2

I punkterna 1–31 i den överklagade domen redogörs det för bakgrunden till tvisten enligt följande: ”1 Den 6 juli 1990 ingick Europeiska ekonomiska gemenskapen, företrädd av Europeiska gemenskapernas kommission, ett avtal om stöd med [SEMEA], i vilket Commune de Millau (Millau kommun) (Frankrike) innehade 50 procent av aktiekapitalet. 2 Avtalet avsåg åtgärder för lokal utveckling, bestående i att förbereda och starta ett europeiskt centrum för lokala företag i Millau (nedan kallat avtalet). 3 I artikel 2 i avtalet föreskrevs följande: ’Arbetet ska utföras under en period på 18 månader från och med undertecknandet av detta avtal.’ 4 Enligt artikel 4 i avtalet åtog sig SEMEA att utföra olika tjänster och att redovisa sitt arbete till kommissionen genom att översända regelbundna rapporter, medan kommissionen å sin sida åtog sig att bidra ekonomiskt till utförandet av detta arbete med högst 135000 ecu, dock högst motsvarande 50 procent av de berättigade kostnaderna för arbetet. 5 I artikel 6 i avtalet föreskrevs följande: ’Fransk rätt är tillämplig på detta avtal.’ 6 Artikel 10 i avtalet hade följande lydelse: ’Om det inte finns några medel tillgängliga eller om tillgängliga medel är otillräckliga för att fullgöra detta avtal, förbehåller sig kommissionen rätten att häva detta avtal utan något domstolsförfarande eller att anpassa avtalet till nya tillgängliga budgetmedel.’ 7 I artikel 9.1 i avtalets allmänna villkor föreskrevs följande: ’Om motparten inte fullgör en av de skyldigheter som följer av avtalet, har kommissionen, oberoende av de följder som föreskrivs i den lagstiftning som är tillämplig på avtalet, automatiskt rätt att häva avtalet utan någon rättslig formalitet, efter att ha skickat en anmodan till motparten genom rekommenderat brev och om fullgörelse därefter inte har skett inom en månad.’ 8 I artikel 10 i avtalets allmänna villkor föreskrevs följande: ’Om en uppgörelse i godo inte kan nås, är Europeiska gemenskapernas domstol ensam behörig att pröva alla tvister rörande avtalet som uppstår mellan avtalsparterna.’ 9 I skrivelse av den 16 maj 1991 bad SEMEA att kommissionen skulle tillåta att avtalet kunde fullgöras av ett annat organ, nämligen Centre européen d’entreprise et d’innovation (nedan kallat Association CEI 12), vilket kommissionen accepterade genom skrivelse av den 2 juli 1991, med preciseringen att denna överenskommelse inte befriade SEMEA från dess skyldigheter. I skrivelse av den 22 oktober 1991 bekräftade SEMEA att det garanterade att tjänsterna som föreskrevs i avtalet skulle utföras korrekt. 10 Under juni och juli år 1992 gjorde kommissionen en kontroll av hur arbetet fortskred. Efter denna kontroll konstaterades det att de sammanlagda stödberättigade utgifterna uppgick till 187 977 ecu och att kommissionens andel således skulle fastställas till 50 procent av detta belopp, det vill säga 93988 ecu. 11 Eftersom SEMEA redan hade erhållit 135000 ecu enligt avtalet, krävde kommissionen att SEMEA skulle återbetala 41012 ecu (nedan kallad den omtvistade fordran) genom skrivelse av den 27 april 1993. SEMEA efterkom inte denna begäran. 12 Den 17 februari 1997 beslutades det vid SEMEA:s extra bolagsstämma att SEMEA frivilligt skulle avvecklas i förtid från och med den 31 mars 1997, och en likvidator utsågs. 13 Genom rekommenderat brev med mottagningsbevis av den 18 november 2005, begärde kommissionen på nytt att SEMEA skulle betala den omtvistade fordran. 14 Den 11 januari 2006 skickade kommissionen en debetnota på 41012 euro till SEMEA. 15 I svarsskrivelse daterad den 31 januari 2006 uppgav SEMEA:s likvidator att bolagets räkenskaper inte möjliggjorde en betalning av ett sådant belopp, att likvidatorn såg sig tvungen att lämna in en konkursansökan och att den omtvistade fordran skulle anses som preskriberad enligt fransk rätt, eftersom fransk rätt inte tillåter återkrav av belopp som inte har krävts sedan mer än fyra år tillbaka och kommissionens senaste krav hade framställts den 27 april 1993, det vill säga för mer än tolv år sedan. 