115

Kommissionen erinrade om innehållet i den omtvistade åtgärden i skälen 113–123 i det angripna beslutet och undersökte i skälen 126–154 i detta tillämpligheten av kriteriet om en privat investerare på denna åtgärd på följande sätt. ”126. För att fastställa den eventuella tillämpligheten av principen om en rationell privat investerare som verkar i en marknadsekonomi bör det, inom ramen för en helhetsbedömning, fastställas om skattebefrielsen beviljades av Republiken Frankrike i egenskap av aktieägare eller i egenskap av offentlig myndighet. Domstolen anger i sin dom av den 5 juni 2012 flera omständigheter att ta hänsyn till i denna helhetsbedömning. Dessa omständigheter, som undersöks närmare nedan med hänsyn till omständigheterna i det aktuella fallet, är följande: Det ankommer på medlemsstaten att i tveksamma fall entydigt och med stöd av objektiva och kontrollerbara omständigheter visa att åtgärden vidtagits av staten i egenskap av aktieägare. Dessa omständigheter ska klart och tydligt ge vid handen att den berörda medlemsstaten – innan eller samtidigt som den ekonomiska fördelen beviljades – fattat beslutet om att investera i det offentliga företaget genom den faktiskt vidtagna åtgärden. I detta avseende kan det bland annat erfordras att omständigheter läggs fram som visar att beslutet fattats med stöd av ekonomiska kalkyler som kan jämföras med sådana kalkyler som en rationell privat investerare – som befinner sig i en situation som ligger så nära den situation som medlemsstaten befinner sig i som möjligt – skulle ha låtit upprätta före ett investeringsbeslut för att utröna om en sådan investering kommer att löna sig. Kommissionen får vägra att undersöka de bevis som upprättats efter det att investeringsbeslutet i fråga fattats. I detta avseende kan åtgärdens karaktär och föremål, omständigheterna omkring åtgärden samt det eftersträvade syftet med åtgärden samt de regler som gäller för densamma vara relevanta. En tillämpning av kriteriet om en privat investerare skulle ha gjort det möjligt att bedöma om en privat aktieägare, under liknande förhållanden, hade tillskjutit kapital uppgående till den förfallna skatten till ett företag som befinner sig i en situation som går att jämföra med den situation som EDF befann sig i. 127. I sina synpunkter av den 11 december 2002, som anges i skäl 42, hävdade de franska myndigheterna att det skulle ha varit mer effektivt och neutralt att direkt omvandla koncessionsgivarens rättigheter till egna medel uppgående till deras totala belopp, utan att betala bolagsskatt. Men inte i någon av de handlingar som föregick eller var samtidiga med det påstådda beslutet om att inte ta ut någon skatt och som lämnades in av [Republiken] Frankrike eller EDF till stöd för deras synpunkter på beslutet om att utvidga förfarandet nämns direkt eller indirekt det påstådda beslutet om investering, dess konsekvenser, fördelar och nackdelar eller det liknande beslutet om att öka kapitaltillskottsbeloppet genom att inte ta ut någon skatt. I de handlingar som lämnades in av de franska myndigheterna och som anges i skälen 87–108 nämns inte och, framför allt, analyseras inte fördelarna och nackdelarna för staten med att inte ta ut någon bolagsskatt på den del av de avsättningar som motsvarar koncessionsgivarens rättigheter och som omklassificerats till EDF:s kapitaltillskott i enlighet med lag nr 97–1026 av den 10 november 1997. 128. Det ankommer på [Republiken] Frankrike att, om det uppstår tvivel om tillämpligheten av principen om en rationell privat investerare som verkar i en marknadsekonomi liknande de tvivel som framförs av kommissionen, entydigt och med stöd av objektiva och kontrollerbara omständigheter fastställa att åtgärden vidtagits av staten i egenskap av aktieägare. Mot bakgrund av de uppgifter som lämnats tycks det emellertid som att beslutet om att investera genom att avstå från att ta ut den skatt som ursprungligen skulle ha betalats av EDF bör anses ha fattats genom underförstått samtycke, utan en motiverad rättsakt som skulle göra det möjligt att ta del av eller kontrollera det exakta innehållet i detta beslut, de orsaker och den rättsliga grund som låg till grund för detsamma och av vilken behörig myndighet och vid vilket datum det fattades. Avseende de faktorer som domstolen framhöll för att kontrollera tillämpligheten av principen om en rationell privat investerare som verkar i en marknadsekonomi, det vill säga i synnerhet behovet av objektiva och kontrollerbara omständigheter, en åtgärd som faktiskt vidtagits eller ekonomiska kalkyler som gjorts på förhand, bör avsaknaden av hänvisningar eller bevismaterial betraktas som ett första indicium på att denna princip inte är tillämplig. 