ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
2.

Ska artikel 6.6 och 6.8 jämförd med skälen 16, 30, 31 och 32 i Europaparlamentets och rådets direktiv (EU) 2016/800 av den 11 maj 2016 om rättssäkerhetsgarantier för barn som är misstänkta eller tilltalade i straffrättsliga förfaranden, tolkas så, att undantag från rätten till en försvarares biträde utan onödigt dröjsmål inte under några omständigheter kan medges i ärenden som rör brott för vilka fängelsestraff kan utdömas, medan ett tillfälligt undantag från tillämpningen av rätten till försvarare i den mening som avses i artikel 8.6 i direktivet endast kan medges under förundersökningen och endast under sådana omständigheter som nämns i artikel 6.8 a och b, vilka måste fastställas uttryckligen i beslutet om kallelse av en person till förhör i försvararens frånvaro, vilket i princip kan överklagas[?]
Begäran om förhandsavgörande framställd av High Court (Irland) den 16 maj 2022 – Friends of the Irish Environment CLG mot Minister for Agriculture, Food and the Marine, Ireland and the Attorney General

(Mål C-330/22)

(2022/C 284/22)

Rättegångsspråk: engelska

Hänskjutande domstol

High Court (Irland)

Parter i det nationella målet

Klagande: Friends of the Irish Environment CLG

Motparter: The Minister for Agriculture, Food and the Marine, Ireland and the Attorney General

Tolkningsfrågor/Giltighetsfrågor

1) Är det nödvändigt att, under omständigheter där förordning 2020/123 (1) har ersatts och/eller de nationella genomförandeåtgärderna har upphört att gälla, framställa denna begäran om förhandsavgörande?

2) Är bilaga IA till rådets förordning (EU) 2020/123 ogiltig, med hänsyn till syftena och målen i förordning (EU) nr 1380/2013 (2) (förordning nr 1380/2013), och särskilt artikel 2.1 och 2.2 i sistnämnda förordning, inbegripet målet i andra meningen i artikel 2.2 och principerna om god förvaltning som anges i artikel 3 c och d i samma förordning (inbegripet i vilken utsträckning den gäller för bestånd som kräver att en försiktighetsansats tillämpas), jämförd med artiklarna 9, 10, 15 och 16 i samma förordning och dess skäl, liksom artiklarna 1, 2, 3, 4, 5, 8 och 10 i Europaparlamentets och rådets förordning 2019/472 om upprättande av en flerårig plan för bestånd som fiskas i västliga vatten (nedan kallad förordning 2019/472 (3)), med tanke på att de TAC:er som fastställs i förordning 2020/123 inte följer nollfångstråden för maximal hållbar avkastning från Ices när det gäller vissa arter?

(1) Rådets förordning (EU) 2020/123 av den 27 januari 2020 om fastställande för 2020 av fiskemöjligheterna för vissa fiskbestånd och grupper av fiskbestånd i unionens vatten och, för unionsfiskefartyg, i vissa andra vatten (EUT L 25, 2020, s. 1).

(2) Europaparlamentets och rådets förordning (EU) nr 1380/2013 av den 11 december 2013 om den gemensamma fiskeripolitiken, om ändring av rådets förordningar (EG) nr 1954/2003 och (EG) nr 1224/2009 och om upphävande av rådets förordningar (EG) nr 2371/2002 och (EG) nr 639/2004 och rådets beslut 2004/585/EG (EUT L 354, 2013, s. 22).

(3) EUT L 83, 2019, s. 1
C 198/16

Överklagande ingett den 2 december 2021 av Henry Cotton’s Brand Management Co. Ltd av den dom som tribunalen (nionde avdelningen) meddelade den 22 september 2021 i mål T-173/20, Henry Cotton’s Brand Management mot EUIPO – Industries Sportswear

(Mål C-744/21 P)

(2022/C 198/23)

Rättegångsspråk: engelska

Parter

Klagande: Henry Cotton’s Brand Management Co. Ltd (ombud: A. von Mühlendahl, C. Eckhartt, P. Böhner, Rechtsanwälte)

Övriga parter i målet: Europeiska unionens immaterialrättsmyndighet, Industries Sportswear Co. Srl