16 Genom rekommenderat brev med mottagningsbevis av den 16 februari 2006 begärde kommissionen formellt att den omtvistade fordran skulle beaktas i likvidationsförfarandet och att fordran skulle tas upp bland bolagets skulder. 17 Genom skrivelse av den 20 september 2006 informerade SEMEA kommissionen om att det vid bolagets extra bolagsstämma hade beslutats att ingivandet av konkursansökan skulle skjutas upp, och bolaget hänvisade till ett protokoll från Association CEI 12, vari det angavs att kommissionen till slut hade avstått från att driva in den omtvistade fordran. 18 Genom skrivelse av den 29 november 2006 skickade kommissionen, genom sin advokat, en anmodan till SEMEA att betala den omtvistade fordran. I skrivelsen angav kommissionen att den aldrig hade haft för avsikt att avstå från denna fordran. 19 Genom skrivelse av den 30 januari 2007 skickade kommissionens advokat en ny anmodan om att betala den omtvistade fordran och av SEMEA:s passivitet drog advokaten slutsatsen att bolaget hade ställt in sina betalningar. 20 Genom skrivelse av den 5 februari 2007 uppgav SEMEA att det inte hade ställt in sina betalningar. 21 Genom skrivelse av den 12 februari 2007 skickade SEMEA en kopia av beslutet från Association CEI 12, vari det konstaterades att kommissionen hade avstått från att kräva betalning av den omtvistade fordran. 22 Den 26 oktober 2007 skickade kommissionen, genom delgivningsman, en betalningsanmodan till SEMEA:s likvidators bostad. 23 Den 10 december 2007 skickade kommissionen, genom delgivningsman, en betalningsanmodan till bolagets delgivningsadress under det frivilliga likvidationsförfarandet. 24 Genom skrivelse av den 14 december 2007, riktad till den delgivningsman som hade överlämnat betalningsanmodan, upprepade SEMEA:s likvidator sin begäran om att få upplysningar om kommissionens beslut att avstå från betalning av den omtvistade fordran. Likvidatorn hävdade i sin skrivelse att de nya aktieägarna och likvidatorn inte hade underrättats om SEMEA:s åtaganden gentemot Association CEI 12. 25 Genom skrivelse av den 7 januari 2008 bestred kommissionens advokat påståendena av SEMEA:s likvidator, anmodade på nytt vederbörande att betala den omtvistade fordran och skickade en kopia av denna skrivelse till åklagarmyndigheten, för att likvidatorns handlande skulle kunna bedömas, särskilt med avseende på brottet bedrägeri. 26 Som svar på sistnämnda anmodan, anförde SEMEA:s likvidator att den omtvistade fordran kunde vara preskriberad. I denna skrivelse erinrade likvidatorn om att han i början av år 2007, under ett samtal med kommissionens advokat, hade åtagit sig att betala den omtvistade fordran så snart frågorna huruvida fordran var godtagbar hade besvarats. 27 Genom skrivelse av den 21 februari 2008 skickade kommissionens advokat en sista anmodan till SEMEA om att betala den omtvistade fordran. 28 Vid SEMEA:s extra bolagsstämma den 21 november 2008 fördes beslutet av Commune de Millau, bolagets största aktieägare, att överta bolagets tillgångar och skulder, till protokollet, och det beslutades att ett belopp på 82719,76 euro, motsvarande SEMEA:s tillgängliga likvida medel, skulle betalas till Commune de Millau. Enligt den slutredovisning som likvidatorn lade fram, vari den omtvistade fordran omnämndes, skulle all verksamhet som omfattades av uppdraget anses vara avvecklad. 29 Den 9 december 2008 avslutade SEMEA:s likvidator likvidationsförfarandet och lät avföra SEMEA från handels- och bolagsregistret. 30 Den 18 december 2008 protokollförde kommunfullmäktige i Commune de Millau att SEMEA:s tillgångar och skulder hade övertagits. Bland bolagets skulder fanns uttryckligen tvisten mellan bolaget och Europeiska kommissionen angiven. 31 På begäran av kommissionen utsåg Tribunal de commerce de Rodez den 12 februari 2010 ett särskilt ombud som skulle företräda SEMEA.”