FÖRSLAG TILL AVGÖRANDE AV GENERALADVOKAT

JULIANE KOKOTT

föredraget den 23 april 2020 ( 1 )

Mål C‑93/19 P

Europeiska utrikestjänsten

mot

Chantal Hebberecht

”Överklagande – Talan om ogiltigförklaring – Tjänsteföreskrifterna – Europeiska utrikestjänsten – Placering – Tjänsten som chef för Europeiska unionens delegation i Etiopien – Rotationsprincipen – Ansökan om förlängning av placeringen – Avslag – Jämställdhet mellan könen – Skyldigheten att beakta jämställdhetsaspekten – Ogiltigförklaring av institutionernas skönsmässiga beslut – Underlåtelse att ta hänsyn till aspekter som ska beaktas vid den skönsmässiga bedömningen – Aspekter som ska beaktas”

I. Inledning

1. Kan en myndighet som är arbetsgivare till en tjänsteman vid Europeiska unionen på förhand utesluta jämställdhetsaspekten när den fattar beslut om förlängning av en placering, det vill säga huruvida tjänstemannen ska stanna kvar i en viss tjänst?

2. Denna fråga har uppkommit i en tvist mellan Europeiska utrikestjänsten (nedan kallad utrikestjänsten) och en av dess tjänstemän som har ansökt om förlängning av hennes placering på en chefstjänst, nämligen tjänsten som delegationschef för Europeiska unionens delegation i Etiopien. Utrikestjänsten angav i sitt beslut om att avslå ansökan om förlängning att det endast är tjänstens intresse som ska beaktas och att kön inte kan spela någon roll för detta beslut.

3. I domen av den 27 november 2018, Hebberecht/Utrikestjänsten (T‑315/17, EU:T:2018:842) (nedan kallad den överklagade domen) fann tribunalen emellertid att jämställdhet mellan könen är en central fråga som alltid ska beaktas när beslut fattas på grundval av tjänsteföreskrifterna. Av detta skäl ogiltigförklarade tribunalen det angripna beslutet.

4. I en tid när begreppet ”Gender Mainstreaming” ( 2 ) är på allas läppar får domstolen nu för första gången tillfälle att avgöra vilken rättslig betydelse som jämställdheten mellan könen har för unionens personalåtgärder och i förekommande fall vilka konsekvenser som ska dras därav.

5. Utrikestjänsten anser att en skyldighet att ta hänsyn till jämställdhetsaspekten i det konkreta fallet skulle innebära att den också är skyldig att förlänga den berörda tjänstemannens placering. Det saknas dock en direkt tillämplig rättslig grund för detta slags positiv särbehandling. Utrikestjänsten anser att tribunalen i vart fall inte fick ogiltigförklara beslutet endast på den grunden att utrikestjänsten inte tagit hänsyn till jämställdhetsaspekten när den fattade nämnda beslut.

II. Tillämpliga bestämmelser

6. Tjänsteföreskrifterna för tjänstemän i Europeiska unionen fastställdes genom rådets förordning (EEG, Euratom, EKSG) nr 259/68 av den 29 februari 1968 om fastställande av tjänsteföreskrifter för tjänstemännen i Europeiska gemenskaperna och anställningsvillkor för övriga anställda i dessa gemenskaper samt om införande av särskilda tillfälliga åtgärder beträffande kommissionens tjänstemän ( 3 ).

7. Sjunde skälet i rådets förordning (EG, Euratom) nr 723/2004 av den 22 mars 2004 om ändring av tjänsteföreskrifterna för tjänstemän i Europeiska gemenskaperna och anställningsvillkoren för övriga anställda i Europeiska gemenskaperna ( 4 ) har följande lydelse: ”Principen om icke-diskriminering enligt EG‑fördraget bör följas, vilket innebär att personalpolitiken måste ge lika möjligheter för alla, oavsett kön, funktionshinder, ålder, ras, etnisk tillhörighet, sexuell läggning eller civilstånd.”

8. Enligt artikel 1b i tjänsteföreskrifterna för tjänstemän i Europeiska unionen i deras lydelse enligt Europaparlamentets och rådets förordning (EU, Euratom) nr 1023/2013 av den 22 oktober 2013 ( 5 ) (nedan kallade tjänsteföreskrifterna) är dessa tillämpliga på utrikestjänstens tjänstemän.

