ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
SV Europeiska unionens officiella tidning C 92/16

Begäran om förhandsavgörande framställd av VAT and Duties Tribunal, London (Förenade kungariket) den 31 januari 2008 – RCI Europe mot Commissioners of HM Revenue and Customs

(Mål C-37/08)

(2008/C 92/30)

Rättegångsspråk: engelska

Hänskjutande domstol

VAT and Duties Tribunal, London

Parter i målet vid den nationella domstolen

Klagande: RCI Europe

Motpart: Commissioners of HM Revenue and Customs

Tolkningsfrågor

1. Beträffande de tjänster som klaganden tillhandahåller mot att medlemmar i systemet RCI Weeks erlägger — inskrivningsavgift, — abonnemangsavgift, och — utbytesavgift, vad skall beaktas vid bedömningen av om tjänsterna har ”samband med” fast egendom i den mening som avses i artikel 9.2 a i sjätte direktivet (1) (nu artikel 45 i det omarbetade mervärdesskattedirektivet (2))?

2. Om någon eller samtliga tjänster som klaganden tillhandahåller har ”samband med” fast egendom i den mening som avses i artikel 9.2 a i sjätte direktivet (nu artikel 45 i det omarbetade mervärdesskattedirektivet), är den fasta egendom som enskilda eller samtliga tjänster har samband med sådan fast egendom som lämnats till poolen, eller sådan fast egendom som det ansökts om i utbyte mot den fasta egendom som lämnats till poolen, eller båda dessa kategorier?

3. Om någon av tjänsterna har ”samband med” båda kategorierna av fast egendom, hur skall tjänsterna i så fall bedömas mot bakgrund av sjätte direktivet (nu det omarbetade mervärdesskattedirektivet)?

4. Med hänsyn till de olika uppfattningar som olika medlemsstater företräder, hur skall inkomster från utbytesavgifter som en skattskyldig erhåller för följande tjänster bedömas mot bakgrund av sjätte direktivet (nu det omarbetade mervärdesskattedirektivet): — tjänster som underlättar byten av nyttjanderätter till semesterbostäder som innehas av en medlem i ett system som drivs av den skattskyldige mot nyttjanderätter till semesterbostäder som innehas av en annan medlem i samma system, och — tillhandahållande av nyttjanderätter avseende bostäder som den skattskyldige förvärvat från skattskyldiga tredje män i syfte att komplettera den bostadspool som medlemmar i det systemet har tillgång till?

(1) Rådets sjätte direktiv 77/388/EEG av den 17 maj 1977 om harmonisering av medlemsstaternas lagstiftning rörande omsättningsskatter – Gemensamt system för mervärdesskatt: enhetlig beräkningsgrund (EGT L 145, s. 1; svensk specialutgåva, område 9, volym 1, s. 28).

(2) Rådets direktiv 2006/112/EG av den 28 november 2006 om ett gemensamt system för mervärdesskatt (EUT L 347, s. 1).
SV Europeiska unionens officiella tidning C 37/19

Överklagande ingett den 8 december 2007 av Akzo Nobel Chemicals Ltd och Akcros Chemicals Ltd av den dom som förstainstansrätten (första avdelningen) meddelade den 17 september 2007 i mål T-253/03, Akzo Nobel Chemicals Ld och Akcros Chemicals Ltd mot Europeiska gemenskapernas kommission

(Mål C-550/07 P)

(2008/C 37/28)

Rättegångsspråk: engelska

Parter

Klagande: Akzo Nobel Chemicals Ltd och Akcros Chemicals Ltd (ombud: advokaterna C. Swaak, M. Mollica och M. van der Woude)

Övriga parter i målet: Europeiska gemenskapernas kommission, Council of the Bars and Law Societies of the European Union, Algemene Raad van de Nederlandse Orde van Advocaten, Association européenne des juristes d'entreprise (AEJE), American Corporate Counsel Association (ACCA) – European Chapter, International Bar Association

Klagandenas yrkanden

Klagandena yrkar att domstolen skall

— upphäva den dom som Europeiska gemenskapernas förstainstansrätt meddelat den 17 september 2007 i mål T-253/03, för så vitt förstainstansrätten ogillade begäran om advokatsekretess på utväxlingen av meddelanden med Akzo Nobels bolagsjurist,

— ogiltigförklara kommissionens avslagsbeslut av den 8 maj 2003, för så vitt kommissionen vägrade att återsända e-postmeddelanden som utväxlats med Akzo Nobels bolagsjurist (del av handlingarna i serie B)

— förplikta svaranden i förevarande mål om överklagande att ersätta rättegångskostnaderna avseende förfarandet i domstolen och i förstainstansrätten för så vitt de avser grunden som anförts i förevarande överklagande.

