ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
16

Artikel 22 i direktiv 2008/50 har följande lydelse: ”1. Om det i en viss zon eller tätbebyggelse inte är möjligt att klara gränsvärdena för kvävedioxid eller bensen inom de tidsfrister som anges i bilaga XI, får en medlemsstat förlänga dessa tidsfrister med högst fem år i den berörda zonen eller tätbebyggelsen på villkor att en luftkvalitetsplan enligt artikel 23 upprättas för den zon eller tätbebyggelse för vilken den förlängda tidsfristen ska gälla. En sådan luftkvalitetsplan ska åtföljas av den information som förtecknas i avsnitt B i bilaga XV, beträffande de berörda föroreningarna och ska visa hur överensstämmelse med gränsvärdena kommer att uppnås före den nya tidsfristen. 2. Om det på grund av platsspecifika spridningsförhållanden, ogynnsamma klimatförhållanden eller bidraget från gränsöverskridande luftföroreningar inte är möjligt att klara gränsvärdena i bilaga XI för PM10 i en viss zon eller tätbebyggelse, ska en medlemsstat undantas från skyldigheten att tillämpa dessa gränsvärden till senast den 11 juni 2011, under förutsättning att villkoren i punkt 1 är uppfyllda och medlemsstaten visar att alla lämpliga åtgärder har vidtagits på nationell, regional och lokal nivå för att uppfylla tidsfristerna. … 4. Medlemsstaterna ska underrätta kommissionen om de anser att punkt 1 eller 2 är tillämplig och ska överlämna den luftkvalitetsplan som avses i punkt 1 inklusive all information som kommissionen behöver för att kunna bedöma om villkoren är uppfyllda. I sin bedömning ska kommissionen beakta beräknade effekter på både den nuvarande och den framtida luftkvaliteten i medlemsstaterna, av åtgärder som har vidtagits av medlemsstaterna och även beräknade effekter på luftkvaliteten av nuvarande gemenskapsåtgärder och planerade gemenskapsåtgärder som ska föreslås av kommissionen. Om kommissionen inte framfört några invändningar inom nio månader efter det att denna underrättelse mottagits ska villkoren för tillämpning av punkt 1 eller 2 anses vara uppfyllda. Om invändningar framförs får kommissionen kräva att medlemsstaten ändrar eller lämnar in nya luftkvalitetsplaner.”
5

I bilaga II till direktiv 2001/14 föreskrivs följande under rubriken ”Tjänster som skall tillhandahållas järnvägsföretagen”: ”1. Minimipaket av tillträdestjänster skall omfatta följande: a) Behandling av ansökningar om infrastrukturkapacitet. b) Rätt att utnyttja den kapacitet som beviljats. c) Användning av växlar och övergångsspår i tågspår. d) Trafikledning inklusive signalsystem, kontroll, tågklarering samt överföring och tillhandahållande av information om tågrörelser. e) All övrig information som behövs för att utföra eller driva den järnvägstrafik för vilken kapacitet har tilldelats. 2. Som bantillträdestjänster och tillhandahållande av tjänster räknas följande: a) Användning av elförsörjningsutrustning för drivmotorström till tåg där det finns tillgång till sådan. b) Bränsledepåer. c) Stationer för passagerare, inklusive byggnader och övriga faciliteter. d) Godsterminaler. e) Rangerbangårdar. f) Tågbildningsmöjligheter. g) Sidospår för uppställning. h) Underhålls- och andra tekniska anläggningar. 3. Följande tjänster får räknas som tilläggstjänster: a) Drivmotorström. b) Uppvärmning före avgång av persontåg. c) Bränsleförsörjning, växling och alla andra tjänster som tillhandahålls vid ovan nämnda faciliteter för tillträdestjänster. d) Skräddarsydda kontrakt för — kontroll av transport av farligt gods, — assistans för drift av icke-standardtåg. 4. Följande tjänster får räknas som extra tjänster: a) Tillträde till telekommunikationsnät. b) Tillhandahållande av extra information. c) Teknisk kontroll av rullande materiel.”
19