9. Artikel 1d i tjänsteföreskrifterna har följande lydelse: ”1. Vid tillämpningen av dessa tjänsteföreskrifter skall all diskriminering på grund av bland annat kön, ras, hudfärg, etniskt eller socialt ursprung, genetiska särdrag, språk, religion eller övertygelse, politisk eller annan åskådning, tillhörighet till nationell minoritet, förmögenhet, börd, funktionshinder, ålder eller sexuell läggning vara förbjuden. … 2. I syfte att i praktiken säkerställa full jämställdhet i arbetslivet mellan kvinnor och män, vilket skall vara en central fråga som alltid skall beaktas vid tillämpningen av tjänsteföreskrifterna, får principen om likabehandling inte hindra Europeiska unionens institutioner från att behålla eller besluta om åtgärder som rör särskilda förmåner för att göra det lättare för det underrepresenterade könet att bedriva en yrkesverksamhet eller för att förebygga eller kompensera nackdelar i yrkeskarriären. 3. Institutionernas tillsättningsmyndigheter skall efter yttrande från Kommittén för tjänsteföreskrifter genom överenskommelse ange de åtgärder och insatser som är avsedda att främja lika möjligheter för kvinnor och män inom de områden som omfattas av nu gällande tjänsteföreskrifter och vidta lämpliga åtgärder, särskilt för att avhjälpa faktiska ojämlikheter som påverkar kvinnors möjligheter inom de områden som omfattas av tjänsteföreskrifterna. … 6. Tillämpningen av principen om icke-diskriminering och proportionalitetsprincipen får bara begränsas på objektiva och rimliga grunder i syfte att uppnå legitima mål av allmänt intresse inom ramen för personalpolitiken. …”

III. Bakgrund till tvisten och förfarandet vid tribunalen

10. Inom ramen för förevarande överklagande kan bakgrunden till tvisten och förfarandet vid tribunalen sammanfattas på följande sätt.

11. Klaganden, Chantal Hebberecht, är en tjänsteman vid utrikestjänsten. Den 1 september 2013 utnämndes hon till chef för Europeiska unionens delegation i Etiopien för en period av fyra år.

12. Den 15 april 2016 lämnade hon in en ansökan om förlängning av sin placering med ett år fram till den 1 september 2018. Hon motiverade ansökan med att hon önskade använda sin erfarenhet i Etiopien under ett femte år innan hon gick i pension den 1 september 2018.

13. Genom beslut av den 30 juni 2016 (nedan kallat det angripna beslutet) avslog utrikestjänstens tillsättningsmyndighet ansökan och angav att ”för att säkerställa en regelbunden rotation av delegationscheferna har i allmänhet en tydlig politik tillämpats som innebär förflyttning efter högst fyra år på tjänsten”.

14. Chantal Hebberecht ingav ett klagomål mot detta beslut i enlighet med artikel 90.2 i tjänsteföreskrifterna och väckte talan vid tribunalen efter att detta klagomål avslagits.

15. Hon anförde till stöd för sin talan att det är i tjänstens intresse att hennes placering förlängs och att en förflyttning av henne skulle skapa ett avbrott i verksamheten på den ledningsnivå som säkerställs av utrikestjänsten. Dessutom skulle en förlängning av tjänsten som delegationschef för en kvinna i lönegrad AD 14 utgöra ett föredömligt exempel på positiv särbehandling.

16. Utrikestjänsten ansåg däremot både i klagomålsförfarandet och i förfarandet inför tribunalen att en förlängning inte är i tjänstens intresse. Dessutom fanns ingen möjlighet att ta hänsyn till omständigheten att sökanden är en kvinna då det inte föreligger någon skyldighet att ta hänsyn till detta när ett beslut om en ansökan om förlängning av en placering fattas, eftersom en förlängning enbart ska motiveras av tjänstens intresse.

17. I den överklagade domen biföll tribunalen Chantal Hebberechts talan i den del som avsåg ogiltigförklaring av det angripna beslutet.

18. Tribunalen fann visserligen att Chantal Hebberecht inte hade visat att utrikestjänsten begått ett uppenbart fel vid bedömningen av tjänstens intresse. ( 6 ) Dessutom kunde utrikestjänsten utan att göra en uppenbart oriktig bedömning anse att kontinuiteten i förevarande fall skulle säkerställas genom den ställföreträdande delegationschefen. ( 7 ) Emellertid har utrikestjänsten genom att underlåta att ta hänsyn till jämställdhetsaspekten när den beslutade att avslå sökandens ansökan om förlängning, trots att detta enligt unionslagstiftaren är en central fråga vid tillämpningen av tjänsteföreskrifterna, åsidosatt artikel 1d.2 och 1d.3 i tjänsteföreskrifterna. ( 8 ) I detta avseende angav tribunalen att utrikestjänsten i både det skriftliga och muntliga förfarandet inför tribunalen betonade att det inte finns någon koppling mellan jämställdhetspolitiken och utrikestjänstens mobilitetspolitik och att ansökningar om förlängning behandlas oberoende av huruvida den som ansökt om förlängning är man eller kvinna. ( 9 )

19. Eftersom beslutsdelen i det angripna beslutet i förevarande fall kunde ha sett annorlunda ut om inte utrikestjänsten genast och av princip hade uteslutit jämställdhetsaspekten i sin bedömning, ogiltigförklarade tribunalen det angripna beslutet. ( 10 )

IV. Förfarandet vid domstolen

20. I överklagandet av den 6 februari 2019 som inkom till domstolen den 8 februari 2019 har utrikestjänsten yrkat att domstolen ska – upphäva tribunalens dom av den 27 november 2018, Hebberecht/utrikestjänsten (T‑315/17, EU:T:2018:842), – ogilla talan vid tribunalen, och – förplikta Chantal Hebberecht att ersätta rättegångskostnaderna.

