period ligger under 82 % av orienteringspriset."(9)

11 Fördelningen mellan de olika vinodlingsområdena av de vinmängder som skall levereras till obligatorisk destillation under ett visst produktionsår för vin äger rum på grundval av två förfaranden. Inledningsvis fastställer man den mängd som skall destilleras, som är en följd av marknadssituationen, produktionen och lagren under produktionsåret för vin i fråga och därefter fördelar man den mängd som skall destilleras mellan de olika vinodlingsområdena med beaktande av produktionen under tidigare referensperioder (artikel 39.3 i förordning nr 822/87). Denna distinktion är viktig eftersom förevarande mål rör sistnämnda förfarande.

12 Närmare bestämt gäller följande enligt artikel 39.2, 39.3(10) och 39.4(11):

"2. Kommissionen skall fastställa den mängd som skall levereras till obligatorisk destillation för att eliminera produktionsöverskottet och återupprätta en normal marknadssituation, särskilt vad gäller de förväntade disponibla mängderna vid produktionsårets slut och priserna.

3. Den sammanlagda mängd som skall destilleras enligt punkt 2 skall fördelas mellan de olika vinodlingsområdena inom gemenskapen, inordnade efter medlemsstater.

Den mängd som skall destilleras skall för varje vinodlingsområde stå i proportion till skillnaden mellan

- dels områdets produktion under produktionsåret av bordsvin samt av produkter i tidigare produktionsled som skall fastställas senare,

- dels en enhetlig procentandel av genomsnittet av områdets produktion av bordsvin samt produkter i tidigare produktionsled än bordsvin som skall fastställas senare under tre på varandra följande referensproduktionsår.

Fram till slutet av produktionsåret 1993/94

- skall den enhetliga procentandelen vara 85 %,

- skall de på varandra följande referensproduktionsåren vara 1981/82, 1982/83 och 1983/84.

Från och med produktionsåret 1994/95 skall den enhetliga procentandelen och de på varandra följande referensproduktionsåren bestämmas av kommissionen, som skall fastställa

- den enhetliga procentandelen på grundval av de mängder som i enlighet med punkt 2 skall destilleras för att eliminera produktionsöverskottet för året i fråga,

- de på varandra följande referensåren på grundval av produktionsutvecklingen, särskilt följderna av röjningspolitiken.

4. Den mängd som skall destilleras enligt punkt 3 skall fördelas mellan bordsvinsproducenterna inom varje vinodlingsområde.

För de producenter som omfattas av destillationsskyldighet skall destillationsmängden vara lika med en procentandel, som skall fastställas senare, av deras produktion av bordsvin enligt deras produktionsdeklarationer, samt av ännu inte fastställda produkter i tidigare produktionsled än bordsvin.

Denna procentandel

- skall fastställas enligt en progressiv skala baserad på hektaravkastningen och kan variera mellan olika områden beroende på tidigare års avkastning ... ."(12)

13 I artikel 39.9 i förordning nr 822/87 framgår följande:

"Följande skall fastställas i enlighet med förfarandet i artikel 83:

...

- den beräkningsmetod som skall ligga till grund för tillämpning av punkt 1,

- kriterierna för tillämpning av punkt 2 och den sammanlagda mängd som skall destilleras enligt samma punkt,

- kriterierna för avgränsning av vinodlingsområden, inordnade efter medlemsstater enligt punkt 3, samt avgränsningen av dessa områden,

- fastställandet av den enhetliga procentandelen och de på varandra följande referensproduktionsåren samt fördelningen mellan områdena av de mängder som skall destilleras, inordnade efter medlemsstater, enligt punkt 3,

- den progressiva skala och de procentandelar som avses i punkt 4."

14 Av artikel 39.11 första stycket framgår följande:(13)

"Om det under produktionsåren 1987/88-1993/94 uppstår svårigheter som kan äventyra genomförandet eller en balanserad tillämpning av den obligatoriska destillation som avses i punkt 1, skall i enlighet med förfarandet i artikel 83 beslut fattas om nödvändiga åtgärder för att säkerställa ett effektivt genomförande av destillationen."

15 I artikel 39.11 andra stycket(14) fastställs gränserna för de befogenheter som kommissionen i princip fått för att anta nödvändiga åtgärder för att säkerställa ett effektivt genomförande av den obligatoriska destillationen. Enligt denna bestämmelse, i vilken kommissionens befogenheter fastställs, kan kommissionen anta förfarandet för fördelning mellan gemenskapens olika vinodlingsområden av den kvantitet som skall destilleras på grundval av marknadsutvecklingen eftersom den normala konsumtionen, det vill säga vinkonsumtionen, har minskat under de senaste åren medan referenskvantiteterna har ökat. Närmare bestämt har denna bestämmelse följande lydelse:

"Dessa åtgärder

a) får endast avse bestämmelserna i denna artikel, med undantag av bestämmelserna om

- fördelningen mellan de olika produktionsområdena,

- referensproduktionsåren (det vill säga 1981/1982, 1982/1983 och 1983/1984),

- det pris som skall betalas för det destillerade vinet,

b) får endast omfatta en anpassning till procentandelen 85, enligt punkt 3 tredje stycket första strecksatsen, såvida förhållandet mellan utbudet och den normala konsumtionen av bordsvin under ett visst produktionsår skiljer sig avsevärt i förhållande till de referensår som anges i punkt 3 tredje stycket" (mina kursiveringar).

16 Enligt artikel 79.1 i förordning nr 822/87 skall medlemsstaterna vidta nödvändiga åtgärder för att säkerställa iakttagande av gemenskapsbestämmelserna inom vinsektorn.

17 I artiklarna 82 och 83 föreskrivs slutligen regler om förvaltningskommitténs för vin upprättande, sammansättning och verksamhet.(15) Artikel 83 har följande lydelse:

"1. När det förfarande som fastställs i denna artikel skall tillämpas, skall ordföranden hänskjuta ärendet till kommittén, antingen på eget initiativ eller på begäran av en företrädare för en medlemsstat.

2. Kommissionens företrädare skall förelägga kommittén ett förslag till åtgärder. Kommittén skall yttra sig över förslaget inom den tid som ordföranden bestämmer med hänsyn till hur brådskande frågan är. Den skall fatta sitt beslut med den majoritet som föreskrivs i artikel 148.2 i fördraget.

3. Kommissionen skall besluta med omedelbar verkan. Om beslutet inte är förenligt med kommitténs yttrande skall kommissionen emellertid genast underrätta rådet. I sådana fall får kommissionen uppskjuta verkställandet av de beslutade åtgärderna under en tid som inte överstiger en månad från dagen då rådet underrättades.

Rådet får fatta ett annat beslut med kvalificerad majoritet inom en månad."

2. Kommissionens förordningar

a) Kommissionens förordning (EEG) nr 441/88

18 I artikel 3 i kommissionens förordning (EEG) nr 441/88 av den 17 februari 1988 om tillämpningsföreskrifter för obligatorisk destillation enligt artikel 39 i rådets förordning (EEG) nr 822/87(16), föreskrivs följande:

"Den totala mängd bordsvin som skall omfattas av obligatorisk destillation skall fastställas med hänsyn till behovet av att säkerställa en förutsebar lagernivå vid slutet av produktionsåret så att de disponibla mängderna för följande produktionsår under alla omständigheter räcker till för normal förbrukning."

19 I artikel 4.2 i förordning nr 441/88(17) definieras produktionsområdena i gemenskapen enligt följande: område 1 motsvarar Tyskland, område 2 Luxemburg, område 3 Frankrike, område 4 Italien, område 5 Grekland, område 6 Spanien och område 7 Portugal.

20 I artikel 4.3 i förordning nr 441/88(18) föreskrivs följande:

"Under de tre produktionsåren 1981/82, 1982/83 och 1983/84 uppgick den genomsnittliga produktionen av bordsvin inom de områden som avses i punkt 2 till följande volymer:

- Område 1:1 341 700 hl

- Område 2:57 300 hl

- Område 3:40 182 000 hl

- Område 4:64 163 000 hl

- Område 5:4 632 000 hl

- Område 6:27 500 000 hl

- Område 7:7 250 000 hl"

b) Kommissionens förordning (EG) nr 343/94

21 Det är inom ramen för dessa gemenskapsbestämmelser som kommissionens förordning (EG) nr 343/94 av den 15 februari 1994 om införande av obligatorisk destillation enligt artikel 39 i rådets förordning (EEG) nr 822/87 och om undantag från vissa därtill hänförliga tillämpningsföreskrifter för produktionsåret 1993/1994 har antagits.(19)

22 Artikel 1 i förordning nr 343/94 har följande lydelse:

"1. Det beslutas för produktionsåret 1993/94 om sådan destillation som avses i artikel 39.1 i förordning (EEG) nr 822/87.

2. Den sammanlagda kvantitet bordsvin som skall destilleras är 18 200 000 hl.

3. De kvantiteter som skall destilleras inom de områden som avses i artikel 4.2 i kommissionens förordning (EEG) nr 441/88 är som följer:

- Område 1:-

- Område 2:-

- Område 3:2 550 000 hl,

- Område 4:12 150 000 hl,

- Område 5:500 000 hl,

- Område 6:3 000 000 hl,

- Område 7:-"

B - Nationella bestämmelser

23 I artikel 4.11 i den italienska förordningen av den 7 september 1987, som efter ändringar har godkänts genom lag av den 4 november 1987, föreskrivs att ett bötesföreläggande skall utfärdas för det fall skyldigheten att destillera enligt artikel 39 i förordning nr 822/87 samt gemenskapsföreskrifterna för tillämpning av denna förordning inte uppfylls.

III - Bakgrund

24 Guiseppe Busolin är vinodlare i regionen Venetien. Den 17 april 1996 ålade den behöriga italienska administrativa myndigheten(20) honom att erlägga ett bötesbelopp som föreskrivs enligt den relevanta nationella lagstiftningen, då han åsidosatt gemenskapsrätten på området eftersom han underlåtit att leverera 379,47 hektoliter bordsvin till obligatorisk destillation under produktionsåret för vin 1993/94.

25 Den 31 maj 1996 väckte Giuseppe Busolin talan mot ovannämnda administrativa beslut som ålade honom att erlägga ett bötesbelopp vid Pretore di Treviso, sezione distaccata di Oderzo. Samtidigt väckte andra vinodlare talan i separata mål mot motsvarande beslut av ministeriet, enligt vilka de ålades böter.

26 Den nationella domstolen beslutade att förklara målet vilande till dess att domstolen meddelat dom i målet Zaninotto.(21) Efter det att EG-domstolen hade meddelat dom i det målet fann den nationella domstolen emellertid, då den även hade andra frågor avseende lagligheten av vissa gemenskapsrättsliga bestämmelser, att det var nödvändigt att ställa nya tolkningsfrågor.

