FÖRSLAG TILL AVGÖRANDE AV GENERALADVOKAT

MACIEJ SZPUNAR

föredraget den 12 september 2019 ( 1 )

Mål C‑513/18

Autoservizi Giordano Società cooperativa

mot

Agenzia delle Dogane e dei Monopoli – Ufficio di Palermo

(begäran om förhandsavgörande från Commissione tributaria provinciale di Palermo (Skattedomstolen för regionen Palermo, Italien))

”Begäran om förhandsavgörande – Direktiv 2003/96/EG – Beskattning av energiprodukter och elektricitet – Artikel 7.2 och 7.3 – Möjlighet för medlemsstaterna att föreskriva en nedsatt punktskattesats på kommersiell användning av dieselbrännolja som drivmedel – Begreppet ’dieselbrännolja för yrkesmässig användning som används som drivmedel’ – Regelbunden eller tillfällig passagerartransport – Uthyrningsverksamhet av bussar med chaufför – Direkt effekt”

I. Inledning

1. I förevarande begäran om förhandsavgörande ombeds EU-domstolen att tolka artikel 7 i rådets direktiv 2003/96/EG av den 27 oktober 2003 om en omstrukturering av gemenskapsramen för beskattning av energiprodukter och elektricitet ( 2 ). I punkt 1 i bestämmelsen fastställs minimiskattenivåer för motorbränsle och i punkt 2 föreskrivs att med förbehåll för att vissa villkor är uppfyllda får medlemsstaterna differentiera skattesatsen mellan yrkesmässig och icke-yrkesmässig användning av dieselbrännolja som drivmedel. I punkt 3 definieras för detta ändamål begreppet ”dieselbrännolja för yrkesmässig användning som används som drivmedel”.

2. EU-domstolen ska fastställa huruvida medlemsstaterna enligt denna bestämmelse får skilja på inte endast icke-yrkesmässig och yrkesmässig användning av dieselbrännolja, utan även, vad gäller yrkesmässig användning, på dieselbrännolja som används i samband med regelbunden passagerartransport och dieselbrännolja som används i samband med tillfällig passagerartransport.

II. Tillämpliga bestämmelser

A. Unionsrätt

3. I skälen 3, 5, 9, 11, 15, 20, 24 och 28 i direktiv 2003/96 anges följande: ”(3) För att den inre marknaden skall fungera väl och för att målen i andra delar av gemenskapens politik skall uppnås krävs det att minimiskattenivåer fastställs på gemenskapsnivå för de flesta energiprodukter, inklusive elektricitet, naturgas och kol. … (5) Fastställandet av lämpliga minimiskattenivåer för gemenskapen kan göra det möjligt att minska nuvarande skillnader i de nationella skattenivåerna. … (9) Medlemsstaterna bör ges den flexibilitet som är nödvändig för att en politik anpassad till deras nationella förhållanden skall kunna utformas och genomföras. … (11) Det är medlemsstaternas angelägenhet att besluta om skattesystem som inrättas i samband med genomförandet av denna gemenskapsram för beskattning av energiprodukter och elektricitet. … … (15) Möjligheten att tillämpa differentierade nationella skattesatser för en och samma produkt bör tillåtas under vissa omständigheter eller på fasta villkor, under förutsättning att gemenskapens minimiskattenivåer och reglerna för den inre marknaden och konkurrensreglerna följs. … (20) Medlemsstaterna kan behöva differentiera mellan diesel för yrkesmässig användning och diesel för icke-yrkesmässig användning. De kan använda denna möjlighet för att minska gapet mellan beskattningen av dieselbrännolja som används som drivmedel för icke-yrkesmässig användning och beskattningen av bensin. … (24) Medlemsstaterna bör få tillstånd att tillämpa vissa andra skattebefrielser eller skattenedsättningar där detta inte motverkar en väl fungerande inre marknad och inte ger upphov till snedvridning av konkurrensen. … (28) Vissa skattebefrielser eller skattenedsättningar kan visa sig nödvändiga i synnerhet på grund av att det saknas en starkare harmonisering på gemenskapsnivå, på grund av risker för försämrad internationell konkurrenskraft eller på grund av sociala eller miljömässiga hänsyn.”

4. I artikel 4.1 i direktivet föreskrivs följande: ”De skattenivåer som medlemsstaterna skall tillämpa på de energiprodukter och den elektricitet som anges i artikel 2 får inte underskrida de minimiskattenivåer som föreskrivs i detta direktiv.”