21. Chantal Hebberecht har uteblivit från förfarandet.

V. Rättslig bedömning

22. Det saknar betydelse att Chantal Hebberecht har uteblivit. Saken i målet om överklagande är endast frågan huruvida den åberopade felaktiga rättstillämpningen kan utgöra grund för att upphäva den överklagade domen. Denna fråga ska besvaras oberoende av Chantal Hebberechts yrkanden utifrån objektiva omständigheter.

23. Till stöd för sitt överklagande har utrikestjänsten endast åberopat en grund, genom vilken den har gjort gällande att tribunalen gjorde en felaktig rättstillämpning då den grundade sin dom på att artikel 1d.2 i tjänsteföreskrifterna åsidosatts.

24. Utrikestjänsten anser att tribunalen i punkterna 93 och 94 i den överklagade domen ”uppenbarligen utgick från” att artikel 1d.2 i tjänsteföreskrifterna innehåller en direkt tillämplig princip om främjande av kvinnor vilken medför en skyldighet för detta organ att fatta ett beslut till förmån för sökanden. Detta utgör en felaktig rättstillämpning, eftersom tillsättningsmyndigheten endast är skyldig att vidta vissa åtgärder som utgör positiv särbehandling om myndigheten har antagit motsvarande bestämmelser om sådana åtgärder i den mening som avses i artikel 1d.3 i tjänsteföreskrifterna.

25. Det framgår redan av sättet som grunden är formulerad att den bygger på att utrikestjänsten har gjort en viss tolkning av domen. Av denna anledning är det nödvändigt att närmare undersöka den exakta lydelsen av de avgörande textstyckena i den överklagade domen.

26. Tribunalen konstaterade i punkterna 93 och 94 i den överklagade domen att ”unionslagstiftaren i artikel 1d.2 i tjänsteföreskrifterna inte endast anger att institutionerna ska vidta åtgärder. Unionslagstiftaren förklarar också, utan att fastställa någon tidsram eller några villkor och utan att kräva att vissa åtgärder först vidtas, att jämställdhet är en ”central” fråga som ”alltid” ska beaktas vid tillämpningen av tjänsteföreskrifterna. Av detta följer att utrikestjänsten genom att underlåta att ta hänsyn till jämställdhetsaspekten när den beslutade att avslå sökandens ansökan om förlängning, trots att detta enligt unionslagstiftaren är en central fråga, har åsidosatt de bestämmelser i tjänsteföreskrifterna som sökanden hänvisat till.”

27. Denna felaktiga rättstillämpning innebär att det angripna beslutet ska ogiltigförklaras, eftersom beslutsdelen i detta beslut ”kunde … ha sett annorlunda ut, om inte utrikestjänsten genast och av princip hade uteslutit jämställdhetsaspekten i sin bedömning [trots att] beslut om hur utrikestjänstens verksamhet ska organiseras måste vara förenliga med bestämmelserna i tjänsteföreskrifterna”. ( 11 )

28. Vid en första anblick grundas utrikestjänstens överklagande således på en felaktig tolkning av den överklagade domen. Av de ifrågasatta avsnitten i domen framgår endast att tribunalen ansåg att den omständigheten att utrikestjänsten genast och av princip uteslutit hänsyn till kön när den fattade sitt beslut utgjorde ett åsidosättande av artikel 1d.2 i tjänsteföreskrifterna. Tribunalen ansåg att detta i sig motiverar att det angripna beslutet skulle ogiltigförklaras.

29. Tribunalen har emellertid – i motsats till vad utrikestjänsten har gjort gällande – inte slagit fast att utrikestjänsten hade en tvingande skyldighet att fatta ett beslut till Chantal Hebberechts fördel.

30. Samtidigt är det nödvändigt att som ett första steg pröva huruvida tribunalen gjorde en felaktig rättstillämpning när den fann att det följer av artikel 1d.2 i tjänsteföreskrifterna att tillsättningsmyndigheten alltid ska ta hänsyn till jämställdhetsaspekten när den fattar beslut om förlängning av en tjänstemans placering (se nedan avsnitt A.).

31. Därefter ska jag i ett andra steg pröva huruvida tribunalen gjorde en felaktig rättstillämpning när den fann att utrikestjänstens beslut kunde ha sett annorlunda ut om utrikestjänsten hade tagit hänsyn till jämställdhetsaspekten och därför ska ogiltigförklaras. I detta sammanhang kommer jag dessutom att undersöka huruvida tribunalen implicit fastställde att utrikestjänsten var skyldig att bevilja en förlängning av Chantal Hebberechts placering som en åtgärd som utgör positiv särbehandling (se nedan avsnitt B.).