Grunder och huvudargument

Klagandena har anfört att förstainstansrätten åsidosatt gemenskapsrätten när den vägrade att efterkomma denna begäran. Klaganden har närmare gjort gällande att förstainstansrätten, genom att endast företa en delvis och bokstavlig tolkning av ett fåtal stycken i domen AM & S mot kommissionen (1),

1. gjorde en felaktig tolkning av principen om advokatsekretess såsom denna anges i domen AM & S, och således åsidosatte likabehandlingsprincipen (del B),

2. i andra hand, åsidosatte grundläggande principer om skydd för rätten till försvar och rättsäkerhet (del C) när den vägrade att på nytt tolka principen om advokatsekretess mot bakgrund av väsentliga förändringar på rättsområdet, och

3. i tredje hand, åsidosatte artikel 5 EG (kompetensfördelningsprincipen) och principen om nationell processuell autonomi (del D).

(1) Dom av den 18 maj 1982 i mål 155/79, AM & S mot kommissionen (REG 1982, s. 1575, svensk specialutgåva, volym 6, s. 405.
Domstolens beslut den 10 januari 1995. - Dupret SA, i konkurs, mot Europeiska kommissionen. - Begäran om tillstånd att hos Europeiska gemenskapernas kommission verkställa en säkerhetsåtgärd och exekution. - Mål C-1/94 S-A.



Rättsfallssamling 1995 s. I-00001



Sammanfattning



Nyckelord

Immunitet och privilegier för Europeiska gemenskaperna - Begäran om tillstånd att hos en institution verkställa en säkerhetsåtgärd och exekution (»saisie-arrêt») - Avsaknad av invändningar från den institution vilken som tredje man är föremål för begäran - Begäran ändamålslös

(Protokollet om immunitet och privilegier för Europeiska gemenskaperna, artikel 1)

Sammanfattning

Enligt artikel 1 i protokollet om immunitet och privilegier för Europeiska gemenskaperna får gemenskapernas egendom och tillgångar inte utan tillstånd från domstolen bli föremål för några administrativa eller rättsliga tvångsåtgärder. Syftet med denna bestämmelse är att förhindra att det uppkommer hinder för gemenskapernas funktion och självständighet.

Om den berörda gemenskapsinstitutionen emellertid inte har något att erinra mot tvångsåtgärden, efter att en fordringsägare har begärt att domstolen skall häva den immunitet som ges enligt artikel 1 i nämnda protokoll, blir begäran om tillstånd ändamålslös och behöver inte prövas av domstolen.
43.