Arbeitsgericht Passau hyser emellertid tvivel angående huruvida detta resonemang är förenligt med unionsrätten och har därför beslutat att vilandeförklara målen och att ställa följande frågor till domstolen: ”1) Ska artikel 31.2 i [stadgan] eller artikel 7.1 i … direktiv [2003/88] tolkas så, att de utgör hinder för nationella bestämmelser eller nationell praxis som innebär att antalet betalda semesterdagar per år för en arbetstagare vars arbetstid är lagenligt nedsatt och som av denna anledning arbetar färre dagar per vecka ska sättas ned proportionellt i förhållande till antalet arbetsdagar under perioden med nedsatt arbetstid jämfört med antalet arbetsdagar för en heltidsarbetande arbetstagare, med resultatet att arbetstagaren under perioden med nedsatt arbetstid endast intjänar ett proportionellt mindre antal semesterdagar? 2) För det fall den första frågan besvaras jakande: Ska artikel 31.2 i [stadgan] eller artikel 7.1 i … direktiv [2003/88] tolkas så, att de utgör hinder för nationella bestämmelser eller nationell praxis som innebär att antalet betalda semesterdagar per år för en arbetstagare, vars arbetstid per vecka har satts ned till ’noll dagar’ med tillämpning av en lagenlig ’nedsättning av arbetstiden till noll’, sätts ned till noll, även om detta innebär att arbetstagaren under denna period med ’nedsatt arbetstid till noll’ inte intjänar några semesterdagar alls?”
4

Artikel 121 c i förordningen stadgar följande: ”Kommissionen ska fastställa tillämpningsföreskrifter för detta kapitel, vilka särskilt kan avse … c) när det gäller normer för bredbara fetter enligt artikel 115, i) en förteckning över produkter enligt led a i tredje stycket i punkt I.2 i bilaga XV, på grundval av de förteckningar som medlemsstaterna skickat in till kommissionen, …”
79

Såsom framgår såväl av svaret på den tredje frågan som av punkterna 37, 42 och 44 i denna dom i synnerhet innebär den nationella lagstiftningen enligt vilken någon regelbunden omprövning av utreseförbudet inte ska göras, under omständigheterna i målet vid den nationella domstolen, att förbudet, och därigenom begränsningen av rätten att fritt röra sig och uppehålla sig inom medlemsstaterna territorium enligt artikel 21.1 FEUF, fortbestår under obegränsad tid. Under dessa omständigheter utgör ett sådant utreseförbud själva negationen av den frihet att fritt röra sig i och uppehålla sig inom medlemsstaternas territorium som tillerkänns genom unionsmedborgarskapet (se även, analogt, dom av den 19 januari 1999 i mål C-348/96, Calfa, REG 1999, s. I-11, punkt 18).
8

A Oy innehar 4093 av de totalt 20743 aktierna i det enligt finländsk rätt bildade bolaget C Oy (nedan kallat C), vilket motsvarar en andel på cirka 19,7 procent. Den andra delägaren i C är det norska bolaget B AS (nedan kallat B), med en andel på cirka 80,3 procent. Syftet med den transaktion som gav upphov till målet i den nationella domstolen var att genomföra ett aktieutbyte i den mening som avses i 52 f § i lagen om beskattning av inkomst av näringsverksamhet: A överlät sina aktier i C till B och fick i gengäld från B nyemitterade aktier i B motsvarande cirka 6 procent av kapitalet. Detta arrangemang gjorde B till ägare av 100 procent av C.
2

Begäran har framställts i ett mål mellan Secretary of State for the Home Department (nedan kallad Secretary of State) och de bangladeshiska medborgarna Muhammad Sazzadur Rahman, Fazly Rabby Islam och Mohibullah Rahman. Målet rör de sistnämndas ansökan om uppehållskort i Förenade kungariket i egenskap av familjemedlemmar till en person som är medborgare i en stat inom Europeiska ekonomiska samarbetsområdet (nedan kallat EES).
43