A. Allmän skyldighet för unionsorganen att ta hänsyn till jämställdhetsaspekten när de fattar personalbeslut

32. Utrikestjänsten anser att det utifrån första ledet av artikel 1d.2 i tjänsteföreskrifterna, enligt vilken ”full jämställdhet i arbetslivet mellan kvinnor och män … skall vara en central fråga som alltid skall beaktas vid tillämpningen av tjänsteföreskrifterna”, inte går att härleda en allmän skyldighet för tillsättningsmyndigheterna att ta hänsyn till just dessa faktorer inom ramen för alla beslut som fattas. Tvärtom är det nödvändigt att läsa bestämmelsens första led i samband med det andra ledet, enligt vilket tillsättningsmyndigheterna får besluta om åtgärder som rör särskilda förmåner för det underrepresenterade könet. Med andra ord saknar det första ledet självständig betydelse, utan avser i stället endast befogenheten att vidta åtgärder som utgör positiv särbehandling.

33. Tribunalen fann att artikel 1d.2 i tjänsteföreskrifterna innehåller två regler som ska betraktas separat. I detta avseende konstaterade tribunalen i punkt 84 i den överklagade domen att det av nämnda bestämmelse följer, för det första, att jämställdheten mellan kvinnor och män är en central fråga vid tillämpningen av tjänsteföreskrifterna som ”alltid” ska beaktas vid tillämpningen av dessa. För det andra följer av denna bestämmelse att institutionerna får vidta åtgärder för att kompensera för underrepresentationen av kvinnor på vissa tjänster.

34. Det framgår av lagstiftningshistoriken bakom artikel 1d.2 i tjänsteföreskrifterna att befogenheten att vidta sådana åtgärder funnits ända sedan tjänsteföreskrifterna ändrades genom rådets förordning (EG, EKSG, Euratom) nr 781/98 av den 7 april 1998 ( 12 ), medan tillägget ”skall vara en central fråga som alltid skall beaktas vid tillämpningen av tjänsteföreskrifterna” infördes först genom förordning nr 723/2004. Härav kan man dra slutsatsen att detta tillägg i allra högsta grad har en självständig betydelse.

35. I detta sammanhang framgår av sjunde skälet i sistnämnda förordning att syftet med ändringen var att följa den primärrättsliga principen om icke-diskriminering och att den särskilt skulle garantera lika möjligheter för alla oavsett kön.

36. Jämlikhet och jämställdhet mellan könen hör till unionens huvudsakliga mål som i princip påverkar alla politik- och arbetsområden. Detta visas genom att detta mål införlivats i övergripande bestämmelser som artikel 2 FEU, artikel 3.3 andra stycket FEU och artikel 8 FEUF.

37. Förbudet mot all diskriminering på grund av kön är endast en aspekt av unionens jämställdhetspolitik. Vad gäller området sysselsättning och arbete innehöll redan EEG‑fördraget i dess artikel 119 ett sådant förbud riktat till medlemsstaterna avseende lönediskriminering, vilket numera återfinns i artikel 157 FEUF. Genom Amsterdamfördraget lades ett fjärde stycke till i nuvarande artikel 157 FEUF, i vilket medlemsstaterna dessutom ges befogenhet att vidta åtgärder som utgör positiv särbehandling.

38. Utöver ett rent förbud mot diskriminering å ena sidan och befogenheten att besluta om åtgärder som rör särskilda förmåner å andra sidan krävs för en fullständig garanti av jämställdhet och likabehandling mellan kvinnor och män dessutom att ett jämställdhetsperspektiv integreras i samtliga unionens insatser och i all politik på alla plan. ( 13 ) En sådan skyldighet tar hänsyn till att jämställdhet mellan könen är en av unionens övergripande målsättningar.

39. Att en fullständig garanti för jämställdhet mellan män och kvinnor även omfattar den sistnämnda aspekten framgår av bestämmelserna i Europeiska unionens stadga om de grundläggande rättigheterna (nedan kallad stadgan) som enligt artikel 51.1 i stadgan riktar sig till samtliga av unionens institutioner, organ och byråer.

40. Utöver förbudet mot diskriminering på grund av kön som fastställs i artikel 21 i stadgan fastställs i dess artikel 23.2 en befogenhet att anta åtgärder som utgör positiv särbehandling. Dessutom anges i artikel 23.1 i stadgan att jämställdhet mellan kvinnor och män ska säkerställas på alla områden, inbegripet i fråga om anställning, arbete och lön. ( 14 ) Det framgår av förklaringarna avseende stadgan att denna bestämmelse grundas på artikel 8 FEUF, enligt vilken unionen i all sin verksamhet ska syfta till att undanröja bristande jämställdhet mellan kvinnor och män och att främja jämställdhet mellan dem.