Mot denna bakgrund beslutade Curtea de Apel București (Appellationsdomstolen i Bukarest) att vilandeförklara målet och ställa följande frågor till EU-domstolen: ”1) Utgör artiklarna 1.1 och 2.1 i [direktiv 2008/94], med hänsyn till det självständiga begreppet insolvent, hinder för en nationell bestämmelse om införlivande av direktivet – artikel 15.1 och 15.2 i [lag nr. 200/2006], jämförd med artikel 7 i [tillämpningsföreskrifterna] – såsom de tolkats av Înalta Curte de Casație și Justiție [Högsta domstolen] – avdelningen med behörighet att meddela avgöranden avseende rättsfrågor) genom beslut nr 16/2018, enligt vilken den tremånadersperiod under vilken garantifonden kan överta och betala lönefordringar i stället för en arbetsgivare i konkurs uteslutande hänför sig till det datum då insolvensförfarandet inleddes? 2) Utgör artiklarna 3 [andra stycket] och 4.2 i direktiv 2008/94 hinder för artikel 15.1 och 15.2 i [lag nr. 200/2006] – såsom den tolkats av Înalta Curte de Casație și Justiție [Högsta domstolen] – avdelningen med behörighet att pröva rättsfrågor – i beslut nr 16/2018, enligt vilken den period på högst tre månader, under vilken garantifonden kan överta och betala lönefordringar i stället för en arbetsgivare i konkurs, ska infalla under referensperioden som infaller tre månader omedelbart före och tre månader omedelbart efter inledandet av insolvensförfarandet? 3) Är det förenligt med det sociala syftet med direktiv 2008/94 och bestämmelserna i artikel 12 a i direktivet att tillämpa en nationell förvaltningspraxis som, på grundval av ett beslut av Curtea de Conturi (Revisionsrätten) och i avsaknad av en konkret nationell bestämmelse om att arbetstagaren är återbetalningsskyldig, går ut på att återkräva belopp från arbetstagaren som påstås ha utbetalats för perioder utanför lagstiftningens ramar eller som har begärts efter utgången av den lagstadgade preskriptionstiden? 4) Finns det tillräckligt sakliga skäl för åtgärden att från arbetstagaren återkräva ersättning för lönefordringar som fonden har utbetalat via tvångslikvidatorn, i det uttalade syftet att iaktta den allmänna preskriptionstiden, mot bakgrund av tolkningen av begreppet missbruk i den mening som avses i artikel 12 a i direktiv 2008/94? 5) Är det förenligt med direktivets [2008/94] bestämmelser och syfte att tillämpa en tolkning och nationell förvaltningspraxis där ersättning för lönefordringar som arbetstagarna åläggs att återbetala likställs med en skattefordran på vilken ränta och förseningsavgifter ska utgå?”
15.

Driften av RWE Powers kraftverk var utformad för en oavbruten elproduktion. För att säkerställa denna oavbrutna elproduktion hade RWE Power bunkrar i vilka brunkolet förvarades och sedan allteftersom matades in i pannorna i kraftverken. Brunkolet lagrades inledningsvis i en bunker i varje dagbrott. Från denna transporterades kolet till kraftverksbunkrarna via transportband eller med elektriska lok på företagets järnväg på extra breda sträckor. Dessa hade en lagringskapacitet för en till två dagars drift vid kraftverket. Från dessa lastades kolet med hjälp av eldrivna kolgrävmaskiner till ett transportband. Via en efterföljande bandvåg kom det obehandlade kolet fram till krossningsanläggningar. Den krossade brunkolet lagrades sedan i pannbunkern.
2.

Om en vara säljs från A (NL) till B (AUT) och från B till C (CZ), därefter levereras från A direkt till C och leveransen från A till B är den gemenskapsinterna leverans som är undantagen från skatteplikt (i Nederländerna) gäller följande enligt de gängse reglerna: B ska registrera sig i Republiken Tjeckien (det vill säga destinationsstaten) för att där betala mervärdesskatt på det gemenskapsinterna förvärvet av varan, och mervärdesskatten på försäljningen av varan till C ska B betala in där. Innan beskattningen av förvärvet i destinationsstaten bevisas måste B dessutom betala skatt i Österrike på det gemenskapsinterna förvärvet. Det senare är föremålet för tvisten.
34.

Det följer av detta villkor, såsom det formulerades i domen Bristol-Myers Squibb m.fl., att varumärkesinnehavaren lagligen kan motsätta sig fortsatt marknadsföring av en vara när importören har ompaketerat varan och åter har anbringat varumärket på denna, om det inte visas bland annat att innehavarens användning av varumärkesrätten för att motsätta sig marknadsföring av ompaketerade varor under detta varumärke skulle bidra till att på ett konstlat sätt avskärma marknaderna mellan medlemsstaterna – eller, i förevarande fall, den nationella (sekundära) marknaden. Detta är bland annat fallet, enligt domstolen, när ompaketeringen dels är nödvändig för att marknadsföra varan i importmedlemsstaten, dels företas under sådana förhållanden att varans ursprungliga beskaffenhet inte kan påverkas därav. ( 41 ) Rätten för innehavaren av en varumärkesrätt som är skyddad i en medlemsstat att motsätta sig marknadsföring under varumärket av ompaketerade varor får nämligen enbart begränsas i den mån som den ompaketering som importören företar är nödvändig för att kunna marknadsföra varan. ( 42 ) I samtliga fall ska kravet på nödvändighet prövas i ljuset av varumärkets grundläggande funktion. ( 43 )
10.