IV - Frågorna om tolkningen och giltigheten

27 Närmare bestämt har Pretore di Treviso, sezione distaccata di Oderzo, ställt följande sex frågor om giltigheten av olika gemenskapsbestämmelser om obligatorisk destillation av vin till domstolen:

"1) Är kommissionens beslut om fördelning av den obligatoriska kvantiteten mellan de lika produktionsområdena för produktionsåret 1993/94 enligt förordning (EG) nr 343/94 ogiltigt på grund av att det står i strid med artikel 39.11 b i förordning (EEG) nr 822/87, i dess lydelse enligt förordning (EEG) nr 1972/87, då det inte har fastställts att den rättsliga förutsättningen för beslutet - som anges i samma regel - föreligger, nämligen att förhållandet mellan 'utbudet' och den 'normala konsumtionen' under produktionsåret 1993/94 'skiljer sig avsevärt' från 'utbudet' och den 'normala konsumtionen' under referensproduktionsåren 1981/82-1982/83-1983/84?

2) I andra hand i förhållande till första frågan:

Är kommissionens beslut om fördelning av den obligatoriska kvantiteten mellan de olika produktionsområdena för produktionsåret 1993/94, enligt förordning (EG) nr 343/94 ogiltigt då det står i strid med artikel 190 i EG-fördraget (på grund av bristande motivering), eftersom det i förordning (EG) nr 343/94, samt i de rättsakter och övriga dokument som ligger till grund för denna, inte alls anges att det skall göras någon bedömning av frågan huruvida den rättsliga förutsättningen för beslutet föreligger, nämligen huruvida förhållandet mellan 'utbudet' och den 'normala konsumtionen' under produktionsåret 1993/94 'skiljer sig avsevärt' från 'utbudet' och den 'normala konsumtionen' under referensproduktionsåren 1981/82-1982/83-1983/84?

3) Är förordning (EG) nr 343/94, i den del Italien åläggs en skyldighet att destillera 12 150 000 hektoliter vin, rättsstridig på grund av att den, med hänsyn till det 'beräkningssystem' som kommissionen har tillämpat enligt yttrandet av den 13 mars 1998, åsidosätter skälighetsprincipen och är uppenbart felaktig med avseende på sitt syfte, till följd av att det är oskäligt och ologiskt att anpassa procentandelen om 85 procent till parametrar som fullständigt saknar samband med de verkliga förhållandena på marknaden för vin under produktionsåret 1993/94?

4) Är förordning (EG) nr 343/94, vilken ålägger Italien en skyldighet att destillera 12 150 000 hektoliter vin, rättsstridig till följd av att den utgör ett åsidosättande av artikel 39.11 b i förordning (EEG) nr 822/87, i dess lydelse enligt förordning (EEG) nr 1972/87, på grund av att kommissionens ändring av procentandelen har gjorts på grundval av förhållandet mellan 'produktionen' åren 1981/82-1982/83-1983/84 (145 000 000 hektoliter) och den normala konsumtionen av bordsvin år 1984/85 hade förändrats i jämförelse med förhållandet mellan 'produktionen' åren 1981/82-1982/83-1983/84 (145 000 000 hektoliter) och den normala konsumtionen år 1993/94, vilket inte förefaller förenligt med bestämmelsen i fråga?

5) I andra hand i förhållande till tredje och fjärde frågan:

För så vitt artikel 39.11 b i förordning (EEG) nr 822/87, i dess lydelse enligt förordning (EEG) nr 1972/87, skall tolkas som en regel som tillåter den ovan beskrivna beräkningen, skall artikel 39.11 b anses vara rättsstridig på grund av att den utgör ett åsidosättande av skälighetsprincipen, är uppenbart felaktig, motsägelsefull med avseende på sitt syfte och åsidosätter förbudet mot diskriminering enligt artikel 40 i EG-fördraget, med hänsyn till de skäl och beräkningar som angivits i beslutet om hänskjutande?

6) Är artikel 39.3, 39.4 och 39.11 i förordning nr 822/87, i dess lydelse enligt förordning (EG) nr 1566/93 och förordning (EG) nr 343/94, vilken utgör tillämpningsföreskrifter för de båda förstnämnda, rättsstridig till följd av att den utgör ett åsidosättande av skälighetsprincipen, är uppenbart felaktig, utgör maktmissbruk och åsidosätter proportionalitetsprincipen, med hänsyn till vad som anförts i beslutet om hänskjutande?"

V - Svar på frågorna om tolkningen och giltigheten

28 För att besvara de frågor som ställts av den nationella domstolen vill jag erinra om det resonemang som domstolen fört när den besvarat den första tolkningsfrågan som hänsköts till domstolen i det ovannämnda målet Zaninotto (A) och att det därefter skall göras en prövning av frågorna i två grupper. I den första gruppen skall jag först analysera den första och den fjärde frågan, i vilka problem om genomförandet av de grundvillkor som skall vara uppfyllda för att kommissionen skall kunna ändra referensprocentandelen om 85 procent tas upp, och därefter den andra och slutligen den tredje frågan, i vilka i princip problem avseende giltigheten av kommissionens förordning nr 343/94 tas upp (B). Därefter kommer jag att analysera den femte och den sjätte frågan, i vilka i princip problem avseende giltigheten av bestämmelserna i artikel 39 i rådets förordning nr 822/87 tas upp (C).

A - Domen i målet Zaninotto

29 I domen i målet Zaninotto har domstolen, genom att behandla bland annat problemet med giltigheten av fastställandet av den sammanlagda kvantiteten vin för destillation för Italien under produktionsåret 1993/94 utifrån den allmänna principen om icke-diskriminering, fortsatt(22) den analys som kommissionen utvecklat i sitt svar på en skriftlig fråga från domstolen om fastställandet av den aktuella referenskvantiteten och även den nya referensprocentandelen och fördelningen mellan medlemsstaterna av den beräknade delen av den kvantitet som skall levereras till obligatorisk destillation.(23)

30 Kommissionen har inledningsvis erinrat om att gemenskapsproduktionen av bordsvin under produktionsåret 1993/94 var behäftad med ett stort överskott fram till januari 1994, varför det var lämpligt att genomföra obligatorisk destillation för att säkerställa värdet och kvaliteten på bordsviner. Då Republiken Italien hade en mycket större produktion än alla andra områden, skulle dess kostnader för destillationen följaktligen stå i proportion till dess samlade produktion.

31 I detta avseende har kommissionen som svar på en skriftlig fråga från domstolen förklarat hur den gjort sina beräkningar. Det framgår av kommissionens svar att enligt den årliga prognosen för produktionsåret 1993/94(24) uppgick gemenskapens samlade produktion av bordsvin till 98 610 000 hl, varav 91 365 000 hl var avsedda för vinproduktion. Produktionen av bordsvin beräknades, efter avdrag för kostnader, till 87 385 000 hl, varvid normal förbrukning(25) beräknades uppgå till 79 807 000 hl. Av detta följer att det sammanlagda överskottet för det ifrågavarande produktionsåret uppgick till 7 578 000 hl (87 385 000 hl - 79 807 000 hl = 7 578 000 hl). Om lagren vid produktionsårets början om 46 886 000 hl samt lagren vid produktionsårets slut om 33 253 000 hl beaktas, förelåg ett lageröverskott om 13 633 000 hl. Det sammanlagda överskott som skulle undanröjas motsvarade således skillnaden mellan de samlade disponibla mängderna (87 385 000 + 46 886 000 hl = 134 271 000 hl) och de sammanlagda behoven under produktionsåret (79 807 000 hl + 33 253 000 hl = 113 060 000 hl), eller 21 211 000 hl.

32 Kommissionen har därefter uppgivit att referensprocentandelen om 85 procent(26) måste justeras för att göra det möjligt att ta hänsyn till utvecklingen av konsumtionen, vilken avsevärt hade minskat med tiden. En sådan justering föreskrivs i artikel 39.11 andra stycket b i förordning nr 822/87 i dess lydelse enligt förordning nr 1972/87.

33 Under produktionsåret 1993/94 skulle den normala konsumtionen om 79 807 000 hl därför jämföras med den samlade referenskvantiteten inom gemenskapen enligt artikel 4.3 i förordning nr 441/88, nämligen 145 069 000 hl.(27) Detta resulterar i en procentandel om 55.01 procent.(28)

34 Denna procentandel borde ha tillämpats på samma sätt på referenskvantiteten i varje område, såsom föreskrivs i artikel 4.3 i förordning nr 441/88. Med beaktande av skillnaden mellan årsproduktionen i varje område och den aktualiserade referenskvantiteten hade varje områdes bidrag till skillnaden beräknats på följande sätt:$

Medlems-stat

Referens-kvantitet$

Referens-kvantitet produktions-året 1993/94$

Produktion 1993

Överskott

Skillnad %

D

F

I

GR

E

P

1 342

40 182

64 163

4 632

27 500

7 250

738

22 104

35 296

2 548

15 128

3 988

630

23 500

45 025

3 645

15 490

3 050

-

1 396

9 729

1 097

362

-

-

11,09

77,31

8,72

2,88

-

Totalt

145 069

79 802

91 365

12 584

100,00

35 Att Republiken Italien har en relativt hög andel i förhållande till övriga medlemsstater beror enligt kommissionen på det exceptionellt stora överskottet i Italien.

36 Vad beträffar fördelningen av skyldigheten att destillera har kommissionen avslutningsvis anfört att det samlade överskottet om 21 200 000 hl hade fördelats på obligatorisk destillation (18 200 000 hl) respektive på frivillig destillation (3 000 000 hl), såsom föreskrivs i artikel 38 i förordning nr 822/87. Republiken Italien ålades således en skyldighet avseende 14 070 420 hl (77,31 procent av 18 200 000 hl). Efter diskussioner i förvaltningskommittén för vin,(29) minskades kvantiteten för destillation i Italien till och med något, nämligen till 12 150 000 hl i stället för 14 070 420 hl, i utbyte mot en mindre insats i form av frivillig destillation.

37 Domstolen konstaterade slutligen,(30) på grundval av beräkningarna, att Republiken Italien inte har behandlats annorlunda än övriga medlemsstater. Tvärtom har förvaltningskommittén för vin till och med beslutat minska den kvantitet som Italien har att destillera (från 14 070 420 hl till 12 150 000 hl). Det förefaller således inte som om artikel 1.3 fjärde strecksatsen i förordning nr 343/94 i förhållande till artikel 40.3 i EG-fördraget (nu artikel 34.2 EG i ändrad lydelse) har medfört att Republiken Italien diskriminerats i förhållande till övriga medlemsstater.