129. I avsaknad av handlingar som vittnar om det påstådda beslutet bör den eventuella investeringsåtgärd som den franska staten skulle ha vidtagit beskrivas. I det aktuella fallet ansåg domstolen att det utifrån kriteriet om en rationell privat investerare som verkar i en marknadsekonomi bör gå att bedöma om en privat aktieägare, under liknande förhållanden, hade tillskjutit 5,88 miljarder FRF till ett företag som befann sig i en situation som går att jämföra med den situation som EDF befann sig i. En investering från [Republiken] Frankrikes sida skulle innebära att man underlät att inkassera detta belopp i syfte att göra en vinst som överstiger de medel som inledningsvis utnyttjades. Det är alltså angående det bolagsskattebelopp som skulle ha betalats som analysen lämpligen bör genomföras. 130. I detta avseende innebär avsaknaden av studier, hänvisningar eller specifika analyser avseende lönsamheten vad gäller investeringen av skattebefrielsebeloppet en svårighet i samband med urskiljandet av effekterna av den påstådda investeringen bland de uppgifter som lämnats av [Republiken] Frankrike eller EDF. Denna svårighet är inte oöverstiglig så länge man, för analysen av de flesta av de relevanta faktorerna för att kontrollera tillämpligheten av principen om en rationell privat investerare som verkar i en marknadsekonomi, ser det som att det ökade kapitaltillskottet till EDF motsvarande det skattebelopp som inte betalades omfattades av rättigheter som är knutna till samtliga kapitaltillskott. Om kapitaltillskottet ersattes till en viss ränta borde denna ränta följaktligen tillämpas och tillämpades också i praktiken på det obetalda skattebeloppet. Om det är den marginella eller successiva effekten som använts går det däremot inte att utifrån de uppgifter som lämnades av [Republiken] Frankrike eller EDF att vid första anblicken förklara effekten av att kapitaltillskottsbeloppet ökats upp till beloppet för den obetalda skatten. 131. Skattebefrielsen resulterade i en ökning av kapitaltillskottet till EDF och därmed till en ökning av EDF:s egna kapital på ytterligare 5,88 miljarder FRF av det totala beloppet på 14,119 miljarder FRF av de omklassificerade avsättningarna. Dessa avsättningar, som inte motsvarade en tidigare nyfinansiering från staten i egenskap av aktieägare, omklassificerades till kapitaltillskott och redovisades i posten motsvarande långfristiga skulder och eget kapital i EDF:s balansräkning, bland det övriga egna kapitalet (kapital, avsättningar etcetera, se tabell 2). Utan skattebefrielsen skulle EDF:s egna kapital, som skulle ha uppgått till 79,8 miljarder FRF under 1997, i stället ha uppgått till 72,1 miljarder FRF enligt de handlingar som granskades vid tidpunkten (skäl 100, tabell 2). I stället för 50,7 miljarder FRF skulle statens kapitaltillskott till EDF ha stannat vid 44,8 miljarder FRF. Det påstådda investeringsbeslutet: analysfaktorer 132. Eftersom införlivningen av beloppet avseende den obetalda skatten för det första, såsom de franska myndigheterna betonar, ökade kapitaltillskottets underlag och detta återbetalades till en fast ränta (3 %) höjdes det absoluta värdet av statens ersättning genom skattebefrielsen (skäl 83). Ökningen av kapitaltillskottet motsvarande skattebefrielsen tog sig emellertid inte uttryck i en relativ ökning av statens ersättning. I detta avseende råder det inga tvivel om att ersättningen för statens kapitaltillskott till EDF föreskrivs i enlighet med dekret nr 56–1360 av den 30 december 1956 (skälen 18 och 103). Ersättningar, som för övrigt är olika, har följaktligen föreskrivits i uppdragsavtalen före och efter det avtal som gällde för perioden 1997–2000, såsom framgår av skälen 93 och 102. Principen om en ersättning förelåg innan det påstådda beslutet och har upprätthållits efter detsamma. 133. Dessutom visar undersökningen av sakförhållandena att skattebefrielsen i fråga hade kunnat resultera i en minskning av avkastningen av statens investering. Den rapport som utfärdades av nationalförsamlingen i september 1997 visar entydigt att ökningen av det totala kapitaltillskottsbeloppet ledde till en minskning av avkastningen av kapitaltillskottet i syfte att inte öka beskattningen av EDF (skäl 103). I rapporten från senaten bekräftas denna minskning, som eftersträvades av de offentliga myndigheterna (skäl 108). 