5. Artikel 7 i direktivet har följande lydelse: ”1. Från och med den 1 januari 2004 och från och med den 1 januari 2010 skall minimiskattenivåerna för motorbränsle enligt tabell A i bilaga I tillämpas. Senast den 1 januari 2012 skall rådet genom enhälligt beslut efter samråd med Europaparlamentet och på grundval av en rapport och ett förslag från [Europeiska] kommissionen besluta om minimiskattenivåer för dieselbrännolja för ytterligare en period från och med den 1 januari 2013. 2. Medlemsstaterna får differentiera mellan yrkesmässig och icke-yrkesmässig användning av dieselbrännolja som drivmedel, under förutsättning att gemenskapens miniminivåer iakttas och att skattesatsen för dieselbrännolja för yrkesmässig användning som används som drivmedel inte är lägre än den gällande nationella skattenivån den 1 januari 2003, utan hinder av de eventuella undantag beträffande denna användning som fastställs i detta direktiv. 3. Med dieselbrännolja för yrkesmässig användning som används som drivmedel avses dieselbrännolja som används som drivmedel för följande ändamål: a) Godstransport som för annans eller egen räkning utförs av motorfordon eller fordonskombinationer som är avsedda uteslutande för godstransport på väg och vars totala tillåtna bruttovikt är minst 7,5 ton. b) Passagerartransport, regelbunden eller tillfällig, som utförs av motorfordon av kategori M2 eller kategori M3, i enlighet med rådets direktiv 70/156/EEG av den 6 februari 1970 om tillnärmning av medlemsstaternas lagstiftning om typgodkännande av motorfordon och släpvagnar till dessa fordon[ ( 3 )]. 4. Trots vad som anges i punkt 2 får medlemsstater som inför ett system med vägavgifter för användare av motorfordon eller fordonskombinationer avsedda uteslutande för vägtransport av varor tillämpa en skattenedsättning på dieselbrännolja som används av sådana fordon, och denna skattesats får vara lägre än den gällande nationella skattenivån den 1 januari 2003, förutsatt att det totala skattetrycket i stort förblir på samma nivå och under förutsättning att gemenskapens miniminivåer iakttas och att den nationella skattenivå som gäller den 1 januari 2003 för dieselbrännolja som används som drivmedel är åtminstone dubbelt så hög som den minimiskattenivå som tillämpas den 1 januari 2004.”

B. Italiensk rätt

6. I artikel 6 i decreto legislativo n. 26 – Attuazione della direttiva 2003/96/CE che ristruttura il quadro comunitario per la tassazione dei prodotti energetici e dell’elettricità (lagstiftningsdekret nr 26 om införlivande av rådets direktiv 2003/96/EG av den 27 oktober 2003 om en omstrukturering av gemenskapsramen för beskattning av energiprodukter och elektricitet), ( 4 ) av den 2 februari 2007, fastställs punktskattesatsen på dieselbrännolja som används som drivmedel. I artikel 24 ter i decreto legislativo n. 504 – Testo unico delle disposizioni legislative concernenti le imposte sulla produzione e sui consumi e relative sanzioni penali e amministrative (lagstiftningsdekret nr 504 om konsoliderade lagbestämmelser om skatter på produktion, konsumtion samt om straffrättsliga och administrativa sanktioner på området), ( 5 ) av den 26 oktober 1995, föreskrivs följande under rubriken ”Yrkesmässig användning av dieselbrännolja”: ”1. Dieselbrännolja för yrkesmässig användning som används som drivmedel punktbeskattas med den skattesats som föreskrivs för sådan användning i nr 4 bis i tabell A som återfinns som bilaga till förevarande konsoliderade version. 2. Med dieselbrännolja för yrkesmässig användning som används som drivmedel avses dieselbrännolja som används i fordon, förutom fordon i kategori Euro 2 eller lägre, vilka används av ägaren eller av annan som på annat sätt exklusivt disponerar över dem för följande ändamål: a) godstransport med fordon vars maximala totalvikt är minst 7,5 ton som utförs av … b) persontransport som bedrivs av 1) offentliga organ eller lokala offentligägda företag som bedriver transport enligt decreto legislativo n. 422 – Conferimento alle regioni ed agli enti locali di funzioni e compiti in materia di trasporto pubblico locale, a norma dell’articolo 4, comma 4, della legge 15 marzo 1997, n. 59 (lagstiftningsdekret nr 422 om överföring av uppdrag och uppgifter till regioner och lokala myndigheter i fråga om lokal offentlig transport i enlighet med artikel 4.4 i lag nr 59 av den 15 mars 1997 ( 6 )), av den 19 november 1997, och relaterade regionala genomförandelagar, 2) företag som tillhandahåller interregionala transporttjänster i statlig regi i enlighet med decreto legislativo n. 285 – Riordino dei servizi automobilistici interregionali di competenza statale (lagstiftningsdekret nr 285 om omorganisering av interregionala offentliga transporttjänster på väg i statlig regi ( 7 )), av den 21 november 2005, 3) företag som tillhandahåller transporttjänster i regional och lokal regi i enlighet med lagstiftningsdekret nr 422 av den 19 november 1997, 4) företag som tillhandahåller transporttjänster inom den gemenskapsram som avses i Europaparlamentets och rådets förordning (EG) nr 1073/2009 av den 21 oktober 2009 [om gemensamma regler för tillträde till den internationella marknaden för persontransporter med buss och om ändring av förordning (EG) nr 561/2006 ( 8 )]. 3. Med dieselbrännolja för yrkesmässig användning avses även dieselbrännolja som används för persontransporttjänster som tillhandahålls av offentliga organ eller företag som bedriver kollektiv persontransport med linbanenät. 4. Ersättningen för den kostnad som är en följd av den högre punktskatten på dieselbrännolja för yrkesmässig användning motsvarar skillnaden mellan punktskattesatsen för diesel som används som drivmedel enligt bilaga I och punktskattesatsen enligt punkt 1 i denna artikel. För att erhålla ifrågavarande ersättning ska de aktörer som anges i punkterna 2 och 3 inge en särskild deklaration till Agenzia delle Dogane e dei Monopoli [tull- och monopolkontoret] senast månaden efter slutet på det kvartal där dieselbrännolja för yrkesmässig användning har förbrukats. …”

III. Bakgrund, förfarandet och tolkningsfrågorna

7. Autoservizi Giordano Società cooperativa, klaganden i det nationella målet, är ett företag som bedriver passagerartransport genom att hyra ut bussar med chaufför.