B - Frågor om giltigheten av kommissionens förordning nr 343/94

1. Den första och den fjärde frågan: Genomförande av grundförutsättningen som kräver att förhållandet "skiljer sig avsevärt"

a) Hänskjutna frågor

38 Den nationella domstolen har i sin första fråga tagit upp problemet med giltigheten av kommissionens förordning nr 343/94 eftersom den anser att denna antagits utan att kravet - som uppställs i artikel 39.11 andra stycket b i förordning nr 822/87 - "skiljer sig avsevärt" från detta förhållande under referensproduktionsåren är uppfyllt.

39 Den nationella domstolen har i sin fjärde fråga tagit upp problemet med giltigheten av förordning nr 343/94, enligt vilken Republiken Italien åläggs en skyldighet att destillera 12 150 000 hl, vilket skulle strida mot artikel 39.11 andra stycket b i förordning nr 822/87, i dess lydelse enligt förordning nr 1972/87 i den mån den tillåter ändring av den nya procentandelen som fastställts på grundval av förhållandet mellan "produktionen" åren 1981/1982, 1982/1983 och 1983/1984 (145 000 000 hl) och den normala konsumtionen av bordsvin åren 1993/1994 i jämförelse med förhållandet mellan "produktionen" åren 1981/1982, 1982/1983 och 1983/1984 och den normala konsumtionen år 1984/1985.

40 Enligt den nationella domstolen är lydelsen av denna bestämmelse i artikel 39.11 andra stycket b tydlig och föreskriver i vilken "utsträckning" procentandelen om 85 procent kan ändras, och de parametrar som skall beaktas för att fastställa omfattningen av denna ändring. Dessa parametrar är, å ena sidan, ändringen av förhållandet mellan "utbudet" och den "normala konsumtionen" under referensproduktionsåren (1981/1982, 1982/1983 och 1983/1984) och, å andra sidan, samma förhållande för det ifrågavarande produktionsåret 1993/1994. Enligt den nationella domstolen följer det i alla fall av de svar som kommissionen gett på de frågor som domstolen ställt till kommissionen i det ovannämnda målet Zaninotto att kommissionen för att beräkna den enhetliga referensprocentandelen har prövat i vilken mån förhållandet mellan produktionen under åren 1981/1982, 1982/1983 och 1983/1984 och den normala konsumtionen under produktionsåret 1993/1994 skiljer sig avsevärt i jämförelse med förhållandet mellan produktionen under produktionsåren 1981/1982, 1982/1983 och 1983/1984 och den normala konsumtionen åren 1984/1985. Enligt den nationella domstolen är detta förfarande inte förenligt med rådets bestämmelse som ger kommissionen rätt att handla då minskningen av referensprocentandelen från 85 till 55 procent är rättsstridig.

41 Efter att ha analyserat den lösning som domstolen har valt i det ovannämnda målet Zaninotto, skall jag behandla de frågor som kräver en djupare analys, efter att ha sammanfattat domstolens rättspraxis om kommissionens genomförandebefogenheter.

b) Kommissionens genomförandebefogenheter

42 Inledningsvis skall påpekas att kommissionen enligt artikel 39 i rådets förordning nr 822/87 ålägger kommissionen en skyldighet att anta genomförandebestämmelser för artikeln i fråga, vilka fastställer tillämpningsföreskrifter för den obligatoriska destillationen.

43 Enligt domstolens fasta rättspraxis(31) "följer av placeringen av artikel 155 (nu artikel 211 EG) i fördragets systematik samt av praktiska krav att begreppet genomförande skall ges en vid tolkning. Då det endast är kommissionen som kontinuerligt och uppmärksamt kan följa utvecklingen av jordbruksmarknaderna och handla med den snabbhet som situationen kräver, kan rådet se sig föranlåtet att ge kommissionen stora handlingsbefogenheter på detta område. I så fall måste gränserna för dessa befogenheter bedömas särskilt med hänsyn till den gemensamma marknadsorganisationens övergripande mål".

44 På samma sätt har domstolen funnit att kommissionen i jordbrukssektorn "har befogenhet att anta alla nödvändiga eller lämpliga genomförandeåtgärder för genomförandet av grundbestämmelserna i den mån de inte står i strid med de sistnämnda eller rådets tillämpningsföreskrifter".(32)

c) Analys av de hänskjutna frågorna

45 Enligt gällande gemenskapslagstiftning är referenskvantiteten inom gemenskapen för bordsvin resultatet av produktionen under referensproduktionsåren 1981/1982, 1982/1983 och 1983/1984. Ett grundläggande kännetecken för det system som instiftats av gemenskapslagstiftaren i förordning nr 822/87 är det uttryckliga och otvivelaktiga förbudet att ändra de referensproduktionsår som anges i artikel 39.11 andra stycket a andra strecksatsen i förordning nr 822/87, i dess lydelse enligt förordning nr 1972/87. Kommissionen har således inte i något fall av rådet getts befogenhet att ändra referensproduktionsåren, nämligen 1981/1982, 1982/1983 och 1983/1984.

46 För att fastställa, å ena sidan, den sammanlagda kvantitet bordsvin som skall destilleras i gemenskapen och, å andra sidan, de kvantiteter som skall destilleras i olika områden,(33) har kommissionen grundat sig på objektiva uppgifter och har tagit hänsyn till den sammanlagda produktionen, lagret och utbudet vid produktionsårets slut hos samtliga producenter inom gemenskapen,(34) vilket föranlett kommissionen att justera procentandelen om 85 procent till 55 procent.(35)

47 Jag anser att kommissionen, eftersom den har stor befogenhet att vidta skönsmässiga bedömningar när den antar åtgärder för genomförande av rådets beslut, inte överskridit gränserna för denna befogenhet att företa skönsmässiga bedömningar, då den på grundval av de objektiva uppgifter som den förfogade över, såsom prognosen för produktionsåret för vin 1993/1994 som offentliggjorts i gemenskapens officiella tidning, ansåg att kravet på att förhållandet mellan "utbudet" och den normala produktionen under detta produktionsår i jämförelse med detta förhållande under referensproduktionsåren 1981/1982, 1982/1983 och 1983/1984 var uppfyllt. Frågan om i vilken utsträckning man kan tala om att förhållandet "skiljer sig avsevärt" är en omständighet som bedöms separat för varje produktionsår för vin på grundval av en prognos för detta produktionsår och på nödvändigheten av att balansera och sanera marknaden.

48 På grundval av dessa uppgifter antog kommissionen procentandelen om 85 procent beroende på obalansen på marknaden för vin,(36) närmare bestämt på den "permanenta strukturella obalans"(37) som kännetecknade den, på den kontinuerliga nedgången av konsumtionen av bordsvin som konstaterats under föregående referensproduktionsår och även på förekomsten av vinlager under föregående referensproduktionsår, och i och med detta har kommissionen iakttagit de rättsliga bestämmelser som fastställs i artikel 39 i förordning nr 822/87. Om kommissionen inte hade justerat procentandelen i fråga om 85 procent på grundval av de nya, objektivt fastställbara uppgifterna,(38) skulle detta endast fått till följd för detta produktionsår (1993/1994) som kännetecknas av betydande överskott av bordsvin, att inte någon region behövt genomföra obligatorisk destillation eftersom kvantiteten som fastställts på grundval av procentandelen om 85 procent skulle ha varit lägre än produktionen i varje område för detta produktionsår.

49 På samma sätt skall erinras om att nödvändiga åtgärder enligt artikel 39.11 andra stycket b för en effektiv tillämpning av den obligatoriska destillationen som kommissionen har befogenhet att vidta "endast får omfatta en anpassning till procentandelen 85 procent(39) såvida förhållandet mellan utbudet och den normala konsumtionen av bordsvin under ett visst produktionsår skiljer sig avsevärt i förhållande till de referensår som anges i punkt 3 tredje stycket" (mina kursiveringar).

50 Enligt min mening betecknar uttrycket "endast ... såvida", som uttrycker ett villkor vilket möjligheten att justera procentandelen om 85 procent är underställt, inte ett (numeriskt) tak för denna justering, utan betyder att en sådan justering får äga rum "endast då" förändringarna i förhållandet mellan produktionen och den normala konsumtionen under ett visst produktionsår jämfört med förhållandet under referensproduktionsåren kräver det. I varje fall uttrycker inte bestämmelserna i fråga någon restriktion vad avser omfattningen av eller den numeriska betydelsen av justeringen eftersom denna inte genomförts godtyckligt utan på grundval av objektiva uppgifter som är en följd av prognosen för varje produktionsår för vin.(40)

51 Jag anser dessutom att den progressiva och konstanta minskning av konsumtionen av bordsvin som konstaterats och som medfört en avsevärd minskning av den kvantitet som motsvarar beräknad normal konsumtion för produktionsåret i fråga skiljer sig i förhållande till referensproduktionsåren.(41) Såsom jag redan understrukit rättfärdigar denna förändring att kommissionen intervenerar, varigenom procentandelen 85 procent skall justeras för att åter fastställa de villkor som inledningsvis föreskrivits för att för produktionsåret 1993/1994 fastställa förhållandet mellan den normala konsumtionen om 79 807 000 hl och referenskvantiteten inom gemenskapen som uppgår till 145 069 000 hl.(42)

52 Följaktligen kan inte kommissionen anses ha handlat rättsstridigt då den fastställde den kvantitet bordsvin som Republiken Italien skulle destillera till 12 150 000 hl.

53 Man kan inte heller godta den alternativa lösning som härrör från den nationella domstolens resonemang,(43) då den grundar sig på en ändring av referensproduktionsåren och då denna ändring, såsom jag visat ovan, är uttryckligen förbjuden enligt artikel 39.11 andra stycket b i förordning nr 822/87.

54 Jag anser således att det i förevarande mål är överflödigt att pröva frågan huruvida en annan procentandel, som är högre (än 55 procent) och fastställd på grundval av uppgifter om senare referensproduktionsår, skulle vara mer i enlighet med förordning nr 822/887 eftersom, såsom jag understrukit, detta är förbjudet enligt denna förordning.(44)

55 Följaktligen har det i föregående analys inte framkommit någon omständighet som kan påverka giltigheten av kommissionens förordning nr 343/94.

2. Den andra frågan: Åsidosättande av motiveringsskyldigheten

56 Den nationella domstolen har i andra hand i sin andra fråga, med utgångspunkt från att det i bestämmelsen i artikel 39.11 andra stycket b i förordning nr 822/87 anges ett undantag från den allmänna bestämmelsen och att justeringen av procentandelen om 85 procent utgör ett undantag eftersom den inte "ryms inom ramen för" gemenskapslagstiftningen om obligatorisk destillation, tagit upp problemet med bristande motivering i kommissionens förordning nr 343/94. Enligt den nationella domstolen åläggs kommissionen i artikel 190 i EG-fördraget (nu artikel 253 EG) att på ett klart och otvetydigt sätt motivera sitt beslut att ändra procentandelen i fråga och att ange de olika sakförhållanden och rättsliga överväganden som är föremål för beslutet.