41. Man kan visserligen föreställa sig unionsbeslut för vilka det inte är nödvändigt att beakta dessa målsättningar. Unionsorganen är nämligen inte skyldiga att i sina beslut ta ställning till omständigheter som är uppenbart irrelevanta, saknar betydelse eller som är av klart underordnad betydelse för beslutet. ( 15 ) Man kan emellertid inte utgå från att jämställdhetsperspektivet saknar betydelse för beslut som avser personaladministration, eftersom jämställdhet mellan könen har en central roll just inom arbets- och yrkeslivet.

42. Följaktligen utgör artikel 1d i tjänsteföreskrifterna endast en kodifiering av vad som redan konkret följer av artiklarna 21 och 23 i stadgan för tillsättningsmyndigheternas beslutspraxis: I artikel 1d.1 i tjänsteföreskrifterna fastställs först förbudet mot diskriminering på grund av kön. Därefter fastställs i det första ledet av artikel 1d.2 att jämställdhetsaspekten alltid ska beaktas vid tillämpningen av tjänsteföreskrifterna, och slutligen ger det andra ledet av artikel 1d.2 en befogenhet att besluta om åtgärder som rör särskilda förmåner för det underrepresenterade könet.

43. Tribunalen konstaterade dessutom med rätta i punkt 93 i den överklagade domen att skyldigheten att beakta jämställdhet mellan könen enligt artikel 1d.2 i tjänsteföreskrifterna inte omfattas av någon tidsram eller några villkor. Med hänsyn till den vittgående formuleringen av nämnda bestämmelse kan man vidare inte anta att vissa beslut rörande personaladministration, till exempel sådana om förlängning av en placering, ska undantas.

44. Detta överensstämmer även med att artikel 23.1 i stadgan ger upphov till en subjektiv rättighet. För att ”säkerställa” jämställdhet mellan kvinnor och män på alla områden krävs nämligen – till skillnad från vad som gäller för införandet av särskilda förmåner enligt artikel 23.2 i stadgan – inte några ytterligare genomförandeåtgärder. Av detta skäl utgör den inte endast en sådan princip som avses i artikel 52.5 i stadgan, vilken först måste genomföras. Det ska i detta sammanhang erinras om att domstolen tidigt fastslog att jämställdhet mellan män och kvinnor är en grundläggande rättighet (som kan åberopas inför domstol). ( 16 )

45. Utrikestjänsten anser att tillsättningsmyndigheten inte är skyldig att ta hänsyn till jämställdhetsaspekten när den fattar enskilda beslut såsom det i förevarande mål angripna beslutet ( 17 ). Mot bakgrund av vad som anförts ovan och den tydliga lydelsen av artikel 1d.2 i tjänsteföreskrifterna framstår denna ståndpunkt som orimlig.

B. De rättsliga följderna av att jämställdhetsaspekten inte beaktats i det enskilda fallet

46. Grunden som utrikestjänsten åberopat går dock längre än så. Utrikestjänsten anser att tribunalen i själva verket inte endast konstaterade att tillsättningsmyndigheten måste ta hänsyn till jämställdhetsaspekten när den fattar ett beslut om förlängning av en tjänstemans placering. I stället fastslog tribunalen underförstått att utrikestjänsten på grundval av artikel 1d.2 i tjänsteföreskrifterna var skyldig att besluta om förlängning av Chantal Hebberechts placering såsom en åtgärd utgörande positiv särbehandling. I alla händelser kan ett åsidosättande av skyldigheten att ta hänsyn till jämställdhetsaspekten emellertid inte leda till att det angripna beslutet ogiltigförklaras, eftersom tjänstens intresse av rotation överväger. Tribunalen har för övrigt inte ifrågasatt utrikestjänsten bedömning av tjänstens intresse.

47. I detta sammanhang vill jag inledningsvis på nytt påpeka att det framgår av punkterna 93 och 94 i den överklagade domen ( 18 ) att tribunalen anser att åsidosättandet av artikel 1d.2 i tjänsteföreskrifterna endast består i att utrikestjänsten helt underlåtit att ta hänsyn till jämställdhetsaspekten i beslutsprocessen. Tribunalen konstaterade inte i något avsnitt i domen att det utgör en överträdelse av artikel 1d.2 i tjänsteföreskrifterna att utrikestjänsten inte har vidtagit en viss åtgärd till förmån för Chantal Hebberecht.

48. Det verkar emellertid som att utrikestjänsten drar alltför långtgående slutsatser av punkt 97 i den överklagade domen. Tribunalen fastslog i nämnda punkt att beslutet kunde ha sett annorlunda ut, om inte utrikestjänsten genast och av princip hade uteslutit jämställdhetsaspekten i sin bedömning. ( 19 ) Utrikestjänsten har tolkat denna punkt på så sätt att tribunalen konstaterade att beslutet faktiskt hade sett annorlunda ut om man hade tagit hänsyn till denna aspekt. Följaktligen har tribunalen därigenom i faktiskt hänseende förpliktat utrikestjänsten att vidta en viss åtgärd, nämligen att förlänga Chantal Hebberechts placering, utan att någon sådan skyldighet följer av artikel 1d.2 i tjänsteföreskrifterna.