8. Klaganden ansökte hos Agenzia delle Dogane e dei Monopoli, Ufficio di Palermo (tull- och monopolkontoret i Palermo) om den nedsatta punktskatt på kommersiell användning av dieselbrännolja som föreskrivs i artikel 24 ter i lagstiftningsdekret nr 504/1995 för tredje kvartalet under år 2017. Genom beslut som klaganden i det nationella målet delgavs den 1 december 2017 avslogs ansökan med anledning av att den uthyrningsverksamhet av bussar med chaufför som klaganden bedriver inte omfattades av någon av de kategorier av transportverksamhet som avses i artikel 24 ter i lagstiftningsdekret nr 504/1995.

9. Autoservizi Giordano överklagade beslutet till den hänskjutande domstolen, Commissione tributaria provinciale di Palermo (Skattedomstolen för regionen Palermo, Italien).

10. Klaganden gjorde till stöd för sin talan gällande att rätten till skattenedsättningen följer av en direkt tillämpning av artikel 7 i direktiv 2003/96 och att begränsningen i artikel 24 ter i lagstiftningsdekret nr 504/1995, enligt vilken skattenedsättningen endast beviljas vissa organ vilka inte omfattar företag som bedriver uthyrning av bussar med chaufför, skulle anses vara godtycklig och rättsstridig.

11. Tull- och monopolkontoret i Palermo har däremot hävdat att artikel 7 i direktiv 2003/96 inte är direkt tillämplig, eftersom den ger medlemsstaterna ett utrymme för skönsmässig bedömning vad gäller rätten till nedsatt punktskattesats.

12. Den hänskjutande domstolen har hävdat att ansökningar såsom den som klaganden i det nationella målet har ingett har lett till olika tillvägagångssätt i Italien. Vissa regionala skattedomstolar har inte tillämpat artikel 24 ter i lagstiftningsdekret nr 504/1995 på grund av att bestämmelsens tillämpningsområde är mer begränsat än tillämpningsområdet för artikel 7 i direktiv 2003/96, medan en annan skattedomstol tvärtom har tillämpat artikel 24 ter i lagstiftningsdekret nr 504/1995 och ansett att möjligheten att föreskriva nedsatta skattesatser omfattas av medlemsstatens skönsmässiga bedömning.

13. Den hänskjutande domstolen har även påpekat att det i artikel 7.3 b i direktiv 2003/96 hänvisas till ”[p]assagerartransport, regelbunden eller tillfällig”, medan det i artikel 24 ter i lagstiftningsdekret nr 504/1995 föreskrivs att endast vissa företag har rätt till nedsatt punktskattesats på kommersiell användning av dieselbrännolja, vilket i själva verket innebär att de företag som i likhet med klaganden i det nationella målet bedriver uthyrning av bussar med chaufför inom sektorn för privat persontransport inte omfattas av den krets som har rätt till nedsatt punktskattesats på dieselbrännolja.

14. Den hänskjutande domstolen undrar därför om artikel 7 i direktiv 2003/96 kan åberopas direkt av enskilda för att erhålla den nedsatta punktskattesatsen och återbetalning av felaktigt betalda punktskatter. Den hänskjutande domstolen har även understrukit att i så fall skulle det vara svårt att anse att italiensk rätt var förenlig med bestämmelsen.

15. Mot denna bakgrund beslutade Commissione tributaria provinciale di Palermo (Skattedomstolen för regionen Palermo) att vilandeförklara målet och ställa följande frågor till domstolen: ”1) Ska artikel 7 i [direktiv 2003/96] tolkas så, att dess tillämpningsområde omfattar samtliga företag och aktörer, både offentliga och privata, som bedriver persontransport med buss, däribland uthyrning av buss med chaufför, och utgör nämnda bestämmelse i så fall hinder för den motsvarande nationella genomförandebestämmelsen vad gäller den del enligt vilken aktörer som bedriver uthyrning av buss med chaufför inte omfattas av kategorin av aktörer som använder dieselbrännolja för yrkesmässig användning? 2) Resulterar det utrymme för skönsmässig bedömning till vilket det hänvisas i nämnda artikel 7.2 i [direktiv 2003/96] i att den bestämmelse enligt vilken dieselbrännolja för yrkesmässig användning även omfattar diesel som används för ’tillfällig persontransport’ inte är omedelbart och ovillkorligt tillämplig? 3) Är innehållet i … artikel 7 i direktiv [2003/96] tillräckligt tydligt och ovillkorligt för att artikeln ska kunna åberopas direkt av enskilda vid myndigheterna i medlemsstaten?”

IV. Bedömning

A. Den första tolkningsfrågan

16. Den hänskjutande domstolen har ställt den första tolkningsfrågan för att få klarhet i hur artikel 7 i direktiv 2003/96 ska tolkas för att fastställa om bestämmelsen är tillämplig på samtliga företag och offentliga och privata organ som bedriver passagerartransport och dessutom om den utgör hinder för en nationell lagstiftning där begreppet ”dieselbrännolja för yrkesmässig användning som används som drivmedel” inte omfattar dieselbrännolja som används för tillfällig passagerartransport.