57 Inledningsvis skall erinras om följande enligt domstolens fasta rättspraxis:(45)

"Även om det av den motivering som krävs enligt artikel 190 i EG-fördraget (nu artikel 253 EG) på ett klart och otvetydigt sätt skall framgå hur den gemenskapsmyndighet som är upphovsman till den omtvistade rättsakten har resonerat, så att de berörda personerna kan få kännedom om skälen för den vidtagna åtgärden och så att domstolen ges möjlighet att utöva kontroll ... krävs det emellertid inte att alla faktiska eller rättsliga omständigheter anges. Frågan huruvida en motivering av ett beslut uppfyller dessa krav skall bedömas inte bara mot bakgrund av motiveringens lydelse utan även mot bakgrund av dess sammanhang samt samtliga de rättsregler som reglerar det berörda området. Om följaktligen det väsentliga i det mål som institutionen eftersträvar framgår av den omtvistade rättsakten, skulle det vara onödigt att fordra en särskild motivering för vart och ett av de val av teknisk art som institutionen har gjort."

58 Dessutom anges i artikel 4.3 i kommissionens förordning nr 441/88 att den sammanlagda medelproduktionen inom gemenskapen under de tre produktionsåren 1981/1982, 1982/1983 och 1983/1984 uppgick till 145 069 000 hl. Det framgick av gemenskapens prognos för produktionsåret för vin 1993/1994,(46) och således av objektiva uppgifter, att marknaden skulle vara i obalans detta produktionsår.

59 Jag kan således konstatera att kommissionen, för att anta förordning nr 343/94, som avser genomförande av rådets förordning nr 822/87, har grundat sig på en rad objektiva uppgifter. Jag hänvisar i denna fråga till första övervägandet i förordning nr 343/94, enligt vilken "de uppgifter som kommissionen för närvarande förfogar över, och i synnerhet uppgifterna i prognosen för produktionsåret för vin 1993/1994, visar att situationen för innevarande produktionsår kännetecknas av en obalans mellan marknaden för bordsvin och för vin som lämpar sig för framställning av bordsvin och att de villkor som avses i artikel 39.1 i förordning (EEG) nr 822/87 för att fastställa obligatorisk destillation således är uppfyllda".

60 Dessutom anges följande i andra övervägandet i förordning nr 343/94: "Med beaktande av priserna och den önskvärda nivån på tillgången vid utgången av produktionsåret förefaller det nödvändigt att destillera 18 200 000 hl bordsvin inom gemenskapen. Denna mängd bestäms på grundval av prognosen och därvid beaktas en situation av obalans som bland annat kännetecknas av lager som överförts från ett produktionsår till ett annat och som överstiger de beräkningar som legat till grund för upprättandet av räkenskaper för produktionsåret."

61 Jag grundar mig på domstolens fasta rättspraxis som jag nyss nämnt och har, med beaktande av första och andra övervägandena, i mitt förslag till avgörande i domen i målet Zaninotto (punkt 79) understrukit följande: "Även om de förklaringar som kommissionen har lämnat har övertygat mig om att ingressen till förordning nr 343/94 inte är bristfällig, ... var [det] ingalunda nödvändigt att denna andel (55 %), som fastställts på ett fullständigt lagligt sätt, skulle nämnas i övervägandena till förordning nr 343/94, för att fastställandet av andelen för destillation lättare skulle framgå för läsaren, något som den italienska regeringen ... påpekade vara en brist. Jag anser således, även med stöd av de ovannämnda övervägandena i förordning nr 343/94, att den omtvistade förordningen inte är behäftad med något fel, eftersom den detaljerade beskrivningen av kommissionens resonemang utgör ett val av teknisk beskaffenhet som det var möjligt att tillbakavisa utan att invända mot den omtvistade rättsaktens motivering."

62 Följaktligen anser jag, med tanke på den stora befogenhet att företa skönsmässiga bedömningar som kommissionen har för att fastställa vad som utgör ett förhållande som "skiljer sig avsevärt" i den mening som avses i bestämmelsen i artikel 39.11 andra stycket b i förordning nr 822/87, att frågan huruvida förordning nr 343/94 är ogiltig på grund av bristande motivering inte uppkommer, eftersom det av objektiva uppgifter om situationen på vinmarknaden under produktionsåret 1993/1994 och enligt den prognos som offentliggjorts i Europeiska gemenskapens tidning följer att det var nödvändigt att justera procentandelen om 85 procent beroende på en ändring i förhållandet mellan utbudet och den normala konsumtionen under detta produktionsår jämfört med detta förhållande under referensproduktionsåren.

3. Den tredje frågan: Åsidosättande av principerna om skälighet, uppenbart fel och motsägelse med avseende på syftet

63 Genom den tredje frågan vill den nationella domstolen få klargjort om förordning nr 343/94, som ålägger Republiken Italien en skyldighet att leverera 12 150 000 hl till obligatorisk destillation, är ogiltig på grund av att den åsidosätter skälighetsprincipen, på grund av att den är uppenbart felaktig och därför att den är motsägelsefull med avseende på sitt syfte med hänsyn till det "beräkningssystem" som kommissionen tillämpar för den kvantitet som Republiken Italien skall destillera. Den nationella domstolen bestrider således riktigheten av den utförda beräkningen vid justeringen av procentandelen från 85 till 55 procent. Den anser att det verkliga förhållandet mellan produktionen inom gemenskapen och den normala konsumtionen under produktionsåret 1993/1994 inte var 55 procent utan 73 procent. Den kom fram till denna slutsats på grundval av förhållandet mellan medelproduktionen för de tre senaste produktionsåren före produktionsåret 1993/1994 (108 000 000 hl) och den normala konsumtionen produktionsåret 1993/1994 (79 807 000 hl), som motsvarar 73 procent.(47)

64 Enligt den nationella domstolen innebär referensprocentandelen som kommissionen beräknat, förutom att den inte motsvarar marknadssituationen och produktionen i de olika områdena eller i Italien, dessutom ett åsidosättande av diskrimineringsförbudet i artikel 40 i EG-fördraget (nu artikel 34 EG).

65 Vad avser frågan om principen om icke-diskriminering hänvisar jag till domen i det ovannämnda målet Zaninotto, i vilket domstolen fann(48) att det av de beräkningar på grundval av vilka kommissionen fastställt den kvantitet som Republiken Italien skall leverera till obligatorisk destillation framgår att Republiken Italien inte har behandlats annorlunda eller mindre förmånligt än övriga medlemsstater.

66 Dessutom är det tillräckligt att understryka att utgångspunkten för den nationella domstolens resonemang, på vars grund den fastställt procentandelen om 73 procent som skall beaktas för att fastställa den motsvarande kvantiteten för Republiken Italien, är felaktig. Såsom jag har angett kan, enligt artikel 39.11 andra stycket a andra strecksatsen i förordning nr 822/87, i dess lydelse vid tidpunkten för omständigheterna i förevarande fall, de åtgärder som kommissionen har befogenhet att vidta för att genomföra och få en balanserad tillämpning av obligatorisk destillation inte avse bestämmelserna i denna artikel om referensproduktionsåren, det vill säga 1981/1982, 1982/1983 och 1983/1984.

67 Följaktligen innebär den beräkning som den nationella domstolen gjort nödvändigtvis att kommissionen ändrar referensproduktionsåren, som således inte skall vara produktionsåren 1981/1982, 1982/1983 och 1983/1984 utan de tre produktionsår som omedelbart föregår produktionsåret 1993/1994,(49) en befogenhet som rådet emellertid inte gett kommissionen,(50) vilket den sistnämnda understrukit (punkt 28 i kommissionens skriftliga yttrande).(51)

68 Dessutom är den lösning som kommissionen kommit fram till förenlig med det mål som gemenskapslagstiftaren eftersträvar, vilket består i sanering av marknaden. I fyrtiofjärde övervägandet i förordning nr 822/87 framgår följande: "Obligatorisk destillation har visat sig vara den mest effektiva åtgärden för att absorbera överskott på marknaden för bordsvin. Det är därför nödvändigt att fastställa att denna åtgärd skall vidtas så snart en allvarlig obalans på marknaden noteras, och noggranna kriterier måste fastställas för bedömning av sådana obalanser."

69 Vad beträffar fördelningen av den sammanlagda kvantiteten för destillation anges följande i fyrtiofemte övervägandet i förordning nr 822/87: "På grund av väderförhållandena och effekterna av strukturella åtgärder kan produktionsutvecklingen variera mellan gemenskapens olika områden ... ."

70 Jag anser att dessa mål, nämligen minskningen av överskotten av bordsvin på vinmarknaden och bekämpandet av den allvarliga obalansen på denna marknad genom fastställandet av tydliga kriterier för bedömning av denna obalans,(52) utgör en del av målen med den gemensamma jordbrukspolitiken såsom de uppräknas i artikel 39.1 b och c i EG-fördraget (nu artikel 33.1 b och c EG).(53) I och med destillationsåtgärden försökte rådet, för att förena de olika målen i artikel 39 i fördraget, att stabilisera vinmarknaden(54) utan att underskatta nödvändigheten av att bevara producenternas individuella inkomst.(55) Jag anser, vilket för övrigt följer av de överväganden som jag har nämnt, att antagandet av förordning nr 343/94 är förenligt med de mål som eftersträvas av rådet och att frågan huruvida förordningen är giltig i detta avseende således inte uppkommer.

71 Som slutsats anser jag, med hänsyn till den analys som jag gjort för att svara på de två första frågorna, att beräkningen av procentandelen om 55 procent, som kommissionen har kommit fram till, inte är oriktig eftersom den varken är uppenbart felaktig eller strider mot principen om icke-diskriminering. Dessutom är denna beräkning lämplig i den meningen att den är förenlig med såväl den bestämmelse som ger kommissionen befogenheter som med syftet med rådets förordning nr 822/87.

C - Problem avseende giltigheten av bestämmelserna i rådets förordning nr 822/87

1. Den femte frågan: Problem avseende giltigheten av bestämmelsen i artikel 39.11 andra stycket b i förordning nr 822/87

72 I den femte frågan, som ställts i andra hand i förhållande till tredje och fjärde frågan, har den nationella domstolen tagit upp problemet med giltigheten av bestämmelsen i artikel 39.11 andra stycket b i förordning nr 822/87, i dess lydelse enligt förordning nr 1972/87, eftersom den tillåter ett sådant beräkningssätt för den nya procentandelen som det som används av kommissionen. Den nationella domstolen har konstaterat att artikel 39.11 andra stycket b är ogiltig på grund av att den utgör ett åsidosättande av skälighetsprincipen, på grund av att den är uppenbart felaktig, därför att den är motsägelsefull med avseende på sitt syfte samt åsidosätter principen om icke-diskriminering som fastlagts i artikel 40 i fördraget (nu artikel 34 EG i ändrad lydelse).

