Förslag till avgörande av generaladvokat Saggio föredraget den 11 juli 2000. - Europeiska kommissionen mot Franska republiken. - Fördragsbrott - Direktiv 97/68/EG - Motorfordon - Utsläpp av gas- och partikelformiga föroreningar. - Mål C-320/99.



Rättsfallssamling 2000 s. I-10453



Generaladvokatens förslag till avgörande

1 Kommissionen har genom ansökan daterad den 20 augusti 1999, som inkom till domstolens kansli den 26 augusti samma år, kritiserat Republiken Frankrike för att den inte har införlivat Europaparlamentets och rådets direktiv 97/68/EG av den 16 december 1997 om tillnärmning av medlemsstaternas lagstiftning om åtgärder mot utsläpp av gas- och partikelformiga föroreningar från förbränningsmotorer som skall monteras i mobila maskiner som inte är avsedda att användas för transporter på väg(1) (nedan kallat direktivet).

Gällande gemenskapslagstiftning

2 Som framgår av artikel 1 i direktivet är syftet med direktivet att tillnärma medlemsstaternas lagar om utsläppsstandarder och typgodkännandeförfaranden för motorer som skall installeras i mobila maskiner som inte är avsedda att användas på väg. Det kommer att bidra till att den inre marknaden fungerar väl och samtidigt skydda människors hälsa och miljön.

3 Enligt artikel 17 i direktivet är medlemsstaterna skyldiga att sätta i kraft de lagar och andra författningar som är nödvändiga för att införliva direktivet senast den 30 juni 1998 och de skall omedelbart underrätta kommissionen härom. Medlemsstaterna skall särskilt till kommissionen överlämna texterna till de bestämmelser i nationell lagstiftning som de antar inom de områden som omfattas av detta direktiv.

Förfarandet

4 Kommissionen fick inte inom den föreskrivna fristen någon information från den franska regeringen om införlivandeåtgärder. Eftersom den inte förfogade över några uppgifter som gjorde det möjligt att dra den slutsatsen att Republiken Frankrike hade vidtagit dessa åtgärder, sände kommissionen med stöd av artikel 169 första stycket i EG-fördraget (nu artikel 226 första stycket EG) den 25 augusti 1998 en formell underrättelse till den franska regeringen och uppmanade bland annat denna stat att inom två månader yttra sig över saken.

Denna skrivelse besvarades inte. Kommissionen var därför tvungen att dra den slutsatsen att Republiken Frankrike inte inom den föreskrivna fristen hade uppfyllt de skyldigheter som följer av direktivet och riktade därför den 17 december 1998 ett motiverat yttrande till denna medlemsstat. Enligt detta motiverade yttrande har Republiken Frankrike underlåtit att uppfylla sina skyldigheter enligt direktivet genom att inte inom den föreskrivna fristen anta de lagar och andra författningar som är nödvändiga för att införliva direktivet eller i vart fall genom att inte ha underrättat kommissionen om detta. I det motiverade yttrandet uppmanade kommissionen Republiken Frankrike att inom två månader från delgivningen av det motiverade yttrandet vidta de nödvändiga åtgärderna. Inte heller denna skrivelse kom att bli besvarad.

5 Den franska regeringen har i sitt svaromål, som inkom till domstolens kansli den 8 november 1999, anfört flera omständigheter som skall visa att regeringen hade agerat för att nationella åtgärder för att införliva direktivet skulle komma att vidtas.

6 I detta avseende har den franska regeringen preciserat att den genom skrivelse av den 3 september 1999 underrättade kommissionen om två förslag till nationella normativa rättsakter som hade till syfte att införliva direktivet med nationell rätt(2). I denna skrivelse angav regeringen särskilt att eftersom den var medveten om att det var nödvändigt att anta bestämmelser för att följa direktivet antogs den 10 mars 1999 en kungörelse om utseende av administrativa och tekniska organ med uppgift att granska tillverkarnas ansökningar, utföra tester av föroreningsutsläpp och utfärda EG-typgodkännande i enlighet med vad som föreskrivs i artikel 16 i direktivet. Regeringen har dessutom tillagt att de två nämnda förslagen var en överenskommelse mellan berörda ministerier och att de skulle komma att hänskjutas till Conseil d'Etat för yttrande under november 1999, varför det skulle vara möjligt att underrätta kommissionen om införlivandeåtgärderna före utgången av det första kvartalet år 2000.

7 Republiken Frankrike har i varje fall uttryckligen medgett att den inte införlivat direktivet med nationell rätt vid utgången av de frister som fastställts av kommissionen.

8 Kommissionen har i sin replik, som inkom till domstolens kansli den 9 december 1999, angett att den har noterat att de franska myndigheterna har medgett att de inte har införlivat direktivet med nationell rätt. Kommissionen har dessutom framhållit att kungörelsen av den 10 mars 1999 om utseende av administrativa och tekniska organ inte antogs förrän efter utgången av införlivandefristen i direktivet, nämligen den 30 juni 1998 och i vilket fall som helst efter utgången av den frist om två månader som föreskrevs i det motiverade yttrandet, det vill säga den 17 februari 1999.