134. Mellan 1991 och 1996 gav EDF en bättre avkastning till staten för ett mindre kapitaltillskottsunderlag än vad som hade förutsetts mellan 1997 och 2000 för ett större underlag. Den genomsnittliga årliga ersättningen i absolut värde på 3,41 miljarder FRF för perioden 1991–1996, där kapitaltillskottets belopp uppgick till 36,6 miljarder FRF, var betydligt större än den ersättning på 2,35 miljarder FRF som hade förutsetts för ett bredare underlag på 50,7 miljarder FRF under perioden 1997–2000 (skälen 92, 102 och 103, tabell 3). Därav följer att den löpande marginella avkastningen på den ökning av kapitaltillskottet på 5,88 miljarder FRF som förväntades för perioden 1997–2000 av staten i egenskap av aktieägare därför kunde analyseras som om den vore negativ med avseende på perioden 1991–1996. 135. De franska myndigheterna har sett till att den absoluta och relativa ersättning som betalats till den franska staten för kapitaltillskottet är ännu mindre i absolut och relativt värde än det belopp med vilket kapitaltillskottets underlag breddades, vilket framgår entydigt av de rapporter som utarbetats av nationalförsamlingen och senaten. Därav följer att beslutet om att bevilja en skattebefrielse, mot bakgrund av en ökning av det totala kapitaltillskottsbelopp som gav en sämre avkastning än det kapitaltillskott som förelåg innan lag nr 97–1026, inte nödvändigtvis föreföll utgöra en investering. 136. För det andra är sättet att planera och fastställa avkastningen av kapitaltillskottets ökning inte det sätt som en rationell privat investerare som verkar i en marknadsekonomi skulle ha kunnat använda sig av. 137. Såsom framgår av hänvisningarna både i skrivelserna från de tillsynsansvariga ministrarna och i de rapporter från parlamentet som anges i skälen 97, 103 och 106 tog de franska myndigheterna i granskningen 1997 av den franska statens ersättning efter omstruktureringen av EDF:s balansräkning faktiskt hänsyn både till ersättningen för det kapitaltillskott som tillföll staten i egenskap av aktieägare i strikt mening och det förväntade skattebelopp som staten skulle driva in från och med 1997 efter flera år av negativa uppskov med betalning av skatter som tillföll staten i egenskap av offentlig myndighet i fråga om skatteuttaget. Såsom framgår i skäl 93 var ersättningen för kapitaltillskottet i sin tur bolagsskattemässigt avdragsgill, genom undantag från de allmänna rättsreglerna. 138. Det koncept som undersöktes och godkändes av de franska myndigheterna 1997 var alltså den samlade beskattningen av EDF, det vill säga aktieägarens skatt och ersättning sammantaget. Det belopp för den samlade beskattningen av EDF, även bortom den omtvistade skattebefrielsen, som hänför sig till skattebefogenheter och den ersättning som betalades ut till staten i egenskap av aktieägare sammanfaller med varandra i de handlingar som lämnats in av de franska myndigheterna. Enligt de franska myndigheterna framgår det likväl av dessa handlingar att det förelåg ett investeringsbeslut. Detta konstanta beaktande av den betalning av skatter som EDF skulle ha gjort till staten i egenskap av uppbördsman, inbegripet genom den reglering och avskrivning av den obetalda skatt som föregick lag nr 97–1026 som gjordes för att undersöka och fastställa ersättningen till staten i egenskap av aktieägare, förefaller tvärtom visa att det var av staten i egenskap av offentlig myndighet och inte i egenskap av investerare som den omtvistade skattebefrielsen beviljades. 139. Detta intryck förstärks dessutom av den typ av mål som staten fastställde för EDF 1997 med beaktande av en offentlig myndighets, och inte en aktieägares, hänsyn och syften. Dessa hänsyn är tydliga i fastställandet av EDF:s priser, i enlighet med uppdragsavtalet för perioden 1997–2000, utifrån vilket ersättningen till staten i egenskap av aktieägare fastställdes. Staten uppmanade nämligen EDF att bidra till den franska industrins konkurrenskraft och de franska hushållens köpkraft. Inte nog med att dessa skäl inte har något att göra med de skäl som en rationell privat investerare som verkar i en marknadsekonomi skulle ha tagit i beaktande – de står dessutom i strid med denna hypotetiska investerares ekonomiska intressen. Detsamma gäller för det mål som