17. Enligt artikel 7.2 i direktiv 2003/96 får medlemsstaterna i fråga om punktskattesatser införa en distinktion mellan yrkesmässig och icke-yrkesmässig användning av dieselbrännolja som drivmedel samtidigt som de medlemsstater som inför denna distinktion dels inte får göra undantag från de minimiskattenivåer som föreskrivs i direktivet, dels inte får föreskriva en skattesats för dieselbrännolja för yrkesmässig användning som används som drivmedel som är lägre än den gällande nationella skattenivån den 1 januari 2003.

18. I artikel 7.3 i direktiv 2003/96 har unionslagstiftaren fastställt en definition av ”dieselbrännolja för yrkesmässig användning som används som drivmedel” som bygger på de ändamål som dieselbrännolja används för. Det framgår av bestämmelsen att dieselbrännolja för yrkesmässig användning som används som drivmedel är dieselbrännolja som används för godstransport som för annans eller egen räkning utförs med vissa fordon och dieselbrännolja som används för passagerartransport, regelbunden eller tillfällig, som utförs med vissa fordon.

19. Domstolen ombeds därför att fastställa om tillämpningsområdet för artikel 7.2 i direktiv 2003/96 omfattar ett företag som det i det nationella målet, nämligen ett privat företag som inom sektorn för persontransport med buss bedriver verksamhet genom att hyra ut bussar med chaufför. ( 9 )

20. Den hänskjutande domstolen vill vidare få klarhet i huruvida medlemsstaternas möjlighet att enligt artikel 7.2 i direktiv 2003/96 göra åtskillnad mellan yrkesmässig och icke-yrkesmässig användning av dieselbrännolja som drivmedel, även innebär att de i fråga om passagerartransport får bevilja en nedsatt punktskattesats för dieselbrännolja som används i samband med regelbunden passagerartransport dock utan att bevilja samma nedsatta skattesats för dieselbrännolja som används för tillfällig passagerartransport. ( 10 )

21. När det gäller tillämpningsområdet för artikel 7.2 i direktiv 2003/96 har unionslagstiftaren, såsom kommissionen har angett, inte definierat begreppet ”dieselbrännolja för yrkesmässig användning som används som drivmedel” med hänvisning till vilken typ av organ – offentliga eller privata – som använder dieselbrännolja, utan med hänvisning till det ändamål som dieselbrännolja används för, nämligen godstransport och passagerartransport med vissa fordon.

22. Jag anser därför att när det gäller passagerartransport kan artikel 7.2 i direktiv 2003/96 tillämpas på såväl offentliga som privata organ, såsom klaganden i det nationella målet, dock under förutsättning att dieselbrännoljan används i samband med en transportverksamhet av gods eller passagerare i enlighet med artikel 7.3 i direktivet.

23. Vad vidare gäller medlemsstaternas möjlighet att i fråga om passagerartransport bevilja en nedsatt punktskattesats på dieselbrännolja som används i samband med regelbunden passagerartransport, men utan att bevilja samma nedsatta skattesats på dieselbrännolja som används för tillfällig passagerartransport, anser jag med beaktande av lydelsen i artikel 7 i direktiv 2003/96 ( 11 ) och till dess sammanhang och ändamål att en sådan möjlighet följer av bestämmelsen.

24. Lydelsen i artikel 7.3 b i direktiv 2003/96 tyder således på detta, eftersom unionslagstiftaren har använt den samordnande konjunktionen ”eller” beträffande definitionen av passagerartransport, ( 12 ) vilket i princip indikerar ett alternativ. ( 13 )

25. Vid första anblicken förefaller det följaktligen framgå av lydelsen i bestämmelsen att när det gäller passagerartransport kan yrkesmässig användning av dieselbrännolja med rätt till nedsatt punktskattesats användas för antingen regelbunden passagerartransport eller tillfällig passagerartransport och medlemsstaterna har därmed ett utrymme för skönsmässig bedömning.

26. Jag delar emellertid kommissionens uppfattning att lydelsen i artikel 7.3 i direktiv 2003/96 inte är helt tydlig, eftersom konjunktionen ”eller” inte endast uttrycker ett alternativ, utan även ett tillägg eller kan ha en kumulativ betydelse.

27. Eftersom denna konjunktion, ur språkvetenskaplig synvinkel, antingen kan ha en alternativ eller en kumulativ betydelse, måste den därför tolkas mot bakgrund av det sammanhang i vilket konjunktionen används och med beaktande av syftena med åtgärden i fråga. ( 14 )

28. Enligt min mening följer det emellertid utan tvekan av systematiken i och syftena med direktiv 2003/96 att medlemsstaterna enligt artikel 7.2 och 7.3 i direktivet får välja att endast bevilja nedsatt punktskattesats för dieselbrännolja som används för regelbunden passagerartransport.

29. Det finns anledning att inledningsvis erinra om att när unionslagstiftaren antog direktiv 2003/96 var inte avsikten att göra en uttömmande harmonisering, utan avsikten var att göra en minimiharmonisering ( 15 ) av bestämmelserna om beskattning av energiprodukter och elektricitet. För att undvika snedvridning av konkurrensen eller nationella skatter som är av skydds- eller diskriminerande karaktär ( 16 ) fastställer direktiv 2003/96 konkret minimiskattenivåer men ger medlemsstaterna frihet att fastställa de högsta skattesatserna.

30. Det ska i detta sammanhang vidare understrykas att flera bestämmelser i direktivet är särskilt relevanta för att pröva medlemsstaternas utrymme för skönsmässig bedömning.

