Förstainstansrättens beslut (tredje avdelningen i utökad sammansättning) av den 14 maj 1998. - Mo Och Domsjö AB mot Europeiska kommissionen. - Konkurrens - Artikel 85.1 i EG-fördraget - Möjlighet att tillskriva någon ett rättsstridigt beteende - Den ifrågavarande produktmarknaden - Informationsutbyte - Åläggande - Böter - Fastställande av belopp - Motivering - Förmildrande omständigheter. - Mål T-352/94.



Rättsfallssamling 1998 s. II-01989



Sammanfattning

Parter

Domskäl

Beslut om rättegångskostnader

Domslut



Nyckelord

1 Institutionernas rättsakter - Motivering - Skyldighet - Omfattning

(EG-fördraget, artikel 190)

2 Konkurrens - Administrativt förfarande - Meddelande om anmärkningar - Erforderligt innehåll - Vissa uppgifter undanhålls företagen - Kommissionens slutliga beslut till viss del grundat på dessa uppgifter - Åsidosättande av rätten till försvar - Giltigheten av det slutliga beslutet i dess helhet - Förstainstansrättens prövning av om beslutet är välgrundat - Beaktande av de omtvistade uppgifterna - Omfattas inte

(Rådets förordning nr 17, artikel 19.1; kommissionens förordning nr 99/63, artikel 4)

3 Konkurrens - Administrativt förfarande - Kommissionens beslut i vilket en överträdelse konstateras - Överträdelse av ett dotterbolag i en företagskoncern - Beslut riktat till moderbolaget - Moderbolaget åberopar att beslutet inte riktats till rätt mottagare - Upptagande till sakprövning - Ekonomiska hänsyn saknar betydelse

(EG-fördraget, artikel 173 fjärde stycket)

4 Konkurrens - Konkurrensbegränsande samverkan - Företag - Begrepp - Ekonomisk enhet - Ansvar för överträdelser

(EG-fördraget, artikel 85.1)

5 Konkurrens - Konkurrensbegränsande samverkan - Samtycke till att bilda och delta i ett organ med ett konkurrensbegränsande syfte som var känt och accepterat av de företag som låg bakom bildandet - Omständighet som gör det möjligt att anse att ett företag deltagit i den påföljande överenskommelsen

(EG-fördraget, artikel 85.1)

6 Konkurrens - Administrativt förfarande - Upphörande av överträdelser - Förpliktelser som åläggs företagen - Proportionalitet - Kriterier

(Rådets förordning nr 17, artikel 3.1)

7 Institutionernas rättsakter - Motivering - Skyldighet - Omfattning - Beslut om att ålägga ett flertal företag böter för en överträdelse av konkurrensreglerna

(EG-fördraget, artikel 190; rådets förordning nr 17, artikel 15)

8 Förfarande - Ansökan genom vilken talan anhängiggjorts - Formkrav - Kortfattad framställning av de åberopade grunderna - Liknande krav på de invändningar som anförs till stöd för en grund

(Förstainstansrättens rättegångsregler, artikel 44.1)

9 Konkurrens - Böter - Belopp - Fastställande - Kriterier - Överträdelsernas allvarliga karaktär och varaktighet - Bedömningskriterier - Möjlighet att höja bötesnivån för att förstärka böternas avskräckande verkan

(Rådets förordning nr 17, artikel 15.2)

10 Konkurrens - Böter - Belopp - Fastställande - Kriterier - Företagets förhållningssätt under det administrativa förfarandet - Rättsstridiga reduktioner av de företags böter vilka inte uttryckligen medgett kommissionens påståenden i sak - Omöjligt för ett företag att åberopa likabehandlingsprincipen som grund för att tillerkännas en rättsstridig reduktion

(Rådets förordning nr 17, artikel 15)

11 Konkurrens - Böter - Belopp - Fastställande - Kriterier - Överträdelsernas allvarliga karaktär - Förmildrande omständigheter - Genomförandet av ett anpassningsprogram för att följa gemenskapens konkurrensregler

(Rådets förordning nr 17, artikel 15)

12 Konkurrens - Böter - Belopp - Fastställande - Kriterier - Företagets tidigare beteende

(Rådets förordning nr 17, artikel 15.2)

Sammanfattning

1 Skyldigheten att motivera ett individuellt beslut har till syfte att göra det möjligt för gemenskapsdomstolarna att pröva beslutets lagenlighet och att ge den berörde de upplysningar som är nödvändiga för att denne skall kunna bedöma om beslutet är välgrundat eller om det eventuellt är behäftat med ett sådant fel att det är möjligt att ifrågasätta dess giltighet, med det tillägget att omfattningen av denna skyldighet beror på rättsaktens art och det sammanhang i vilket den har antagits.

Kommissionen är enligt artikel 190 i fördraget skyldig att ange de faktiska och rättsliga omständigheter som utgör den rättsliga grunden för beslutet samt de överväganden som fått kommissionen att fatta sitt beslut. Däremot behöver inte kommissionen behandla samtliga sak- och rättsfrågor som har åberopats under det administrativa förfarandet.

2 Meddelandet om anmärkningar skall innehålla en redogörelse för anmärkningarna som skall vara tillräckligt klar, om än kortfattad, för att de som berörs verkligen skall kunna få kännedom om vilka beteenden kommissionen klandrar dem för. Det är nämligen endast under denna förutsättning som meddelandet om anmärkningar kan fylla den funktion som avses i gemenskapsförordningarna, och som består i att tillhandahålla samtliga uppgifter som företagen behöver för att på ett ändamålsenligt sätt kunna försvara sig innan kommissionen fattar ett slutligt beslut.

När vissa uppgifter inte anges vare sig i meddelandet om anmärkningar i sig eller i bilagorna till detta och det berörda företaget således inte på ett ändamålsenligt sätt kunnat yttra sig om dessa faktiska omständigheter, har kommissionen inte rätt att grunda sitt beslut på dessa uppgifter. Detta åsidosättande av det berörda företagets rätt till försvar kan emellertid inte i sig påverka giltigheten av beslutet i dess helhet, eftersom det inte var grundat på enbart de ifrågavarande uppgifterna. Förstainstansrätten skall lämna dessa faktiska omständigheter utan avseende vid prövningen av om beslutet är välgrundat.

3 Ett företag, som utpekas i ett beslut av kommissionen för att ha deltagit i en överträdelse av artikel 85.1 i fördraget, har i den egenskapen ett berättigat intresse av att bestrida det konstaterandet, oberoende av ekonomiska hänsyn, eftersom konstaterandet i varje fall kan komma att skada företagets rykte. Det är således tillåtet för företaget att hävda att beslutet borde ha riktats till ett intressebolag, vilket det berörda företaget senare tagit kontrollen över, trots att det har medgett att det kommer att täcka detta intressebolags ansvar för det fall bolaget slutligen bötfälls.

4 Genom att föreskriva ett förbud för företag att bland annat ingå avtal eller delta i samordnade förfaranden som kan påverka handeln mellan medlemsstater och som har till syfte eller resultat att hindra, begränsa eller snedvrida konkurrensen inom den gemensamma marknaden riktar sig artikel 85.1 i fördraget till ekonomiska enheter som var och en består av en enhetlig organisation med personal, materiella och immateriella tillgångar, och som på ett varaktigt sätt eftersträvar ett bestämt ekonomiskt mål, av det skälet att en sådan organisation kan medverka till en överträdelse av det slag som avses i denna bestämmelse.

Det är således med rätta som kommissionen riktar beslutet i vilket överträdelsen konstateras till koncernen, företrädd av moderbolaget, då flera koncernbolag har deltagit i överträdelsen och då koncernen utgör ett och samma företag.

5 Genom att ett företag samtyckt till att bilda ett organ och delta i möten inom detta organ, vars konkurrensbegränsande syfte - bestående bland annat i diskussioner om framtida prishöjningar - var känt samt godtogs av de företag som gett upphov till detta organ, finns det tillräckliga skäl för att anse att det företaget har deltagit i en prissamverkan.

6 Tillämpningen av artikel 3.1 i förordning nr 17 kan föranleda ett förbud mot att fortsätta med vissa verksamheter och förfaranden eller att upprätthålla förhållanden, om dessa har konstaterats vara rättsstridiga, men även mot att i framtiden ägna sig åt ett liknande agerande. Eftersom bestämmelsen dessutom skall tillämpas med beaktande av den konstaterade överträdelsen av konkurrensreglerna har kommissionen befogenhet att fastställa omfattningen av de berörda företagens förpliktelser i syfte att få nämnda överträdelse att upphöra. Sådana förpliktelser för företagen får emellertid inte överskrida gränserna för vad som är ändamålsenligt och nödvändigt för att uppnå det eftersträvade målet, närmare bestämt att företagen åter skall agera i enlighet med de regler som har överträtts.

Villkoren för tillämpning av artikel 3.1 i förordning nr 17 uppfylls inte av ett förbud som avser att hindra ett utbyte av rent statistiska uppgifter som inte utgör information om ett enskilt företag eller som kan härledas till ett visst företag, såvida det inte framgår av beslutet att kommissionen ansåg att utbytet var en överträdelse i sig av artikel 85.1 i fördraget, och då enbart den omständigheten att ett system för utbyte av statistiska uppgifter kan användas i konkurrensbegränsande syfte inte medför att det strider mot den bestämmelsen, eftersom det under sådana omständigheter först är nödvändigt att fastställa att det faktiskt har haft en konkurrensbegränsande verkan.

7 Skyldigheten att motivera ett individuellt beslut har till syfte att göra det möjligt för gemenskapsdomstolarna att pröva beslutets lagenlighet och att ge den berörde de upplysningar som är nödvändiga för att denne skall kunna bedöma om beslutet är välgrundat eller om det eventuellt är behäftat med ett sådant fel att det är möjligt att ifrågasätta dess giltighet, med det tillägget att omfattningen av denna skyldighet beror på rättsaktens art och det sammanhang i vilket den har antagits.

Omfattningen av skyldigheten att motivera ett beslut om att ålägga ett flertal företag böter för en överträdelse av gemenskapens konkurrensregler, skall fastställas mot bakgrund av att bedömningen av hur allvarliga överträdelserna är skall göras med hänsyn till ett stort antal omständigheter, såsom i synnerhet de särskilda omständigheterna i målet, dess kontext och böternas avskräckande verkan, utan att det har fastställts någon tvingande eller uttömmande förteckning över de kriterier som absolut skall tas i beaktande.

Kommissionen förfogar vid fastställandet av varje bötesbelopp över ett utrymme för skönsmässig bedömning, och den kan av denna anledning inte anses skyldig att tillämpa en exakt matematisk formel.

Vidare utgör åtgärdernas avskräckande verkan en naturlig del av kommissionens befogenhet att ålägga böter, vilket innebär att kommissionen inte är skyldig att särskilt erinra om detta ändamål i beslutet.

Slutligen skall motiveringen av ett beslut ingå i själva beslutet och hänsyn kan inte tas till kommissionens efterföljande förklaringar annat än i särskilda fall.

När kommissionen i ett beslut konstaterar att konkurrensreglerna har överträtts och ålägger de företag som har deltagit i överträdelsen böter skall kommissionen, om den systematiskt har beaktat vissa grundläggande omständigheter för att fastställa bötesbeloppen, ange dessa omständigheter i själva beslutet så att mottagarna av detta skall kunna kontrollera om bötesnivån är välgrundad och bedöma om det eventuellt förekommit diskriminering.

8 Enligt artikel 44.1 i förstainstansrättens rättegångsregler skall ansökan om väckande av talan innehålla en framställning av grunderna för talan. Dessa uppgifter skall vara tillräckligt klara och precisa, så att svaranden har möjlighet att förbereda sitt försvar och så att förstainstansrätten kan pröva talan, i förekommande fall utan att ha tillgång till annan information. Ansökan skall av den anledningen klart uttrycka vad grunden för talan består i, vilket innebär att en abstrakt redogörelse inte uppfyller kraven i rättegångsreglerna. Liknande krav ställs när en invändning anförs till stöd för en grund.

9 Böter för en överträdelse av gemenskapens konkurrensregler fastställs med hänsyn till hur allvarlig och varaktig överträdelsen är. I det avseendet skall frågan om hur allvarlig överträdelsen är avgöras med hänsyn till ett stort antal omständigheter, såsom i synnerhet de särskilda omständigheterna i målet, dess kontext och böternas avskräckande verkan, utan att det har fastställts någon tvingande eller uttömmande förteckning över de kriterier som absolut skall tas i beaktande.

Kommissionen kan vid sin bedömning av den allmänna bötesnivån beakta att uppenbara överträdelser av gemenskapens konkurrensregler fortfarande är förhållandevis vanligt förekommande och således har kommissionen rätt att höja bötesnivån när den anser att det är nödvändigt att förstärka böternas avskräckande verkan. Följaktligen kan den omständigheten att kommissionen tidigare har tillämpat en viss bötesnivå för vissa typer av överträdelser inte medföra att kommissionen inte skulle kunna höja denna nivå inom de gränser som föreskrivits i förordning nr 17, om detta visar sig nödvändigt för att gemenskapens konkurrenspolitik skall kunna säkerställas.