Domstolen erinrar inledningsvis om att avdragssystemet har till syfte att säkerställa att den mervärdesskatt som näringsidkaren ska betala eller har betalat inom ramen för all sin ekonomiska verksamhet inte till någon del ska belasta honom själv. Det gemensamma mervärdesskattesystemet garanterar en fullständig neutralitet beträffande skattebördan för all ekonomisk verksamhet, oavsett syfte och resultat, under förutsättning att verksamheten i princip är mervärdesskattepliktig (se, bland annat, dom av den 14 februari 1985 i mål 268/83, Rompelman, REG 1985, s. 655, punkt 19, svensk specialutgåva, volym 8, s. 83, och av den 22 mars 2012 i mål C-153/11, Klub, punkt 35).
13

I artikel 4.2 i denna förordning föreskrivs följande: ”Vid fastställandet av varje innehavares överskottslager skall de nya medlemsstaterna särskilt ta hänsyn till följande: a) De genomsnittliga lagren under åren före anslutningen. b) Handelsmönstret under åren före anslutningen. c) De förhållanden som gällde då lagren byggdes upp. Begreppet överskottslager avser produkter som importeras till de nya medlemsstaterna eller som har sitt ursprung i de nya medlemsstaterna. Begreppet överskottslager avser även produkter som skall avsättas i de nya medlemsstaterna. …”
—

Kapitalanlagegesellschaft mbH, för Alltri Inka, International Values Series of the DFA Investment Trust Co., Continental Small Co. Series of the DFA Investment Trust Co. och Generali Investments Deutschland Kapitalanlagegesellschaft mbH, för AMB Generali Aktien Euroland, genom advokaterna Y. Robert och S. Lauratet,
Artikel 18 FEUF, i vilken det allmänna förbudet mot diskriminering på grund av nationalitet slås fast, är tillämplig i en situation där en medlemsstat A kräver att ett lufttrafikföretag med en operativ licens utfärdad av en medlemsstat B, i enlighet med förordning nr 1008/2008 om gemensamma regler för tillhandahållande av lufttrafik i gemenskapen, ska ha tillstånd för att flyga in i medlemsstat A:s luftrum i samband med icke regelbundna flygtransporter från ett tredjeland till medlemsstat A, trots att ett sådant tillstånd inte krävs för lufttrafikföretag med en operativ licens utfärdad av medlemsstat A.

Artikel 18 FEUF, i vilken det allmänna förbudet mot diskriminering på grund av nationalitet slås fast, ska tolkas så, att den utgör hinder mot lagstiftning i en medlemsstat A som kräver, vid äventyr av böter, att ett lufttrafikföretag med en operativ licens utfärdad i en medlemsstat B ska ha tillstånd för att flyga in i den medlemsstat A:s luftrum i samband med icke regelbundna flygtransporter från ett tredjeland till medlemsstat A, trots att ett sådant tillstånd inte krävs för lufttrafikföretag med en operativ licens utfärdad av medlemsstat A, och enligt vilken ett sådant tillstånd endast beviljas under förutsättning att en förklaring ges in som visar att lufttrafikföretag med en operativ licens utfärdad av medlemsstat A inte är villiga eller saknar möjlighet att genomföra dessa flygningar.

En sådan lagstiftning inför nämligen ett särskiljningskriterium som i praktiken leder till samma resultat som ett kriterium grundat på nationalitet. Eftersom den operativa licensen, i enlighet med artikel 4 a i förordning nr 1008/2008 om gemensamma regler för tillhandahållande av lufttrafik i gemenskapen, har utfärdats av den behöriga myndigheten i den medlemsstat där ett lufttrafikföretag har sin huvudsakliga verksamhet i den mening som avses i artikel 2 i förordningen, innebär en sådan lagstiftning i praktiken att enbart lufttrafikföretag med säte i en annan medlemsstat missgynnas.