Domstolen (prövningstillståndsavdelningen) har den 31 mars 2022 beslutat att inte meddela prövningstillstånd och att Henry Cotton’s Brand Management Co. Ltd ska bära sina rättegångskostnader.
3)

Oberoende av svaren på fråga 2, ska ett avtal om tidsdelat boende som ingår i ett poängsystem av nyss nämnt slag, anses vara ett avtal genom vilket det sker ett förvärv av rättigheter av sakrättslig karaktär (sakrätt till fast egendom) eller ett avtal genom vilket det sker ett förvärv av rättigheter av obligationsrättslig och associationsrättslig karaktär? — Om det anses ske ett sakrättsligt förvärv, vilken av artiklarna 4.1 c och 6.1 i förordning nr 593/2008 ska då i första hand tillämpas för att fastställa tillämplig lag, även om det är konsumenten som väljer att lagen i ett annat land än det land där han eller hon har sin vanliga vistelseort ska tillämpas? — Om det anses ske ett obligationsrättsligt förvärv, ska det då anses vara fråga om en nyttjanderätt i form av hyra av fast egendom, i den mening som avses i artikel 4.1 c i förordningen, eller tillhandahållande av tjänster (tjänsteavtal), i den mening som avses i artikel 4.1 b i förordningen? Ska under alla förhållanden artikel 6.1 i förordningen i första hand tillämpas med avseende på konsumentförhållanden (och/eller användarförhållanden), även om det är konsumenten som väljer att lagen i ett annat land än det land där han eller hon har sin vanliga vistelseort ska tillämpas?
2.

Ska begreppet ”överföring till allmänheten” i artikel 3.1 i Europaparlamentets och rådets direktiv 2001/29/EG av den 22 maj 2001 om harmonisering av vissa aspekter av upphovsrätt och närstående rättigheter i informationssamhället (EGT L 167, s. 10) tolkas så, att det omfattar en situation där en kommersiell leverantör av en komplettlösning (on premises) för IPTV, i samband med vilken denne, utöver program- och hårdvara för mottagning av TV-program, även tillhandahåller teknisk support via internet samt vidtar löpande anpassningar av tjänsten, men tjänsten emellertid i dess helhet genomförs på kundens infrastruktur, när den inte enbart ger användaren tillgång till programinnehåll, till vars online-användning den aktuella rättighetsinnehavaren har samtyckt, utan även till sådant skyddat innehåll där något motsvarande samtycke att använda rättigheterna inte har lämnats och leverantören a) kan påverka vilka TV-program som slutanvändare kan ta emot via tjänsten, b) är medveten om att tjänsten även möjliggör en mottagning av skyddat programinnehåll utan rättighetsinnehavarnas samtycke, men c) inte marknadsför denna möjliga olagliga användning av sin tjänst och därigenom inte ger upphov till något betydande incitament att förvärva produkten, utan tvärtom vid avtalsslutet hänvisar sina kunder till att de själva är ansvariga för iakttagandet av rättigheter, och d) genom sin verksamhet inte möjliggör någon särskild tillgång till programinnehåll som inte eller endast med svårighet kan tas emot utan dennes medverkan?
11.

Ska begreppet ”vertikalt avtal” i den mening som avses i artikel 101.1 FEUF, artikel 1.1 a i kommissionens förordning (EU) nr 330/2010 av den 20 april 2010, om tillämpningen av artikel 101.3 FEUF på grupper av vertikala avtal och samordnade förfaranden, och punkt 25 c i Europeiska kommissionens riktlinjer om vertikala begränsningar (EUT C 130, 2010, s. 1) tolkas så, att det omfattar ett avtal av den beskaffenhet som beskrivs i föregående frågor, inom ramen för vilket parterna är verksamma på helt separata produktmarknader och det inte har visats att de, före avtalet och utan att något sådant avtal fanns, hade upprättat något projekt eller genomfört någon investering eller plan för att träda in på den andra partens produktmarknad, men inom ramen för vilket parterna, för genomförandet av detta avtal, ställer sina respektive kommersiella nätverk, sin försäljningspersonal och sitt know-how till den andra avtalspartens förfogande för att vinna kunder och främja och öka omsättningen?
—

förplikta kommissionen att bära sina rättegångskostnader och ersätta Ryanairs rättegångskostnader samt förordna invenienterna i första instans och eventuella intervenienter i målet om överklagande att bära sina rättegångskostnader, the Commission to bear its own costs and pay those incurrent by Ryanair,
Överklagande ingett den 18 januari 2021 av Dermavita Co. Ltd av den dom som tribunalen (tredje avdelningen) meddelade den 18 november 2020 i mål T-643/19, Dermavita Co. Ltd mot EUIPO – Allergan Holdings France (JUVEDERM ULTRA)