fastställdes för EDF i uppdragsavtalet 1997–2000 om att bedriva en ambitiös politik för att stödja den ekonomiska aktiviteten och sysselsättningen genom att stå till de lokala myndigheternas förfogande (skälen 89 och 95). Ekonomiska bedömningar för att fastställa den påstådda investeringens avkastning 140. Det uppdragsavtal mellan staten och EDF som ingicks den 8 april 1997 innehöll förhandsbedömningar av det finansiella scenariot, bland vilka det ingick prognoser avseende avkastningen av investeringen i kapitaltillskott till EDF för staten i egenskap av aktieägare (skäl 92). Dessa handlingar och de analyser som lagts fram av de franska myndigheterna avser de förväntade effekterna av omklassificeringen av alla de avsättningar som gjorts av EDF, oavsett om de har beskattats eller inte och oavsett om de är ett resultat av genomförandet av lag nr 97–1026 eller inte. Den enda systematiska bedömning som lades fram av de franska myndigheterna i EDF:s meddelande av den 18 februari 1997 (skäl 92) är generell och begränsad till den lagstadgade ersättning som tillämpats för kapitaltillskottet, inklusive de kapitaltillskott som föregick omstruktureringen av EDF:s balansräkning, utan att inkludera exempelvis ersättningen för kapitalet utöver kapitaltillskottet eller ersättningen för det egna kapitalet. 141. Ingen av de handlingar som lämnades in av [Republiken] Frankrike eller EDF visar att det påstådda investeringsbeslutet, det vill säga om att tillhandahålla ett större kapitaltillskott till EDF genom att inte beskatta omklassificeringen, skulle ha varit föremål för undersökning, studier eller specifika analyser. Med hänsyn till beloppen i fråga skulle en rationell privat investerare som verkar i en marknadsekonomi dock sannolikt ha låtit genomföra en finansiell och ekonomisk investeringsanalys innan ett beslut fattades om huruvida beloppet på 5,88 miljarder FRF i skattebefrielse, med hänsyn till den lagstadgade avkastningen av kapitaltillskottet, var nödvändigt för att företaget skulle kunna säkerställa den långsiktiga avkastningen av den totala investeringen och för att aktieägaren skulle ersättas tillräckligt för detta ändamål. Såsom domstolen nämner i punkt 84 i sin dom saknas det en sådan ekonomisk förhandsstudie bland de faktorer som leder fram till slutsatsen att principen om en rationell privat investerare som verkar i en marknadsekonomi skulle vara tillämplig. 142. Det är särskilt anmärkningsvärt att konstatera att varken någon undersökning om ersättning eller om avkastning på längre sikt, utöver den ersättning som ska ha beviljats staten under perioden 1997–2000, genomfördes trots att [Republiken] Frankrike påstår sig ha gjort just en långsiktig investering. En rationell privat investerare som verkar i en marknadsekonomi skulle emellertid inte ha underlåtit att göra en analys av avkastningen av en investering för perioden efter 2000. 143. Om man rimligtvis kan förvänta sig att en rationell privat investerare som verkar i en marknadsekonomi skulle ha tagit hänsyn till effekterna av minskningen av EDF:s skuldkvot, bör det påpekas att fördelen för EDF av att låna till en lägre kostnad på grund av en förbättrad skuldkvot på eget kapital framhålls i allmänna ordalag i vissa handlingar som lagts fram av [Republiken] Frankrike (skälen 101 och 105) och EDF. Det finns dock inga uppgifter om fördelarna och lönsamheten för staten i egenskap av aktieägare av en minskning av EDF:s lånekostnader eller en sänkning av skuldkvoten. Enligt de kvantifieringar från denna tid som anges i skäl 101 skulle kvoten avseende EDF:s nettoskuld/eget kapital uppgå till 148 % med det nya kapitaltillskottet i sin helhet, som uppgick till 50,7 miljarder FRF, inbegripet 5,88 miljarder FRF från den omtvistade befrielsen. Utan skattebefrielsen hade denna kvot uppgått till omkring 163 %, det vill säga ungefär tre gånger mindre än den kvot på 480 % som förelåg innan lag nr 97–1026. När man betraktar andra effekter av omklassificeringen av olika avsättningar för sig har inte skattebefrielsen bidragit till förbättringen av denna kvot på ett markant sätt och det är tveksamt huruvida den har tagit sig konkret uttryck i en minskning av lånekostnaderna för EDF (skälen 170–172). I de handlingar som lagts fram av de franska myndigheterna blir i vilket fall som helst varken ersättningen till aktieägaren till följd av en kvot på 148 % eller, framför allt, ersättningen till följd av en kvot på 163 % omnämnda eller analyserade som investeringar. På denna punkt finns det ingen ekonomisk förhandsbedömning motsvarande en sådan utvärdering som en rationell privat investerare som verkar i en marknadsekonomi skulle ha låtit upprätta, och som anges av domstolen i punkt 84 i dess dom. 144. I den ekonomiska studie som lades fram av EDF till stöd för dess synpunkter (skälen 69 och 70) fastställs i detta avseende varken att [Republiken] Frankrike skulle ha agerat i egenskap av investerare eller offentlig myndighet. Studien genomfördes efter att det påstådda investeringsbeslutet fattades 1997 och undersöktes inte av de behöriga myndigheterna i syfte att fatta ett sådant beslut. Detta är i sig själv skäl för att studien inte ska vara godtagbar som bevis, i enlighet med domstolens synpunkter (skäl 126, punkt 104 i domen av den 5 juni). Att studien utfördes på grundval av tillförlitlig grundläggande information som fanns tillgänglig vid den tiden räcker inte för att ogiltigförklara denna slutsats. Studien beställdes för ändamålets skull till följd av förfarandets utvidgning i maj 2013 och de slutsatser som den ledde fram till kände EDF uppenbarligen till i juli 2013, trots att den inte utfärdades förrän i oktober 2013. Ytterligare skäl, nämligen följande, gör dessutom de resultatsiffror som studien leder fram till ogiltiga och undanröjer följaktligen grunden för de slutsatser som EDF drar av studien till stöd för sina synpunkter: Studien bygger på grundläggande uppgifter som nästan alla är från denna tid, och i studien tillämpas metoder som är allmänt vedertagna i bedömningen av företagsvärden, med förbehåll för de viktiga reservationer som anges nedan. Det är likväl en synnerligen komplex ekonomisk bedömning som efter en relativt grundlig datasökning tog tre månader att genomföra och godkänna. Bedömningen innefattar till sin utformning flera olika, på varandra följande och emellanåt diskutabla metodval. Utan denna utformning är det fullständigt omöjligt att utifrån de grundläggande faktauppgifterna, som är utspridda och kommer från olika källor, göra sig en övergripande bild eller utfärda en möjlig prognos avseende de kvantifierade resultaten gällande den lönsamhet som den franska staten, enligt vad det påstås, kunde förvänta sig 1997 och som redovisas i studien. Domstolen kräver emellertid att tillämpningen av principen om en rationell privat investerare som verkar i en marknadsekonomi ska utgå från bedömningar som var förutsebara vid den tidpunkt då beslutet togs (punkt 105 i domen av den 5 juni 2012). I motsats till vad EDF påstår är det faktum att de behöriga avdelningarna i den franska staten, utifrån de uppgifter som var tillgängliga 1996–1997, varken själva utförde eller lät utföra en studie av denna omfattning och komplexitet ett indicium på att den påstådda investeringens lönsamhet för aktieägaren inte var en relevant aspekt att överväga för de franska myndigheterna innan de fattade sitt beslut. I studien analyseras den franska statens agerande vad gäller principen om en rationell privat investerare som verkar i en marknadsekonomi med hjälp av uppgifter och antaganden som skiljer sig avsevärt från de uppgifter och antaganden som läggs fram i skälen 87–108 och som, enligt de franska myndigheterna, motiverade och låg till grund för det påstådda beslutet. Det var emellertid inte EDF som fattade investeringsbeslutet och enligt domstolen (punkterna 82 och 83 i domen av den 5 juni 2012) ankommer det på [Republiken] Frankrike att lägga fram de uppgifter som visar på det fattade beslutets karaktär och sammanhang. Eftersom [Republiken] Frankrike hävdar att det är med beaktande av den information och de uppgifter som Frankrike lagt fram som [Republiken] Frankrike fattade sitt beslut, ersätter studien, och följaktligen också EDF, de facto den påstådda investeraren och gör anspråk på att känna till de skäl och uppgifter som uppenbarligen skulle ha motiverat det redan fattade beslutet och de antaganden som investeraren skulle ha godtagit bättre än den franska staten. Mot bakgrund av detta bygger studien på spekulationer och gissningar om de uppgifter, upplysningar och antaganden som de franska myndigheterna skulle ha tagit i beaktande – bland andra som inte kan uteslutas – under 1997, och saknar följaktligen bevisvärde 2015 (eller i oktober 2013, när den genomfördes) för att förklara eller förtydliga det beslut som uppenbarligen fattades av de franska