Vidare kan kommissionen vid bedömningen av hur allvarlig överträdelsen är ta hänsyn till det faktum att det vidtogs åtgärder i syfte att dölja samverkans existens.

Slutligen kan kommissionen vid bedömningen av den allmänna bötesnivån bland annat att ta hänsyn till att en överträdelse av artikel 85.1 i fördraget dels pågick under lång tid, dels var av uppenbar beskaffenhet och dessutom begicks trots att kommissionens tidigare beslutspraxis borde ha utgjort ett varnande exempel.

10 Vid fastställandet av böterna för en överträdelse av gemenskapens konkurrensregler är det endast befogat att reducera böterna om det berörda företaget till följd av samarbete under administrativa förfarandet har agerat på ett sådant sätt att kommissionen lättare har kunnat fastställa överträdelsen och i förekommande fall få den att upphöra.

Ett företag som uttryckligen uppger att det inte bestrider de faktiska omständigheter på vilka kommissionen stöder sina anmärkningar kan i det avseendet anses bidra till att underlätta kommissionens uppgift att fastställa och beivra överträdelser av gemenskapens konkurrensregler. Kommissionen kan i sina beslut om överträdelse av dessa regler betrakta ett sådant agerande som ett medgivande av de faktiska omständigheterna och således som bevis för att de faktiska omständigheterna är riktiga. Således kan böterna reduceras till följd av ett sådant agerande.

Situationen är dock en annan om ett företag i sitt svar på meddelandet om anmärkningar i huvudsak bestrider kommissionens påståenden i detta meddelande, inte svarar eller endast förklarar att det inte tar ställning till kommissionens påståenden om de faktiska omständigheterna. Genom ett sådant förhållningsätt under det administrativa förfarandet bidrar företaget inte till att underlätta kommissionens uppgift.

Mot bakgrund av att en reduktion av böterna endast kan anses tillåten i den utsträckning som de berörda företagen uttryckligen har uppgett att de inte bestrider dessa påståenden, kan ett företag som inte har förhållit sig på detta sätt inte göra anspråk på en reduktion av böterna till följd av samarbete under det administrativa förfarandet, för, även om det antas att kommissionen tillämpade ett rättsstridigt kriterium när den reducerade böterna för de företag som inte hade lämnat en uttrycklig förklaring, skall likabehandlingsprincipen tillämpas mot bakgrund av rättssäkerhetsprincipen, enligt vilken ingen till sin egen förmån kan åberopa en rättsstridig åtgärd som gynnat någon annan.

11 Vid fastställandet av böterna för överträdelsen av gemenskapens konkurrensregler visar det berörda företaget genom att införa ett anpassningsprogram för att följa gemenskapens konkurrensregler visserligen att det vill förhindra framtida överträdelser, och detta program underlättar således för kommissionen att utföra sitt uppdrag, vilket består i att på konkurrensområdet tillämpa de principer som fastställs i fördraget och att i detta hänseende vägleda företagen. Enbart den omständigheten att kommissionen i sin tidigare beslutspraxis i vissa fall har beaktat införandet av ett anpassningsprogram som en förmildrande omständighet, medför dock inte en skyldighet för den att göra så i ett bestämt fall.

12 Vid fastställandet av böterna för överträdelsen av gemenskapens konkurrensregler kan det anses som en försvårande omständighet för ett företag om kommissionen redan vid ett tidigare tillfälle har konstaterat att företaget har överträtt konkurrensreglerna och, i förekommande fall, ålagt det straff. Däremot är det det normala att det inte föreligger tidigare överträdelser och kommissionen kan därför inte beakta det förhållandet som en förmildrande omständighet.

Parter

I mål T-352/94,

Mo och Domsjö AB, Örnsköldsvik, företrätt av Antony Woodgate, Martin Smith och Vincent Smith, solicitors, London, delgivningsadress: advokatbyrån Arendt & Medernach, 8-10, rue Mathias Hardt, Luxemburg,

sökande,

mot

Europeiska gemenskapernas kommission, företrädd av Richard Lyal, rättstjänsten, och Rosemary Caudwell, nationell tjänsteman med förordnande vid kommissionen, båda i egenskap av ombud, delgivningsadress: rättstjänsten, Carlos Gómez de la Cruz, Centre Wagner, Kirchberg, Luxemburg,

svarande,

angående en talan om ogiltigförklaring av kommissionens beslut 94/601/EG av den 13 juli 1994 om ett förfarande för tillämpning av artikel 85 i EG-fördraget, IV/C/33.833 - kartong (EGT L 243, s. 1),

meddelar

FÖRSTAINSTANSRÄTTEN

(tredje avdelningen i utökad sammansättning)

sammansatt av ordföranden B. Vesterdorf samt domarna C.P. Briët, P. Lindh, A. Potocki och J.D. Cooke,

justitiesekreterare: byrådirektören J. Palacio González,

med hänsyn till det skriftliga förfarandet och efter det muntliga förfarandet som ägde rum mellan den 25 juni och den 8 juli 1997,

följande

Dom

Domskäl

Bakgrund

1 Föreliggande mål gäller kommissionens beslut 94/601/EG av den 13 juli 1994 om ett förfarande för tillämpning av artikel 85 i EG-fördraget, IV/C/33.833 - kartong (EGT L 243, s. 1), ändrat före offentliggörandet genom kommissionens beslut av den 26 juli 1994 (C(94) 2135 slutlig, nedan kallat beslutet). Genom beslutet bötfälldes 19 tillverkare och leverantörer av kartong inom gemenskapen för att ha överträtt artikel 85.1 i fördraget.

2 Den produkt som beslutet gällde är kartong. I beslutet nämns tre slags kartongkvaliteter, "GC", "GD" och "SBS".

3 Kartongkvaliteten GD (nedan kallad GD-kartong) är en kartong med grå insida (returfiber) som normalt används till förpackningar för andra varor än livsmedel.

4 Kartongkvaliteten GC (nedan kallad GC-kartong) är en kartong med vitt ytskikt som normalt används till livsmedelsförpackningar. GC-kartongen är av högre kvalitet än GD-kartongen. Under den period som beslutet gäller fanns det allmänt en prisskillnad mellan dessa två produkter på omkring 30 procent. I mindre utsträckning används GC-kartong av högre kvalitet även för grafiska ändamål.

5 SBS är en förkortning för helt vit kartong (nedan kallad SBS-kartong). Priset för denna kartongkvalitet ligger omkring 20 procent högre än priset för GC-kartong. Denna kartong används till förpackningar för livsmedel, kosmetika, läkemedel och cigaretter men är i huvudsak ämnad för grafiska ändamål.

6 Genom skrivelse av den 22 november 1990 inkom British Printing Industries Federation, en branschorganisation som företräder majoriteten av tillverkarna av tryckta förpackningar i Förenade kungariket (nedan kallad BPIF), med ett informellt klagomål till kommissionen. BPIF gjorde gällande att de kartongtillverkare som levererade till Förenade kungariket hade företagit ett antal samtidiga och enhetliga prishöjningar och begärde att kommissionen skulle undersöka om det eventuellt förelåg en överträdelse av gemenskapens konkurrensregler. För att försäkra sig om att detta initiativ offentliggjordes publicerade BPIF ett pressmeddelande. Innehållet i detta meddelande återgavs i branschtidningar under december 1990.

7 Den 12 december 1990 inkom även Fédération française du cartonnage med ett informellt klagomål till kommissionen, i vilket den redogjorde för sin uppfattning om den franska kartongmarknaden i ordalag som liknade dem BPIF använt i sitt klagomål.

8 Den 23 och 24 april 1991 genomförde kommissionens tjänstemän i enlighet med artikel 14.3 i rådets förordning nr 17 av den 6 februari 1962, Första förordningen om tillämpning av fördragets artiklar 85 och 86 (EGT 13, 1962, s. 204, svensk specialutgåva, område 8, volym 1, s. 8, nedan kallad förordning nr 17) utan förvarning samtidiga undersökningar vid ett flertal företag och branschorganisationer inom kartongbranschen.

9 Efter dessa undersökningar begärde kommissionen med stöd av artikel 11 i förordning nr 17 upplysningar och handlingar av samtliga mottagare av beslutet.

10 De uppgifter som framkom av dessa undersökningar och av begäran om upplysningar och handlingar föranledde kommissionen att dra den slutsatsen att de berörda företagen från halvårsskiftet 1986 till april 1991 (i flertalet fall) hade deltagit i åtminstone en överträdelse av artikel 85.1 fördraget.

11 Kommissionen beslutade följaktligen att inleda ett förfarande för tillämpning av sistnämnda bestämmelse. Genom skrivelse av den 21 december 1992 sände kommissionen ett meddelande om anmärkningar till vart och ett av de berörda företagen. Samtliga dessa företag besvarade meddelandet skriftligen. Nio företag begärde att få yttra sig muntligen. Förhöret med dem ägde rum den 7-9 juni 1993.

12 Efter det att förfarandet hade avslutats fattade kommissionen beslutet, som innehåller följande bestämmelser:

"Artikel 1

Buchmann GmbH, Cascades SA, Enso-Gutzeit Oy, Europa Carton AG, Finnboard - the Finnish Board Mills Association, Fiskeby Board AB, Gruber & Weber GmbH & Co KG, Kartonfabriek De Eendracht NV (som är verksamt under namnet BPB de Eendracht NV), NV Koninklijke KNP BT NV (tidigare Koninklijke Nederlandse Papierfabrieken NV), Laakmann Karton GmbH & Co KG, Mo och Domsjö AB (MoDo), Mayr-Melnhof Gesellschaft mbH, Papeteries de Lancey SA, Rena Kartonfabrik AS, Sarrió SpA, SCA Holding Ltd (tidigare Reed Paper & Board (UK) Ltd), Stora Kopparbergs Bergslags AB, Enso Española SA (tidigare Tampella Española SA) och Moritz J. Weig GmbH & Co KG har överträtt artikel 85.1 i fördraget genom att deltaga,

- vad beträffar Buchmann och Rena från omkring mars 1988 till i vart fall slutet av år 1990,

- vad beträffar Enso Española i vart fall från mars 1988 till i vart fall slutet av april 1991,

- vad beträffar Gruber & Weber från i vart fall år 1988 till slutet av år 1990,

- vad beträffar övriga fall från halvårsskiftet 1986 till i vart fall april år 1991,

i ett avtal och ett samordnat förfarande som inleddes vid halvårsskiftet 1986 och som innebar att kartongleverantörer inom Europeiska gemenskapen

- samlades regelbundet till hemliga och institutionaliserade möten i syfte att diskutera och enas om en gemensam konkurrensbegränsande branschplan,

- enades om regelbundna prishöjningar för varje produktkvalitet i de olika nationella valutorna,

- planlade och genomförde samtidiga och enhetliga prishöjningar inom hela Europeiska gemenskapen,

- enades om att bibehålla de största tillverkarnas marknadsandelar på konstanta nivåer, men med möjlighet till vissa ändringar,

- allt oftare från och med början av år 1990 vidtog samordnade åtgärder för att kontrollera tillförseln till den gemensamma marknaden i syfte att säkerställa genomförandet av de nämnda samordnade prishöjningarna,

- utbytte information om leveranser, priser, driftstopp, orderstock och kapacitetsutnyttjandegrad för att främja ovannämnda åtgärder.

...

Artikel 3

Nedanstående företag åläggs följande böter för de överträdelser som har konstaterats i artikel 1:

...

xii) Mo och Domsjö AB, böter på 22 750 000 ecu

..."

13 Enligt beslutet begicks överträdelsen inom ramen för ett organ kallat "Product Group Paperboard" (nedan kallat PG Paperboard) som var sammansatt av ett flertal grupper eller kommittéer.

14 Vid halvårsskiftet 1986 tillfördes "Presidents Working Group" (nedan kallad PWG) till detta organ, i vilken företrädare på hög nivå från de största kartongleverantörerna i gemenskapen (omkring åtta företag) ingick.

15 PWG:s verksamhet bestod bland annat i diskussioner om och samordning av marknader, marknadsandelar, priser och kapacitet. I synnerhet fattades allmänna beslut om tidsplan för och nivån på de prishöjningar som tillverkarna skulle genomföra.

16 PWG rapporterade till "President Conference" (nedan kallad PC), i vilken nästan samtliga verkställande direktörer för de berörda företagen (mer eller mindre regelbundet) deltog. PC sammanträdde två gånger per år under den aktuella perioden.

17 Vid slutet av år 1987 bildades "Joint Marketing Committee" (nedan kallad JMC). Dess huvudsakliga uppgift var dels att besluta om och, i förekommande fall, hur prishöjningar skulle kunna genomföras, dels att ange hur de prisinitiativ som tagits av PWG skulle kunna genomföras i varje land och i förhållande till de viktigaste kunderna för att åstadkomma ett system med likvärdiga priser inom Europa.

