FÖRSTAINSTANSRÄTTENS DOM (tredje avdelningen)

den 13 juli 1995

Mål T-545/93

Heinz Kschwendt

mot

Europeiska gemenskapernas kommission

”Tjänstemän — Barntillägg — Utbildningstillägg — Medicinska kostnader — Àterkrav av felaktigt utbetalt belopp”

Fullständig text på franska II-565

Saken:

Ogiltigförklaring av kommissionens beslut av den 3 februari 1993, av den 29 mars 1993 och av den 21 juni 1993, i vilka har fastställts an sökanden inte har rätt till vissa ersättningar för sin doner och sökanden har förpliktats att återbetala felaktigt utbetalda belopp.

Utgång:

Ogillande.

Resumé av domen

Sökanden, som är tjänsteman i lönegrad A 4, uppbar under åren 1986-1992 för sin dotter Karin barntillägg, utbildningstillägg och schablonersättning för en resa om året från hennes studieort till hennes ursprungsort. Karin Kschwendt omfattades som underhållsberättigat barn av Europeiska gemenskapernas institutioners gemensamma sjukförsäkringssystem (gemensamma sjukförsäkringssystemet).

Karin Kschwendt är inskriven vid kemiska fakulteten vid universitet i Kaiserslautern sedan den 1 oktober 1986. Hon spelar även professionell tennis på en hög nivå.

Då sökanden inte inkom med handlingar avseende sin dotters inkomster och studier, beslutade kommissionen innehålla utbetalningen av de två tilläggen och ersättningen för medicinska kostnader för Karin Kschwendt.

Kommissionen drog genom ett första beslut av den 3 februari 1993 in utbildningstillägget med verkan från och med den 1 augusti 1986, och barntillägget med verkan från och med den 1 oktober 1986, med motiveringen att Karin Kschwendt aldrig hade uppfyllt villkoren för beviljande av dessa tillägg.

I ett andra beslut av den 3 februari 1993 krävde kommissionen att sökanden skulle återbetala samtliga de tillägg som felaktigt hade utbetalats under åren 1986-1992. Sökanden underrättades även om att hans dotter inte längre omfattades av det gemensamma sjukförsäkringssystemet och i ett beslut av den 29 mars krävde kommissionen att sökanden skulle återbetala ersättningen för medicinska kostnader från och med den 1 oktober 1987.

Kommissionen krävde slutligen i ett beslut av den 21 juni 1993 att sökanden skulle återbetala de belopp som hade utbetalats under åren 1987-1991 som ersättning för hans dotters kostnader för en årlig resa.

Det klagomål som sökanden hade anfört den 21 april 1993 avslogs.

Upptagande till prövning av yrkandena avseende beslutet av den 21 juni 1993

Eftersom villkoren för talans upptagande till prövning i tvister hör till den allmänna ordningen, tog förstainstansrätten på eget initiativ upp frågan om de yrkanden som, i strid med artikel 91.2 i tjänsteföreskrifterna, inte tidigare hade underställts tillsättningsmyndigheten kunde upptas till prövning (punkt 26).

Hänvisning till förstainstansrätienden 6 december 1990, B mot kommissionen, T-130/89, Rec. s. II-761, punkt 13; förstainstansrätten den 16 juli 1992, Della Pietra mot kommissionen, T-1/91, Rec. s. II-2145; förstainstansrätienden 30 mars 1993, Vardakas mot kommissionen, T-4/92, Rec. s. II-357

Eftersom det ovan nämnda beslutet av den 21 juni 1993 hade fattats efter det att sökanden hade anfört klagomål, hade klagomålet inte behandlats i det administrativa förfarandet. Förstainstansrätten ansåg det ändå lämpligt att pröva om yrkandet om ogiltigförklaring av detta beslut kunde anses ha samma syfte som yrkandet i klagomålet (punkt 27).

Även om det är så att de yrkanden som en tjänsteman framför vid gemenskapens domstolar endast får innehålla invändningar som vilar på samma grund som invändningarna i klagomålet, kan tjänstemannen emellertid få utveckla de senare vid gemenskapens domstolar genom att framföra grunder och argument som inte nödvändigtvis har förekommit i klagomålet, men som har nära anknytning till detsamma. Detta medför att även om bestämmelserna i artiklarna 90 och 91 i tjänsteföreskrifterna har till syfte att genom ett föregående administrativt klagomål göra det möjligt för tjänstemannen och administrationen att lösa en tvist i godo, innebär de inte att tjänstemannen blir helt och slutgiltigt bunden av vad som har förekommit i det administrativa förfarandet, förutsatt att hans talan i rättegången inte innebär en ändring av grunden för och syftet med klagomålet. Talan i målet kan således innehålla andra yrkanden än de som fanns i klagomålet (punkterna 29 och 30).