myndigheterna 1997 och som dessa myndigheter förklarar med hjälp av helt andra uppgifter och antaganden. Att studien saknar bevisvärde blir desto tydligare då den, för att leda fram till de resultat som anges i skäl 70, utgår från antaganden som är antingen godtyckliga eller riskfyllda, eller som inte bekräftas av fakta, eller står i strid med de uppgifter som framkommer av de handlingar som lämnats in av de franska myndigheterna och som, enligt dem, visar att principen om en rationell privat investerare som verkar i en marknadsekonomi är tillämplig och tillämpades med gott resultat i det aktuella fallet. För det första antas det alltså i studien att den ersättning som utbetalats till staten i egenskap av aktieägare efter 2000 inte skulle omfattas av ett dekret och leda till ett uppdragsavtal mellan staten och EDF, utan skulle fastställas utifrån den utdelning som andra företag i sektorn betalade ut 1996–1997. Ersättningen för EDF:s kapitaltillskott omfattades emellertid av ett dekret sedan 1956 (skäl 102) och fastställdes på föreskrivet sätt och återspeglades i fleråriga uppdragsavtal innan och långt efter 1997, utifrån överväganden som saknade samband med de utdelningar som företag i sektorn som var verksamma på andra marknader än [Republiken] Frankrike betalade ut (skälen 94 och 95). För det andra återinförs likaledes i studien utan motivering avsättningar från EDF:s sociala redovisning till ett belopp av 11,6 miljarder FRF (före skatt) och 7,3 miljarder FRF (efter skatt) i EDF:s resultaträkning genom att EDF:s värde på konstgjord väg ökas lika mycket, utan att hänsyn tas till de tillgängliga uppgifterna och förutsebara utvärderingarna 1997 vad gäller EDF:s betydande åtaganden i fråga om pensionssystemet för företagets personal (skälen 168–169). För det tredje beräknades dessutom, i studien, ökningen av EDF:s värde till följd av avkastningens och resultatens ökning med utgångspunkt i avsnittet marknadsförväntningar 1997. De franska myndigheterna förfogade emellertid över inkomstprognoser och specifika resultatsiffror för EDF för 1997–2000, som hade godkänts inom ramen för uppdragsavtalets utarbetande för samma period, och påstår sig ha utgått från dessa prognoser och uppgifter för att fatta sitt beslut (skälen 78–79, 90, 94, 96), samtidigt som de 1997 hade specifika kunskaper om företaget och dess budgetplan (skäl 77). Att lita till marknadsförväntningar från en tredje part för att till slut fastställa en uppskattning av EDF:s värde under dessa omständigheter är varken säkert eller förenligt med de argument som [Republiken] Frankrike lägger fram för att förklara och underbygga det beslut som landets myndigheter påstås ha fattat. Särskilt inte eftersom de franska myndigheterna framhåller att EDF:s dominerande verksamhet bedrevs i Frankrike till reglerade priser 1997 (skäl 85). Dessa priser hade dessutom fastställts på en låg nivå för att stärka den franska industrins konkurrenskraft och de franska hushållens köpkraft (skälen 89 och 95). Studien misslyckas med att förklara, och desto mer, hållbart motivera varför ersättningen, utdelningen och resultaten för börsnoterade aktiebolag som inte hade någon betydande närvaro i Frankrike och som var verksamma på marknader med ett annat konkurrenstryck och andra lagstiftningskrav ([till exempel] Endesa, Gas Natural och Union Fenosa i Spanien, RWE, EON och Verbund i Tyskland, Fluxys i Belgien etcetera) kunde avgöra EDF:s resultat, ersättning och utdelning, vilket finns med bland de antaganden som resultaten i skäl 70 utgår från. För det fjärde förutsätts slutligen i studien, utan någon motivering, att en ökning av EDF:s kapitaltillskott 1997 var likvärdig med ett förvärv av en likvid finansiell tillgång, åtminstone potentiellt. EDF var dock 1997 en offentlig institution av industriellt och kommersiellt slag utan något aktiekapital (skäl 19), en ställning som de franska myndigheterna och EDF vid denna tidpunkt hävdade att företaget skulle behålla i framtiden (skälen 95 och 105). Den riskfyllda karaktären hos detta antagande, som resultaten från studien i hög grad utgår från, framgår ännu tydligare av skälen 179–181. Åtgärdens karaktär och syfte, dess sammanhang och de regler som den är föremål för 145. Domstolen betonar att den vidtagna åtgärdens karaktär är en relevant faktor att ta hänsyn till för att kunna dra slutsatsen att principen om en rationell privat investerare som verkar i en marknadsekonomi skulle