18 Slutligen diskuterade den ekonomiska kommittén (nedan kallad COE) bland annat prisvariationerna på de nationella marknaderna och orderstocken samt rapporterade sina slutsatser till JMC eller, fram till slutet av år 1987, till Marketing Committee som var JMC:s föregångare. COE bestod av försäljningsdirektörer från flertalet av de berörda företagen och sammanträdde vid flera tillfällen varje år.

19 Det framgår vidare av beslutet att kommissionen ansåg att PG Paperboards verksamhet främjades av ett informationsutbyte som möjliggjordes genom förvaltningsbolaget Fides med säte i Zürich (Schweiz). Enligt beslutet lämnade flertalet av medlemmarna av PG Paperboard regelbundna rapporter till Fides om order, produktion, försäljning och kapacitetsutnyttjande. Dessa rapporter bearbetades inom ramen för Fides-systemet, och de sammanställda uppgifterna översändes till deltagarna.

20 I beslutet klargörs varför beslutet är riktat till sökanden, Mo och Domsjö AB (nedan kallat MoDo) (se punkt 151 och följande punkter i övervägandena). Det framgår att Thames Board Ltd (nedan kallat TBM), som tillverkar GC-kartong och innehar en kartongfabrik i Workington (Förenade kungariket), deltog i möten med PG Paperboards organ, inklusive mötena inom PWG, från halvårsskiftet 1986. Den 1 januari 1988 förvärvades TBM till 100 procent av AB Iggesunds Bruk (nedan kallat Iggesunds Bruk), ett intressebolag till MoDo, i vilket MoDo innehade 49,9 procent av röstetalet. TBM:s firmanamn ändrades därefter till Iggesund Paperboard (Workington) Ltd.

21 Fram till förvärvet av TBM tillverkade Iggesunds Bruk huvudsakligen SBS-kartong. Företaget tillverkade även i mindre utsträckning GC-kartong. MoDo övertog kontrollen av Iggesunds Bruk till 100 procent i början av år 1989 och gjorde det till en division inom koncernen, kallad Iggesund Paperboard AB (nedan kallad Iggesund Paperboard). Företrädare för denna division deltog i PWG:s och JMC:s möten. Tjänstemän och anställda från Workington deltog också i JMC:s möten.

Förfarande

22 Sökanden har väckt föreliggande talan genom ansökan som inkom till förstainstansrättens kansli den 20 oktober 1994.

23 Sexton av de andra arton företag som anses ansvariga för överträdelsen har också väckt talan mot beslutet (mål T-295/94, T-301/94, T-304/94, T-308/94, T-309/94, T-310/94, T-311/94, T-317/94, T-319/94, T-327/94, T-334/94, T-337/94, T-338/94, T-347/94, T-348/94, och T-354/94).

24 Sökanden i mål T-301/94, Laakmann Karton GmbH, återkallade sin talan genom skrivelse som inkom till förstainstansrättens kansli den 10 juni 1996, och målet avskrevs genom beslut av den 18 juli 1996 i mål T-301/94, Laakmann Karton mot kommissionen (inte publicerat i rättsfallssamlingen).

25 Fyra finska företag, som är medlemmar av branschorganisationen Finnboard och som i denna egenskap anses solidariskt ansvariga för betalningen av de böter som ålagts Finnboard, har också väckt talan mot beslutet (förenade målen T-339/94, T-340/94, T-341/94 och T-342/94).

26 Slutligen väcktes talan av sammanslutningen CEPI-Cartonboard, till vilken beslutet inte var riktat, som återkallade sin talan genom skrivelse som inkom till förstainstansrättens kansli den 8 januari 1997, och målet avskrevs genom beslut av den 6 mars 1997 i mål T-312/94, CEPI-Cartonboard mot kommissionen (inte publicerat i rättsfallssamlingen).

27 Förstainstansrätten kallade parterna i en skrivelse av den 5 februari 1997 till ett informellt möte, bland annat för att höra deras uppfattning om en eventuell förening av målen T-295/94, T-304/94, T-308/94, T-309/94, T-310/94, T-311/94, T-317/94, T-319/94, T-327/94, T-334/94, T-337/94, T-338/94, T-347/94, T-348/94, T-352/94 och T-354/94 vad gäller det muntliga förfarandet. Vid detta möte, som ägde rum den 29 april 1997, godtog parterna en sådan förening.

28 Ordföranden för förstainstansrättens tredje avdelning i utökad sammansättning beslutade den 4 juni 1997 att förena de ovannämnda målen vad gäller det muntliga förfarandet på grund av sambandet dem emellan i enlighet med artikel 50 i rättegångsreglerna och biföll den begäran om konfidentiell behandling som sökanden i mål T-334/94 inkommit med.

29 Genom beslut av den 20 juni 1997 bifölls en begäran från sökanden i målet T-337/94 om konfidentiell behandling av en handling som inlämnats som svar på en skriftlig fråga från förstainstansrätten.

30 Förstainstansrätten (tredje avdelningen i utökad sammansättning) beslutade på grundval av referentens rapport att inleda det muntliga förfarandet och vidtog åtgärder för processledning genom att anmoda parterna att besvara vissa skriftliga frågor samt att inkomma med vissa handlingar. Parterna rättade sig efter denna anmodan.

31 Parterna i målen som nämns i punkt 27 ovan utvecklade sin talan och besvarade förstainstansrättens frågor vid sammanträdet som ägde rum mellan den 25 juni och den 8 juli 1997.

Parternas yrkanden

32 Sökanden har yrkat att förstainstansrätten skall

- ogiltigförklara beslutet i den del det avser sökanden,

- ogiltigförklara artikel 2,

- upphäva eller nedsätta böterna,

- förplikta kommissionen att ersätta rättegångskostnaderna.

33 Kommissionen har yrkat att förstainstansrätten skall

- ogilla talan,

- förplikta sökanden att ersätta rättegångskostnaderna.

Yrkandet om ogiltigförklaring av beslutet

34 Den ordning i vilken grunderna prövas i föreliggande dom skiljer sig från den ordning som iakttogs i förhandlingsrapporten. Vissa av de grunder som sökanden har åberopat till stöd för sina yrkanden om ogiltigförklaring av beslutet kan endast föranleda en nedsättning av bötesbeloppet och skall därför prövas i samband med den frågan.

A - Huruvida väsentliga formföreskrifter har åsidosatts

Huruvida motiveringen är bristfällig

Parternas argument

35 Sökanden har gjort gällande att beslutet är bristfälligt motiverat genom att det inte framgår hur vissa av de bevis och argument som åberopades under det administrativa förfarandet har bedömts.

36 För det första har sökandens argument med vilka sökanden avsåg att bestrida bevisvärdet av Storas förklaringar sannolikt missförståtts av kommissionen (se punkt 108 i övervägandena i beslutet). Stora kan nämligen ha påverkats av de sannolika följderna av sina förklaringar. Kommissionen borde därför inte att stött sig på dessa förklaringar.

37 Även om kommissionen ibland har följt Storas förklaringar blint, har den trots det dragit vissa slutsatser som står i strid med dessa eller avviker från dem.

38 Sökanden har i detta sammanhang åberopat ett flertal punkter där kommissionen inte har rättat sig efter Storas förklaringar. Dessa gäller bland annat påståendet att den föregivna överträdelsen i vissa avseenden endast hade en liten inverkan på marknaden, påståendena genom vilka Stora ville visa att kunderna hade ett avsevärt inflytande, förklaringen att informationsutbytet inte innefattade meddelanden om orderläget och, slutligen, förklaringen enligt vilken huvudsyftet med insamlingen av uppgifter om inkomna order var att företagen skulle kunna kontrollera sina resultat på marknaden.

39 Kommissionen har inte heller tagit vederbörlig hänsyn till vissa påpekanden i Storas förklaringar. Sökanden har i det avseendet hänvisat till punkterna 3, 11,12 och 28 i Storas andra förklaring (bilaga 39 till meddelandet om anmärkningar) och till punkt 1.1 i Storas tredje förklaring (bilaga 43 till meddelandet om anmärkningar).

40 Kommissionen har således haft en kluven inställning till Storas förklaringar, eftersom den endast har rättat sig efter dem om ytterligare bevis har saknats. Däremot har kommissionen beaktat de mest ofördelaktiga bevisen för mottagarna av beslutet, när sådana bevis förelåg utöver förklaringarna.

41 För det andra har kommissionen gjort en oriktig bedömning av en rapport från London Economics (nedan kallad LE-rapporten), som utarbetades på uppdrag av ett flertal av de företag som var mottagare av beslutet och som syftade till att förklara de marknadsfenomen som kommissionen påtalat. Sökanden lämnade även uppgifter till kommissionen som visade att produktionskostnaderna vid fabriken i Workington hade ökat nästan lika mycket som de tillämpade priserna, oaktat en stark efterfrågan under den aktuella perioden.

42 För det tredje är insinuationen att sökanden uppsåtligen skulle ha undanhållit bevis i syfte att hindra undersökningen (punkt 116 i överväganden) grundlös.

43 Slutligen framgår det av beslutet att den möjligheten att Unilever plc, som ägde TBM innan detta bolag förvärvades av Iggesunds Bruk, skulle kunna anses ansvarigt för en del av den påstådda överträdelsen inte har undersökts.

44 Kommissionen har erinrat om att den inte är skyldig att i detalj bemöta varje punkt i svaren på meddelandet om anmärkningar (se domstolens dom av den 29 oktober 1980 i de förenade målen 209/78-215/78 och 218/78, Van Landewyck m.fl. mot kommissionen, REG 1980, s. 3125, punkt 66; svensk specialutgåva, häfte 5) och att den i enlighet med sina förpliktelser har tagit ställning till de bevis och argument som sökanden har åberopat samt i beslutet angett de omständigheter som varit relevanta för dess slutsatser.

45 Vad beträffar sökandens argument avseende trovärdigheten av Storas förklaringar har kommissionen förstått och beaktat dem. Den har dock helt enkelt inte delat sökandens uppfattning. Som kommissionen har angett i punkterna 112 och 113 i övervägandena i beslutet får dessa förklaringar stöd i ett stort antal handlingar. Vidare förefaller det absurt att påstå att kommissionen har följt Storas förklaringar blint och samtidigt anmärka på att kommissionen inte har följt dessa förklaringar in i minsta detalj.

46 Vad gäller LE-rapporten har kommissionen i huvudsak hänvisat till de argument som den åberopat för att visa att den gjorde en korrekt bedömning av överenskommelsens inverkan på marknaden (se nedan punkt 289 och följande punkter).

47 I motsats till vad sökanden har gjort gällande har kommissionen aldrig påstått att sökanden har undanhållit bevis under det administrativa förfarandet.

48 Slutligen har kommissionen i sitt svar på en skriftlig fråga från förstainstansrätten förklarat att den inte förfogade över några bevis för att Unilever plc skulle ha varit inblandad i överenskommelsen.

Förstainstansrättens bedömning

49 Enligt fast rättspraxis har skyldigheten att motivera ett individuellt beslut till syfte att göra det möjligt för gemenskapsdomstolarna att pröva beslutets lagenlighet och att ge den berörde de upplysningar som är nödvändiga för att denne skall kunna bedöma om beslutet är välgrundat eller om det eventuellt är behäftat med ett sådant fel att det är möjligt att ifrågasätta dess giltighet, med det tillägget att omfattningen av denna skyldighet beror på rättsaktens art och det sammanhang i vilket den har antagits (se bland annat förstainstansrättens dom av den 11 december 1996 i mål T-49/95, Van Megen Sports mot kommissionen, REG 1996, s. II-1799, punkt 51). Kommissionen är enligt artikel 190 i fördraget skyldig att ange de faktiska och rättsliga omständigheter som utgör den rättsliga grunden för beslutet samt de överväganden som fått kommissionen att fatta sitt beslut. Däremot behöver inte kommissionen behandla samtliga sak- och rättsfrågor som behandlats under det administrativa förfarandet (se domen i de ovannämnda förenade målen Van Landewyck m.fl. mot kommissionen, punkt 66).

50 Vad beträffar Storas förklaringar har kommissionen i punkterna 112 och 113 i övervägandena i beslutet påpekat att huvudpunkterna i dessa får stöd av andra bevis.

51 Den omständigheten att kommissionen inte har beaktat samtliga omständigheter som framkommer av Storas förklaringar, kan inte utgöra en bristfällig eller felaktig motivering av beslutet. Sökandens argument syftar endast i huvudsak till att bestrida att kommissionens bedömning av trovärdigheten av Storas förklaringar är välgrundad. Sådana argument som hänför sig till prövningen av huruvida beslutet är välgrundat saknar relevans i det aktuella sammanhanget.

52 Detsamma gäller sökandens påstående att kommissionen inte har gjort en korrekt bedömning av vare sig LE-rapporten eller de bevis som sökanden förebringat i syfte att påvisa att kostnadsutvecklingen inom företaget följde de tillämpade priserna.