(Mål C-26/21 P)

(2021/C 242/03)

Rättegångsspråk: engelska

Parter

Klagande: Dermavita Co. Ltd (ombud: D. Todorov, advokat)

Övriga parter i målet: Europeiska unionens immaterialrättsmyndighet (EUIPO), Allergan Holdings France SAS

Domstolen (prövningstillståndsavdelningen) har den 4 maj 2021 beslutat att inte meddela prövningstillstånd och att Dermavita Co. Ltd ska bära sina rättegångskostnader.
C 242/11

Begäran om förhandsavgörande framställd av Obvodní soud pro Prahu 1 (Republiken Tjeckien) den 26 mars 2021 – Správa železnic, státní organizace mot České dráhy a.s., PKP CARGO INTERNATIONAL, a.s., PDV RAILWAY a.s., KŽC Doprava, s.r.o.

(Mål C-221/21)

(2021/C 242/14)

Rättegångsspråk: tjeckiska

Hänskjutande domstol

Obvodní soud pro Prahu 1

Parter i det nationella målet

Klagande: Správa železnic, státní organizace

Motpart: České dráhy a.s., PKP CARGO INTERNATIONAL, a.s., PDV RAILWAY a.s., KŽC Doprava, s.r.o.

Tolkningsfrågor

1) Uppfyller den nationella lagstiftning som föreskrivs i femte delen i zákon č. 99/1963 Sb., občanský soudní řád (lag nr 99/1963 civilprocesslagen), i dess ändrade lydelse (nedan kallad civilprocesslagen), villkoren för domstolsprövning av regleringsorganets beslut, i den mening som avses i artikel 56.10 i Europaparlamentets och rådets direktiv 2012/34/EU (1) av den 21 november 2012 om inrättande av ett gemensamt europeiskt järnvägsområde (nedan kallat direktiv 2012/34)?

2) För det fall den första frågan besvaras jakande: Kan artikel 56.10 i direktiv 2012/34 tolkas så, att domstolsprövningen av regleringsorganets beslut kan avslutas med en inför domstol ingången förlikning i enlighet med 99 § i civilprocesslagen?

3) För det fall den första frågan besvaras jakande. Är det mot bakgrund av kraven på att det ska upprättas ett enda regleringsorgan för järnvägssektorn i artikel 55.1 i direktiv 2012/34, på att fastställa regleringsorganets uppgifter i den mening som avses i artikel 56 punkterna 2, 6, 11 och 12 i direktiv 2012/34, och på regleringsorganens samarbete enligt artikel 57.2 i direktiv 2012/34, möjligt att ersätta de beslut som fattas av regleringsorganet i sak med avgöranden från allmänna domstolar som inte är knutna till de faktiska omständigheter som regleringsorganet har fastställt?

(1) EUT L 343, 2012, s. 32.
2)