31. Utöver artikel 7.2 föreskriver således artiklarna 5, 14, 15, 16, 17 och 19 en möjlighet för medlemsstaterna att införa differentierade skattesatser, befrielser från eller nedsättningar för punktskatter. ( 17 )

32. Mot bakgrund av skälen 10, 15, 24 och 28 i direktiv 2003/96, ( 18 ) visar dessa bestämmelser att unionslagstiftaren inte har förbisett det faktum att punktskatter är mycket viktiga för medlemsstaterna, eftersom de utgör ett sätt att främja och finansiera viss offentlig politik.

33. Enligt min mening följer det således av systematiken i direktiv 2003/96 att direktivet ger medlemsstaterna ett mycket stort handlingsutrymme med hänsyn till nationella överväganden och särdrag.

34. Denna bedömning stöds dessutom av tolkningen av artikel 17 i direktiv 2003/96.

35. Enligt den bestämmelsen får medlemsstaterna tillämpa skattenedsättning för energiförbrukning för bland annat energiintensiva företag, under förutsättning att ett genomsnitt av de minimiskattenivåer som föreskrivs i detta direktiv iakttas för varje företag.

36. När domstolen ombads ta ställning till om artikel 17.1 i direktiv 2003/96 utgjorde hinder för nationella bestämmelser i vilka skattenedsättningar för elförbrukning till förmån för energiintensiva företag endast föreskrevs för företag inom tillverkningsindustrin, ansåg domstolen med stöd av bestämmelsens ordalydelse och direktivets ändamål att så inte var fallet. ( 19 )

37. Om domstolen har ansett att medlemsstaterna selektivt får tillämpa (”selektiv tillämpning”) ( 20 ) möjligheten att bevilja skattenedsättningar för energiintensiva företag, kan jag inte se varför det skulle förhålla sig annorlunda med den nedsatta punktskattesatsen i artikel 7.2 i direktiv 2003/96.

38. I likhet med artikel 17 i direktiv 2003/96 ger nämligen artikel 7 i samma direktiv medlemsstaterna en möjlighet, och inte en skyldighet, att tillämpa en nedsatt punktskattesats för vissa verksamheter.

39. När det gäller målen med direktiv 2003/96 har domstolen redan haft tillfälle att betona att skälen 9 och 11 i direktivet har till syfte att ge medlemsstaterna ett visst utrymme för att utforma och genomföra en politik som är anpassad till deras nationella förhållanden och att det ankommer på medlemsstaterna att besluta om skattesystem som inrättas i samband med genomförandet av detta direktiv. ( 21 )

40. Vidare har domstolen understrukit att i direktiv 2003/96 föreskrivs ett system för harmoniserad beskattning av energiprodukter och elektricitet i syfte att, såsom framgår av skälen 2–5 och 24 i direktivet, främja en väl fungerande inre marknad för energi, i synnerhet genom att undvika snedvridning av konkurrensen. ( 22 )

41. Eftersom unionslagstiftaren uttryckligen i artikel 7.2 i direktiv 2003/96 har krävt att minimiskattenivåerna ska iakttas, strider det inte mot förevarande ändamål att medge att medlemsstaterna får föreskriva en nedsatt punktskattesats för dieselbrännolja som används för regelbunden passagerartransport utan att behandla dieselbrännolja som används för tillfällig passagerartransport på samma sätt och samtidigt låta medlemsstaterna genomföra en politik som är anpassad till deras nationella särdrag, i synnerhet vad gäller transport och territoriell tillgänglighet.

42. Prövningen av ändamålen med direktiv 2003/96 ger således stöd för tolkningen att inom ramen för den möjlighet som följer av artikel 7.2 i direktivet får medlemsstaterna föreskriva en differentierad behandling mellan regelbunden och tillfällig passagerartransport, vilket innebär en nedsatt punktskattesats för dieselbrännolja som endast används för regelbunden passagerartransport.

43. En sådan tolkning av artikel 7.2 och 7.3 i direktiv 2003/96 vederläggs slutligen inte av syftet med artikel 7 i direktivet.

44. Det förefaller nämligen som om unionslagstiftaren införde denna bestämmelse ( 23 ) för att ge medlemsstaterna möjlighet att med avseende på punktskatter skilja på yrkesmässig och icke-yrkesmässig användning av dieselbrännolja och att minska gapet mellan beskattningen av dieselbrännolja som används som drivmedel för icke-yrkesmässig användning och beskattningen av bensin. ( 24 )

45. Av det ovan anförda drar jag slutsatsen att artikel 7.2 och 7.3 i direktiv 2003/96 ska tolkas så, att denna bestämmelse innebär att i fråga om passagerartransport får medlemsstaterna föreskriva en nedsatt punktskattesats för dieselbrännolja som används för regelbunden passagerartransport men utan att bevilja samma nedsatta skattesats för dieselbrännolja som används för tillfällig passagerartransport.

46. Denna möjlighet kan emellertid inte genomföras på ett godtyckligt sätt och ska enligt min mening utövas med iakttagande av de unionsrättsliga principerna ( 25 ) och i synnerhet principen om likabehandling. ( 26 )

47. Detta är enligt min mening fallet med den italienska lagstiftning som är aktuell i det nationella målet, eftersom jag, till skillnad från kommissionen, anser att regelbunden och tillfällig passagerartransport har olika kännetecken och tillgodoser specifika behov, vilket innebär att en medlemsstat kan begränsa rätten till nedsatt punktskattesats till endast dieselbrännolja som används för regelbunden passagerartransport.