73 Detta innebär i huvudsak att den nationella domstolen, om domstolen finner att förordning nr 343/94 är giltig eftersom den utgör en tillämpning av artikel 39.11 andra stycket b, bestrider tillämpligheten av den sistnämnda förordningen eftersom den tillåter en beräkning av en enhetlig procentandel på grundval av förhållandet mellan den normala konsumtionen för produktionsåret för vin i fråga och produktionen under referensproduktionsåren 1981/1982, 1982/1983 och 1983/1984.

a) Upptagande till sakprövning

74 Rådet och kommissionen har tagit upp frågan huruvida denna fråga kan tas upp till sakprövning på grund av att den är opreciserad (punkt 27 i rådets skriftliga yttrande och punkt 39 och följande punkter i kommissionens skriftliga yttrande). De anser att den nationella domstolen inte angett av vilken anledning det är rättsstridigt att för att fastställa (justera) referensprocentandelen använda förhållandet mellan konsumtionen under produktionsåret i fråga och produktionen för referensproduktionsåren.(56)

75 Kommissionen, som allmänt sett uttalat tvivel vad avser frågornas ändamålsenlighet, anser i synnerhet att den femte frågan inte kan upptas till sakprövning av två skäl. Å ena sidan har den nationella domstolen inte förklarat av vilka skäl det skulle vara olagligt att beakta förhållandet mellan konsumtionen under produktionsåret för vin i fråga och referensproduktionsåren. Å andra sidan skulle svaret, om man ansåg att denna fråga skulle tas upp till sakprövning, inte vara till nytta eftersom man, om man minskar referensprocentandelen, minskar Italiens referenskvantitet, medan denna kvantitet ökar om man ökar procentandelen. Detta innebär att man, om man ogiltigförklarade denna bestämmelse, skulle riskera att gemenskapsinstitutionerna skulle ålägga Italien en skyldighet att destillera en större kvantitet bordsvin under det omtvistade produktionsåret (1993/1994) och således än hårdare bestraffa sökandena vid den nationella domstolen, Giuseppe Busolin m.fl.

76 Jag anser att man inte kan anamma rådets och kommissionens argumentation. Domstolen skall pröva de frågor som rör giltigheten av vissa gemenskapsbestämmelser som den nationella domstolen har ställt till domstolen, eftersom de ställts i en tvist vid den sistnämnda och lösningen av tvisten kräver att de blir lösta, oavsett om de konsekvenser som ett beslut som anger att bestämmelserna i fråga är ogiltiga skulle få är ogiltiga eller inte.(57)

77 Den nationella domstolen har inte i detalj beskrivit av vilka skäl den anser att ovannämnda bestämmelse i förordning nr 822/87 är ogiltig. Det är emellertid enligt min mening, eftersom den nationella domstolen åtminstone tar upp de skäl som gör att den anser att kommissionens förordning nr 343/94, som är avsedd att utgöra en tillämpning av förordning nr 822/87, är ogiltig, tillräckligt för att anse att dess fråga kan tas upp till sakprövning, eftersom jag anser att man, om man vill ge ett fullständigt svar på de hänskjutna frågorna, skall kontrollera giltigheten av denna bestämmelse i förordning nr 822/87 i dess nya lydelse även om den nationella domstolen inte uttryckligen ställt denna fråga.

b) Prövning i sak

78 Jag anser att jag redan har löst många av de problem som uppkommit genom denna fråga då jag analyserat den tredje och den fjärde frågan under föregående framställning, då jag dragit slutsatsen att det inte framkommit någon omständighet som påverkar giltigheten av förordning nr 343/94.

79 I förevarande mål skall tilläggas att problemet med giltigheten av artikel 39.11 andra stycket b i rådets förordning nr 822/87 inte uppkommer. Jag kommer fram till denna slutsats på grundval av domstolens fasta rättspraxis, enligt vilken följande gäller: "När rådet vid genomförandet av den gemensamma jordbrukspolitiken tvingas göra en utvärdering av en invecklad ekonomisk situation, omfattar rådets utrymme för skönsmässig bedömning inte uteslutande innehållet i och räckvidden av de bestämmelser som skall antas utan även i viss utsträckning fastställandet av de grundläggande sakförhållandena, på så sätt att det är tillåtet för rådet att i förekommande fall grunda sig på en helhetsbedömning. Domstolskontrollen av denna behörighet skall begränsas till en prövning av om det vid utövandet av denna behörighet förekommit uppenbara fel eller maktmissbruk eller om den ifrågavarande myndigheten klart har överskridit gränserna för sitt handlingsutrymme."(58)

80 Närmare bestämt kom rådet, i förordning nr 1972/87, att anta den omtvistade bestämmelsen i artikel 39.11 andra stycket på grundval av den omständigheten(59) att "[v]id genomförande av detta system [inrättat genom artikel 39 i förordning nr 822/87] har det uppstått många allvarliga svårigheter, och det har endast varit möjligt att lösa dessa i syfte att säkerställa att destillationen genomförs effektivt, genom att tillåta kommissionen att tills vidare frångå vissa regler. För att säkerställa att den obligatoriska destillationen genomförs på ett effektivt och rättvist sätt är det lämpligt att under tre produktionsår fortsätta att tillämpa övergångsbestämmelserna, som ger kommissionen befogenhet att besluta om de åtgärder som behövs för att undanröja svårigheter som kan äventyra genomförandet av destillationen, dock utan att göra avkall på grundprinciperna för systemet".

81 I artikel 39.11 första stycket(60) förlängdes dessutom, till och med produktionsåret 1993/1994, möjligheten att anta nödvändiga åtgärder för en effektiv tillämpning av destillationen om det skulle uppkomma svårigheter som kan hindra genomförandet av eller en balanserad tillämpning av den obligatoriska destillationen. Såsom förklarats(61) har betydelsen av en rad problem, däribland de som rör antagande av strukturåtgärder och sambandet mellan dessa och obligatorisk destillation, för vinsektorn krävt "största möjliga överensstämmelse mellan de lösningar som föreslås," och "[f]ör att en sådan överensstämmelse skall kunna uppnås måste de nödvändiga förslagen utarbetas på grundval av all tillgänglig information, vilket medför att vissa tidsfrister bör förlängas med ett produktionsår," nämligen produktionsåret 1993/1994.

82 Rådets bedömning grundades på objektiva omständigheter avseende situationen på vinmarknaden och på bedömningar om dess utveckling. Med hänsyn till det stora utrymme för skönsmässiga bedömningar som rådet har vid genomförandet av den gemensamma jordbrukspolitiken, som innebär att det är nödvändigt att bedöma komplicerade ekonomiska situationer, anser jag att denna bedömning inte är uppenbart felaktig. Dessutom föranleder inte någon handling i akten ett konstaterande att rådet i förevarande fall har överskridit gränserna för sitt utrymme för skönsmässiga bedömningar genom att ge kommissionen befogenhet att justera procentandelen om 85 procent eftersom situationen på vinmarknaden under detta produktionsår krävde denna åtgärd, även om detta inträffat upprepade gånger under tidigare produktionsår. Följaktligen är bedömningen av de omständigheter på vilka antagandet av denna åtgärder är grundad inte uppenbart felaktig.

2. Den sjätte frågan: Problem avseende giltigheten av artikel 39.3, 39.4 och 39.11 i rådets förordning nr 822/87 och i kommissionens förordning nr 343/94

a) Frågor

83 Den nationella domstolen har i den sjätte frågan tagit upp huruvida bestämmelserna i artikel 39.3, 39.4 och 39.11 i förordning nr 822/87, i dess lydelse enligt förordning nr 1566/93 och förordning nr 343/94, vilken utgör en tillämpningsföreskrift för de båda förstnämnda, är rättsstridiga till följd av att de åsidosätter skälighetsprincipen, är uppenbart felaktiga, utgör maktmissbruk och åsidosätter proportionalitetsprincipen.

84 Den kritik som den nationella domstolen uttalat består i huvudsak av tre punkter: a) Till att börja med har den hävdat, på grundval av de uppgifter som den har, att procentandelen om 85 procent aldrig kunde tillämpas eftersom den inte var förenlig med den verkliga situationen på vinmarknaden. Rådet(62) har gett kommissionen befogenhet att tillämpa punkt 11 andra stycket b för att i praktiken möjliggöra genomförandet av den obligatoriska destillation som avses i artikel 39 i förordning nr 822/87. Detta har fått konsekvensen att bestämmelsen i artikel 39.3 inte har tillämpats. Av detta följer således att den bedömning som gjorts är uppenbart felaktig och att den omtvistade bestämmelsen är irrationell,(63) särskilt eftersom rådet i förordning nr 1566/93 angett att den enhetliga procentandelen skall kvarstå, fastställd till 85 procent. b) Förlängningen av procentandelen om 85 procent 1993 utgjorde ett åsidosättande av proportionalitetsprincipen eftersom rådet rimligen borde ha vetat att marknadsvillkoren inte var anpassade till tillämpningen av denna. c) Inom denna ram utgjorde bevarandet av den bestämmelse som föreskriver tillämpning av referensprocentandelen om 85 procent dessutom maktmissbruk, eftersom rådet genom att föreskriva denna procentandel som i praktiken inte kunde tillämpas, tillät kommissionen att efter eget gottfinnande styra den obligatoriska destillationen på grundval av bestämmelsen i artikel 39.11 andra stycket b i förordning nr 822/87, som ger kommissionen befogenhet att handla - en bestämmelse som, enligt den nationella domstolen, är en undantagsbestämmelse till artikel 39.3, som är huvudregel och som hänvisar till procentandelen 85 procent, även om denna inte är tillämplig i praktiken.

b) Allmänna anmärkningar

85 I förevarande fall anser jag att rådets förhållningssätt, som består i att minska procentandelen om 85 procent medan kommissionen ges befogenhet att fastställa en annan procentandel på grundval av att det är nödvändigt med balans och sanering på vinmarknaden och framgången av åtgärderna för obligatorisk destillation, inte kan anses göra bestämmelsen i fråga ogiltig på grund av de skäl som den nationella domstolen har åberopat. De befogenheter som kommissionen tilldelats gör det inte möjligt för denna att ändra de grundläggande principer som reglerar den obligatoriska destillationen.