Gibraltars styrelsesätt regleras i Gibraltar Constitution Order 2006 (2006 års beslut om Gibraltars konstitution), som trädde i kraft den 1 januari 2007. Enligt nämnda beslut utövas den verkställande makten av en guvernör som utses av drottningen och, vad beträffar vissa interna befogenheter, av Her Majesty's Government of Gibraltar, medan den lagstiftande makten utövas av drottningen och av Gibraltars parlament. Gibraltar har egna domstolar. Det finns en möjlighet att överklaga domar som meddelats av den högsta dömande instansen i Gibraltar till Judicial Committee of the Privy Council (Kronrådet i dess dömande funktion).
5)

Om en nationell domstol är skyldig att fastställa att en nationell åtgärd är oförenlig med bestämmelserna i artikel 15 i direktiv 2002/58/EG jämförd med stadgan, har den då rätt att begränsa den tidsmässiga verkan av en sådan fastställelse, om den är helt säker på att underlåtenhet att göra detta skulle leda till ’störande av ordning och skada för det allmänna intresset’ (i linje med synsättet i till exempel domen R (National Council for Civil Liberties) mot Secretary of State for Home Department och Secretary of State for Foreign Affairs (2018) EWHC 975, punkt 46)?
25.

Det är ostridigt att en tullskuld uppkom i det nationella målet. Enligt artikel 79.1 a i unionens tullkodex ”ska en tullskuld vid import uppkomma genom bristande efterlevnad av … [e]n skyldighet enligt tullagstiftningen som rör införsel av icke-unionsvaror i unionens tullområde”. Artikel 139.1 i unionens tullkodex har rubriken ”Anmälan till tullen av varors ankomst”, och i artikeln föreskrivs att ”[i]nförsel av varor till unionens tullområde … omedelbart vid ankomst [ska] anmälas till tullen vid det anvisade tullkontoret eller till någon annan plats som tullmyndigheterna anvisat eller godkänt eller till en frizon av någon av följande personer: a) Den person som för in varorna i unionens tullområde. b) Den person i vars namn eller för vars räkning den person som för in varorna i unionens tullområde agerar. c) Den person som tar på sig ansvaret för att transportera varorna efter det att de förts in i unionens tullområde”. ( 11 )
69.

I artikel 5.2 i direktiv 2005/29 fastställs kriterierna för fastställande av huruvida en affärsmetod är otillbörlig. I punkt 4 i den artikeln anges att i synnerhet affärsmetoder som är ”vilseledande” enligt artiklarna 6 och 7 i detta direktiv eller ”aggressiva” enligt artiklarna 8 och 9 i detta direktiv ska anses vara otillbörliga. I artikel 5.5 i direktiv 2005/29 föreskrivs vidare att bilaga I till direktivet ”innehåller förteckningen över de affärsmetoder som under alla omständigheter skall betraktas som otillbörliga.” I detta avseende anges i skäl 17 i direktiv 2005/29 att det, för att öka rättssäkerheten, endast är de metoder som anges i bilaga I till detta direktiv som under alla omständigheter ska kunna bedömas som otillbörliga utan prövning från fall till fall utifrån bestämmelserna i artiklarna 5–9 i nämnda direktiv. ( 22 ) Eftersom bilaga I till direktiv 2005/29 innehåller en fullständig och uttömmande förteckning, kan den affärsmetod som är i fråga i det nationella målet endast anses utgöra en aggressiv affärsmetod under alla omständigheter, i den mening som avses i det direktivet, under förutsättning att den motsvarar någon av de situationer som förtecknas i punkterna 24–31 i denna bilaga. ( 23 )
30.

Jag kan dock inte, med all respekt, ansluta mig till detta argument. Domstolen har slagit fast att under dessa omständigheter utgör följaktligen artikel 7.1 i direktiv 2003/88 i princip inte hinder för nationella bestämmelser eller nationell praxis som innebär att en sjukskriven arbetstagare inte har rätt att ta ut årlig betald semester under en sjukledighet, dock under förutsättning att nämnda arbetstagare har möjlighet att utöva den rätt som han tillerkänns av direktivet under en annan avgränsad period. ( 29 ) Någon sådan regel finns uppenbarligen inte i nederländsk lag och praxis, åtminstone inte för en sådan statstjänsteman som förevarande mål avser. ( 30 ) I fall där årlig semester får tas ut under en sjukskrivningsperiod enligt den nationella lagstiftningen är det dock inte motiverat med eventuella löneändringar under en sådan tjänstledighet.
68.