Detta gäller i än högre grad för en medlemsstats lagstiftning enligt vilken enbart lufttrafikföretag med en operativ licens utfärdad av en annan medlemsstat, för att erhålla tillstånd att flyga in i den förstnämnda medlemsstatens luftrum i samband med flygningar från tredjeländer, måste ge in en förklaring om bristande tillgänglighet av vilken framgår att lufttrafikföretag med en operativ licens utfärdad i den förstnämnda medlemsstaten inte är villiga eller saknar möjlighet att genomföra dessa flygningar.

En sådan lagstiftning, som kan motiveras av hänsyn till skyddet av den inhemska ekonomin och säkerheten, utgör följaktligen en diskriminering på grund av nationalitet, som förstärks genom de böter som åläggs vid brott mot lagstiftningen.

(se punkterna 65–67 och 70–77 samt punkt 2 i domslutet)
Det krävs inte något godkännande för försäljning i enlighet med artikel 3.1 i förordning nr 726/2004 om inrättande av gemenskapsförfaranden för godkännande av och tillsyn över humanläkemedel och veterinärmedicinska läkemedel samt om inrättande av en europeisk läkemedelsmyndighet, för sådan verksamhet som består i att ta flytande läkemedel från dess originalflaskor som har släppts ut på marknaden i unionen och som är föremål för ett godkännande för försäljning meddelat av gemenskapen i enlighet med artikel 3.1 i samma förordning, såsom läkemedel som ”utvecklats” med en av de biotekniska processer som anges i punkt 1 i bilagan till den förordningen, eller för sådan verksamhet som består i att hälla flytande läkemedel från dess originalflaskor i omedelbart användbara sprutor utan att någon av de biotekniska processer som anges i punkt 1 i nämnda bilaga till den förordningen används, förutsatt att verksamheten inte medför att det ifrågavarande läkemedlet ändras och att den uteslutande bedrivs med stöd av enskilda recept som föreskriver sådana procedurer, vilket det ankommer på den hänskjutande domstolen att pröva. Verksamheten omfattas emellertid under alla omständigheter av bestämmelserna i direktiv 2001/83 om upprättande av gemenskapsregler för humanläkemedel i dess lydelse enligt direktiv 2010/84.

Verksamheten motsvarar nämligen vad som skulle kunna ha gjorts av de förskrivande läkarna, av farmaceuterna själva i apoteken eller av sjukhuspersonal, på eget ansvar, och den bedrivs i ett skede som följer efter det skede då de läkemedel som är föremål för ett godkännande för försäljning släpptes ut på marknaden.

Vad beträffar frågan huruvida direktiv 2001/83 är tillämpligt, kan det inte uteslutas att artikel 5.1 i direktiv 2001/83 – vilken för att tillgodose speciella behov undantar sådana läkemedel från bestämmelserna i detta direktiv som tillhandahålls mot en spontan och i god tro avgiven beställning i enlighet med föreskrifter som lämnats av en behörig person inom hälso- och sjukvården att användas av hans patienter och under hans direkta personliga ansvar – kan göras gällande beträffande att ett läkemedel tillhandahålls för behandling som inte omfattas av något godkännande för försäljning, när en sådan beredning görs i enlighet med föreskrifter som lämnats av en behörig person inom hälso- och sjukvården att användas av hans patienter och under hans direkta personliga ansvar. Vidare omfattas under alla omständigheter nämnda verksamhet som består i att ta flytande läkemedel från dess originalflaskor av artikel 40.2 i direktiv 2001/83.