48. Medan en regelbunden passagerartransporttjänst per definition innebär transport vid regelbundna tider längs bestämda färdvägar, tillhandahålls nämligen en tillfällig transporttjänst utifrån det specifika behovet med transporten. ( 27 )

49. Dessutom utgör regelbunden passagerartransport en väsentlig del av transportpolitiken, i och med att den exempelvis bidrar till territoriell tillgänglighet.

50. Mot bakgrund av samtliga dessa omständigheter anser jag att den första tolkningsfrågan ska besvaras enligt följande: Artikel 7.2 och 7.3 i direktiv 2003/96 ska tolkas så, att när det gäller passagerartransport är den tillämplig på både offentliga och privata organ, under förutsättning att sådana organ bedriver passagerartransport enligt artikel 7.3 i direktivet. Enligt den möjlighet som medlemsstaterna ges enligt artikel 7.2 i direktivet får en medlemsstat införa en nedsatt punktskattesats för dieselbrännolja som används för regelbunden passagerartransport, utan att bevilja samma behandling beträffande dieselbrännolja som används för tillfällig passagerartransport.

B. Den andra och den tredje tolkningsfrågan

51. Den hänskjutande domstolen har ställt den andra och den tredje tolkningsfrågan, som jag föreslår ska prövas tillsammans, för att få klarhet i om artikel 7 i direktiv 2003/96 har direkt effekt. Mot bakgrund av mitt svar på den första tolkningsfrågan är det enligt min mening inte nödvändigt att besvara frågan huruvida bestämmelsen har direkt effekt. ( 28 ) Det är således endast i andra hand och för fullständighetens skull om domstolen ger ett annat svar på den första tolkningsfrågan som jag anger följande överväganden.

52. Inledningsvis vill jag påpeka att om en medlemsstat beslutar att inte utnyttja den möjlighet som föreskrivs i artikel 7.2 och 7.3 i direktiv 2003/96, har inte bestämmelsen direkt effekt.

53. För det fall en medlemsstat har använt sig av denna möjlighet och har införlivat artikel 7 i direktiv 2003/96 på ett felaktigt sätt, vill jag erinra om att det framgår av fast rättspraxis att en bestämmelse är tillräckligt precis för att kunna åberopas av en enskild och tillämpas av en domstol när det genom bestämmelsen på ett klart sätt föreskrivs en skyldighet och dessutom att en bestämmelse är ovillkorlig när den medför en skyldighet som inte är förenad med något villkor eller när den, för att kunna verkställas eller medföra verkningar, inte är beroende av att vare sig unionsinstitutionerna eller medlemsstaterna antar någon rättsakt. ( 29 )

54. När det gäller det första av dessa villkor ska det konstateras att artikel 7 i direktiv 2003/96 otvetydigt ger medlemsstaterna rätt att införa en nedsatt punktskattesats för dieselbrännolja som används för regelbunden passagerartransport samtidigt som det tydligt krävs att minimiskattenivåerna iakttas, att skattesatsen för dieselbrännolja för yrkesmässig användning som används som drivmedel inte är lägre än den gällande nationella skattenivån den 1 januari 2003 och att transporten utförs med en viss typ av fordon.

55. När det gäller det andra villkoret har domstolen redan slagit fast att den omständigheten att en direktivbestämmelse ger medlemsstaterna möjlighet att välja inte nödvändigtvis utesluter att det, enbart på grundval av direktivbestämmelserna, med tillräcklig precision kan avgöras vilket innehåll de rättigheter har som sålunda tilldelats enskilda. ( 30 )

56. I förevarande fall är det riktigt att artikel 7 i direktiv 2003/96 ger medlemsstaterna möjlighet att föreskriva en nedsatt punktskattesats och att begränsa rätten till denna skattesats till att gälla endast dieselbrännolja som används för vissa ändamål, vilket innebär att det kan ifrågasättas om bestämmelsen är ovillkorlig.

57. Den italienska lagstiftaren har använt sig av denna möjlighet och av det utrymme för skönsmässig bedömning som ges genom bestämmelsen, men ett sådant utrymme för skönsmässig bedömning påverkar inte den precisa och ovillkorliga karaktären av skyldigheten att utöva denna möjlighet på ett icke godtyckligt sätt och att uppfylla de krav som lagstiftaren har uppställt.

58. Under dessa omständigheter föreslår jag att den andra och den tredje tolkningsfrågan ska besvaras enligt följande: För det fall en nationell lagstiftning som den i det nationella målet strider mot artikel 7.2 och 7.3 i direktiv 2003/96 har bestämmelsen direkt effekt och kan därmed åberopas direkt för att erhålla den nedsatta punktskattesatsen på yrkesmässig användning av dieselbrännolja som drivmedel.

V. Förslag till avgörande

59. Mot bakgrund av det ovan anförda föreslår jag att domstolen besvarar de frågor som ställts av Commissione tributaria provinciale di Palermo (Skattedomstolen för regionen Palermo, Italien) på följande sätt: 1) Artikel 7.2 och 7.3 i rådets direktiv 2003/96/EG av den 27 oktober 2003 om en omstrukturering av gemenskapsramen för beskattning av energiprodukter och elektricitet ska tolkas så, att när det gäller passagerartransport är den tillämplig på både offentliga och privata organ, under förutsättning att sådana organ bedriver passagerartransport enligt artikel 7.3 i direktivet. Enligt den möjlighet som medlemsstaterna ges enligt artikel 7.2 i direktivet får en medlemsstat införa en nedsatt punktskattesats för dieselbrännolja som används för regelbunden passagerartransport, utan att bevilja samma behandling för dieselbrännolja som används för tillfällig passagerartransport. 2) För det fall en nationell lagstiftning som den i det nationella målet strider mot artikel 7.2 och 7.3 i direktiv 2003/96 har bestämmelsen direkt effekt och kan därmed åberopas direkt för att erhålla den nedsatta punktskattesatsen på yrkesmässig användning av dieselbrännolja som drivmedel.