EU-domstolen ombeds klargöra a) om principen om fritt tillhandahållande av tjänster i enlighet med artikel 56 FEUF samt även liknande principer som föreskrivs i direktiven 2006/123/EG (2) och 2000/31/EG (3), i de fall där de anses vara tillämpliga i den aktuella frågan, utgör hinder för en nationell åtgärd som medför skyldigheter för bostadsförmedlare som bedriver verksamhet i Italien – således även icke-etablerade aktörer som tillhandahåller sina tjänster online – att samla in uppgifter om korttidshyresavtal som har ingåtts via dem och att senare meddela dessa till skattemyndigheten för uppbörd av de direkta skatter som de personer som utnyttjar tjänsterna ska betala, b) om principen om fritt tillhandahållande av tjänster i enlighet med artikel 56 FEUF samt även liknande principer som föreskrivs i direktiven 2006/123/EG och 2000/31/EG, i de fall där de anses vara tillämpliga i den aktuella frågan, utgör hinder för en nationell åtgärd som medför skyldigheter för bostadsförmedlare som bedriver verksamhet i Italien – således även icke-etablerade aktörer som tillhandahåller sina tjänster online – och som hanterar betalningar avseende korttidshyresavtal som har ingåtts via dem att ta ut källskatt på sådana betalningar med senare inbetalning till staten, för uppbörd av de direkta skatter som de personer som utnyttjar tjänsterna ska betala, c) om principen om fritt tillhandahållande av tjänster i enlighet med artikel 56 FEUF samt även liknande principer som föreskrivs i direktiven 2006/123/EG och 2000/31/EG, i de fall där de anses vara tillämpliga i den aktuella frågan och vid jakande svar på de föregående frågorna, dock får begränsas i enlighet med rätten [unionsrätten] genom sådana nationella åtgärder som beskrivs i leden a och b ovan, med hänsyn till den i annat fall ineffektiva skatteuppbörden beträffande de direkta skatter som de personer som utnyttjar tjänsten ska betala, och d) om principen om fritt tillhandahållande av tjänster i enlighet med artikel 56 FEUF samt även liknande principer som föreskrivs i direktiven 2006/123/EG och 2000/31/EG, i de fall där de anses vara tillämpliga i den aktuella frågan, får begränsas i enlighet med rätten [unionsrätten] genom en nationell åtgärd som medför en skyldighet för bostadsförmedlare som inte är etablerade i Italien att utse en skatterepresentant som, i den icke-etablerade förmedlarens namn och för dennes räkning, är skyldig att respektera de nationella åtgärder som beskrivs i punkt b ovan, med hänsyn till den i annat fall ineffektiva skatteuppbörden beträffande de direkta skatter som de personer som utnyttjar tjänsten ska betala.
2.

Artikel 5.1 c i förordning nr 261/2004 ska tolkas så, att för det fall ett lufttrafikföretag ställer in den ursprungliga planerade flygningen på grund av extraordinära omständigheter och bokar om en passagerare till en flygning som innebär att passageraren når sin slutliga bestämmelseort dagen efter det ursprungligen planerade ankomstdatumet, utgör det en ”rimlig åtgärd” som befriar lufttrafikföretaget från sin skyldighet att tillhandahålla kompensation enligt artikel 5.1 c och artikel 7.1 i den förordningen, förutsatt att det inte fanns någon annan möjlighet till direkt eller indirekt transport med en flygning som tillhandahålls av lufttrafikföretaget självt eller av ett annat lufttrafikföretag som kunde ankomma med en mindre försening än det berörda lufttrafikföretagets nästa flygning, såvida inte det senare bevisar att tillhandahållandet av en sådan alternativ transport skulle ha utgjort en oacceptabel börda för företaget med tanke på dess kapacitet vid den aktuella tidpunkten, vilket det ankommer på den hänskjutande domstolen att avgöra.
Överklagande ingett den 2 juli 2020 av Peter Sabo, Lesoochranárske zoskupenie VLK, Hasso Krull, 2 Celsius, Bernard Auric, Tony Lowes, Kent Roberson, Hiite Maja SA, Association de lutte contre toutes formes de Nuisance et de Pollutions sur les communes de Meyreuil et Gardanne (ALNP Meyreuil – Gardanne), Friends of the Irish Environment CLG av det beslut som tribunalen (fjärde avdelningen) meddelade den 6 maj 2020 i mål T-141/19, Sabo m.fl. mot parlamentet och rådet

(Mål C-297/20 P)

(2021/C 72/11)

Rättegångsspråk: engelska

Parter

Klagande: Peter Sabo, Lesoochranárske zoskupenie VLK, Hasso Krull, 2 Celsius, Bernard Auric, Tony Lowes, Kent Roberson, Hiite Maja SA, Association de lutte contre toutes formes de Nuisance et de Pollutions sur les communes de Meyreuil et Gardanne (ALNP Meyreuil – Gardanne), Friends of the Irish Environment CLG (ombud: R. Smith och C. Day, Solicitors, P. Lockley och B. Mitchell, Barristers och D. Wolfe QC)

Övriga parter i målet: Europaparlamentet och Europeiska unionens råd

Domstolen (åttonde avdelningen) har den 14 januari 2021 beslutat att ogilla överklagandet såsom uppenbart ogrundat och att klagandena att bära sina rättegångskostnader.
2.