Det ska i detta hänseende påpekas att den i Tyskland gällande skattenivån under den period som är aktuell i det nationella målet vid flera tillfällen har överskridit de minimiskattesatser som föreskrivs i direktivet, såväl för yrkesmässig som för icke-yrkesmässig användning av elektricitet. Samtidigt som dessa minimiskattesatser uppgick till 0,50 respektive 1 euro per megawattimme, så uppgick de i StromStG föreskrivna skattesatserna till 12,30 respektive 20,50 euro per megawattimme.
2.

Sökanden uppbär skattepliktig inkomst i Österrike eller har betalat in avgifter till det obligatoriska socialförsäkringssystemet i Österrike till följd av förvärvsarbete och erhåller nu förmåner inom detta system och har uppburit sådan inkomst eller förmån under 54 månader under de senaste fem åren.
23.

Den 26 november 2019 lämnade modern in en ansökan till Family Court of Chelmsford (familjedomstolen i Chelmsford, Förenade kungariket) om att domstolen skulle fatta beslut i en särskild fråga (”specific issue order”) om ”tillstånd till byte av domkrets för barnet” (”permission to change jurisdiction of the child”). I det beslut som fattades med anledning av ansökan angavs att den domstolen ansett att den var behörig med hänsyn till barnets hemvist.
19.

Vad gäller upptagandet av Hamas i den omtvistade förteckningen nämns i redogörelserna för skälen för de omtvistade rättsakterna (nedan kallade redogörelserna för skälen) dels ett beslut av den 29 mars 2001 av Secretary of State for the Home Department (Förenade kungarikets inrikesminister), ( 16 ) dels tre beslut som antogs av myndigheterna i Förenta staterna 1995, 1997 och 2001 (nedan kallade de amerikanska myndigheternas beslut). ( 17 )
33.

Xinyi anser för det första att kommissionens argument att begreppet ”i samband med produktion och försäljning av den berörda likadana produkten” i artikel 2.7 b i grundförordningen endast hänför sig till den första delen av artikel 2.7 c första strecksatsen i denna förordning strider mot själva ordalydelsen i artikel 2.7 c tredje strecksatsen i förordningen, där det framgår att det där föreskrivna kriteriet för beviljande av marknadsekonomisk status även detta avser tillverkningskostnaderna för den berörda likadana produkten. Kommissionen har dessutom underlåtit att förklara syftet med de andra fyra kriterierna för beviljande av marknadsekonomisk status, om det inte är att ge en exportör tillåtelse att tillämpa de inhemska kostnaderna och försäljningspriserna i Kina under undersökningsperioden, om dessa kostnader och försäljningspriser kan användas för att beräkna normalvärdet. Kommissionen har tolkat dessa andra kriterier utan att sätta dem i samband med syftet med artikel 2.7 b och c i grundförordningen.
35.

På samma sätt kan avvikelser framkomma vid en kontroll, vilket förefaller ha skett i målet vid den nationella domstolen, mellan uppgifterna om fordonet under de senaste 28 dagarna och de uppgifter som avser föraren, bland annat i de fall då läget ”out of scope” har använts. Eftersom sådana avvikelser ibland kan dölja en underlåtenhet att beakta de olika tidsperioder som föreskrivs i kapitel II i förordning nr 561/2006, under förevändning av en blandad användning av fordonet som gör det möjligt att sätta färdskrivaren i läget ”out of scope” och att inte behöva registrera de relevanta uppgifterna, ligger det i förarens intresse (och i förevarande fall den ansvarige i företaget) att registrera dessa uppgifter för att kunna styrka avvikelserna genom att uppvisa handlingar som styrker användningen av fordonet. Den föreslagna tolkningen av artikel 3 a i förordning nr 561/2006 kan således stärka rättssäkerheten för föraren och den som är ansvarig för företaget.
45.

Jag vill först påpeka att artiklarna 1.5 och 5.1 i direktiv 2008/68 på ett kompletterande sätt anger under vilka omständigheter medlemsstaterna får ”reglera eller förbjuda” transport av farligt gods inom sitt territorium av ”andra skäl än säkerheten under transport” eller tillämpa ”begränsningar av transportsäkerhetsskäl”. I artikel 1.5 anges således vad medlemsstaterna kan göra inom direktivets tillämpningsområde av ”andra skäl än säkerheten under transport”, och i artikel 5.1 anges detsamma när det gäller vilka begränsningar medlemsstaterna kan införa ”av transportsäkerhetsskäl”.
87.