86 Till att börja med kunde gemenskapslagstiftaren, som bedömde en komplicerad ekonomisk verklighet, fastställa referensproduktionsåren,(64) eftersom den, såsom jag angett, allmänt sett förfogar över ett stort utrymme för skönsmässiga bedömningar vad beträffar karaktären och innebörden av de åtgärder som skall vidtas. Detta stora utrymme för skönsmässiga bedömningar skall emellertid utövas med fullständigt iakttagande av allmänna principer av överordnad betydelse, däribland proportionalitetsprincipen.

87 Jag drar sedan slutsatsen att rådet, då regleringen i förordning nr 822/87 är som den är, skulle begå ett uppenbart fel vid utövandet av sina skönsmässiga befogenheter och skulle åsidosätta principen om icke-diskriminering(65) om det inte höll sig till dessa referensproduktionsår (1981/1982, 1982/1983 och 1983/1984),(66) på vars grund det skulle kontrollera om medlemsstaterna uppfyllt sin skyldighet att inte överskrida sin referensprocentandel utan ta hänsyn till nya, senare referensperioder innan utarbetandet av de nödvändiga förslagen var färdiga och utan att ha alla nödvändiga uppgifter om exempelvis tillämpningen av röjningspolitiken och den minskning av vinodlingsområden som följer därav, vilken endast genomförts av producenterna i vissa områden.(67) Skälet till detta är att man på så sätt faktiskt skulle gynna de regioner som vidtagit minst antal åtgärder för att anpassa sig till marknadsvillkoren och bestraffa dem som genom att minska sin produktion har bidragit till att gradvis återställa balansen.(68) En sådan reglering kan innebära ett överskridande av gränserna för de skönsmässiga befogenheterna och tillämpningen av en behandling som missgynnar vissa producenter i förhållande till andra.

c) Särskilt om åsidosättande av proportionalitetsprincipen

88 Dessutom skall rådet fullständigt iaktta proportionalitetsprincipen när det utövar den långtgående befogenhet att företa skönsmässiga bedömningar som det förfogar över för att anta tillämpningsföreskrifter för den gemensamma jordbrukspolitiken.

89 Enligt fast rättspraxis kräver proportionalitetsprincipen, som har en överordnad ställning och som är en del av gemenskapsrättens allmänna principer, att "gemenskapsinstitutionernas akter inte går utöver gränserna för vad som är lämpligt för att förverkliga de legitima målen för lagstiftningen i fråga och att om valet står mellan flera lämpliga åtgärder den minst ingripande väljs samt att de olägenheter som orsakas inte är orimliga i förhållande till de åsyftade målen".(69)

90 Dessutom framgår följande av domstolens fasta rättspraxis vad beträffar domstolsprövningen av gemenskapslagstiftarens tillämpning av proportionalitetsprincipen inom området för den gemensamma jordbrukspolitiken:(70) "Gemenskapslagstiftaren har ett stort utrymme att företa skönsmässiga bedömningar i frågor som rör den gemensamma jordbrukspolitiken och som motsvarar det politiska ansvar som den ålagts genom artiklarna 40-43 i fördraget. Följaktligen kan en åtgärd på detta område endast förklaras ogiltig om den är uppenbart olämplig i förhållande till det mål som den behöriga institutionen eftersträvar" (mina kursiveringar).(71)

91 Enligt min mening förefaller det inte som om rådet vid antagandet av bestämmelserna i artikel 39.3, 39.4 och 39.11 åsidosatt proportionalitetsprincipen.

92 Vid utövandet av denna behörighet har rådet valt systemet med, på vissa villkor, obligatorisk destillation, i syfte att balansera och sanera vinsektorn.(72) Såsom det följer av det fyrtiofjärde övervägandet i förordning nr 822/87 är obligatorisk destillation den mest effektiva åtgärden för att absorbera överskott på marknaden för bordsvin. Denna åtgärd skall vidtas så snart en allvarlig obalans på marknaden noteras, och noggranna kriterier måste fastställas för bedömning av sådana obalanser. Vad beträffar fördelning av den sammanlagda kvantiteten som skall destilleras hänvisas i fyrtiofemte övervägandet till klimatförändringar och följder av strukturpolitiken, som kan föranleda en annorlunda produktionsutveckling i gemenskapens olika områden.

93 Med beaktande av dessa mål(73) har rådet ansett att det lämpligaste kriteriet var att fastställa och upprätthålla referensproduktionsåren för vin (1981/1982, 1982/1983 och 1983/1984) på så sätt att man på denna grund kan fastställa om medlemsstaterna deltagit i vidtagna åtgärder för att balansera och sanera marknaden för vin. För att nå detta mål har det valt att ge kommissionen befogenhet att ändra den föreskrivna procentsatsen varje gång som detta är nödvändigt för att genomföra den obligatoriska destillationens mål.

94 Rådets val kan enligt min mening inte betraktas som uppenbart felaktigt för att nå det resultat som åsyftas genom antagandet av åtgärder för obligatorisk destillation. För övrigt har inte den nationella domstolen förklarat av vilket skäl ändringen av referensproduktionsåren eller fastställandet av en ny, fast referensprocentandel i stället för en procentandel anpassad efter situationen varje produktionsår för vin(74) skulle utgöra en mer lämplig och mindre restriktiv åtgärd än den mekanism som föreskrivs i bestämmelsen i fråga.(75)

95 När rådet gjorde detta val kunde det säkerligen inte klart fastställa alla framtida följder av de bestämmelser som det antog. Domstolen har avseende denna fråga vid upprepade tillfällen fastslagit(76) att "en gemenskapsrättsakts giltighet inte är beroende av hur effektiv denna har varit under den tid som gått". Den har klargjort att(77) "då gemenskapslagstiftaren skall bedöma de framtida effekterna av bestämmelser som skall antas och dessa effekter inte kan förutses med exakthet kan bedömningen endast underkännas om den var uppenbart felaktig med hänsyn till de omständigheter lagstiftaren hade kännedom om vid antagandet av rättsakten i fråga".

96 Följaktligen skulle problemet med ogiltigheten av de åtgärder som föreskrivs i artikel 39.3, 39.4 och 39.11 i förordning nr 822/87 på grund av åsidosättande av proportionalitetsprincipen inte uppkomma om dessa åtgärder var uppenbart felaktiga eller inte var nödvändiga med avseende på sitt syfte och om nackdelarna övervägde fördelarna, vilket - enligt vad jag ovan framställt - emellertid inte är fallet i förevarande fall.

d) Maktmissbruk

97 "Maktmissbruk" såsom skäl för ogiltigförklaring av en gemenskapsrättsakt(78) består i antagande, av en behörig institution, av en rättsakt uteslutande - eller åtminstone huvudsakligen - i ett annat syfte än det som angetts offentligt. Jag anser emellertid att det skäl som den nationella domstolen åberopat, såsom den beskriver det, närmare bestämt skulle kunna betecknas som "maktmissbruk", vilket, såsom skäl för ogiltigförklaring av en gemenskapsrättsakt, utgör en speciell kategori av "maktmissbruk".(79) Åsidosättandet av handläggningsregler innebär att den behöriga institutionen, som kringgått de bestämmelser som fastställer det förfarande som skall följas vid antagandet av ett visst beslut, har följt ett annat förfarande som föreskrivs i ett annat syfte och har antagit rättsakten.

98 Jag anser att man i förevarande fall varken kan anse att man står inför ett fall av åsidosättande av handläggningsregler eller maktmissbruk, eller att syftet med artikel 39 i förordning nr 822/87, i dess ändrade lydelse, är att tillåta kommissionen att, såsom den önskar, reglera den obligatoriska destillationen och därmed även fördelningen av den kvantitet som skall levereras till en obligatorisk kvantitet mellan gemenskapens olika områden, enligt det förfarande för förvaltningskommittén för vin som föreskrivs i artikel 83 i förordning nr 822/87 och i strid med det förfarande som anges i artikel 43 i EG-fördraget (nu artikel 37 EG i ändrad lydelse). Om man anslöt sig till denna tes, som försvaras av Giuseppe Busolin och som upprepats av den nationella domstolen, skulle man underskatta den roll som kommissionen, i enlighet med EG-fördraget, spelar vid verkställandet av rådets beslut. Denna roll innebär att kommissionen skall röra sig inom de strikta gränser som varje gång fastställs av rådet, med fullständigt iakttagande av de villkor som det sistnämnda uppställer för kommissionens antagande av beslut.(80)

99 Dessutom skall erinras om att förfarandet för förvaltningskommittén för vin som avses i artikel 83 i förordning nr 822/87 föreskrivs för såväl tillämpningen av artikel 39.11 andra stycket b som för tillämpningen av en enhetlig procentandel och referensproduktionsåren (artikel 39.9). Detta innebär att den ändring av procentandelen om 85 procent som avses i stycke 3 och justeringen av denna procentandel för ett visst produktionsår för vin utförs enligt samma förfarande.

100 Följaktligen anser jag, med beaktande av föregående överväganden, att rådet inte har gjort sig skyldigt till åsidosättande av handläggningsregler eller maktmissbruk eftersom det har behållit den enhetliga procentandelen om 85 procent, även då det antagit förordning nr 1566/93 om ändring av förordning nr 822/87, och samtidigt föreskrivit tillämpning av stycke 11 andra stycket b för produktionsåret för vin 1993/1994. Konstateranden i motsatt riktning är ogrundade.

VI - Förslag till avgörande

101 Med beaktande av föregående överväganden föreslår jag att följande svar ges på de frågor som ställts av Pretore di Treviso - sezione distaccata di Oderzo:

Vid prövningen av de frågor som har ställts har det inte framkommit någon omständighet ägnad att påverka giltigheten av:

- artikel 39.3, 39.4 och 39.11 i rådets förordning (EEG) nr 822/87 av den 16 mars 1987 om den gemensamma organisationen av marknaden för vin, i dess lydelse enligt rådets förordning (EEG) nr 1972/87 av den 2 juli 1987 och rådets förordning (EEG) nr 1566/93 av den 14 juni 1993, och

- kommissionens förordning (EG) nr 343/94 av den 15 februari 1994 om införande av obligatorisk destillation enligt artikel 39 i rådets förordning (EEG) nr 822/87 och om undantag från vissa därtill hänförliga tillämpningsföreskrifter för produktionsåret 1993/94.

(1) - REG 1998, s. I-6629.

(2) - Dessa bestämmelser beskrivs detaljerat i punkterna 3-16 i domen i det ovannämnda målet Zaninotto och i punkterna 2-37 i mitt förslag till avgörande i samma mål.

(3) - EGT L 84, s. 1: svensk specialutgåva, område 3, volym 23, s. 7.