Hänvisning till domstolen den 26 januari 1989, Koutchoumoff mot kommissionen, 224/87, Rec. s. 99, punkt 10; förstainstansrätten den 10 mars 1989, Del Plato mot kommissionen, 126/87, Rec. s. 643, punkt 12; Vardakas mot kommissionen, ovannämnd; förstainstansrätten den 30 november 1993, Vienne mot parlamentet, T-15/93, Rec. s. II-1327

Enligt denna rättspraxis har sökanden däremot inte rätt att vid rättegången förändra syftet med sin ansökan. Sökanden hade emellertid, genom att i sin talan yrka ogiltigförklaring av beslutet av den 21 juni 1993, i vilket han förpliktades att återbetala de belopp som han felaktigt erhållit som betalning för sin dotters årliga resa, utvidgat det syfte som han hade formulerat i sitt klagomål. Av detta följde att yrkandet om ogiltigförklaring av detta beslut inte kunde ses som logiskt och direkt knutet till de invändningar som sökanden hade framfört till tillsättningsmyndigheten i sitt klagomål. Eftersom detta yrkande inte hade föregåtts av behandling i det administrativa förfarandet, skulle det således avvisas (punkterna 31 och 32).

Saken

Yrkandet om ogiltigförklaring av det första beslutet av den 3 februari 1993 om indragning av utbildningstillägget och barntillägget

a) Frågan om det första beslutet av den 3 februari 1993, i den mån det innebar att utbildningstillägget drogs in, var rättsstridigt

— Grunden att dottern hade uppfyllt villkoret att gå i skola på heltid enligt artikel 3 i bilaga 7

Förstainstansrätten anmärkte inledningsvis att för att tjänstemannen skall kunna erhålla utbildningstillägg, måste barnet gå i skola på heltid. Vidare måste den berörde studenten verkligen delta i det utbildningsprogram som föreskrivs i skolans regler (punkt 49).

Hänvisning till domstolenden 21 november 1991, C-145/90 P, Costacurta mot kommissionen, Rec. s. I-5449, punkt 6; förstainstansrättenden 13 mars 1990, Costacurta mot kommissionen, T-34/89 och T-67/89, Rec. s. II-93, punkt 26; förstainstansrättenden 29 januari 1993, Wery mot parlamentet, T-86/91, Rec. s. II-45, punkt 50

Av akten framgick emellertid an Karin Kschwendt till följd av sin verksamhet som professionell tennisspelare inte hade någon möjlighet att efter den 1 oktober 1986 verkligen på heltid delta i den undervisning som bedrivs vid kemiska fakulteten vid universitetet i Kaiserslautern. Den enkla omständigheten att det vid fakulteten ges undervisning vars längd överstiger den som föreskrivs i beslut 166/87, som administrationernas chefer i kollegium har antagit för tolkning av artikel 3 i bilaga 7 till tjänsteföreskrifterna, det vill säga minst sexton timmars undervisning eller praktik per vecka, var inte sådan att den ändrade förstainstansrättens slutsatser, eftersom sökanden inte hade visat att hans dotter under de år som var aktuella i tvisten, ens enligt de lägsta tidskrav som hade fastställts i beslut 166/87, hade deltagit i undervisningen vid fakulteten (punkterna 50 och 57).

b) Frågan om det första beslutet av den 3 februari 1993 var lagenligt i den del som det innebar att barntillägget drogs in

— Grunden att dottern uppfyllt villkoret att undergå skol- eller yrkesutbildning artikel 2.3 i bilaga 7

Förstainstansrätten erinrade inledningsvis om att i beslut 176/87, antaget av administrationernas chefer i kollegium, anses villkoret om att barnet ”är under skol-eller yrkesutbildning” vara uppfyllt, om skolan varje vecka ger den berörde eleven eller studenten minst tio timmars lektionsundervisning och/eller praktik (punkt 67).

Även om förstainstansrätten inte är bunden av villkoret i detta beslut, ansåg den att villkoret i det aktuella fallet utgör en korrekt och rimlig tillämpning av de aktuella bestämmelserna i tjänsteföreskrifterna (punkt 68).