9 Av dessa skäl har kommissionen yrkat att domstolen skall

1) fastställa att Republiken Frankrike har underlåtit att uppfylla sina skyldigheter enligt Europaparlamentets och rådets direktiv 97/68/EG av den 16 december 1997 om tillnärmning av medlemsstaternas lagstiftning om åtgärder mot utsläpp av gas- och partikelformiga föroreningar från förbränningsmotorer som skall monteras i mobila maskiner som inte är avsedda att användas för transporter på väg genom att inte inom den föreskrivna fristen anta de lagar och andra författningar som är nödvändiga för att följa direktivet eller i vart fall genom att inte underrätta kommissionen om dessa lagar och författningar,

2) förplikta Republiken Frankrike att ersätta rättegångskostnaderna.

10 Den franska regeringen har i sin duplik, som inkom till domstolens kansli den 10 januari 2000, endast vidhållit de sakomständigheter som det redan redogjorts för, samt på nytt bekräftat att den kommer att anta nödvändiga nationella bestämmelser för att införliva direktivet före utgången av det första kvartalet år 2000 och att den till kommissionen kommer att översända texten med dessa bestämmelser omedelbart efter det att de har blivit antagna.

Bedömningen av om det föreligger fördragsbrott

11 Jag anser att talan i förevarande mål är välgrundad. Det är ostridigt att Republiken Frankrike inte har uppfyllt sina skyldigheter enligt direktivet och EG-fördraget. Införlivandeåtgärderna har inte avslutats och ännu denna dag har Republiken Frankrike inte införlivat direktivet, vilket den franska regeringen själv har medgett. Det förhållandet att förfarandet som skall leda till att de nödvändiga nationella åtgärderna vidtas pågår och att de franska myndigheterna har ansträngt sig för att detta skall vara avklarat innebär inte att fördragsbrottssituationen upphör. Det framgår klart av domstolens rättspraxis att "förekomsten av ett fördragsbrott skall bedömas utifrån medlemsstatens situation vid utgången av den frist som angivits i det motiverade yttrandet och att domstolen inte skall beakta senare förändringar"(3).

12 Det skall dessutom tilläggas att den omständigheten att den franska regeringen den 10 mars 1999 antog en kungörelse om angivande av administrativa och tekniska organ som är behöriga att handlägga ärenden beträffande föroreningar som kommer från motorer ändrar inte det förhållandet att den franska regeringen har gjort sig skyldig till fördragsbrott. Även om dessa bestämmelser är nödvändiga för att följa direktivet är de av marginell betydelse i förhållande till syftet med direktivet och alla de grundläggande skyldigheter som medlemsstaterna åläggs. Det kan dessutom noteras - och redan detta förhållande är tillräckligt - att den ifrågavarande kungörelsen i vilket fall som helst har antagits för sent, det vill säga efter det att de i direktivet och det motiverade yttrandet föreskrivna fristerna för att anta införlivandeåtgärder har löpt ut.

Rättegångskostnader

13 Enligt artikel 69.2 i domstolens rättegångsregler skall tappande part förpliktas att ersätta rättegångskostnaderna, om detta har yrkats. Kommissionen har yrkat att svaranden skall förpliktas att ersätta rättegångskostnaderna. Eftersom Republiken Frankrike har tappat målet anser jag att denna stat skall ersätta rättegångskostnaderna.

Förslag till avgörande

14 Mot bakgrund av vad som ovan anförts föreslår jag att domstolen skall fastställa följande:

1) Republiken Frankrike har underlåtit att uppfylla sina skyldigheter enligt Europaparlamentets och rådets direktiv 97/68/EG av den 16 december 1997 om tillnärmning av medlemsstaternas lagstiftning om åtgärder mot utsläpp av gas- och partikelformiga föroreningar från förbränningsmotorer som skall monteras i mobila maskiner som inte är avsedda att användas för transporter på väg genom att inte inom den föreskrivna fristen anta de lagar och andra författningar som är nödvändiga för att följa direktivet eller i vart fall genom att inte underrätta kommissionen om dessa lagar och författningar.

2) Republiken Frankrike skall ersätta rättegångskostnaderna.

(1) - EGT, 1998, L 59, s. 1.

(2) - Texten till dessa förslag finns som bilaga till svaromålet.

(3) - Dom av den 11 juni 1998 i mål C-232/95 och C-233/95, kommissionen mot Grekland (REG 1998, s. I-3343), punkt 38. Se dessutom dom av den 17 september 1996 i mål C-289/94, kommissionen mot Italien (REG 1996, s. I-4405), punkt 20 och av den 3 juli 1997 i mål C-60/96, kommissionen mot Frankrike (REG 1997, s. I-3827), punkt 15.