53 Vad beträffar sökandens argument att det i beslutet felaktigt skulle insinueras att sökanden uppsåtligen hade undanhållit bevis i syfte att hindra undersökningen kan det konstateras att beslutet inte innehåller någon sådan insinuation. Såsom kommissionen helt riktigt har framhållit, gäller den punkt i övervägandena till vilken sökanden har hänvisat endast de åtgärder som deltagarna i överenskommelsen vidtog för dölja dess existens. Kommissionens bedömning av detta förhållande förklaras detaljerat i beslutet (se bland annat punkt 73 i övervägandena).

54 Slutligen har sökanden inte anfört något bevis under det administrativa förfarandet vid kommissionen för att Unilever plc skulle ha varit inblandat i överenskommelsen i egenskap av TBM:s tidigare moderbolag. Mot denna bakgrund kan det inte anses som en bristfällig motivering att kommissionen inte i beslutet undersökte om detta hade kunnat riktas till Unilever plc så att det företaget skulle få ansvara för en del av den överträdelse som TBM var delaktig i.

55 Talan kan således inte bifallas på denna grund.

Huruvida rätten till försvar har åsidosatts

Parternas argument

56 Sökanden har gjort gällande att motiveringen av beslutet hänvisar till bevis som inte angavs i meddelandet om anmärkningar, vilket utgör ett åsidosättande av sökandens rätt till försvar.

57 Detta gäller en stor del av påståendena angående en politik inriktad på "pris framför kvantitet", att kommissionen ansåg att Fides system för informationsutbyte i sig utgjorde en överträdelse av artikel 85 i fördraget och, slutligen, att kommissionen ansåg att prishöjningen år 1987 i Förenade kungariket var ett resultat av en samordning.

58 Även om det medgavs i meddelandet om anmärkningar att det rådde jämvikt mellan utbud och efterfrågan under åtminstone tre eller fyra år före år 1991, innehåller beslutet mindre fördelaktiga uppgifter, bland annat genom att det på flera ställen påpekas att driftstopp ägde rum under år 1990 (se till exempel punkt 134 i övervägandena).

59 Slutligen har uppgifterna angående de prishöjningar som genomfördes i oktober 1988 av Iggesunds Bruk i Nederländerna och av Feldmühle (Storakoncernen) i Belgien samt uppgifterna angående den prishöjning som genomfördes i oktober 1989 av Enso-Gutzeit i Italien tillagts i de tabeller som bifogas beslutet i jämförelse med de tabeller som bifogades meddelandet om anmärkningar.

60 Kommissionen har bestritt att meddelandet om anmärkningar inte innehöll samtliga uppgifter angående politiken inriktad på "pris framför kvantitet". Vidare framgick det av meddelandet om anmärkningar att den prishöjning som genomfördes år 1987 i Förenade kungariket var ett resultat av en samordning (s. 68 och 69 samt bilagan angående det omnämnda fastställandet av priserna).

61 Kommissionen har erinrat om att det ursprungliga meddelandet om anmärkningar endast gällde den betydelse Fides system för informationsutbyte hade för genomförandet av överenskommelsen i dess helhet. Det fanns således inte anledning att uttala sig om huruvida systemet i sig var rättsstridigt. I tillägget till meddelandet om anmärkningar preciserades emellertid att det system som infördes i juli 1991 fortsatte att utgöra en överträdelse av artikel 85 i fördraget.

62 Slutligen finns det ingen motstridighet mellan uppgifterna om utbud och efterfrågan i meddelandet om anmärkningar och de uppgifter som förekommer i beslutet.

Förstainstansrättens bedömning

63 Det framgår av fast rättspraxis att meddelandet om anmärkningar skall innehålla en redogörelse för anmärkningarna som är tillräckligt klar, om än kortfattad, för att de som berörs verkligen skall kunna få kännedom om vilka beteenden kommissionen klandrar dem för. Det är nämligen endast under denna förutsättning som meddelandet om anmärkningar kan fylla den funktion som avses i gemenskapsförordningarna, och som består i att tillhandahålla samtliga uppgifter som företagen behöver för att på ett ändamålsenligt sätt kunna försvara sig innan kommissionen fattar ett slutligt beslut (se domstolens dom av den 31 mars 1993 i de förenade målen C-89/85, C-104/85, C-114/85, C-116/85, C-117/85 och C-125/85-C-129/85, Ahlström Osakeyhtiö m.fl. mot kommissionen, REG 1993, s. I-1307, punkt 42; svensk specialutgåva, häfte 14).

64 I föreliggande fall skall sökandens argument enligt vilket en stor del av påståendena angående den föregivna politiken inriktad på "pris framför kvantitet" inte återgavs i meddelandet om anmärkningar lämnas utan beaktande. Sökanden har nämligen inte preciserat på vilket sätt påståendena i beslutet skiljer sig från dem i meddelandet om anmärkningar. Vidare innehåller beslutet inga anmärkningar avseende en politik inriktad på pris framför kvantitet som inte kommit till sökandens kännedom genom meddelandet om anmärkningar.

65 Sökandens argument enligt vilket det inte har påståtts i meddelandet om anmärkningar att Fides system för informationsutbyte i sig utgjorde ett åsidosättande av artikel 85.1 i fördraget kan inte heller beaktas. Det räcker att konstatera att nämnda system för informationsutbyte i beslutet endast har ansetts strida mot gemenskapens konkurrensregler i det avseendet att det tjänade som stöd för den konstaterade överenskommelsen (artikel 1 sista strecksatsen i beslutet jämförd med punkt 134 tredje stycket i övervägandena), även om kommissionen funnit att "i verkligheten lämnades det i många fall individuella uppgifter eller att sådana uppgifter var möjliga att utröna utan större svårigheter" (samma punkt i övervägandena).

66 Vad beträffar den samordnade prishöjningen i Förenade kungariket i januari 1987 framgår det att vissa företag, däribland sökanden, i meddelandet om anmärkningar i klara ordalag anses ansvariga för denna.

67 Denna anmärkning, som görs i meddelandet om anmärkningar (s. 54), lyder enligt följande:

"En anteckning (bilaga 44) på tre sidor, för den 15 till den 17 januari 1987, ur en planeringskalender tillhörande P. Opladens, Feldmühle, gäller ett informationsutbyte avseende priser, förväntad orderingång och driftstopp mellan Feldmühle och ett flertal andra tillverkare i samband med den prishöjning som genomfördes på den brittiska marknaden i december 1986/januari 1987 (jämför bilaga 61, en handling som påträffades hos [Mayr-Melnhofs] agent i Förenade kungariket: 'Representanten för Weig var närvarande vid ett nyligen hållet möte med Fides, under vilket denne förklarade att de tyckte att 9 procent var en för hög procentsats för Förenade kungariket och att de insisterade på 7 procent' ... m.m.)."

68 Kommissionen har även påpekat följande (s. 69 i meddelandet om anmärkningar):

"Detaljerade uppgifter om de samordnade prisinitiativ som tagits i Västeuropa från år 1987 till år 1991 finns i bilagan om priser som bifogas föreliggande meddelande om anmärkningar.

Upplysningar lämnas även om det prisinitiativ som togs på den brittiska marknaden under början av år 1987."

69 I den tekniska bilagan A, till vilken uttryckligen hänvisas i meddelandet om anmärkningar, har kommissionen i detalj redogjort för sina anmärkningar avseende prishöjningen i Förenade kungariket i januari 1987. Det framgår bland annat (s. 4) i ordalag som är helt otvetydiga att "det står klart ... att denna åtgärd diskuterades och planerades på 'VD'-nivå".

70 Av detta följer att sökanden inte har kunnat vara okunnig om att kommissionen klandrade sökanden för att ha deltagit i ett samordnat prisinitiativ i Förenade kungariket under januari 1987.

71 Sökanden har för övrigt felaktigt hävdat att meddelandet av anmärkningar inte innehöll någon uppgift om att driftstopp hade genomförts år 1990.

72 I meddelandet om anmärkningar (s. 85) anges nämligen följande:

"År 1990, när de ställdes inför såväl en ökad kapacitet som en sjunkande efterfrågan, medförde [Fides] system [för informationsutbyte] att de kunde samordna genomförandet av driftstopp vid sina respektive fabriker och därigenom undvika överproduktion och prissänkningar."

73 Vad slutligen beträffar uppgifterna om vissa tillverkares tillkännagivanden och genomförande av prishöjningar kan det konstateras att kommissionen inte har bestritt sökandens påstående att dessa uppgifter inte anges vare sig i meddelandet om anmärkningar i sig eller i bilagorna till detta. Sökanden har således inte på ett ändamålsenligt sätt kunnat yttra sig om dessa faktiska omständigheter. Kommissionen hade inte rätt att grunda sitt beslut på uppgifter som inte kommit till företagens kännedom under det administrativa förfarandet. Dessa faktiska omständigheter kommer således att lämnas utan avseende vid prövningen av om beslutet är välgrundat.

74 Detta åsidosättande av sökandens rätt till försvar kan emellertid inte i sig påverka giltigheten av beslutet i dess helhet, eftersom det inte var grundat på enbart de ifrågavarande uppgifterna (se med samma innebörd domstolens dom av den 7 juni 1983 i de förenade målen 100/80, 101/80, 102/80 och 103/80, Musique Diffusion française m.fl. mot kommissionen, REG 1983, s. 1825, punkt 30; svensk specialutgåva, häfte 7).

75 Talan kan således inte vinna bifall på denna grund.

B - Huruvida materiella rättsregler har åsidosatts

Huruvida sökanden inte var rätt mottagare av beslutet

Huruvida talan kan upptas till sakprövning på denna grund

76 Kommissionen har ifrågasatt om sökanden har ett berättigat intresse av att hävda att beslutet borde ha riktats till Iggesund Paperboard, trots att sökanden har medgett att den kommer att täcka detta bolags ansvar för det fall det slutligen bötfälls.

77 Det kan i det hänseendet erinras om att sökanden ingår bland de företag som enligt artikel 1 i beslutet har deltagit i en överträdelse av artikel 85.1 i fördraget. Sökanden har i den egenskapen ett berättigat intresse av att bestrida det konstaterandet, oberoende av ekonomiska hänsyn, eftersom konstaterandet i varje fall kan komma att skada sökandens rykte.

78 Av det ovan anförda följer att talan kan upptas till sakprövning på denna grund.

Prövning i sak

- Parternas argument

79 Enligt sökanden har beslutet riktats till moderbolaget i en koncern då flera bolag i koncernen har deltagit i överträdelsen och då det föreligger uttryckliga bevis för att moderbolaget var inblandat i överträdelsen (punkt 143 i övervägandena i beslutet). Inget av dessa två kriterier är emellertid uppfyllt i föreliggande fall. I själva verket har endast ett företag i MoDo-koncernen, närmare bestämt Iggesund Paperboard, anklagats för att ha deltagit i överträdelsen och sökanden själv har inte deltagit i denna.

80 Kommissionen har i föreliggande fall inte ens tillämpat de allmänna kriterier som anges i beslutet. Enligt punkterna 152 och 153 i övervägandena i beslutet ansåg kommissionen nämligen dels att det skulle kunna visa sig svårt att driva in böterna om beslutet riktades till Iggesund Paperboard, dels att Iggesund Paperboard inte var verkligt oberoende i förhållande till sökanden. Genom att tillämpa dessa särskilda kriterier endast i sökandens fall, har kommissionen åsidosatt principerna om rättvisa, likabehandling, icke-diskriminering samt skydd för berättigade förväntningar.

81 Vidare kan inte de särskilda kriterier som anges i punkt 153 i övervägandena i beslutet rättfärdiga kommissionens förhållningssätt. Inledningsvis var det inte riktigt att hävda att Iggesund Paperboard inte skulle kunna betala böterna. Vidare har kommissionen felaktigt ansett att Iggesund Paperboard inte var verkligt oberoende i förhållande till sökanden. Enbart den omständigheten att Iggesund Paperboard inte hade några tillgångar eller anställda borde inte ha hindrat att det klassificerades som ett företag i den mening som avses i gemenskapsrätten. Kommissionen har själv medgett att Iggesund Paperboard uppfyllde samtliga kriterier för att anses som ett företag i egenskap av självständig ekonomisk enhet. Iggesund Paperboard kunde följaktligen inte anses som ett "tomt skal".

82 När ett företag kontrollerar de tillgångar som är nödvändiga för dess verksamhet fordras det inte att det är ägare av dessa tillgångar. Detta antagande bekräftas i kommissionens beslut 91/50/EEG av den 16 januari 1991 om ett förfarande för tillämpning av artikel 85 i EEG-fördraget, IV/32.732 - IJsselcentrale m.fl. (EGT L 28, s. 32). Den omständigheten att moderbolaget tillhandahåller vissa perifera tjänster, såsom juridiska tjänster och redovisningstjänster, och fakturerar dem på koncernbolagen hindrar inte heller att Iggesund Paperboard skall anses som ett företag.

83 Slutligen har det inte styrkts att sökanden hade kännedom om de föregivet rättsstridiga handlingarna och att den faktiskt kontrollerade Iggesund Paperboards verksamhet. Vidare är inte heller den omständigheten att sökanden kunde ge instruktioner till Iggesund Paperboard eller att den tillsatte cheferna för nämnda företag tillräckligt för att sökanden skall hållas för ansvarig för företagets agerande eller för att anse att Iggesund Paperboard och sökanden utgör en enda ekonomisk enhet.

