Nyckelord

Sammanfattning



Nyckelord

1. Miljö – Bevarande av vilda fåglar – Direktiv 79/409 – Genomförande utan lagstiftning – Gränser

(Rådets direktiv 79/409)

2. Miljö – Bevarande av vilda fåglar – Direktiv 79/409 – Tillämpningsområde

(Rådets direktiv 79/409, artiklarna 1 och 11)

3. Miljö – Bevarande av vilda fåglar – Direktiv 79/409 – Medlemsstaternas genomförande

(Rådets direktiv 79/409, artikel 9.1 a och 9.2)

4. Miljö – Bevarande av vilda fåglar – Direktiv 79/409 – Skyldighet att förbjuda jakt under de perioder då fåglarnas överlevnad är särskilt hotad

(Rådets direktiv 79/409, artikel 7.4)

5. Miljö – Bevarande av vilda fåglar – Direktiv 79/409 – Jaktperioder

(Rådets direktiv 79/409, artikel 9.1 c)

6. Miljö – Bevarande av vilda fåglar – Direktiv 79/409 – Medlemsstaternas genomförande

(Rådets direktiv 79/409, artikel 8 och bilaga IV)

Sammanfattning

1. För införlivandet av gemenskapsbestämmelserna med nationell rätt krävs inte med nödvändighet att dessa bestämmelser formellt och ordagrant återges i en uttrycklig, särskild bestämmelse, utan det är tillräckligt att det föreligger en generell rättslig ram, om det därigenom på ett effektivt sätt säkerställs att direktivet tillämpas fullt ut på ett tillräckligt klart och precist sätt.

Vad gäller rådets direktiv 79/409 om bevarande av vilda fåglar är det emellertid särskilt viktigt att införlivandet sker på ett noggrant sätt, eftersom förvaltningen av det gemensamma arvet anförtrotts respektive medlemsstat för dess territorium.

(se punkterna 89 och 92)

2. Artikel 11 i direktiv 79/409 om bevarande av vilda fåglar innebär endast en särskild skyldighet för medlemsstaterna att se till att införandet av fågelarter som inte förekommer naturligt i vilt tillstånd inom medlemsstaternas europeiska territorium inte skadar den lokala floran och faunan. Denna artikel kan således inte anses utgöra rättslig grund för att lagstifta om undantag från den skyddsskyldighet som medlemsstaterna har enligt artikel 1 i direktivet, och som avser samtliga fågelarter som naturligt förekommer inom medlemsstaternas europeiska territorium, nämligen att i var och en av dessa stater skydda både inhemska arter och de arter som endast förekommer i de andra medlemsstaterna. Betydelsen av ett heltäckande och effektivt skydd för vilda fåglar inom hela gemenskapen, oavsett var dessa uppehåller sig eller inom vilket område de förflyttar sig, gör nämligen att varje nationell lagstiftning enligt vilken skyddet för vilda fåglar bestäms med hänsyn till den nationella faunan är oförenlig med direktivet.

(se punkterna 101–103)

3. Även om det är korrekt att syftet att hindra skador på vinodlingar i princip skulle kunna utgöra grund för undantagsbestämmelser enligt artikel 9.1 a tredje strecksatsen i direktiv 79/409 om bevarande av vilda fåglar, innebär denna bestämmelse däremot inte rättslig grund för att, ens för en begränsad tid, helt utesluta en art från det skyddssystem som föreskrivs i direktivet. Om man helt undantar en fågelart från detta skyddssystem, innebär detta nämligen en risk för att denna art utrotas, även om undantaget endast skulle gälla för en begränsad tid. Medlemsstaterna får således endast meddela undantag från skyddssystemet för vilda fåglar om dessa undantag uppfyller kraven i artikel 9.2 i direktivet.

(se punkterna 113–115)

4. Det system för skydd mot jakt som föreskrivs i artikel 7.4 i direktiv 79/409 om bevarande av vilda fåglar har formulerats i svepande ordalag, med hänvisning till de berörda arternas biologiska egenheter, genom att skyddet, förutom perioden för bobyggande, omfattar häckningens olika stadier och ungarnas uppfödning. En sådan omfattande definition är nämligen den enda som svarar mot syftet med nämnda artikel 7.4, vilket är att säkerställa ett fullständigt skydd under de perioder då de vilda fåglarnas överlevnad är särskilt hotad. Varje ingrepp under den tid som berör fåglarnas häckning kan nämligen påverka densamma, även om endast en del av populationen berörs. Precis så är fallet med speltiden, eftersom berörda arter då är särskilt utsatta och sårbara. Speltiden omfattas därför av den period under vilken det i princip är förbjudet att över huvud taget ägna sig åt jakt.

(se punkterna 192–195)

5. Artikel 9.1 c i direktiv 79/409 om bevarande av vilda fåglar tillåter att en medlemsstat gör undantag vad gäller tiden för tillåten jakt med hänsyn till de syften som anges i artikel 7.4 i samma direktiv. I detta sammanhang kan jakt på vilda fåglar i rekreationssyfte under de perioder som avses i artikel 7.4 anses utgöra ”förnuftig användning”, i den mening som avses i artikel 9.1 c i direktivet, under förutsättning att villkoren i artikel 9.2 i direktivet är uppfyllda. Den nationella myndighet som fattar beslutet har emellertid bevisbördan för att nödvändiga förutsättningar föreligger för varje undantag.

Medlemsstaterna skall vidare, när de införlivar denna bestämmelse och när de tillämpar möjligheten till undantag avseende alla skyddade arter, säkerställa att antalet beviljade jakttillstånd inte överstiger ett tak, som överensstämmer med det villkor om ”litet antal” som anges i artikeln, eftersom detta tak skall fastställas på grundval av strängt vetenskapliga uppgifter. Ett gemenskapsrättskonformt genomförande av direktivet förutsätter särskilt att de myndigheter som är behöriga att bevilja undantagsjakt på en viss fågelart kan stödja sig på omständigheter som är tillräckligt klara i förhållande till de kvantitativa taken när de fattar sina beslut. Av detta följer att det ankommer på den berörda medlemsstatens myndigheter att med tillräcklig juridisk precision och på grundval av ostridiga vetenskapliga observationer fastställa att maximiantalet aldrig överskrids och att de berörda arterna således ges ett fullständigt skydd.

(se punkterna 196–199, 201 och 225)

6. Omständigheten att det i en medlemsstat inte förekommer vissa jaktmetoder eller förstörande verksamhet som är förbjuden enligt direktiv 79/409 om bevarande av vilda fåglar kan inte befria den berörda medlemsstaten från dess skyldighet att anta de lagar och andra författningar som är nödvändiga för att säkerställa ett korrekt införlivande av bestämmelserna i detta direktiv. Enligt rättssäkerhetsprincipen krävs nämligen att sådana förbud tas upp i tvingande lagbestämmelser.

(se punkterna 280–281)