Eftersom baratillägg, som ges om barnet är under skol- eller yrkesutbildning, enligt själva lydelsen av ovannämnda bestämmelse i tjänsteföreskrifterna, skall betalas ut efter tjänstemannens styrkta ansökan, följer det med nödvändighet att det är tjänstemannen som har bevisbördan för att visa detta. Sökanden hade emellertid inte bevisat att hans dotter, ens tidvis och ens enligt de lägsta tidskraven i ovannämnda beslut 176/87, hade deltagit i den undervisning som ges vid kemiska fakulteten vid universitet i Kaiserslautern. Följaktligen kunde det inte anses att dottern hade varit under skol- eller yrkesutbildning enligt artikel 2.3 i nämnda bilaga (punkterna 69 och 70).

— Grunden angående sökandens dotters inkomster, som sökanden hade åberopat mot det första beslutet av den 3 februari 1993, genom vilket barntillägget drogs in

Förstainstansrätten anmärkte inledningsvis att tjänstemannen endast har rätt till barntillägg om han verkligen försörjer barnet och att tjänstemannen är skyldig att bevisa detta förhållande (punkt 81).

Även om förstainstansrätten inte är bunden av beslut 188/89, antaget av administrationernas chefer i kollegium, om tolkning av artikel 2.2 i bilaga 7, ansåg den ändå att det är på goda grunder som man för att definiera begreppet underhållsberättigat barn, det vill säga ett barn som tjänstemannen verkligen försörjer, i ovannämnda beslut 188/89 har hänvisat till barnets inkomster efter avdrag för sociala avgifter, men före beskattning, utan hänsyn till de utgifter för inkomsternas förvärvande som sökanden har åberopat (punkt 83).

Förstainstansrätten konstaterade att det totala belopp som Karin Kschwendt hade uppburit under åren 1989-1993 genom sin verksamhet som tennisspelare var betydligt högre än det inkomsttak som har fastställts i beslut 188/89. I vilket fall som helst framgick det av handlingarna i akten, att de eventuella utgifter för inkomsternas förvärvande som sökandens doner, enligt denne, skulle ha haft i sin verksamhet som tennisspelare, aldrig har styrkts av sökanden (punkts 84 och 85).

Av detta följde an Karin Kschwendt, åtminstone från och med år 1989, inte kunde anses faktiskt ha försörjts av sökanden och att denne i vilket fall som helst inte därefter hade rätt att erhålla barntillägg för sin dotter (punkt 87).

— Grunden att sökandens dotter inte omfattades av ett nationellt sjukförsäkringssystem

Förstainstansrätten förkastade sökandens argumentation om att sökandens dotter, trots att hennes inkomster översteg inkomsttaket i tjänsteföreskrifterna, ändå kunde omfattas av de bestämmelser i beslut 188/89, enligt vilka ”barnet anses vara försörjt av tjänstemannen om barnet inte omfanas av ett nationellt sjukförsäkringssystem”, vilket skulle ha varit fallet med Karin Kschwendt till och med den 1 september 1993 (punkt 95).

Förstainstansrätten inskränkte sig i detta sammanhang till att anmärka att eftersom Karin Kschwendt från och med den 1 oktober 1986 inte kunde anses vara ett underhållsberättigat barn, kunde hon inte heller ha rätt att vara sjukförsäkrad genom det gemensamma sjukförsäkringssystemet, som just hade begränsas till att omfatta underhållsberättigade barn (punkt 92).

Eftersom den direkta anledningen till att Karin Kschwendt inte omfattades av en nationellt sjukförsäkringssystem — om man skulle finna detta förhållande styrkt — var att hon felaktigt hade fortsatt att omfattas av det gemensamma sjukförsäkringssystemet genom sökandens beteende. Denne kunde följaktligen inte tillåtas att dra nytta av att han själv hade åsidosatt sina skyldigheter enligt tjänsteföreskrifterna (punkt 94).

Yrkandet om ogiltigförklaring av beslutet av den 3 februari och beslutet av den 29 mars 1993 om förpliktande för sökanden att återbetala de tillägg och ersättningar som felaktigt hade utbetalats till honom

Delgrunden att det inte var så uppenbart att de omtvistade utbetalningarna var felaktiga att sökanden måste ha känt till felet

Förstainstansrätten anmärkte att det anses att det är uppenbart att en utbetalning är felaktig om detta inte skulle kunna gå en normalt vaksam tjänsteman förbi. I detta avseende beaktar domstolen och förstainstansrätten i varje enskilt fall vilken möjlighet den berörde tjänstemannen har att göra nödvändiga kontroller. De omständigheter som gemenskapens domstolar beaktar i detta avseende är tjänstemannens ansvar, lönegrad och tid i tjänsten, samt hur pass klart villkoren för att bevilja ersättning anges i tjänsteföreskrifterna och hur pass viktiga de förändringar som har skett i hans personliga situation eller familjesituation var, eftersom utbetalningen av den omtvistade ersättningen beror på administrationens bedömning av dessa situationer (punkterna 103 och 104).