(4) - Denna förordning har ändrats bland annat genom rådets förordning (EEG) nr 1972/87 av den 2 juli 1987 (EGT L 184, s. 26; svensk specialutgåva, område 3, volym 23, s. 239), förordning (EEG) nr 1441/88 av den 24 maj 1988 (EGT L 132, s. 1; svensk specialutgåva, område 3, volym 26, s. 194), förordning (EEG) nr 1236/89 av den 3 maj 1989 (EGT L 128, s. 31; svensk specialutgåva, område 3, volym 29, s. 60), förordning (EEG) nr 1325/90 av den 14 maj 1990 (EGT L 132, s. 19), förordning (EEG) nr 1734/91 av den 13 juni 1991 (EGT L 163, s. 6; svensk specialutgåva, område 3, volym 38, s. 28), förordning (EEG) nr 1756/92 av den 30 juni 1992 (EGT L 180, s. 27; svensk specialutgåva, område 3, volym 43, s. 18) och förordning (EEG) nr 1566/93 av den 14 juni 1993 (EGT L 154, s. 39; svensk specialutgåva, område 3, volym 50, s. 85).

(5) - I detta syfte föreskrivs följande i artikel 31 i förordningen: "1. Före den 10 december varje år skall en prognos utarbetas i syfte att beräkna gemenskapens resurser och behov, inbegripet den förväntade importen från och exporten till tredje land.$

2. Prognosen skall innehålla uppgifter om gemenskapens resurser och behov vad gäller vin, av vilka det skall framgå hur stor del som utgörs av bordsvin respektive kvalitetsvin fso.$

3. För varje produktionsår skall kommissionen till rådet överlämna en slutlig kalkyl över gemenskapens resurser och förbrukning under föregående produktionsår. 4. Tillämpningsföreskrifter för denna artikel skall antas i enlighet med förfarandet i artikel 83."

(6) - Närmare bestämt fastställs i artikel 38.1 i förordning nr 822/87 villkoren för förebyggande destillation. I artikel 38.3 föreskrivs att uppköpspriset för vin som levereras till destillation skall vara 65 procent av orienteringspriset. Den förebyggande destillationen förutsätter att producenten frivilligt ansluter sig till detta förfarande.

(7) - Enligt artikel 41 kan stöddestillation ske samtidigt som obligatorisk destillation. Den får emellertid inte överstiga 6,2 miljoner hl om inte rådet bestämmer något annat. Det pris som betalas till producenterna skall vara lika med 82 procent av orienteringspriset (artikel 41.6 jämförd med artikel 29 första stycket i förordning nr 822/87). Det är således fråga om ett mer förmånligt pris än det som betalas vid obligatorisk destillation.

(8) - Det pris som betalas vid obligatorisk destillation. Det motsvarar 50 procent av orienteringspriset men kan vara lägre i förhållande till den totala kvantitet som skall destilleras. Enligt artikel 4 i förordning nr 343/94 är uppköpspriset för bordsvin som skall levereras till obligatorisk destillation fastställt till 0,8 ecu per volymprocent alkohol och per hektoliter (volymprocent/hl).

(9) - Enligt artikel 27.2, 27.3 och 27.4 i förordning nr 822/87 skall för varje bordsvinstyp ett orienteringspris fastställas före den 1 augusti för varje produktionsår. Orienteringspriset skall fastställas på grundval av genomsnittet av de priser som har noterats för vintypen i fråga under de två senaste produktionsåren före tidpunkten för fastställandet och på grundval av prisutvecklingen under det innevarande produktionsåret. Orienteringspriset skall fastställas i produktionsledet och skall uttryckas, alltefter vintypen, antingen i ecu per volymprocent/hl eller i ecu/hl.

(10) - Artikel 39.3 återges i dess lydelse efter ändring genom artikel 1 punkt 5 i rådets förordning nr 1566/93 av den 14 juni 1993.

(11) - Artikel 39.4 återges i den lydelse som ersatt artikel 1 punkt 1 i rådets förordning nr 1441/88 av den 24 maj 1988.

(12) - I artikel 39.5 föreskrivs följande: "Medlemsstaterna skall underrätta kommissionen om de mängder bordsvin som produceras inom vart och ett av vinodlingsområdena, avgränsade i enlighet med punkt 9 och fördelade enligt skördeklasser. Dessa uppgifter skall sammanställas på grundval av de produktionsdeklarationer som avses i artikel 3.

På grundval av dessa uppgifter

a) skall den sammanlagda mängd som skall destilleras inom gemenskapen fastställas,

b) skall denna mängd fördelas mellan de vinodlingsområden som avses i punkt 3, c) skall, i samarbete med de berörda medlemsstaterna, den procentandel fastställas som skall tillämpas på den enskilde destillationsskyldige producentens produktion för att uppnå den mängd som för varje område är fastställd för destillation."

(13) - I dess lydelse efter det att stycke 1 ersatts av artikel 1.5 i förordning nr 1566/93.

(14) - I dess lydelse enligt artikel 1.2 b i rådets förordning nr 1972/877.

(15) - Närmare bestämt framgår följande i artikel 82 i förordning nr 822/87:

"1. En förvaltningskommitté för vin (nedan kallad 'kommittén') upprättas härmed. Den skall bestå av företrädare för medlemsstaterna och ha en företrädare för kommissionen som ordförande.

2. I kommittén skall medlemsstaternas röster vägas i enlighet med artikel 148.2 i fördraget. Ordföranden får inte rösta."

(16) - EGT L 45, s. 15; svensk specialutgåva, område 3, volym 26, s. 44.

(17) - I ändrad lydelse enligt kommissionens förordning (EEG) nr 3699/92 av den 21 december 1992 om ändring av förordning (EEG) nr 441/88 om tillämpningsföreskrifter för obligatorisk destillation enligt artikel 39 i rådets förordning (EEG) nr 822/87 (EGT 374, s. 54).

(18) - I ändrad lydelse enligt artikel 1.2 i förordning nr 3699/92.

(19) - EGT L 44, s. 9.

(20) - Det är fråga om Ispettorato Centrale Repressione Frodi - Ufficio di Conegliano (Ministero delle Risorse agricole, alimentari et forestali), det vill säga den centrala tillsynsmyndigheten för beivrande av bedrägerier - Coneglianokontoret (ministeriet för jordbruks-, livsmedels- och skogstillgångar).

(21) - Målet är nämnt ovan i fotnot 1.

(22) - Målet är nämnt ovan i fotnot 1, punkterna 24-31.

(23) - För fler detaljer, se domen i målet Zaninotto (nämnd ovan i fotnot 1, punkterna 67-80).

(24) - Offentliggjord i EGT C 49, 1994, s. 12.

(25) - Enligt artikel 1 i förordning nr 441/88 avses med normal förbrukning den totala mängd som är avsedd för direkt konsumtion, industriellt bruk och export med avdrag för den mängd vin som kommer att importeras.

(26) - Denna procentandel föreskrevs inledningsvis i artikel 39.3 tredje stycket första strecksatsen i förordning nr 822/87.

(27) - Område 2, som motsvarar Luxemburg, uteslöts ur beräkningarna till följd av sin ringa produktion.

(28) - 79 807 000 hl multiplicerat med hundra och sedan dividerat med 145 069 000 hl.

(29) - Som sammanträder enligt bestämmelserna i artiklarna 82 och 83 i förordning nr 822/87.

(30) - Domen i målet Zaninotto, punkt 31.

(31) - Se exempelvis dom av den 29 juni 1989 i mål 22/88, Vreugdenhil m.fl. (EG 1989, s. 2049), punkt 16, av den 8 juni 1989 i mål 167/88, Association générale des producteurs de blé et autres céréales mot ONIC (REG 1989, s. 1653; svensk specialutgåva, volym 10, s. 55), punkt 15, och av den 11 mars 1987 i de förenade målen 279/84, 280/84, 285/84 och 286/84, Rau m.fl. mot kommissionen (EG 1987, s. 1069), punkt 14.

(32) - Se dom av den 15 maj 1984 i mål 121/83, Zuckerfabrik Franken (REG 1984, s. 2039), punkt 13.

(33) - Såsom de fastställts i artikel 4.2 i förordning nr 441/88.

(34) - På samma sätt har kommissionen vad avser region 4 (Italien) beaktat samtliga producenter i denna medlemsstat och inte endast producenterna i området Venetien, som exempelvis Giuseppe Busolin.

(35) - Detta följer av första och fjärde övervägandena till förordning nr 343/94.

(36) - Det vill säga marknaden för bordsvin och vin som lämpar sig för framställning av bordsvin.

(37) - På detta sätt har domstolen karaktäriserat marknadssituationen för vin i dom av den 29 februari 1996 i mål C-122/94, kommissionen mot rådet (REG 1996, s. I-881), punkt 22.

(38) - Produktionsnivå: den normala konsumtionen och lagren samt uppskattning av överskotten.

(39) - Denna procentandel nämns i artikel 39.3 tredje stycket första strecksatsen i förordning nr 822/87, i dess lydelse enligt förordning nr 1566/93.

(40) - Såsom följer av den tabell som kommissionen bifogat sitt yttrande (bilaga II), vilken tabell har upprättats och skapats av den italienska regeringen i målet Zaninotto, om man beaktar en annan referensprocentandel, över 55 procent, och närmare bestämt procentandelen 73 procent, som den nationella domstolen föreslår, har Republiken Italien en skyldighet att praktiskt taget själv destillera hela den kvantitet som skall destilleras som fastställts för hela gemenskapen, då det är nödvändigt att leverera 18 200 000 hl bordsvin till obligatorisk destillation.

(41) - I enlighet med den tydliga bestämmelsen i artikel 39.11 andra stycket b i förordning nr 822/87.

(42) - Domen i målet Zaninotto (punkt 27).

(43) - Det skall erinras om att den nationella domstolen anser att fördelningen skall grundas på den korrigerade procentandelen 73 procent, som erhållits på grundval av de tre referensproduktionsår som föregår produktionsåret 1993/1994.

(44) - Oberoende av frågan om detta kan få till följd att situationen förvärras för Republiken Italien, som är skyldig att destillera en större mängd än vad kommissionen har föreskrivit.

(45) - Se i denna fråga domen i mål C-122/94, kommissionen mot rådet, nämnt ovan fotnot 37, punkt 29, och dom av den 9 november 1995 i mål C-466/93, Atlanta Fruchthandelgesellschaft m.fl. (REG 1995, s. I-3799), punkt 16.