84 Kommissionen har påstått att företaget enligt konkurrensrätten kan definieras som en ekonomisk enhet bestående av en enhetlig organisation med personal, materiella och immateriella tillgångar som på ett varaktigt sätt eftersträvar ett bestämt ekonomiskt mål (förstainstansrättens dom av den 10 mars 1992 i mål T-11/89, Shell mot kommissionen, REG 1992, s. II-757, punkt 311, svensk specialutgåva, häfte 12).

85 Flera bolag som ingår i samma koncern med gemensam ledning och kontroll, skulle kunna anses utgöra en del av samma företag. Kommissionen har i det avseendet ett stort utrymme för att skönsmässigt bedöma till vilken nivå i en sådan organisation ett beslut skall riktas. Även om det således hade varit möjligt för kommissionen att rikta beslutet till Iggesund Paperboard, betyder inte det att kommissionen var skyldig att göra det. I själva verket var två av sökandens dotterbolag inblandade i överenskommelsen, närmare bestämt Iggesund Paperboard (Workington) Ltd och Iggesunds Bruk.

86 Slutligen har kommissionen haft fog för att åberopa de skäl som anges i punkterna 152 och 153 i övervägandena i beslutet, eftersom Iggesund Paperboard inte hade några tillgångar eller anställda. Iggesund Paperboard var således endast ett "tomt skal" med ett aktiekapital på 50 000 SKR.

- Förstainstansrättens bedömning

87 Genom att föreskriva ett förbud för företag att bland annat ingå avtal eller delta i samordnade förfaranden som kan påverka handeln mellan medlemsstater och som har till syfte eller resultat att hindra, begränsa eller snedvrida konkurrensen inom den gemensamma marknaden riktar sig artikel 85.1 i fördraget till ekonomiska enheter som var och en består av en enhetlig organisation med personal, materiella och immateriella tillgångar, och som på ett varaktigt sätt eftersträvar ett bestämt ekonomiskt mål, av det skälet att en sådan organisation kan medverka till en överträdelse av det slag som avses i denna bestämmelse (domen i det ovannämnda målet Shell mot kommissionen, punkt 311).

88 I föreliggande fall skall sökanden och de olika bolag som ingår i dess "Paperboard" division - vilken formellt sett ligger under Iggesund Paperboard - anses som en enhetlig organisation med personal, materiella och immateriella tillgångar som på ett varaktigt sätt eftersträvar målet att bland annat tillverka och sälja kartong med största möjliga vinst, även om det, i förekommande fall, skulle vara till nackdel för de olika enheternas individuella resultat. I en sådan organisation spelar varje bolag en bestämd roll (se med samma innebörd domen i det ovannämnda målet Shell mot kommissionen, punkt 312).

89 Det framgår nämligen av beslutet (se bland annat punkt 153 första stycket i övervägandena) att Iggesund Paperboard är ett "kommissionärsbolag" som ägs till 100 procent av sökanden och som har ett aktiekapital på 50 000 SKR.

90 Det andra stycket i samma punkt lyder enligt följande:

"Iggesund Paperboard AB äger inte kartongtillverkningsanläggningarna och har inga egna anställda. De tillgångar som tidigare innehades av Iggesunds Bruk AB är fortfarande det bolagets egendom, och det är numera ett vilande bolag som helt ägs av MoDo. All personal i Sverige är anställd av MoDo ... "

91 Ingen av dessa uppgifter har bestritts av sökanden.

92 Det framgår vidare av sökandens svar på förstainstansrättens skriftliga frågor att vid den tidpunkt då den konstaterade överträdelsen upphörde innehade Iggesund Paperboard (Workington) Ltd, tidigare TBM, fortfarande kartongfabriken i Workington (Förenade kungariket), denna kartongfabriks omsättning redovisades av sökanden och personalen vid fabriken var fortfarande anställd hos sökanden. Det framgår vidare att ingen omsättning redovisades i Iggesund Paperboards årsredovisning och, i synnerhet, att omsättningen vid kartongfabriken vid Iggesunds Bruk redovisades i sökandens årsredovisning.

93 Slutligen framgår det av sökandens årsredovisning för år 1991 att MoDo-koncernens försäljningsverksamhet bedrevs genom sex "kommissionärsbolag", däribland Iggesund Paperboard, men att sökanden tillhandahöll vissa tjänster för samtliga koncernbolag, såsom juridiska, datatekniska och ekonomiska tjänster.

94 Utan att det är nödvändigt att ta ställning till om de övriga skäl som har åberopats i punkterna 152 och 153 i övervägandena i beslutet kan utgöra stöd för valet att rikta beslutet till sökanden, var det följaktligen riktigt av kommissionen att i punkt 153 andra stycket in fine i övervägandena förklara: "Det är därför lämpligt att med hänsyn till förfarandet rikta beslutet till MoDo-koncernen [företrädd av moderbolaget] i stället för till ett dotterbolag som inte är verkligt oberoende och som inte har några egna tillgångar eller anställda".

95 I motsats till sökandens påstående enligt vilket enbart Iggesund Paperboard skulle ha deltagit i överträdelsen måste det konstateras att även Iggesund Paperboard (Workington) Ltd fanns med på listan över medlemmar av PG Paperboard och att anställda i det bolaget deltog i JMC:s möten. Genom att rikta beslutet till sökanden har således kommissionen handlat i överensstämmelse med kriteriet i punkt 143 i övervägandena, enligt vilket beslutet skulle riktas till moderbolaget i en koncern då flera koncernbolag hade deltagit i överträdelsen.

96 Talan kan mot bakgrund av det ovan anförda inte vinna bifall på denna grund.

Huruvida kommissionen har styrkt att det förekommit samordning av regleringen av volymerna och av en begränsning av produktionen

97 Denna grund kan delas in i tre delar. De två första delgrunderna skall prövas gemensamt medan den tredje delgrunden skall prövas för sig.

De två första delgrunderna under vilka sökanden har anfört att det saknas bevis för en samordning avseende en frysning av marknadsandelarna och en samordning av utbudskontrollen

- Parternas argument

98 Sökanden har med den första delgrunden bestritt kommissionens påståenden att det vidtagits åtgärder för att reglera volymerna. Dessa påståenden har i huvudsak grundats på Storas förklaringar. Förklaringarna har emellertid inte stöd i några andra bevis.

99 Sökanden har gjort gällande att efterfrågan fortsatte att stiga fram till maj 1991 och att industrins produktionskapacitet var fullt utnyttjad åren 1987-1990. Mot denna bakgrund har sökanden bestritt påståendet i beslutet att tillverkarna var mer eller mindre tvungna att tillgripa driftstopp under år 1990.

100 Vidare framgår det av skrivelsen av den 3 oktober 1988 (bilaga 102 till meddelandet om anmärkningar) att det inte fanns något system för kontroll av volymerna vid den tidpunkten.

101 Slutligen har sökanden bestritt att handlingarna avseende mötena inom Paper Agents Association (nedan kallad PAA) skulle stödja kommissionens påstående. Sökanden anser att dessa handlingar skall lämnas utan avseende.

102 Med den andra delgrunden har sökanden bestritt kommissionens påstående att det förekommit en samordning avseende frysningen av marknadsandelarna. Flera omständigheter visar att Storas förklaringar, på vilka kommissionen har grundat sig, inte är trovärdiga.

103 För det första är beskrivningen av de åtgärder som vidtogs för att frysa marknadsandelarna motsägelsefull. Kommissionen har inte tagit hänsyn till att tillverkarna inte kunde enas om en frysning av marknadsandelarna utan att kontakta sina kunder och utan att avsäga sig order. Beslutet anger inte vilka produkter marknadsandelarna gällde. Det framgår inte heller om den planerade tillväxten för det påföljande året hade fastställts individuellt eller centralt. Sådana förhållanden skulle emellertid utan tvekan har utgjort kärnan i ett avtal om att frysa marknadsandelar. Slutligen var även Storas upplysningar motsägelsefulla. Stora förklarade nämligen (bilaga 39 till meddelandet om anmärkningar) att diskussionerna om denna fråga fördes av de nationella företagssammanslutningarna, medan det påstås i Storas skrivelse av den 23 december 1992 (bilaga 43 till meddelandet om anmärkningar) att avtalet hänförde sig till marknadsandelar för olika tillverkargrupper.

104 För det andra varierade sökandens andel av de nationella marknaderna kraftigt och dess andel av marknaden på den europeiska kontinenten ökade väsentligt. Vidare har kommissionen själv medgett att flera stora tillverkares andelar av marknaden ökade svagt.

105 För det tredje har kommissionen inte tagit vederbörlig hänsyn till den låga priselasticiteten på kartong.

106 För det fjärde skulle ett avtal om att frysa marknadsandelarna utan tvekan ha åtföljts av avtal om driftstopp och om skapande av ny produktionskapacitet. Ett flertal tillverkare ökade emellertid sin produktionskapacitet under den berörda perioden.

107 Kommissionen har invänt att det i beslutet klargörs att tillverkarna förstod att det på lång sikt inte var möjligt att kontrollera priset utan att samtidigt kontrollera volymerna för att säkerställa en jämvikt mellan utbud och efterfrågan. Tillverkarna bedömde det, på denna grund, som nödvändigt att förstärka överenskommelsen om priser med ett avtal om volymkontroll. Den omständigheten att det inte var nödvändigt att genomföra detta system under en viss period saknar därför relevans. Vidare finns det bevis för att Iggesund vidtog åtgärder som syftade till att kontrollera utbudet, när så fordrades (punkterna 94 och 95 i övervägandena i beslutet). Kommissionen har vidare erinrat om att det fastställts att tillverkarna hade avtalat om att frysa marknadsandelarna på befintliga nivåer, men att det inte rörde sig om en orubblig frysning (punkt 52-56 i övervägandena).

108 När det gäller skälen till att ett system för volymkontroll bedömdes som nödvändigt har kommissionen understrukit att en avsevärd höjning av volymerna skulle ha medfört en prissänkning. Sökandens argument att priselasticiteten är låg bemöter således inte kommissionens påstående.

109 Kommissionen har hävdat att de slutsatser som framgår av beslutet grundas på klara bevis. Den har i det avseendet hänvisat till Storas förklaringar samt till de handlingar som beskrivs i punkterna 53-55 och 58-59 i beslutet.

110 Kommissionen har gjort gällande att den aldrig har påstått att marknadsandelarna låg på konstanta nivåer (punkterna 59 och 60 i övervägandena i beslutet).

- Förstainstansrättens bedömning

111 Enligt artikel 1 i beslutet, har de företag som avses i denna bestämmelse överträtt artikel 85.1 i fördraget genom att under referensperioden delta i ett avtal och ett samordnat förfarande som innebar att kartongleverantörerna inom gemenskapen "enades om att bibehålla de största tillverkarnas marknadsandelar på konstanta nivåer, men med möjlighet till vissa ändringar" och "allt oftare från och med början av år 1990 vidtog samordnade åtgärder för att kontrollera tillförseln till den gemensamma marknaden i syfte att säkerställa genomförandet av de nämnda samordnade prishöjningarna".

112 Enligt kommissionen inleddes dessa två slag av samverkan, vilka i beslutet sammanförts under rubriken "reglering av volymerna", av deltagarna i PWG:s möten under den aktuella perioden. Det framgår av punkt 37 tredje stycket i övervägandena i beslutet att PWG:s verkliga uppgift, såsom den beskrivits av Stora, "bland annat bestod i 'diskussion om och samordning av marknader, marknadsandelar, priser samt prishöjningar och kapacitet'".

113 Vad beträffar PWG:s betydelse för samverkan i fråga om marknadsandelarna, framgår följande av beslutet (punkt 37 femte stycket, i övervägandena): "I samband med åtgärderna för prishöjningar diskuterades ingående inom PWG de nationella företagssammanslutningarnas och de enskilda tillverkarkoncernernas marknadsandelar i Västeuropa. Dessa diskussioner resulterade i att deltagarna träffade vissa 'uppgörelser' avseende sina respektive marknadsandelar i syfte att säkerställa att de samordnade prisinitiativen inte omintetgjordes av att utbudet översteg efterfrågan. De stora tillverkarkoncernerna beslutade att de skulle vidmakthålla sina marknadsandelar på en nivå som motsvarade de årliga slutgiltiga försäljnings- och produktionssiffror som sammanställdes och offentliggjordes av Fides i mars påföljande år. Utvecklingen av marknadsandelarna analyserades vid varje tillfälle då PWG möttes på grundval av månadsresultaten från Fides, och i händelse av betydande variationer avkrävdes det förmodat ansvariga företaget förklaringar."

114 Enligt punkt 52 i övervägandena syftade "överenskommelsen som träffades inom PWG år 1987 [...] till att 'frysa' de största tillverkarnas andelar av den västeuropeiska marknaden på den aktuella nivån samt till att tillverkarna skulle avstå från att värva nya kunder eller förbättra sin aktuella marknadsställning genom en aggressiv prispolitik".