Hänvisning till domstolenden 11 juli 1979, Broe mot kommissionen, 251/78, Rec. s. 2393; domstolen den 17 januari 1989, Stempels mot kommissionen, 310/87, Rec. s. 43; förstainstansrätten den 13 mars 1990, Costacurta mot kommissionen, T-34/89 och T-67/89, Rec. s. II-93; förstainstansrätten den 10 maj 1990, Sens mot kommissionen, T-117/90, Rec. s. II-185; förstainstansrätten den 28 februari 1991, Kormeier mot kommissionen, T-124/89, Rec. s. II-125; förstainstansrätten den 24 februari 1994, Stahlschmidt mot parlamentet, T-38/93, RecFP s. II-227

Förstainstansrätten ansåg att sökanden i det aktuella fallet inte hade visat den vaksamhet som man normalt kan kräva. Han kunde inte vara ovetande om att hans dotters verksamhet som tennisspelare uppenbart förhindrade henne från att på heltid delta i undervisningen vid den kemiska fakulteten. Förstainstansrätten anmärkte i detta avseende att sökanden för övrigt, dock utan att göra administrationen uppmärksam på det, hade medgivit att utbetalning av de omtvistade tilläggen och ersättningarna inte längre borde ha skett från september månad 1991, och att så var fallet redan från den 1 oktober 1986. Sökanden kunde än mindre vara ovetande om hans dotter enligt de klara bestämmelserna i artikel 72.1 i tjänsteföreskrifterna därefter inte längre kunde omfattas av det gemensamma sjukförsäkringssystemet (punkterna 105, 106 och 107).

Det var vidare ostridigt att Karin Kschwendt hade uppburit inkomster, som även de lägsta, var betydligt högre än inkomsttaket i tjänsteföreskrifterna. Sökanden hade dessutom inte bestritt att han aldrig hade upplyst institutionen om att hans dotters situation hade förändrats, trots att dessa förändringar uppenbart påverkade hans ratt till utbetalning av de omtvistade tilläggen och ersättningarna (punkterna 108 och 109).

Inte ens om man skulle finna att bestämmelserna i tjänsteföreskrifterna var oklara och att sökanden inte kände till det beslut om tolkning av dessa bestämmelser som hade antagits av administrationernas chefer i kollegium, skulle sökanden kunna vara okunnig om att han från första början inte hade rätt till de omtvistade tilläggen och ersättningarna, eftersom hans dotter inte uppfyllde kraven på att på heltid delta i en skol- eller yrkesutbildning (punkt 110).

Mer allmänt framgick det av den faktiska bevisning som svaranden hade infört i ärendet, och vars riktighet sökandens inte hade bestritt, att de omtvistade utbetalningarna var så uppenbart felaktiga att sökanden inte kunde vara ovetande om det (punkt 111).

Rättegångskostnaderna

Förstainstansrätten förpliktade sökanden att ersätta samtliga kostnader, eftersom hans talan innebar ett uppenbart rättegångsmissbruk. Sökanden hade nämligen, trots att han aldrig hade bestritt att han hade bevisbördan, under det administrativa förfarandet eller rättegången inte framfört det minsta stöd för sina påståenden, trots att viss bevisning fanns hos honom eller borde vara tillgänglig för honom. Tjänstemannen hade inte ens försökt att ifrågasätta riktigheten i de precisa och med varandra överensstämmande sifferuppgifter som kommissionens tjänstemän genom ett ansenligt arbete lyckats samla in angående dotterns verksamhet och inkomster som professionell tennisspelare (punkt 119).

Förstainstansrätten konstaterade vidare att sökanden uttryckligen hade medgett att hans dotter inte uppfyllde kraven på att på heltid delta i en skol- eller yrkesutbildning under tiden efter september månad 1991. Sökanden hade trots detta den 23 september 1991 vid kommissionen begärt utbildningstillägg och barntillägg för året 1991/1992, trots att kommissionen i en skrivelse av den 29 augusti 1991, hade frågat honom om dotterns inkomster och upplyst honom om utbetalningen av de två tilläggen i fortsättningen skedde provisoriskt (punkt 121).

Domslut:

1) Talan ogillas.