(46) - Den provisoriska prognosen för gemenskapen är upprättad i enlighet med artikel 31.1 i förordning nr 822/87. Enligt denna provisoriska prognos för produktionsåret 1993/1994 uppgick gemenskapsproduktionen för bordsvin till 98 610 000 hl, varav 91 365 000 hl var avsedd för vinframställning, och normal konsumtion var uppskattad till 79 807 000 hl. Produktionsöverskottet detta produktionsår var beräknat till 7 578 000 hl. Med beaktande av lagren om 46 886 000 hl vid början av produktionsåret och lagren vid slutet av produktionsåret som var beräknade till 33 253 000 hl, vilket motsvarade 5 månaders beräknad normal konsumtion ((79 807 000 hl : 12) x 5 = 33 253 000 hl), blir följden ett överskott om 7 578 000 hl.

(47) - 79 807 000 multiplicerat med 100 och dividerat med 108 000 000.

(48) - Domen i målet Zaninotto, punkt 31.

(49) - Det vill säga produktionsåren 1990/1991, 1991/1992 och 1992/1993.

(50) - Detta skulle för övrigt få till följd att ändra omfattningen av olika områdens deltagande i obligatorisk destillation beroende på exempelvis vidtagna åtgärder för att minska vinodlingsytorna inom ramen för genomförandet av den röjningspolitik som tillämpas av vinodlarna i olika områden. Enligt kommissionen (punkt 43 i dess skriftliga yttrande) skulle detta, om man hänvisade till de tre produktionsåren som omedelbart föregår produktionsåret 1993/1994, vara till fördel för de vinodlare som producerat mest och skulle bestraffa de länder som producerat minst och bidragit till att sanera marknaden.

(51) - I förevarande fall är det överflödigt att undersöka frågan om i vilken utsträckning detta, om kommissionen grundade sig på andra, senare referensproduktionsår, uppenbarligen i strid med det förbud som rådet uttryckt, skulle få till följd att situationen för Republiken Italien, som skulle vara tvungen att destillera större kvantiteter, skulle förvärras.

(52) - Men även de mål som består i att på ett skäligt sätt fördela skyldigheterna mellan producenterna på grundval av deras hektaravkastning (hl/ha) och att ta hänsyn till skillnader som observerats i produktionsområdena.

(53) - Jag har understrukit detta i mitt förslag till avgörande i domen i målet Zaninotto (nämnt ovan fotnot 1).

(54) - Se exempelvis dom av den 18 september 1986 i mål 116/82, kommissionen mot Tyskland (REG 1986, s. 2519), punkt 28.

(55) - Se exempelvis dom i mål C-122/94, kommissionen mot rådet (nämnt ovan fotnot 37), punkt 24; av den 5 oktober 1994 i de förenade målen C-133/93, C-300/93 och C-362/93, Crispoltoni m.fl. (REG 1994, s. I-4863), punkt 32, och av den 5 oktober 1994 i mål C-280/93, Tyskland mot rådet (REG, 1994, s. I-4973; svensk specialutgåva, volym 16, s. 171), punkt 47.

(56) - Det vill säga att inte använda en procentandel som avspeglar förhållandet mellan produktionen i ett område för produktionsåret 1993/1994 och den normala konsumtionen för perioden i fråga.

(57) - Det är endast i undantagsfall som domstolen har medgett att den inte haft möjlighet att svara, det vill säga då det är uppenbart att den gemenskapsbestämmelse som man begär att den skall tolka eller vars giltighet man begär att den skall kontrollera giltigheten av inte har någon anknytning till verkligheten eller föremålet vid den nationella domstolen. Se exempelvis dom av den 16 juni 1981 i mål 126/80, Salonia (REG 1981, s. 1563), punkt 6, och av den 11 juli 1991 i mål C-368/89, Crispoltoni (REG 1991, s. I-3695), punkt 11.

(58) - Se exempelvis dom av den 19 februari 1998 i mål C-4/96, NIFPO (REG 1998, s. I-681), punkt 42; av den 29 februari 1996 i mål C-122/94, kommissionen mot rådet (nämnt ovan fotnot 37), punkt 18, och av den 29 oktober 1980 i mål 138/79, Roquette mot rådet (REG 1980, s. 3333), punkt 25.

(59) - Se tredje övervägandet i förordning nr 1972/87.

(60) - I dess lydelse då första stycket ersatts av artikel 1 punkt 5 i förordning nr 1566/93.

(61) - Se fjärde övervägandet i rådets förordning nr 1566/93.

(62) - Det är fråga om de ovan (i fotnot 4) nämnda förordningarna nr 1325/90, nr 1734/91, nr 1756/92 och nr 1566/93.

(63) - Den nationella domstolen har talat om åsidosättande av skälighetsprincipen.

(64) - Jämför dom av den 27 juni 1989 i mål 113/88, Leukhardt (REG 1989, s. 1991), punkterna 19-21. Detta mål rörde bland annat möjligheten för en mjölkproducent att välja en annan referensperiod än den som fastställts av gemenskapslagstiftaren inom ramen för bestämmelserna om det kompletterande uttaget av mjölk.

(65) - Domstolen har ett flertal gånger [se domen i målet Crispoltoni m.fl. (nämnd ovan fotnot 55, punkt 52, avseende frågan huruvida det föreligger diskriminerande behandling om man utsträcker de ogynnsamma konsekvenserna av ett produktionsöverskott till alla producenter utan att ta reda på om de bidragit till detta överskridande och i vilken utsträckning); av den 24 januari 1991 i mål C-27/90, Sitpa (REG 1991, s. I-133), punkt 20, och av den 26 mars 1998 i mål C-324/96, Petridi (REG 1998, s. I-1333), punkt 35] funnit att "principen om icke-diskriminering inte står i strid med en gemenskapsreglering som inrättat ett system med tröskelvärden för hela gemenskapsmarknaden som medför en minskning av stödet för de ekonomiska aktörerna i fråga i alla medlemsstaterna, även om överskridandet av dessa tröskelvärden inte beror på en ökning av produktionen i alla dessa stater ...". För övrigt gäller inom ramen för målet med sanering av marknaden för vin att "samtliga gemenskapsproducenter, oavsett i vilken medlemsstat de är etablerade, på ett solidariskt och jämlikt sätt [skall] ta konsekvenserna av de beslut som gemenskapsinstitutionerna har att fatta inom ramen för sin behörighet för att undanröja risken för att det uppkommer obalans på marknaden mellan produktionen och möjligheterna till avsättning" (domen i målet Zaninotto, punkt 47).

(66) - Detta trots den omständigheten att det, i syfte att sanera marknaden för vin genom att ta bort överskottet till följd av obligatorisk destillation, betecknat vissa produktionsår som referensproduktionsår och att medlemsstaternas produktion inte skall överskrida produktionen under de tre referensproduktionsåren för vin.

(67) - Se fjärde övervägandet i rådets förordning nr 1566/93.

(68) - Jag erinrar om att den omständigheten att antagandet av en åtgärd inom ramen för en gemensam marknadsorganisation enligt domstolens rättspraxis inte skall anses som diskriminering om denna åtgärd är grundad på objektiva kriterier som antagits för behovet av den gemensamma marknadsorganisationens globala funktion. Se exempelvis dom av den 9 juli 1985 i mål 179/84, Bozzetti (REG 1985, s. 2301), där det var fråga om inrättande av ett medansvarsuttag inom ramen för mjölkprodukter (punkt 34).

(69) - Se till exempel dom av den 5 maj 1998 i mål C-157/96, National Farmers' Union m.fl. (REG 1998, s. I-2211), punkt 60, och målet Crispoltoni (nämnt ovan fotnot 55, punkt 41).

(70) - Se till exempel domen i mål C-280/93, Tyskland mot rådet, nämnt ovan fotnot 55, punkterna 89 och 90.

(71) - Se till exempel domen i målet Crispoltoni m.fl. (nämnt ovan fotnot 55, punkt 42).

(72) - Se punkt 123 och följande punkter i mitt förslag till avgörande i domen i målet Zaninotto (nämnt ovan fotnot 1).

(73) - I domen i målet Zaninotto har domstolen kontrollerat proportionaliteten av valet av hektaravkastningskravet som avses i artikel 39.4 för fastställandet av den procentandel som skall tillämpas för varje producents produktion i syfte att uppnå en kvantitet som skall destilleras motsvarande varje område. Denna kvantitet är nödvändig för sanering av marknaden för vin. Vad beträffar domstolskontrollen av de villkor som uppställts för att proportionalietsprincipen skall anses iakttagen, har domstolen uttalat följande (punkt 65): "Valet att fördela skyldigheterna mellan vinproducenterna inom ett och samma område efter hektaravkastning [är] inte behäftat med ett allvarligt fel, eftersom det syftar till att låta de producenter bära den större delen av bördan av obligatorisk destillation som huvudsakligen är ansvariga för överskottsproduktionen på marknaden för bordsvin, medan de producenter som har låg avkastning inte bestraffas. Denna åtgärd kan således inte anses vara oproportionerlig i förhållande till syftet med att undanröja överskotten av bordsvin på marknaden, såsom detta framgår av fyrtiofjärde övervägandet till förordning nr 822/87."

(74) - Såsom är tillåtet enligt artikel 39.11 andra stycket b i förordning nr 822/87.

(75) - Såsom rådet har understrukit (punkt 33 i dess skriftliga yttrande), är det endast om procentandelen om 85 procent minskat till under 55 procent som den kvantitet som Italien skall leverera till obligatorisk destillation skulle vara lägre.

(76) - Se upplysningsvis dom av den 7 februari 1973 i mål 40/72, Schröder (REG 1973, s. 125), punkt 14, och domen i målet Crispoltoni m.fl. (nämnt ovan fotnot 55), punkt 43.

(77) - Se exempelvis domen i målet Crispoltoni m.fl. (nämnt ovan fotnot 55), punkt 43.

(78) - Se dom i målet National Farmers' Union m.fl. (nämnt ovan fotnot 69), punkt 43, och av den 12 november 1996 i mål C-84/94, Storbritannien mot rådet (REG 1996, s. I-5755), punkt 69.

(79) - Se upplysningsvis dom av den 12 juni 1958 i mål 2/57, Compagnie des hauts fourneaux de Chasse mot Haute Autorité (REG 1958, s. 131), och av den 21 juni 1988 i de förenade målen 32/87, 52/87 och 57/87, ISA m.fl. mot kommissionen (REG 1988, s. 3305), punkt 19.

(80) - Rådet och kommissionen har understrukit (i punkterna 47 respektive 48 i sina skriftliga yttranden) att förfarandet för kommittén (inrättat genom artiklarna 82 och 83 i förordning nr 822/87, erkänns i EG-fördraget och kan leda till ett beslut av rådet. Av detta skäl är den tes enligt vilken ett sådant förfarande skulle leda till en okontrollerad omvälvning av systemet för destillation såsom kommissionen önskar ogrundad.