vara tillämplig (punkt 86 i domen). Beslutet om att skjuta till ett ytterligare belopp i kapitaltillskott till EDF genom att inte ta ut någon skatt på omklassificeringen av de olagliga avsättningarna avseende högspänningsnätet är både ett redovisningsmässigt beslut om omfördelning mellan poster i EDF:s balansräkning (skälen 100 och 105) och ett skattemässigt beslut, eftersom de behöriga myndigheterna anser att bolagsskatten borde tas ut innan omklassificeringen (skäl 35) även om skatten betalades för andra omklassificerade bokföringsmässiga avsättningar. Tvärtemot vad de franska myndigheternas hävdar är det följaktligen inte fastställt att dessa två aspekter, redovisning och skatt, skulle vara oupplösligt förbundna med varandra i en enda åtgärd som infördes genom lag nr 97–1026 av den 10 november 1997. 146. Enligt artikel 4.2 i lagen föreskrivs att motvärdet för tillgångar i högspänningsnätet som omfattas av koncessionsavtalet på skuldsidan i EDF:s balansräkning skulle tas upp i posten ’Kapitaltillskott’, efter justering för skillnader i motsvarande omvärderingar (skäl 28). Av detta skulle man kunna dra slutsatsen att det enligt lagen föreskrevs att ingen redovisningsmässig eller skattemässig korrigering, bortsett från eventuella skillnader i värderingarna, skulle skära ned beloppet avseende det motvärde som ska tas upp som EDF:s kapitaltillskott. Beslutet om att beskatta EDF eller inte kan emellertid inte bedömas enligt rättsliga kriterier i enlighet med artikel 34 i [Republiken] Frankrikes författning och det gick inte att fatta ett giltigt beslut i denna fråga genom lag nr 97–1026. Genom denna artikel begränsas parlamentets lagstiftningsbehörighet på skatteområdet till att fastställa skatteunderlaget, skattesatsen och villkoren för indrivning av skatter av alla slag. Därmed betalade EDF bolagsskatt för vissa bokföringsmässiga avsättningar men inte för andra till följd av samma omklassificeringsåtgärd med utgångspunkt i lagen. 147. De förberedande handlingar som lämnats in av de franska myndigheterna och som anges i skäl 104 visar för övrigt att statens råd 1997 ansåg att bestämmelserna av utomrättsligt slag borde tas bort från texten i lagförslaget. Dessutom har ett ändringsförslag avseende regeringens lagförslag som syftade till att begränsa de avgifter som staten skulle kunna beskatta EDF med i enlighet med lagen också tagits bort från lagförslaget. Slutligen ansåg de ansvariga ministrarna i april 1997 att de detaljerade bestämmelserna för genomförandet av EDF:s redovisningsmässiga och skattemässiga omstrukturering borde vara föremål för ytterligare utbyten mellan tillsynsmyndigheterna och företaget (skäl 98). 148. Dessa uppgifter, som anges och kvantifieras i … [skrivelsen av de 22 december 1997] … efter antagandet av lagen (skäl 31), visar på att de skattemässiga aspekterna av genomförandet går att skilja från bestämmelserna i lag nr 97–1026 av den 10 november 1997. I sin skrivelse till EDF förklarar ministrarna den ovanifrån initierade omstruktureringen av EDF:s balansräkning, i enlighet med artikel 4 i lag nr 97–1026 av den 10 november 1997, och förefaller underförstått bedöma de skattemässiga konsekvenserna av denna omstrukturering, utan att detta rör sig om någon lönsam investering eller några tvingande bestämmelser i lagen. 149. Vad gäller åtgärdens sammanhang är en av de relevanta faktorer som domstolen framhåller för att bedöma tillämpligheten av principen om en rationell privat investerare som verkar i en marknadsekonomi det faktum att de förberedande mötena och verifikationshandlingarna för perioden, som ledde till det uppdragsavtal mellan staten och EDF som ingicks den 8 april 1997, visar att omklassificeringen av avsättningarna var ett led i den framtida partiella avreglering av elmarknaderna i unionen som fastställdes 1996. Strävan efter att internationalisera EDF:s verksamhet ytterligare framgår även av uppdragsavtalet 1997–2000 och de förberedande handlingarna, liksom av parlamentets handlingar. Själva uppdragsavtalet kräver, för att kunna genomföras, en lagstiftande regleringsåtgärd såsom den som föreskrivs i lag nr 97–1026, genom vilken man kan fastställa en koppling i praktiken mellan avtalets och lagstiftarens målsättningar. Emellertid tar man varken i det avtal som ingicks i april 1997, de förberedande handlingarna eller EDF:s utbyten med tillsynsmyndigheterna ställning till det exakta skattebeloppet. 