115 I punkt 56 första stycket i övervägandena understryks följande: "Den grundläggande överenskommelsen mellan de största tillverkarna om att vidmakthålla sina respektive marknadsandelar fortsatte att tillämpas under hela den period som omfattas av föreliggande beslut." Enligt punkt 57 "analyserades 'utvecklingen av marknadsandelarna' vid varje möte inom PWG på grundval av preliminär statistik". Slutligen framhålls i punkt 56 sista stycket att "[d]e företag som deltog i diskussionerna om marknadsandelar var medlemmarna av PWG, närmare bestämt: Cascades, Finnboard, KNP (fram till år 1988), [Mayr-Melnhof], MoDo, Sarrió, de två tillverkarna som ingår i Stora-koncernen, CBC och Feldmühle, samt (från och med år 1988) Weig".

116 Det finns anledning anse att kommissionen vederbörligen har styrkt förekomsten av en samverkan kring marknadsandelar mellan deltagarna i PWG:s möten.

117 Kommissionens analys grundas i huvudsak på Storas förklaringar (bilagorna 39 och 43 till meddelandet om anmärkningar) och bekräftas av bilaga 73 till meddelandet om anmärkningar.

118 I bilaga 39 till meddelandet om anmärkningar förklarar Stora: "PWG samlades till möten från och med år 1986 i syfte att reglera marknaden. ... Bland andra (lagliga) verksamheter bestod PWG:s uppgift i diskussion om och samordning av marknader, marknadsandelar, priser samt prishöjningar, efterfrågan och kapacitet. PWG:s roll var bland annat att göra exakta uppskattningar av utbud och efterfrågan på marknaden samt föreslå nödvändiga åtgärder för att reglera denna samt presentera denna uppskattning för President Conference."

119 Vad särskilt beträffar samverkan kring marknadsandelar påpekar Stora att "de marknadsandelar som förvärvats av nationella företagssammanslutningar i Europeiska gemenskapen, Efta och andra länder till vilka medlemmarna av PG Paperboard levererar analyserades inom PWG" och PWG "diskuterade möjligheten av att vidmakthålla marknadsandelarna på samma nivå som under föregående år" (bilaga 39 till meddelandet om anmärkningar, punkt 19). Av meddelandet (samma handling, punkt 6) framgår att "diskussioner om tillverkarnas marknadsandelar i Europa ägde rum även under denna period, eftersom den första referensperioden gällde nivåerna år 1987".

120 I sitt svar på en begäran från kommissionen av den 23 december 1991, sänt den 14 februari 1992 (bilaga 43 till meddelandet om anmärkningar), preciserar Stora vidare att "[ö]verenskommelserna om marknadsandelarnas nivå som ingåtts mellan medlemmarna av PWG gällde Europa i dess helhet. Dessa överenskommelser grundades på sammanlagda årliga sifferuppgifter för föregående år, vilka normalt förelåg i slutgiltig sammanställning från och med mars påföljande år" (punkt 1.1).

121 Detta påstående bekräftas i samma handling enligt följande: "... diskussionerna utmynnade i överenskommelser som normalt ingicks i mars varje år mellan medlemmarna av PWG, och syftade till att medlemmarnas marknadsandelar skulle kunna vidmakthållas på samma nivå som föregående år" (punkt 1.4). Stora påpekar att "ingen åtgärd vidtogs för att säkerställa att dessa överenskommelser iakttogs" och att deltagarna i PWG:s möten "var medvetna om att för det fall de vidtog avvikande åtgärder på vissa marknader till vilka andra deltagare levererade, skulle dessa leverantörer göra samma sak på andra marknader" (samma punkt).

122 Slutligen förklarar Stora att sökanden (Iggesund) deltog i diskussionerna om marknadsandelarna (punkt 1.2, s. 3).

123 Storas påståenden om en samverkan kring marknadsandelar får stöd i bilaga 73 till meddelandet om anmärkningar. Denna handling, som påträffades hos FS-Karton (som ingår i Mayr-Melnhof-koncernen), är en konfidentiell skrivelse av den 28 december 1988 från försäljningschefen för Mayr-Melnhof-koncernen i Tyskland (Katzner), till verkställande direktören för Mayr-Melnhof i Österrike (Gröller), angående marknadsläget.

124 Enligt denna skrivelse, som citeras i punkt 53-55 i övervägandena i beslutet, gav det mycket nära samarbetet inom ramen för "VD-kretsen" ("Präsidentenkreis"), som inrättades år 1987, upphov till såväl "vinnare" som "förlorare". Skrivelsens upphovsman har placerat Mayr-Melnhof bland förlorarna och detta av olika skäl, bland annat följande:

"2) Ett avtal har endast kunnat träffas genom att vi påförs ett 'straff' - man har krävt att vi skall göra 'uppoffringar' .

3) 1987 års marknadsandelar skulle 'frysas', befintliga kontakter skulle vidmakthållas och ingen ny verksamhet eller kvalitet får tas i bruk genom att tillämpa lockpriser (resultatet kommer att visa sig i januari 1989 - om alla deltagare är lojala)."

125 Dessa meningar skall läsas mot bakgrund av skrivelsens mer allmänna innehåll.

126 I detta avseende har skrivelsens upphovsman som inledning erinrat om det nära samarbete avseende Europa som bedrevs inom "VD-kretsen". Detta uttryck har tolkats av Mayr-Melnhof så att det avser såväl PWG som PC i mer allmän bemärkelse, det vill säga utan hänvisning till en händelse eller särskilt möte (bilaga 75 till meddelandet om anmärkningar, punkt 2.a). Det saknas anledning att diskutera denna tolkning i detta sammanhang.

127 Upphovsmannen har vidare påpekat att detta samarbete har skapat en "prisdisciplin" som gett upphov till såväl "vinnare" som "förlorare".

128 Det är således mot bakgrund av den prisdisciplin som beslutats av "VD-kretsen" som uttalandet om att marknadsandelarna skulle frysas på 1987 års nivå skall tolkas.

129 Vidare överensstämmer hänvisningen till år 1987 som referensår med Storas andra förklaring (bilaga 39 till meddelandet om anmärkningar; se punkt 119 ovan).

130 Vad gäller PWG:s roll i samverkan kring kontrollen av tillförseln - som karaktäriserades av en undersökning av driftstopp - framgår av beslutet att PWG spelade en avgörande roll för införandet av driftstopp, då det från år 1990 uppkom problem med överkapacitet och sjunkande efterfrågan. "I början av år 1990 bedömde de största tillverkarna att det var lämpligt att inom ramen för PWG enas om nödvändigheten av driftstopp. De stora tillverkarna medgav att de inte kunde öka efterfrågan genom att sänka priserna, och att priserna skulle komma att sjunka om de behöll full produktionskapacitet. Det var teoretiskt möjligt att på grundval av kapacitetsrapporterna beräkna hur länge driftstoppen skulle pågå för att jämvikt skulle uppnås mellan utbud och efterfrågan" (punkt 70 i övervägandena i beslutet).

131 Av beslutet framgår vidare följande: "PWG angav dock inte något formellt driftstopp som varje tillverkare skulle iaktta. Enligt Stora var det praktiskt svårt att upprätta en koordinerad plan över driftstopp som täckte samtliga tillverkare. Stora har påpekat att detta var skälet till att det endast fanns ett 'informellt system för uppmuntran'" (punkt 71 i övervägandena i beslutet).

132 Det finns anledning anse att kommissionen i tillräcklig grad har styrkt förekomsten av en samverkan kring driftstopp mellan deltagarna i PWG:s möten.

133 De handlingar som kommissionen har åberopat stöder dess bedömning.

134 I sin andra förklaring (bilaga 39 till meddelandet om anmärkningar, punkt 24) förklarar Stora följande: "Genom att PWG bestämde sig för en politik inriktad på pris framför kvantitet och gradvis införde ett system för likvärdiga priser från och med år 1988 medgav medlemmarna av PWG samtidigt att det var nödvändigt att driftstoppen respekterades för att dessa priser skulle kunna bibehållas trots sjunkande efterfrågan. Om tillverkarna inte genomförde driftstopp, skulle det bli omöjligt att bibehålla den överenskomna prisnivån med hänsyn till den stigande överkapaciteten."

135 I följande punkt i sin förklaring tillägger Stora att "[u]nder åren 1988 och 1989 kunde industrin utnyttja nästan full kapacitet. Andra driftstopp än de normala för reparationer och semestrar blev nödvändiga från och med år 1990. ... Det visade sig senare nödvändigt med driftstopp då orderingången avtog för att vidmakthålla politiken som var inriktad på pris framför kvantitet. Driftstoppen som tillverkarna skulle respektera (för att säkerställa jämvikten mellan produktion och konsumtion) kunde beräknas på grundval av kapacitetsrapporter. PWG angav dock inte något formellt driftstopp som varje tillverkare skulle iaktta, även om det fanns ett informellt system för uppmuntran ...".

136 Vad beträffar bilaga 73 till meddelandet om anmärkningar utgör upphovsmannens skäl till varför han ansåg Mayr-Melnhof som "förlorare" vid tillfället då skrivelsen utarbetades viktiga bevis för förekomsten av en samverkan mellan deltagarna i PWG:s möten kring driftstoppen.

137 Upphovsmannen till skrivelsen konstaterar nämligen:

"4) Det är på denna punkt som de berörda parternas uppfattning om det eftersträvade målet börjar skilja sig åt.

...

c) Samtliga försäljningsavdelningar och europeiska agenter har befriats från sina budgetvolymer och en strikt prispolitik iakttas så gott som utan undantag (våra medarbetare har ofta inte förstått denna ändrade attityd till marknaden - tidigare har det endast ställts krav på kvantitet, medan nu enbart prisdisciplinen beaktas samt risken för driftstopp)."

138 Mayr-Melnhof hävdar (bilaga 75 i meddelandet om anmärkningar) att det ovan återgivna stycket syftar på företagets interna situation. Om emellertid detta utdrag analyseras mot bakgrund av skrivelsens mer allmänna innehåll, kan det tolkas som ett genomförande av en strikt politik inom försäljningsavdelningarna, som lagts fast av "VD-kretsen". Skrivelsen skall således tolkas på så sätt att deltagarna i det närmare samarbetet som beslutades år 1987, det vill säga åtminstone deltagarna i PWG:s möten, tveklöst hade tagit ställning till följderna av den fastlagda politiken under förutsättning att den tillämpades strikt.

139 På grundval av vad som ovan anförts och utan beaktande av bilaga 102 till meddelandet om anmärkningar kan konstateras att kommissionen i tillräcklig grad har bevisat att det förekommit en samverkan kring marknadsandelarna mellan deltagarna i PWG:s möten samt en samverkan kring driftstoppen mellan samma företag. I den utsträckning som TBM/Iggesund Paperboard (Workington) Ltd/Iggesund Paperboard har deltagit i PWG:s möten (se nedan punkt 370 och följande punkter) och som sökanden uttryckligen nämns i Storas förklaringar har kommissionen med fog ansett sökanden ansvarig för ett deltagande i dessa två fall av samverkan.

140 Sökandens kritik mot Storas förklaringar, vilken avsåg att ifrågasätta bevisvärdet av dessa handlingar, är inte av sådant slag att detta konstaterande försvagas.

141 Det är ostridigt att dessa förklaringar härrör från ett av de företag som förmodas ha deltagit i den påstådda överträdelsen och att de innehåller en detaljerad beskrivning av vilken typ av diskussioner som fördes inom PG Paperboards organ, det mål som eftersträvades av de företag som samlats inom ramen för denna grupp samt dessa företags deltagande i de olika organens möten. Eftersom detta centrala bevis bekräftas av andra handlingar i målet, utgör det ett relevant stöd för kommissionens påståenden.

142 Vad gäller sökanden påstående att företagens verkliga agerande visar att kommissionens påståenden inte är grundade kan inte heller det godtas.

143 För det första skall förekomsten av en samverkan mellan medlemmarna av PWG kring de två aspekterna av "politiken inriktad på pris framför kvantitet" inte blandas samman med genomförandet av denna politik. De bevis som kommissionen har förebringat har ett sådant bevisvärde att upplysningar om sökandens verkliga agerande på marknaden inte kan inverka på kommissionens slutsatser om själva förekomsten av en samverkan kring de två aspekterna av den omtvistade politiken.

144 För det andra vederläggs kommissionens slutsatser inte av sökandens uppgifter. Det kan framhållas att kommissionen uttryckligen medger att samverkan kring marknadsandelarna "inte innefattade ett officiellt system för sanktioner eller kompensation ... för att stärka avtalet om marknadsandelarna" och att vissa stora tillverkares marknadsandelar ökade svagt från år till år (se bland annat punkterna 59 och 60 i övervägandena i beslutet). Kommissionen har vidare påpekat att industrin utnyttjade full kapacitet ända fram till början av år 1990 och att driftstopp praktiskt taget inte ansågs nödvändiga fram till denna tidpunkt (punkt 70 i övervägandena i beslutet).