( 1 ) Originalspråk: franska.

( 2 ) EUT L 283, 2003, s. 51.

( 3 ) EGT L 42, 1970, s. 1; svensk specialutgåva, område 13, volym 1, s. 120. Direktiv 70/156 upphävdes genom Europaparlamentets och rådets direktiv 2007/46/EG av den 5 september 2007 om fastställande av en ram för godkännande av motorfordon och släpvagnar till dessa fordon samt av system, komponenter och separata tekniska enheter som är avsedda för sådana fordon (”Ramdirektiv”) (EUT L 263, 2007, s. 1). Den definition som ges i direktiv 2007/46 av fordonskategorierna M2 och M3 är identisk med definitionen i direktiv 70/156. Det rör sig om motorfordon med mer än åtta säten utöver förarsätet och en högsta vikt som inte överstiger 5 ton (kategori M2) eller en högsta vikt som överstiger 5 ton (kategori M3).

( 4 ) GURI nr 68 av den 23 mars 2007, s. 5.

( 5 ) GURI nr 279 av den 29 november 1995, s. 5, nedan kallat lagstiftningsdekret nr 504/1995. Bestämmelsen infördes genom artikel 4 ter.1 f i decreto-legge n. 193 – Disposizioni urgenti in materia fiscale e per il finanziamento di esigenze indifferibili (lagdekret nr 193 om skyndsamma bestämmelser på skatteområdet och för finansiering av omedelbara behov), av den 22 oktober 2016 (GURI nr 249 av den 24 oktober 2016, s. 1), som är i kraft sedan den 3 december 2016. Lagdekretet omvandlades med ändringar i legge n. 225 – Disposizioni urgenti in materia fiscale e per il finanziamento di esigenze indifferibili (lag nr 225 om omvandling till lag med ändringar av lagdekret nr 193 om skyndsamma bestämmelser på skatteområdet och för att finansiera omedelbara behov), av den 1 december 2016 (GURI nr 282 av den 2 december 2016, s. 1).

( 6 ) GURI nr 287 av den 10 december 1997, s. 4.

( 7 ) GURI nr 6 av den 9 januari 2006, s. 12.

( 8 ) EUT L 300, 2009, s. 88.

( 9 ) Det framgår av handlingarna i målet att klaganden i det nationella målet är ett privat företag.

( 10 ) Som framgår av den italienska regeringens yttrande leder införlivandet av artikel 7 i direktiv 2003/96 med italiensk rätt konkret till att den nedsatta punktskattesats som föreskrivs i artikel 7 ska tillämpas på ”regelbunden” passagerartransport som utgörs av linjetransporttjänster i statlig, regional eller lokal regi och följaktligen nekas aktörer som utför ”tillfälliga” transporttjänster, en kategori som omfattar passagerartransporttjänster som tillhandahålls genom uthyrning av bussar med chaufför.

( 11 ) Enligt domstolens fasta praxis är det vid fastställandet av en unionsbestämmelses innebörd nödvändigt att ta hänsyn till såväl dess lydelse som till dess sammanhang och ändamål (dom av den 3 april 2014, Kronos Titan och Rhein-Ruhr Beschichtungs-Service (C‑43/13 och C‑44/13, EU:C:2014:216, punkt 25 och där angiven rättspraxis). Se även, vad gäller bestämmelserna om de undantag från skatteplikt som föreskrivs i direktiv 2003/96, dom av den 7 mars 2018, Cristal Union (C‑31/17, EU:C:2018:168, punkt 21 och där angiven rättspraxis).

( 12 ) I den spanska språkversionen av direktiv 2003/96 använde unionslagstiftaren konjunktionen ”u”, i den tyska språkversionen använde unionslagstiftaren ”oder”, i den engelska språkversionen ”whether”, i den italienska språkversionen använde unionslagstiftaren den samordnande konjunktionen ”o” och i den polska språkversionen ”lub”.

( 13 ) Se Le Nouveau Petit Robert – Dictionnaire alphabétique et analogique de la langue française, Dictionnaires Le Robert, Paris, 1996, s. 1555. Se bland annat, i rättspraxis, dom av den 6 oktober 2009, GlaxoSmithKline Services m.fl./kommissionen m.fl. (C‑501/06 P, C‑513/06 P, C‑515/06 P och C‑519/06 P, EU:C:2009:610, punkt 55).

( 14 ) Se dom av den 12 juli 2005, kommissionen/Frankrike (C‑304/02, EU:C:2005:444, punkt 83), och dom av den 14 maj 2019, M m.fl. (Återkallande av flyktingstatus) (C‑391/16, C‑77/17 och C‑78/17, EU:C:2019:403, punkt 102).

( 15 ) Se skälen 2–4 samt artikel 4.1 i direktiv 2003/96. Se även förslag till avgörande av generaladvokaten Sharpston i målet X (C‑426/12, EU:C:2014:446, punkt 55).