49. I detta hänseende har utrikestjänsten i målet om överklagande dessutom utförligt motiverat varför beslutet i förevarande mål inte hade sett annorlunda ut, även om man hade tagit hänsyn till jämställdhetsaspekten i beslutsprocessen. Utrikestjänsten anser att detta visar att tribunalen i punkt 97 i den överklagade domen felaktigt konstaterade att beslutet kunde ha sett annorlunda ut och på grundval av denna felaktiga rättstillämpning ogiltigförklarade det angripna beslutet.

50. Denna argumentation bortser emellertid från arten och funktionen med unionsdomstolarnas lagenlighetskontroll av skönsmässiga förvaltningsbeslut.

51. Institutionerna har bland annat en befogenhet att göra skönsmässiga bedömningar när de ska fatta beslut som innefattar en bedömning av och avvägning mellan olika intressen. ( 20 ) I den mån som en institution har ett sådant skönsmässigt utrymme när den fattar beslut, begränsas unionsdomstolarnas prövning till – såsom tribunalen med rätta konstaterade i punkt 28 i den överklagade domen – en kontroll av att det vid utövandet av denna befogenhet inte har förekommit uppenbara fel eller att institutionen inte uppenbart har överskridit gränserna för sitt utrymme för skönsmässig bedömning. ( 21 ) Unionsdomstolarna kontrollerar i synnerhet huruvida institutionen i fråga omsorgsfullt och opartiskt har prövat alla omständigheter som är relevanta i det aktuella fallet. ( 22 )

52. En begränsning av domstolsprövningen av ett sådant beslut kan motiveras av maktdelningsprincipen och principen om jämvikt mellan institutionerna, som förbjuder att tribunalen fattar ett beslut i den berörda institutionens ställe. ( 23 )

53. Om tribunalen vid denna kontroll kommer till slutsatsen att institutionen har gjort fel, kan detta fel endast motivera en ogiltigförklaring av förvaltningsbeslutet om felet – såsom tribunalen med rätta konstaterade i punkt 96 i den överklagade domen – kunde påverka beslutets innehåll. ( 24 )

54. Frågan huruvida ett fel kunnat påverka ett besluts innehåll är en rättsfråga. Vid prövningen av denna fråga är det avgörande vilket slags fel som föreligger och huruvida det är fråga om ett beslut som fattats med utövande av en normbunden behörighet eller om det är ett beslut som fattats inom ramen för en skönsmässig bedömning.

55. Vid vissa formfel och förfarandefel är det exempelvis logiskt uteslutet att de kan påverka beslutets innehåll, vilket till exempel är fallet om beslutet skulle fattas på exakt samma grunder både med och utan felet. ( 25 )

56. På samma sätt är det för ett beslut som fattas inom ramen för en normbunden behörighet uteslutet att andra överväganden leder till ett annat resultat, eftersom myndigheten, om rekvisiten är uppfyllda, under alla omständigheter måste fatta det föreskrivna beslutet. ( 26 )

57. Vad däremot gäller ett skönsmässigt beslut, där myndigheten ska bedöma och väga olika aspekter mot varandra, kan det i normalfallet aldrig uteslutas att beslutet kunde ha blivit annorlunda, om den beslutsfattande myndigheten hade beaktat en aspekt som är relevant för beslutet men som myndigheten uteslutit redan på förhand. ( 27 ) I annat fall skulle resultatet bli att tribunalen avgör sakfrågan i myndighetens ställe, vilket emellertid inte är tillåtet enligt rättspraxis. ( 28 )

58. Av detta följer inte - till skillnad från vad utrikestjänsten anser - att myndighetens beslut även inom ramen för omprövningen med nödvändighet måste bli ett annat. ( 29 ) Det ankommer nämligen endast på institutionen att meddela ett beslut i saken. Utrikestjänsten var alltså i förevarande mål endast skyldig att, utöver tjänstens intresse – med avseende på vilken tribunalen för övrigt konstaterade att utrikestjänstens bedömning i vart fall inte var uppenbart oriktig ( 30 ) – även ta hänsyn till de aktuella jämställdhetsaspekterna när den fattade det skönsmässiga beslutet.

59. Visserligen finns möjligheten att ett identiskt beslut meddelas mot Chantal Hebberecht även efter omprövning av hennes ansökan. När det gäller ogiltigförklaring av beslutet är det dock endast relevant att det på grund av beslutets natur eller felets art inte kan uteslutas att felet har påverkat beslutets innehåll. ( 31 )

60. Ett identiskt beslut kan för övrigt lika gärna meddelas i fall där det angripna beslutet ogiltigförklaras på grund av att en väsentlig formföreskrift åsidosatts. Detta bekräftar endast att de till vilka ett förvaltningsbeslut riktar sig inom vissa gränser har rätt till förvaltningsåtgärder som i sig är lagenliga – och i synnerhet en rätt till beslut som inte grundas på felaktiga bedömningar.