145 För det tredje bekräftar två handlingar i målet att sökanden genomförde den politik inriktad på pris framför kvantitet som hade fastställts av PWG.

146 Enligt protokollet från PAA:s möte den 23 januari 1990, vilket fördes av en företrädare för Kopparfors (Storakoncernen), "[sade] Iggesund att Thames hade genomfört några driftstopp, vilket var dess politik i stället för att sänka priserna" (bilaga 130 till meddelandet om anmärkningar).

147 Av protokollet från PAA:s möte den 4 april 1990, vilket fördes av en företrädare för Mayr-Melnhof, framgår på samma sätt följande:

"Thames Board (Iggesund). Tre veckors leveranstid. Den brittiska efterfrågan är lägre än den var vid samma tidpunkt år 1989. Driftstopp är att föredra framför prissänkningar. Prishöjningen i april är helt genomförd." (Bilaga 131 till meddelandet om anmärkningar.)

148 Mot bakgrund av det ovan anförda kan talan inte vinna bifall på vare sig den första eller den andra delgrunden.

Den tredje delgrunden under vilken anförts att kommissionen har gjort en oriktig bedömning av betydelsen av statistiken från Fides.

- Parternas argument

149 Sökanden har gjort gällande att kommissionen inte har gjort en korrekt bedömning av betydelsen av statistiken från Fides. Den har överdrivit dess betydelse och rättsstridiga karaktär. Vidare har dessa statistiska uppgifter inte varit tillräckligt detaljerade för att möjliggöra kontrollen av ett kvotsystem.

150 Även om det är riktigt att den statistik som insamlades av Fides var fördelad per land, utom vad gäller de veckovisa rapporterna om orderingången, var det inte möjligt att identifiera de enskilda tillverkarnas leveranser.

151 Sökanden har vidare understrukit att kommissionen har medgett att tillverkarna under året normalt använde preliminär statistik (punkt 63 i övervägandena i beslutet). Denna statistik gav endast allmänna upplysningar om efterfrågeutvecklingen. Mot denna bakgrund kunde deltagarna i PWG:s möten knappast ha grundat sig på denna statistik för att på ett rationellt sätt analysera marknadsandelar och kapacitetsutnyttjande.

152 De enskilda tillverkarnas orderläge var inte heller en hemlighet, i motsats till vad kommissionen har hävdat. Den statistik som distribuerades av Fides angående orderläget gjorde det endast möjligt för tillverkarna att få en överblick över läget i Europa.

153 Vad beträffar statistiken avseende kapacitet och hur den har använts, har det rört sig om oriktiga statistiska uppgifter som endast tjänat som grund för att studera branschens dynamik och för att jämföra förändringar i kapacitetsutnyttjandegraden hos olika företag med de sammanställda uppgifterna.

154 Slutligen var statistiken inte nödvändig för att avgöra om det rådde jämvikt mellan utbud och efterfrågan, eftersom detta förhållande var uppenbart för hela branschen.

155 Enligt kommissionen syftar sökandens argument i huvudsak till att visa att Fides system för informationsutbyte i allt väsentligt inte stod i strid med artikel 85.1 i fördraget. Med hänsyn till att detta system endast användes för att förstärka och underlätta genomförandet av en rättsstridig överenskommelse är en sådan diskussion enbart av akademiskt intresse.

- Förstainstansrättens bedömning

156 Den tredje delgrunden skall förstås så att kommissionen har gjort en oriktig bedömning av betydelsen av Fides statistik, av den anledningen att statistiken varken var nödvändig eller användbar för den föregivna överenskommelsens syften.

157 Enligt artikel 1 i beslutet har de företag som avses i denna bestämmelse överträtt artikel 85.1 i fördraget genom att delta i ett avtal och ett samordnat förfarande som innebar att företagen bland annat "utbytte information om leveranser, priser, driftstopp, orderstock och kapacitetsutnyttjandegrad för att främja ovannämnda åtgärder", det vill säga en samverkan kring priser, en samverkan kring marknadsandelar och en samverkan kring driftstopp.

158 Vad beträffar Fides system för informationsutbyte skall beslutet, mot bakgrund av artiklarna i detta och punkt 134 tredje stycket i övervägandena, tolkas på så sätt att kommissionen ansåg att systemet stred mot artikel 85.1 i fördraget genom att det utgjorde ett stöd för den konstaterade överenskommelsen.

159 I punkt 134 tredje stycket i övervägandena i beslutet preciseras att Fides system för informationsutbyte "var ett väsentligt hjälpmedel för att:

- övervaka utvecklingen av marknadsandelarna,

- övervaka utbuds- och efterfrågesituationen för att vidmakthålla fullt kapacitetsutnyttjande,

- avgöra om samordnade prishöjningar skulle kunna genomföras,

- fastställa nödvändiga driftstopp".

160 Det framgår i övrigt av beslutet att Fides statistik analyserades och diskuterades inom ramen för PWG. I punkt 57 första stycket i övervägandena, vilken även hänvisar till punkt 63 i övervägandena, anges följande: "'Utvecklingen av marknadsandelarna' analyserades vid samtliga PWG:s möten på grundval av preliminär statistik." Vidare preciseras följande i punkt 69 första stycket: "Genom att jämföra orderläget veckovis ('Weekly Order Backlog') med tillgänglig kapacitet kunde PWG utvärdera hela efterfrågeläget inom kartongindustrin."

161 Det finns anledning anse att kommissionens påståenden i detta avseende är styrkta.

162 För det första har sökanden inte bestritt att statistiken från Fides diskuterades inom PWG.

163 För det andra har kommissionen med fog ansett att statistiken från Fides användes inom detta organ dels för att "övervaka utvecklingen av marknadsandelarna" (punkt 134 tredje stycket första strecksatsen), dels för att "övervaka utbuds- och efterfrågesituationen för att vidmakthålla fullt kapacitetsutnyttjande" samt för att "fastställa nödvändiga driftstopp" (punkt 134 tredje stycket andra och fjärde strecksatserna).

164 Vad beträffar användningen av statistiken från Fides för att "övervaka utvecklingen av marknadsandelarna" har Stora medgett att "om det framgick av analysen av statistiken att skillnaderna mellan de olika nationella företagssammanslutningarnas försäljningsvolym var för stora, uppmanade medlemmarna av PWG varandra att åta sig att minska variationerna på de nationella marknaderna" (bilaga 39 till meddelandet om anmärkningar, punkt 19).

165 I bilaga 43 till meddelandet om anmärkningar (punkt 1.1) anges i likhet härmed följande:

"Variationerna i utbudet på de nationella marknaderna analyserades och diskuterades vid samtliga PWG:s möten (det vill säga varannan eller var tredje månad) på grundval av preliminär statistik från Fides ... Statistiken sammanställdes på månatlig basis. Den sammanlagda årsstatistiken beräknades emellertid på grundval av kalenderårs och inte på verksamhetsåret. Variationerna som framgick av denna statistik gav inte nödvändigtvis en exakt bild av det slutliga läget vid årets slut, vilket gjorde det omöjligt att med säkerhet förlita sig på uppgifterna om variationerna. Det hade varit absurt om de stora tillverkarna, som var företrädda inom PWG, förde detaljerade diskussioner om marknadsandelar på nationell basis, när tillverkarna inte kunde avgöra vart deras leveranser slutligen gick.

...

Överenskommelserna om storleken på marknadsandelarna som träffades av medlemmarna av PWG gällde Europa i dess helhet. Dessa överenskommelser grundades på de sammanlagda omsättningarna för föregående år, vilka normalt fanns tillgängliga i slutgiltigt skick från och med mars månad påföljande år."

166 Vad beträffar användningen av statistiken från Fides för att "övervaka utbuds- och efterfrågesituationen för att vidmakthålla fullt kapacitetsutnyttjande" finns det anledning att hänvisa till Storas förklaring (bilaga 39 till meddelandet om anmärkningar, punkt 5):

"Kopplad till prisinitiativet år 1987 var nödvändigheten av att vidmakthålla en nära nog fullständig jämvikt mellan produktion och konsumtion (politiken inriktad på pris framför kvantitet). Under åren 1988 och 1989 utnyttjade tillverkarna full eller nästan full kapacitet. År 1990 medförde en ökad kapacitet samtidigt som ökningen av efterfrågan avtog att tillverkarna började införa driftstopp i syfte att upprätthålla jämvikten mellan produktion och konsumtion ... Tillverkarna kunde med hjälp av årskapacitetsrapporter beräkna hur länge det var nödvändigt att stoppa driften samt uppmanade varandra att stoppa driften tillräckligt länge för att det skulle vara möjligt att vidmakthålla jämvikten mellan produktion och efterfrågan ... sådana driftstopp genomfördes inte av samtliga tillverkare, med den följden att vissa, vanligen de största, drabbades av proportionellt sett större förluster vad gäller kvantitet till följd av sina försök att vidmakthålla prisnivån" (se med samma innebörd punkt 25 i samma handling).

167 Storas förklaringar får indirekt stöd i bilagorna 73 och 75 till meddelandet om anmärkningar. Det framgår nämligen av bilaga 73 (se ovan punkt 123 och följande punkter) att försäljningschefen för Mayr-Melnhof/FS Karton i Tyskland (Katzner) föreslog verkställande direktören för Mayr-Melnhof i Österrike en förändring av Fides då gällande system för informationsutbyte (s. 5 punkt 5, under rubriken "Kontrolle"). Såsom framgår av bilaga 75 (s. 11) - ett svar från Mayr-Melnhof på en begäran om upplysningar - "ändrades Fides regler senare mer eller mindre i överensstämmelse med förslagen" som nämns i bilaga 73 (se även punkt 63 andra stycket i övervägandena i beslutet). Med hänsyn till den allmänna tonen i bilaga 73, skall den begäran om förändring av Fides system för informationsutbyte som framställdes av Katzner tolkas som att systemet inte möjliggjorde en tillfredsställande kontroll av utvecklingen av marknadsandelarna och/eller en analys av driftstopp, och att systemet följaktligen borde förbättras för att en bättre kontroll skulle kunna säkerställas.

168 Mot bakgrund av dessa bevis och med hänsyn till att kommissionen med fog har ansett att sökanden deltog i en samverkan kring driftstopp och en samverkan kring marknadsandelar inom ramen för PWG, kan talan inte vinna bifall på den tredje delgrunden.

169 Av det ovan anförda följer således att grunden skall underkännas i sin helhet.

Huruvida kommissionen har gjort en oriktig bedömning av hur länge överenskommelsen pågick

Parternas argument

170 Sökanden har hävdat att, trots påståendena i beslutet, begicks det ingen överträdelse före år 1988. Om man bortser från Storas förklaringar finns det ingen grund för slutsatsen att bildandet av PWG utgjorde en överträdelse i sig. För övrigt finns det inga bevis av vilka den slutsatsen kan dras att PWG tillkom före den 10 november 1986.

171 Vidare framgår det varken av meddelandet om anmärkningar eller av beslutet att prisinitiativet i januari 1987 i Förenade kungariket utgjorde en överträdelse.

172 Kommissionen har vidhållit att överträdelsen började vid halvårsskiftet 1986 och att denna tidpunkt skall beaktas vid beräkningen av böterna. Det var ungefär vid denna tidpunkt som PG Paperboard omorganiserades och diskussionerna om pris och kvantiteter inleddes. Det var i det hänseendet riktigt av kommissionen att grunda sig på Storas förklaringar.

Förstainstansrättens bedömning

173 Enligt punkt 161 andra stycket i övervägandena i beslutet deltog flertalet av de företag till vilka beslutet var riktat i överträdelsen från och med juni 1986 - den tidpunkt då "PWG bildades och samverkan mellan tillverkarna intensifierades och började bli mer effektiv".

174 Vad beträffar den tidpunkt då PWG bildades har Stora angivit följande (bilaga 39 till meddelandet om anmärkningar, punkt 8): "PWG samlades till möten från och med år 1986 ..."

175 Mot denna bakgrund och i avsaknad av bevis som skulle kunna styrka den exakta tidpunkten för bildandet av detta organ har kommissionen med fog kunnat anse att PWG bildades vid halvårsskiftet 1986 och att möten med detta organ ägde rum regelbundet efter denna tidpunkt. Det kan understrykas i detta sammanhang att sökanden deltog i PWG:s möten från det att organet bildades (se nedan punkt 370 och följande punkter). Med hänsyn till detta kan sökanden inte med framgång bestrida kommissionens bedömning av tidpunkten för bildandet av PWG, utan att förebringa några bevis till stöd för sitt påstående att organet inte bildades förrän senare.

176 Kommissionen har helt riktigt dragit slutsatsen att sökanden, som deltagare i PWG:s möten sedan organet bildades vid halvårsskiftet 1986, skall anses ansvarig för en prissamverkan från och med denna tidpunkt.