( 16 ) Se, för ett liknande resonemang, dom av den 1 mars 2007, Jan De Nul (C‑391/05, EU:C:2007:126, punkterna 18–23).

( 17 ) De flesta av dessa möjligheter är, förutom självfallet befrielser, förenade med en skyldighet att iaktta de minimiskattenivåer som föreskrivs i direktiv 2003/96 (se artiklarna 5, 7 och 17 i direktivet).

( 18 ) Jag vill erinra om att i skäl 9 i direktiv 2003/96 har unionslagstiftaren uttryckligen angett att ”[m]edlemsstaterna bör ges den flexibilitet som är nödvändig för att en politik anpassad till deras nationella förhållanden skall kunna utformas och genomföras”.

( 19 ) Se dom av den 18 januari 2017, IRCCS – Fondazione Santa Lucia (C‑189/15, EU:C:2017:17, punkterna 25–52).

( 20 ) Uttrycket ”selektiv tillämpning” används av domstolen i fråga om mervärdesskatt och innebär att medlemsstaterna får tillämpa den reducerade mervärdesskattesatsen på konkreta och specifika aspekter av en tjänstekategori på vilken den har möjlighet att tillämpa en sådan nedsatt skattesats (se mitt förslag till avgörande i målet Regards Photographiques (C‑145/18, EU:C:2019:184, punkt 30). Även om liknelsen mellan punktskatter och mervärdesskatt nödvändigtvis inte är fulländad, är det enligt min mening lämpligt att göra en sådan liknelse här, eftersom domstolen medger att medlemsstaterna får ge vissa företag eller verksamheter rätt till en nedsatt punktskattesats som de har möjlighet att föreskriva.

( 21 ) Se dom av den 18 januari 2017, IRCCS – Fondazione Santa Lucia (C‑189/15, EU:C:2017:17, punkt 50).

( 22 ) Se dom av 7 mars 2018, Cristal Union (C‑31/17, EU:C:2018:168, punkt 29 och där angiven rättspraxis), och dom av den 27 juni 2018, Turbogás (C‑90/17, EU:C:2018:498, punkt 34 och där angiven rättspraxis).

( 23 ) Denna bestämmelse, som inte föreskrevs i kommissionens ursprungliga förslag, infördes under lagstiftningsförfarandet, se förslag till rådets direktiv om en omstrukturering av gemenskapens regelverk för beskattning av energiprodukter (KOM(97) 30 slutlig).

( 24 ) Vilket framgår av skäl 20 i direktiv 2003/96 och av kommissionens pressmeddelande av den 27 oktober 2003, efter antagandet av direktiv 2003/96 (dokument IP/03/1456, tillgängligt på följande webbplats: http://europa.eu/rapid/press-release_IP-03–1456_fr.htm).

( 25 ) Och även med iakttagande av bestämmelserna om statligt stöd som beviljas av medlemsstaterna enligt artikel 26 i direktiv 2003/96 (se dom av den 18 januari 2017, IRCCS – Fondazione Santa Lucia, C‑189/15, EU:C:2017:17, punkt 51).

( 26 ) Se, analogt, dom av den 9 november 2017, AZ (C‑499/16, EU:C:2017:846, punkterna 29 och 30).

( 27 ) Även om direktiv 2003/96 varken definierar regelbunden eller tillfällig transport, vill jag påpeka att enligt artikel 2.2 och 2.4 i förordning nr 1073/2009 är ”linjetrafik” persontransporter vid regelbundna tider längs bestämda färdvägar, varvid passagerarna får stiga på och av vid i förväg bestämda hållplatser, och ”tillfällig trafik” är trafik som inte utgör linjetrafik, inbegripet speciell linjetrafik, och som särskilt kännetecknas av befordran av grupper som har bildats av arrangören eller av transportföretaget.

( 28 ) Den hänskjutande domstolen har ställt dessa frågor för att få klarhet i om artikel 7 i direktiv 2003/96 har direkt effekt så att en aktör som yrkesmässigt använder dieselbrännolja för tillfällig passagerartransport, såsom klaganden i det nationella målet, skulle, med stöd av bestämmelsen, kunna erhålla återbetalning av den punktskatt som erlagts felaktigt. Även om enskilda har rätt att åberopa ovillkorliga och tillräckligt precisa bestämmelser inför den nationella domstolen gentemot medlemsstaten, dels då medlemsstaten har underlåtit att införliva direktivet med nationell rätt inom tidsfristen, dels då den inte har införlivat det på ett korrekt sätt (se, bland annat, dom av den 17 juli 2008, Flughafen Köln/Bonn (C‑226/07, EU:C:2008:429, punkt 23), och beslut av den 5 februari 2015, Jednostka Innowacyjno-Wdrożeniowa Petrol (C‑275/14, ej publicerat, EU:C:2015:75 punkt 33 och där angiven rättspraxis)), uppstår således inte frågan huruvida bestämmelsen kan åberopas gentemot Republiken Italien, eftersom det tydligt framgår av det svar jag föreslår på den första tolkningsfrågan att medlemsstaten inte har införlivat artikel 7 i direktiv 2003/96 på ett felaktigt sätt.

( 29 ) Se beslut av den 5 februari 2015, Jednostka Innowacyjno-Wdrożeniowa Petrol (C‑275/14, ej publicerat, EU:C:2015:75, punkterna 34 och 36).

( 30 ) Se dom av den 17 juli 2008, Flughafen Köln/Bonn (C‑226/07, EU:C:2008:429, punkt 30 och där angiven rättspraxis).