61. Mot bakgrund av ovanstående överväganden framgår att tribunalen i en situation som den aktuella, i vilken utrikestjänstens tillsättningsmyndighet borde ha gjort en avvägning och viktning mellan olika omständigheter, endast kunde konstatera att beslutet kunde ha blivit annorlunda om hänsyn hade tagits till alla relevanta aspekter. Det omfattar även jämställdhetsaspekten, vilket framgår av vad som anförts ovan. ( 32 )

62. Om tribunalen däremot hade fastslagit att beslutet inte hade kunnat bli annorlunda, så skulle den oundvikligen ha satt sig i utrikestjänstens tillsättningsmyndighets ställe. För att dra denna slutsats skulle tribunalen nämligen ha varit tvungen att själv göra en bedömning av jämställdhetsaspekten och avväga denna mot tjänstens intresse. En sådan avvägning får tribunalen emellertid inte göra i myndighetens ställe. ( 33 )

63. Mot denna bakgrund kan jag konstatera att tribunalen inte gjorde en felaktig rättstillämpning när den av den omständigheten att utrikestjänsten inte hade tagit hänsyn till en relevant aspekt drog slutsatsen att beslutet kunde ha sett annorlunda ut om denna aspekt hade beaktats. Följaktligen gjorde tribunalen rätt när den ogiltigförklarade det angripna beslutet.

VI. Förslag till avgörande

64. Jag föreslår att domstolen meddelar följande dom: 1) Europeiska utrikestjänstens överklagande av den dom som Europeiska unionens tribunal meddelade den 27 november 2018, Hebberecht/Utrikestjänsten (T‑315/17, EU:T:2018:842), ogillas. 2) Europeiska utrikestjänsten ska ersätta rättegångskostnaderna i målet om överklagande.

( 1 ) Originalspråk: tyska.

( 2 ) Se avseende detta begrepp kommissionens meddelande av den 21 februari 1996 – Att införliva jämställdheten mellan kvinnor och män i gemenskapens hela politik och i samtliga insatser, KOM(96) 67 slutlig, s. 2.

( 3 ) EGT L 56, 1968, s. 1.

( 4 ) EUT L 124, 2004, s. 1.

( 5 ) EUT L 287, 2013, s. 15.

( 6 ) Punkterna 28–36 i den överklagade domen.

( 7 ) Punkterna 42–44 i den överklagade domen.

( 8 ) Punkt 93 i den överklagade domen.

( 9 ) Punkterna 86–88 i den överklagade domen.

( 10 ) Punkt 97 i den överklagade domen.

( 11 ) Punkt 97 i den överklagade domen.

( 12 ) EGT L 113, 1998, s. 4.

( 13 ) Se, i detta avseende, kommissionens meddelande av den 21 februari 1996 – Att införliva jämställdheten mellan kvinnor och män i gemenskapens hela politik och i samtliga insatser, KOM(96) 67 slutlig, s. 2.

( 14 ) Domstolen har redan uttryckligen betonat skillnaden mellan förbudet mot diskriminering i artikel 21 i stadgan och skyldigheten att säkerställa jämställdhet mellan kvinnor och män i artikel 23.1 i stadgan, se dom av den 1 mars 2011, Association belge des Consommateurs Test-Achats m.fl. (C‑236/09, EU:C:2011:100, punkt 17).

( 15 ) Dom av den 10 juli 2008, Bertelsmann och Sony Corporation of America/Impala (C‑413/06 P, EU:C:2008:392, punkt 167) och dom av den 6 november 2012, Éditions Odile Jacob/kommissionen (C‑551/10 P, EU:C:2012:681, punkt 48).

( 16 ) Se, för ett liknande resonemang, dom av den 15 juni 1978, Defrenne (149/77, EU:C:1978:130, punkt 26/29), dom av den 30 april 1996, P./S. (C‑13/94, EU:C:1996:170, punkt 19) och dom av den 27 april 2006, Richards (C‑423/04, EU:C:2006:256, punkt 23).

( 17 ) Se punkterna 85–88 i den överklagade domen.

( 18 ) Återges i punkt 26 i förevarande förslag till avgörande.

( 19 ) Återges i punkt 27 i förevarande förslag till avgörande.

( 20 ) Dom av den 29 april 2004, Italien/kommissionen (C‑372/97, EU:C:2004:234, punkt 83), dom av den 26 maj 2005, Tralli/ECB (C‑301/02 P, EU:C:2005:306, punkt 58) och dom av den 14 juli 2005, Rica Foods/kommissionen (C‑40/03 P, EU:C:2005:455, punkt 55). Se i detta avseende även Prek, Miro/Lefrève, Silvère, ”’Administrative discretion’, ’Power of appraisal’ and ’Margin of appraisal’ in judicial review proceedings before the General Court”, CMLR 56 (2019), s. 339 (s. 350 och 351).