(se punkterna 40–43, 45, 48, 51 och 54 samt domslutet)
—

fastän dessa abonnenter befinner sig inom mottagningsområdet för den markbundna tv-sändningen och lagligen kan ta emot denna med en tv-mottagare. När verk görs tillgängliga genom vidaresändning via internet av en markbunden tv-sändning, sker detta nämligen med användning av en annan teknik än den som använts för den ursprungliga överföringen. Vidaresändningen ska således anses utgöra ”överföring” i den mening som avses i artikel 3.1 i direktiv 2001/29. En sådan vidaresändning kan inte anses som endast ett sätt att tekniskt säkerställa eller förbättra mottagningen av den ursprungliga sändningen inom det område som täcks av sändningen. Följaktligen kan en sådan vidaresändning inte undgå kravet på tillåtelse från upphovsmännen till att de vidaresända verken överförs till allmänheten. Uttrycket allmänheten, som används i artikel 3.1 i direktiv 2001/29, avser ett obestämt antal potentiella tittare eller åhörare och förutsätter dessutom ett ganska stort antal personer. Vad gäller i synnerhet det sista kriteriet, ska den sammantagna effekten av att verk görs tillgängliga för potentiella tittare beaktas. I detta sammanhang är det inte relevant huruvida de potentiella tittarna har tillgång till de överförda verken via individuella anslutningar. Denna teknik hindrar nämligen inte att ett stort antal personer har tillgång till samma verk parallellt. Kravet avseende en ”ny allmänhet” är inte relevant när det är fråga om verk som görs tillgängliga via internet samtidigt som de ingår i en markbunden tv-sändning. Det krävs nämligen en individuell och separat tillåtelse av de berörda upphovsmännen för var och en av dessa båda sändningar, eftersom var och en av dem sker under särskilda tekniska omständigheter, med användande av olika sätt att sända de skyddade verken, och var och en av dem är avsedda för allmänheten. Denna tolkning av artikel 3.1 i direktiv 2001/29 påverkas inte av att en sådan vidaresändning finansieras med reklam och därmed har ett vinstsyfte eller av att den utförs av ett företag som konkurrerar direkt med det ursprungliga programföretaget. Vinstsyftet är nämligen inte avgörande för om en sådan vidaresändning utgör ”överföring” i den mening som avses i artikel 3.1 i direktiv 2001/29.
41

Tribunalen angav således, bland annat i punkt 69 i den överklagade domen, att det framgick av de medicinska expertutlåtanden som klagandena ingett under det administrativa förfarandet att även om protonpumpshämmare och H2-blockerare i perioden 1991–2000 förskrevs för behandling av samma sjukdomstillstånd så förskrevs protonpumpshämmare i allmänhet för behandling av allvarliga former av gastrointestinala sjukdomstillstånd som har samband med hyperaciditet, medan H2-blockerare snarare förskrevs för behandling av lindriga eller mindre allvarliga former av sådana sjukdomstillstånd. Tribunalens konstaterande, bland annat i punkt 72 i den överklagade domen, att protonpumpshämmare och H2-blockerare under denna period använts på olika sätt grundar sig alltså på hela perioden 1991–2000.
3

Artiklarna 76 A, 76 B och 76 C CIRC hade följande lydelse: ”Artikel 76 A Flyttning av hemvist 1. Vid fastställandet av den beskattningsbara inkomsten för det räkenskapsår då verksamheten upphör i ett subjekt, däribland ett europabolag eller en europeisk kooperativ förening, vars säte eller verkliga ledning i Portugal flyttas ut från landet, ska skillnaden mellan marknadsvärdet och det bokförda värde som är av betydelse i skattehänseende på dessa tillgångar vid tidpunkten för verksamhetens upphörande, utgöra en vinst eller en förlust. 2. Bestämmelserna i punkt 1 är inte tillämpliga på tillgångar som de facto förblir knutna till ett fast driftställe tillhörande samma subjekt och bidrar till dess beskattningsbara inkomst, när de villkor som föreskrivs i artikel 68.3 i tillämpliga delar är uppfyllda för dessa tillgångar. 3. Bestämmelserna i artikel 68.4 gäller i tillämpliga delar vid fastställandet av det fasta driftställets beskattningsbara inkomst. 4. I det fall som avses i punkt 2 får skattemässiga underskott från tiden före verksamhetens upphörande dras av från den skattepliktiga inkomst som är hänförlig till det fasta driftställe som tillhör enheten utan hemvist i landet, enligt de sätt och på de villkor som föreskrivs i artikel 15. 5. Den särskilda ordning som föreskrivs i punkterna 2, 3 och 4 är inte tillämplig på sådana fall som avses i artikel 67.10 CIRC. Artikel 76 B Upphörande av verksamheten i ett fast driftställe Bestämmelserna i punkt 1 i föregående artikel gäller i tillämpliga delar vid fastställandet av den skattepliktiga inkomst som är hänförlig till ett i Portugal beläget fast driftställe som tillhör ett subjekt utan hemvist i landet: a) om det upphör med sin verksamhet i Portugal, b) om tillgångar i det fasta driftstället flyttas ut från Portugal, oavsett de materiella och rättsliga formerna för detta. Artikel 76 C Ordning som är tillämplig på bolagsmännen 1. För det räkenskapsår under vilket det stadgeenliga sätet och den verkliga ledningen flyttas ut från Portugal, beaktas vid beskattningen av juridiska personer skillnaden mellan nettovärdet på tillgångarna vid denna tidpunkt och anskaffningsutgiften för motsvarande bolagsandelar, med användning av artikel 75.2 och 75.4 i tillämpliga delar. 2. För tillämpningen av bestämmelserna i föregående punkt, ska värderingen av tillgångarna ske till deras marknadsvärde. 3. Flyttning av sätet för ett europabolag eller en europeisk kooperativ förening leder inte i sig till någon tillämpning av bestämmelserna i punkt 1.”
13