150. I detta sammanhang, som speglas av de uppgifter som [Republiken] Frankrike redovisar i sina synpunkter, går det emellertid inte att med säkerhet fastställa att åtgärden hänför sig till ett normalt agerande för en aktieägare som gör en investering. Behovet av att rätta till de oegentligheter som konstaterades av den franska revisionsrätten i oktober 1994 utgör nämligen också en del i detta sammanhang. Trots att det å ena sidan handlade om att rätta till en redovisningsmässig oegentlighet som hade gjort det möjligt för EDF att inte betala bolagsskatt under flera år betonade de franska myndigheterna att domslutet inte skulle ifrågasätta EDF:s monopolställning (skäl 105) och att den stabila ram som marknadens avreglering möjliggjort skulle bibehållas (skäl 95). Det stämmer att avregleringen skapade möjligheter till utveckling på nationella marknader i andra medlemsstater och att vissa åtgärder hade föreskrivits i uppdragsavtalet 1997–2000 för att EDF skulle internationaliseras ytterligare. Men faktum kvarstår att de offentliga myndigheternas önskan att gynna de statliga företagen genom finansiella stödåtgärder i början av en avreglering varken begränsar sig till offentliga företag eller kännetecknar beteendet hos en rationell investerare i ett offentligt företag. 151. Slutligen uppger domstolen att granskningen av de regler som den omtvistade åtgärden är föremål för är viktig för att fastställa dess karaktär, det vill säga huruvida det rör sig om en investering av staten i egenskap av aktieägare eller om myndighetsutövning. Vid klassificeringen av åtgärden i den ena eller andra kategorin kan man följaktligen beakta efterlevnaden av de tillämpliga regler som åtgärden omfattas av. Det är därför lämpligt att granska de regler som investeringen av skatteinkomster i företag som EDF omfattas av. Utan åtgärden i fråga skulle de obetalda bolagsskatteintäkterna ha betalats till de allmänna inkomsterna i den franska statens budget 1997. Enligt vad som föreskrevs i artikel 18 i beslut nr 59–2 av den 2 januari 1959 om antagande av den organiska lagen om skattelagstiftning, som var tillämplig vid den aktuella tidpunkten, ska samtliga intäkter som ska täcka samtliga utgifter samt alla statens intäkter och utgifter redovisas i ett enda konto, under benämningen allmän budget. Skatteinkomsterna betalas på så sätt till budgeten och staten och inte till offentliga företag. 152. Denna budget omfattas av den författningsmässiga universalitetsprincipen enligt vilken samtliga skatteinkomster och samtliga anslag tas upp i två skilda block, utan att det fastställs någon koppling exempelvis mellan en bolagsskatteinkomst och en användning såsom ett kapitaltillskott till ett offentligt företag som EDF. Avsättning av ett skattemedel till en annan juridisk person än staten, som en subvention eller som en investering, är visserligen möjlig enligt den franska lagstiftningen, i den mån denna avsättning är föremål för särskilda bestämmelser. I artikel 18 i beslut nr 59–2 föreskrevs sålunda att avsättningen av statens intäkter, med undantag för bland annat lån och förskott, är exceptionell och endast kan vara resultatet av en bestämmelse i skattelagstiftningen som har fastställts på regeringens initiativ. 153. Lag nr 97–1026 … var dock inte en finanslag och kunde därför inte beröra ett skattemedel till förmån för EDF:s kapital. Det förefaller för övrigt inte som att specifika bestämmelser i skattelagstiftningen på regeringens initiativ, som var tillämpliga på 1997 års budget, skulle ha antagits för att på förhand avsätta de skatteintäkter som skulle ha betalats av EDF till den franska statens utgifter för en investering i EDF:s kapital inom ramen för samma budget. Denna regel, som möjliggör en investering i ett skattemedel som fastställts till förmån för staten till en juridisk person som är skild från staten såsom EDF, verkar alltså inte ha tillämpats. 154. De allra flesta bakgrundsuppgifterna visar tydligt att [Republiken] Frankrike, varken före eller samtidigt med beviljandet av den ekonomiska fördel som befrielsen från bolagsskatt gav upphov till, hade fattat beslutet att, genom skattebefrielsen, investera i EDF. Principen om en rationell privat investerare som verkar i en marknadsekonomi förefaller därför inte vara tillämplig på denna åtgärd. Följande skäl, som avser tillämpningen av principen om en rationell privat investerare som verkar i en marknadsekonomi, kan därför betraktas som sekundära.”