FORTS. AV DOMSKÄL UNDER DOK.NR: 694A0352.1

177 PWG bildades av ett antal företag, däribland sökanden, i ett i huvudsak konkurrensbegränsande syfte. Stora har anmärkt (bilaga 39 till meddelandet om anmärkningar, punkt 8) att "PWG samlades till möten från och med år 1986 i syfte att reglera marknaden" och hade bland annat till uppgift att genomföra en "diskussion om och samordning av marknader, marknadsandelar, priser samt prishöjningar och kapacitet" (bilaga 35 till meddelandet om anmärkningar, punkt 5 iii).

178 Den betydelse som de företag som möttes inom ramen för detta organ hade för samverkan kring marknadsandelar och driftstopp har beskrivits i samband med den föregående grunden (se ovan punkt 113-139). De företag som möttes inom ramen för detta organ diskuterade även prisinitiativ. Enligt Stora (bilaga 39 till meddelandet om anmärkningar, punkt 10) "enades PWG från år 1987 om ett avtal samt fattade generella beslut om tidsplan ... och om nivån på de prishöjningar som skulle genomföras av kartongtillverkarna".

179 Genom att sökanden har samtyckt till att bilda ett organ och delta i möten inom detta organ, vars konkurrensbegränsande syfte - bestående bland annat i diskussioner om framtida prishöjningar - var känt samt godtogs av de företag som gett upphov till detta organ, finns det tillräckliga skäl för att anse sökanden ansvarig för en prissamverkan från och med halvårsskiftet 1986.

180 Talan kan följaktligen inte vinna bifall på denna grund.

Huruvida kommissionen har gjort en oriktig bedömning när den ansåg att SBS-kartong var föremål för överträdelsen och att denna kartong ingick i samma marknad som GC- och GD-kartong, och huruvida det förekommit fel i motiveringen och i förfarandet i det hänseendet

181 Grunden kan indelas i tre delar. Varje delgrund skall prövas för sig.

Den första delgrunden under vilken anförts att rätten till försvar har åsidosatts

182 Sökanden har hävdat att den inte hade möjlighet att göra gällande sin rätt till försvar under det administrativa förfarandet, eftersom meddelandet om anmärkningar inte innehöll någon uppgift om en överträdelse avseende SBS-kartong. Denna kartong nämndes endast en gång, inom parentes, i samband med en prishöjning.

183 Detta påstående saknar grund.

184 Det framgår nämligen av meddelandet om anmärkningar (s. 3 och 4) att definitionen av "kartong" omfattar tre huvudsakliga kartongkvaliteter som tillverkas i Västeuropa, däribland SBS-kartong, vilka är föremål för det aktuella förfarandet.

185 Vidare nämns samtliga bevis som kommissionen har åberopat i beslutet till stöd för att SBS-kartong var föremål för överträdelsen även i meddelandet om anmärkningar eller i de enskilda upplysningar däri som riktats till sökanden (se bland annat bilagorna 111, 113 och 117 till meddelandet om anmärkningar).

186 Slutligen innehåller var och en av de tekniska bilagorna angående priser, som bifogades meddelandet om anmärkningar, för varje föregivet prisinitiativ upplysningar om prishöjningar på SBS-kartong.

187 Det framgår således klart av meddelandet om anmärkningar att SBS-kartong var föremål för förfarandet.

188 Talan kan således inte vinna bifall på den första delgrunden.

Den andra delgrunden under vilken anförts att kommissionen har gjort en oriktig bedömning genom att anse att SBS-kartong var föremål för överträdelsen och att den har lämnat en bristfällig motivering i det hänseendet

- Parternas argument

189 Sökanden har gjort gällande att beslutet och de där angivna bevisen inte medger den slutsatsen att SBS-kartong var föremål för överträdelsen. Sökanden har även hävdat att beslutet inte innehåller tillfredsställande förklaringar till stöd för kommissionens påståenden.

190 För det första nämns inte SBS-kartong i Storas förklaringar.

191 Vidare gäller påståendena om åtgärder för att reglera volymerna inte SBS-kartong. Påståendet om ett föregivet avtal träffat inom PWG angående bevarandet av marknadsandelarna år 1987 hänför sig till en period under vilken inga tillverkare av SBS-kartong var företrädda i det organet.

192 Anteckningarna som påträffades hos Rena om JMC:s möte den 6 september 1989 (bilaga 117 till meddelandet om anmärkningar) är inte relevanta, eftersom Iggesund Paperboard inte deltog i det mötet och eftersom anteckningarna gäller en prishöjning som ägde rum mer än en månad före mötet.

193 De tabeller som bifogas beslutet avseende prishöjningar medger inte heller den slutsatsen att det förekom en samordning i fråga om SBS-kartong. Jämförelserna mellan de prishöjningar som sökanden tillkännagav och de som tillkännagavs av Enso-Gutzeit - den andra tillverkaren av SBS-kartong som var mottagare av beslutet - samt mellan dessa tillkännagivanden om prishöjningar och tillkännagivanden om prishöjningar på GC- och GD-kartong bekräftar att det inte förekom någon samordning i fråga om SBS-kartong.

194 Motiveringen av beslutet är med avseende på SBS-kartong felaktig, eftersom "GC-kvalitet", i motsats till vad som uppges i punkt 4 i övervägandena, inte omfattar SBS-kartong.

195 Vidare är avsnittet enligt vilket prisinitiativen "visade sig i form av höjningar på samtliga nationella marknader ... , där SBS normalt (men inte alltid) ökade i samma utsträckning som GC-kvaliteterna" (punkt 20 andra stycket i övervägandena i beslutet), det enda ställe i beslutet, med undantag för redogörelsen för överträdelsen och vissa ganska oklara uppgifter i punkterna 86 och 97 i övervägandena, där det förklaras att prisinitiativen omfattade SBS-kartong.

196 I motsats till vad som hävdas i punkt 4 i övervägandena i beslutet omfattas inte SBS-kartong av förkortningarna "GC" eller "FBB". En del av Iggesund Paperboards tillverkningen av SBS-kartong omfattas inte ens av definitionen av den produkt som berördes av PG Paperboards verksamhet, närmare bestämt, enligt punkt 28 i övervägandena, en kartong "med en vikt på 200g/m2 eller mer".

197 Dessutom är uppgifterna i beslutet om tillverkare, köpare och produktionsvolym för SBS-kartong inte riktiga. Det finns nämligen andra europeiska tillverkare av SBS-kartong än Enso-Gutzeit och sökanden, och Enso-Gutzeits tillverkning av SBS-kartong har överskattats.

198 Kommissionen har hävdat att det i hög grad har styrkts att samordningen omfattade SBS-kartong, bland annat vad gäller vissa initiativ till prishöjningar. SBS-kartong tillverkas av ett litet antal tillverkare och i mindre kvantiteter än övriga kartongkvaliteter. Detta skulle kunna förklara varför den har varit föremål för mindre diskussion vid mötena inom PG Paperboard och att det finns färre skriftliga bevis avseende denna produkt.

199 SBS-kartong omfattades av en stor del av Fides system för informationsutbyte (bilaga 5 till meddelandet om anmärkningar) och av de marknadsundersökningar som gjordes av verkställande direktören för Finnboard ("Kosk-undersökningarna", bilagorna 56 och 95 till meddelandet om anmärkningar). Kommissionen har vidare hänvisat till bilagorna 111, 113 och 117 till meddelandet om anmärkningar i vilka redogörs för samtliga prishöjningar på SBS-kartong (eller GZ-kartong, en annan beteckning för SBS-kartong).

200 När det gäller tabellerna över olika prisinitiativ som bifogas beslutet har vissa av mottagarna av beslutet inte tillhandahållit fullständiga uppgifter om priserna (se punkt 118 i övervägandena i beslutet). I synnerhet var de svar som företagen, och bland andra sökandens dotterbolag, lämnade på begäran om upplysningar ofullständiga vad beträffar prishöjningarna.

201 Det framgår under alla omständigheter av uppgifterna om tillkännagivandena om prishöjningar att tillverkarna, vad gäller varje enskilt initiativ, hade enats om att höja priserna på samtliga nationella marknader.

- Förstainstansrättens bedömning

202 Det följer av beslutet att kommissionens påstående om förekomsten av en prissamverkan avseende SBS-kartong bland annat grundas på bilaga 111 till meddelandet om anmärkningar (punkt 80 i övervägandena), som är en prislista avfattad på svenska som påträffades hos Rena och som innehåller uppgifter, avseende nio länder i gemenskapen, om prishöjningar på GC-kartong (kvaliteterna GC 1 och GC 2) och SBS-kartong (betecknad med förkortningen "GZ", se punkt 4 i övervägandena i beslutet) vilka genomfördes i september/oktober 1989. Det är ostridigt att, i den utsträckning som uppgifter om denna prishöjning är tillgängliga, uppgifterna i prislistan avseende nivå och tidpunkt för prishöjningarna på SBS-kartong överensstämmer med de prishöjningar som sökanden faktiskt genomförde.

203 Sökanden hävdade under sammanträdet att denna prislista saknade det bevisvärde som kommissionen tillskrev den, eftersom det rörde sig om en odaterad handling.

204 Denna invändning skall förstås så att det enligt sökanden inte är bevisat att uppgifterna i listan gällde kommande tillkännagivanden av prishöjningar.

205 Bevisvärdet av bilaga 111 skall emellertid bedömas mot bakgrund av andra skriftliga bevis för prissamverkan. Såsom kommissionen har förklarat i beslutet (punkterna 79, 80 och 83 i övervägandena), har den erhållit två andra prislistor som upprättats på samma sätt och även de på svenska, närmare bestämt prislistan som påträffades hos Finnboard (UK) Ltd (nedan kallad Finnboards prislista) samt bilaga 110 till meddelandet om anmärkningar (påträffad hos Rena) som gäller prishöjningarna i april 1989 respektive april 1990.

206 Med hänsyn till de slående likheter som dessa tre prislistor uppvisar, finns det anledning anse att de är av gemensamt ursprung. Bilaga 110 är dessutom daterad den 3 december 1989, vilket är tidigare än tillkännagivandet av de priser som anges i listan. Följaktligen har kommissionen med fog dragit slutsatsen att även de övriga två prislistorna, som inte är daterade, anses ha upprättats innan höjningarna av de angivna priserna tillkännagavs. Slutligen kan det framhållas att Rena och Finnboard endast tillverkar GC-kartong, medan de tre prislistorna hänför sig till flera andra kartongslag.

207 Mot denna bakgrund var det riktigt av kommissionen att anse att dessa tre prislistor, tillsammans med andra bevis, utgjorde viktiga bevis för en prissamverkan inom ramen för PG Paperboards organ. Denna samverkan har endast bestritts av sökanden såvitt gäller SBS-kartong. Eftersom sökanden är den enda tillverkaren av SBS-kartong som deltog i såväl PWG:s som JMC:s möten - centrala organ för överenskommelsen - måste det konstateras att uppgifterna om prishöjningarna på SBS-kartong i bilaga 111 till meddelandet om anmärkningar styrker att sökanden deltog i en prissamverkan avseende såväl GC-kartong som SBS-kartong.

208 Detta konstaterande bekräftas av bilaga 113 till meddelandet om anmärkningar - en handling, daterad den 11 januari 1990, som påträffades hos FS-karton och som enligt kommissionen hänförde sig till ett av JMC:s möten (punkt 84 i övervägandena i beslutet). Denna handling innehåller uppgifter om datum för tillkännagivanden av prishöjningar på GC- och GD-kartong från flera tillverkare (Kopparfors som ingår i Storakoncernen, Mayr-Melnhof, Finnboard och Cascades). Vad beträffar sökanden innehåller handlingen följande anmärkningar: "Thames: 10 Tg Igges. 15/20 Tg" ("Tg" står för "Tage" och anger orderstocken uttryckt i dagar) och "Th/Ig KW5 GC/GZ +13,-" ("KW5" står för "Kalenderwoche 5" och anger att prishöjningen kommer att tillkännages under vecka fem).

209 I enlighet med uppgifterna i denna handling tillkännagav sökanden den 31 januari 1990 en höjning av priserna på GC- och SBS-kartong med 13 DM/100 kg (handlingarna F-12-5 och F-12-6).

210 Följaktligen har kommissionen med fog ansett att denna handling utgjorde ett bevis för prissamverkan avseende GC-, GD- och SBS-kartong.

211 Denna slutsats rubbas inte på något sätt av sökandens påstående under sammanträdet att det inte var bevisat att bilaga 113 till meddelandet om anmärkningar hänförde sig till ett av JMC:s möten. Det kan i det hänseendet påpekas för det första att samtliga tillverkare som nämns i den handlingen deltog i PWG:s och JMC:s möten och för det andra att det är ostridigt att en prissamverkan ägde rum under mötena med dessa två organ. Även om det antas att kommissionen inte skulle ha bevisat att bilaga 113 till meddelandet om anmärkningar hänförde sig till ett av JMC:s möten, styrker denna handling att en prissamverkan ägde rum antingen inom det organet eller inom PWG.

212 Med hänsyn till det ovan anförda och utan att det finns anledning att ta ställning till övriga bevis som åberopats av kommissionen anser förstainstansrätten a