( 21 ) Dom av den 14 juli 2005, Rica Foods/kommissionen (C‑40/03 P, EU:C:2005:455, punkt 54).

( 22 ) Dom av den 18 juli 2007, Industrias Químicas del Vallés/kommissionen (C‑326/05 P, EU:C:2007:443, punkt 77).

( 23 ) Se, för ett liknande resonemang, dom av den 8 februari 2000, Emesa Sugar (C‑17/98, EU:C:2000:70, punkt 53) och dom av den 14 juli 2005, Rica Foods/kommissionen (C‑40/03 P, EU:C:2005:455, punkt 55). Se även Prek, Miro/Lefrève, Silvère, ”’Administrative discretion’, ’Power of appraisal’ and ’Margin of appraisal’ in judicial review proceedings before the General Court”, CMLR 56 (2019), s. 339 (s. 362). Se i detta avseende även mitt förslag till avgörande i målet Frucona Košice/kommissionen (C‑73/11 P, EU:C:2012:535, punkt 92).

( 24 ) Se dom av den 10 juli 1980, Distillers Company/kommissionen (30/78, EU:C:1980:186, punkt 27), dom av den 16 juni 2016, SKW Stahl-Metallurgie och SKW Stahl-Metallurgie Holding/kommissionen (C‑154/14 P, EU:C:2016:445, punkt 69) och dom av den 4 april 2019, OZ/EIB (C‑558/17 P, EU:C:2019:289, punkt 76).

( 25 ) Se, för ett liknande resonemang, dom av den 21 mars 1990, Belgien/kommissionen (C‑142/87, EU:C:1990:125, punkt 48) och dom av den 16 juni 2016, SKW Stahl-Metallurgie och SKW Stahl-Metallurgie Holding/kommission (C‑154/14 P, EU:C:2016:445, punkt 70).

( 26 ) Se dom av den 6 juli 1983, Geist/kommissionen (117/81, EU:C:1983:191, punkt 7), och, för ett liknande resonemang, dom av den 15 september 2005, BioID/harmoniseringskontoret (C‑37/03 P, EU:C:2005:547, punkt 47) och dom av den 26 april 2007, Alcon/harmoniseringskontoret (C‑412/05 P, EU:C:2007:252, punkt 65).

( 27 ) Det förhåller sig annorlunda endast om det föreligger särskilda omständigheter som innebär att det skönsmässiga utrymmet reduceras till noll. Det har emellertid inte framförts några synpunkter som tyder på detta varken i första instans eller i förevarande mål om överklagande.

( 28 ) Se, för ett liknande resonemang 8 juli 1965, Fonzi/kommissionen (27/64 och 30/64, EU:C:1965:73) dom av den 27 januari 2000, DIR International Film m.fl./kommissionen (C‑164/98 P, EU:C:2000:48, punkt 38), dom av den 1 juni 2006, P & O European Ferries (Vizcaya) och Diputación Foral de Vizcaya/kommissionen (C‑442/03 P och C‑471/03 P, EU:C:2006:356, punkt 60), dom av den 22 december 2008, British Aggregates/kommissionen (C‑487/06 P, EU:C:2008:757, punkt 141), och dom av den 26 mars 2019, kommissionen/Italien (C‑621/16 P, EU:C:2019:251, punkterna 88 och 103).

( 29 ) Det följer av fast praxis att tribunalen över huvud taget inte är behörig att utfärda ett sådant föreläggande, se dom av den 27 april 1989, Turner/kommissionen (192/88, EU:C:1989:181, punkterna 14 och 15), dom av den 23 april 2002, Campogrande/kommissionen (C‑62/01 P, EU:C:2002:248, punkt 43) och dom av den 2 oktober 2014, Strack/kommissionen (C‑127/13 P, EU:C:2014:2250, punkt 146).

( 30 ) Se punkterna 28–36 i den överklagade domen.

( 31 ) Det följer av tribunalens rättspraxis att det inte finns något berättigat intresse av att få en talan om ogiltigförklaring av ett förvaltningsbeslut prövad, när en ogiltigförklaring endast kan ge upphov till att ett nytt beslut fattas som i sak överensstämmer med det ogiltigförklarade beslutet, se dom av den 31 januari 2008, Federación de Cooperativas Agrarias de la Comunidad Valenciana/OCVV - Nador Cott Protection (Nadorcott) (T-95/06, EU:T:2008:25, punkt 126 och där angiven rättspraxis). Se även dom av den 6 juli 1983, Geist/kommissionen (117/81, EU:C:1983:191, punkt 7).

( 32 ) Se ovan punkterna 34–45 i förevarande förslag till avgörande.

( 33 ) Se punkterna 52 och 57 i förevarande förslag till avgörande.