En ansökan avseende Phymatolithon calcareum eller Lithothamnium corallioide inkom den 2 mars 2007 till National Organic Standards Board (NOSB) (Nationella nämnden för ekologiska standarder, Amerikas förenta stater). ( 25 ) För att visa att produkten var ”allmänt ansedd som ofarlig” (Generally Recognized as Safe), lade Marigot fram, i bilaga 2 till sin ansökan, en skrivelse av den 21 april 2000 från behörig avdelning vid US Food and Drug Administration (livsmedels- och läkemedelsmyndigheten, Förenta staterna), som vid handläggningen av ansökan hade ändrat benämningen på produkten, så att den kvalificerades som ”kalcium från havsalger” på grund av dess sammansättning. Det uttryck som hade använts, ”kalcifierade havsalger”, ansågs inte vara en korrekt beskrivning av ämnet, eftersom det felaktig innebar att det som karakteriserade ämnet var att det var en alg och inte kalcium. ( 26 )
83.

Dessa problem lindras inte av vagheten i 3 § punkt 2 u i 2009 års lag XCV. Rätten att göra tillfälliga utförsäljningar föreskrivs inte uttryckligen i denna bestämmelse och producenter från andra medlemsstater, i synnerhet dem som önskar ta sig in på den ungerska marknaden kanske inte är medvetna om vad som förefaller vara någonting som liknar en eftergift av de ungerska myndigheterna vad gällerkortsiktiga utförsäljningar. Det ligger i sakens natur att detta sannolikt kommer att påverka producenter från andra medlemsstater mer än inhemska producenter som är mer benägna att känna till det sätt på vilket lagen fungerar i praktiken. ( 33 ) Under alla omständigheter kan en producent i synnerhet från en annan medlemsstat som önskar ta sig in på den marknaden behöva en mer långsiktig prisbildningsstrategi än en som endast är beroende av kortsiktiga lockprismetoder vilka endast varar under ett par dagar eller veckor.
10.

Artikel 7 i nämnda direktiv har följande lydelse: ”1. När en person anhålls och häktas under något skede av ett straffrättsligt förfarande ska medlemsstaterna se till att handlingar som rör det specifika målet, som är i de behöriga myndigheternas besittning och som är väsentliga för att i enlighet med nationell rätt effektivt angripa anhållandets eller häktningsbeslutets laglighet, görs tillgängliga för frihetsberövade personer eller för deras försvarare. 2. Medlemsstaterna ska säkerställa att tillgång till åtminstone all bevisning som är i behöriga myndigheters besittning, oavsett om den talar för eller emot de misstänkta eller tilltalade personerna, ges dessa personer eller deras försvarare, för att man ska kunna säkerställa ett rättvist förfarande och för att förbereda försvaret. 3. Utan att det påverkar punkt 1 ska den tillgång till det material som avses i punkt 2 beviljas inom rimlig tid – senast när de sakförhållanden som ligger till grund för anklagelsen lämnas in till en domstol för avgörande – för att rätten till försvar ska kunna utövas effektivt. Om de behöriga myndigheterna kommer i besittning av ytterligare bevisning ska de bevilja tillgång till denna inom rimlig tid, så att den kan beaktas. 4. Genom undantag från punkterna 2 och 3 kan, under förutsättning att detta inte påverkar rätten till en rättvis rättegång, tillgång till visst material vägras om sådan tillgång kan innebära ett allvarligt hot mot en annan persons liv eller grundläggande rättigheter, eller om en sådan vägran är absolut nödvändig för att skydda ett viktigt allmänintresse, till exempel i sådana fall där tillgång skulle kunna påverka en pågående utredning, eller riskerar att allvarligt skada den inre säkerheten i den medlemsstat där det straffrättsliga förfarandet inleddes. Medlemsstaterna ska, i enlighet med förfarandena i nationell rätt, se till att ett beslut att vägra tillgång till visst material i enlighet med denna punkt fattas av en rättslig myndighet eller åtminstone kan bli föremål för rättslig prövning. 5. Tillgång som avses i denna artikel ska vara kostnadsfri.”