I början av år 2006 gjordes en granskning av verksamheten på militärbasen och en rapport lades fram den 13 mars 2006. Av denna rapport framgår det att Secretary of the US Army (arméministern) i Förenta staterna hade fattat beslut om att lägga ned basen. Enligt detta beslut, vilket senare godkändes av Secretary of Defense (försvarsministeriet), skulle verksamheten på militärbasen RSA upphöra vid utgången av september månad 2006.
29

Mot denna bakgrund beslutade The Person Appointed by the Lord Chancellor under Section 76 of the Trade Marks Act 1994, on Appeal from the Registrar of Trade Marks att vilandeförklara målet och ställa följande tolkningsfrågor till domstolen: ”Inom ramen för direktiv 2008/95: ”1) Är det nödvändigt att klart och precist ange vilka varor eller tjänster som omfattas av en varumärkesansökan, och i så fall hur klart och precist? 2) Är det tillåtet att använda de allmänna termerna i klassrubrikerna i [Nice]klassificeringen för att ange vilka olika varor eller tjänster som omfattas av en varumärkesansökan? 3) Är det nödvändigt eller tillåtet att tolka en sådan användning av de allmänna termerna i klassrubrikerna i [Niceklassificeringen] i överensstämmelse med meddelande nr 4/03 …?”
4

I artikel 5 i förordning nr 800/1999 anges följande: ”1. Med exportdag avses den dag då tullmyndigheten tar emot den exportdeklaration i vilken det anges att en bidragsansökan kommer att lämnas in. … 4. Det dokument som används vid exporten för att styrka att produkterna berättigar till bidrag måste innehålla all information som är nödvändig för att beräkna bidragsbeloppet … … 7. Var och en som exporterar produkter och ansöker om bidrag för dessa skall a) lämna in exportdeklarationen till det behöriga tullkontoret på den plats där produkterna skall lastas för exporttransporten, b) underrätta detta tullkontor om lastningen minst 24 timmar innan denna skall påbörjas och ange hur lång tid lastningen förväntas ta. … … Det behöriga tullkontoret måste vara i stånd att genomföra den fysiska kontrollen och vidta identifieringsåtgärder för transporten till det tullkontor där utförsel från gemenskapens territorium skall ske. …”
5

Artikel 12.1 i livsmiljödirektivet har följande lydelse: ”Medlemsstaterna skall vidta nödvändiga åtgärder för införande av ett strikt skyddssystem i det naturliga utbredningsområdet för de djurarter som finns förtecknade i bilaga 4 a, med förbud mot a) att avsiktligt fånga eller döda exemplar av dessa arter i naturen, oavsett hur detta görs, b) att avsiktligt störa dessa arter, särskilt under deras parnings-, uppfödnings-, övervintrings- och flyttningsperioder, c) att avsiktligt förstöra eller samla in ägg i naturen, d) att skada eller förstöra parningsplatser eller rastplatser.”