Om den första frågan besvaras jakande: 2. a) Ska artikel 56 FEUF tolkas på så sätt att den utgör hinder för en nationell bestämmelse som föreskriver att kommersiellt tillgängliggörande av förbjudna hasardspel ovillkorligen ska straffas med böter per spelautomat utan att någon absolut övre gräns för det totala påförda bötesbeloppet föreskrivs enligt den österrikiska lagen om hasardspel? 2. b) Ska artikel 56 FEUF tolkas på så sätt att den utgör hinder för en nationell bestämmelse som föreskriver att kommersiellt tillgängliggörande av förbjudna hasardspel ovillkorligen ska straffas med böter om minst 6 000 euro per spelautomat enligt den österrikiska lagen om hasardspel? 2. c) Ska artikel 56 FEUF tolkas på så sätt att den utgör hinder för en nationell bestämmelse som föreskriver att kommersiellt tillgängliggörande av förbjudna hasardspel enligt den österrikiska lagen om hasardspel ska straffas med frihetsberövande som alternativ till böter per spelautomat utan någon absolut övre gräns för det sammanlagda antalet påförda frihetsberövande påföljder? 2. d) Ska artikel 56 FEUF tolkas på så sätt att den utgör hinder för en nationell bestämmelse som, i samband med utdömande av påföljd på grund av kommersiellt tillgängliggörande av förbjudna hasardspel, föreskriver betalning av ett bidrag till kostnaderna för det straffrättsliga förfarandet med 10 procent av det påförda bötesbeloppet enligt den österrikiska lagen om hasardspel?
C 328/32

Begäran om förhandsavgörande framställd av Supreme Court of the United Kingdom (Förenade kungariket) den 30 juli 2019 — X mot Kuoni Travel Ltd

(Mål C-578/19)

(2019/C 328/35)

Rättegångsspråk: engelska

Hänskjutande domstol

Supreme Court of the United Kingdom (Förenade kungariket)

Parter i det nationella målet

Klagande: X

Motpart: Kuoni Travel Ltd

Tolkningsfrågor

1) När det föreligger brister i fullgörandet av ett avtal mellan en arrangör eller återförsäljare och en konsument om att tillhandahålla en paketresa som omfattas av rådets direktiv 90/314/EEG (1) av den 13 juni 1990 om paketresor, semesterpaket och andra paketarrangemang och dessa brister är en följd av handlingar som utförts av en anställd på ett hotellföretag som är leverantör av de tjänster som omfattas av avtalet: a) finns det då utrymme för att göra en sådan invändning som avses i artikel 5.2 första stycket tredje strecksatsen, och, i så fall, b) vilka kriterier ska då den nationella domstolen tillämpa för att bedöma om den invändningen är tillämplig?

2) När en arrangör eller återförsäljare ingår ett avtal med en konsument om att tillhandahålla en paketresa som omfattas av rådets direktiv 90/314/EEG och när ett hotellföretag tillhandahåller tjänster som omfattas av det avtalet, ska en anställd vid hotellföretaget själv betraktas som ”leverantör av tjänster” i den mening som avses i artikel 5.2 första stycket tredje strecksatsen i direktivet?

(1) EGT L 158,1990 s. 59 (svensk specialutgåva, område 6, volym 3, s. 53).
Begäran om förhandsavgörande framställd av Supreme Court of the United Kingdom (Förenade Kungariket) den 27 maj 2019 — The Software Incubator Ltd mot Computer Associates (UK) Ltd

(Mål C-410/19)

(2019/C 255/36)

Rättegångsspråk: engelska

Hänskjutande domstol

Supreme Court of the United Kingdom

Parter i det nationella målet

Klagande: The Software Incubator Ltd

Motpart: Computer Associates (UK) Ltd

Tolkningsfrågor

1) När ett exemplar av ett datorprogram tillhandahålls till en huvudmans kunder elektroniskt och inte på ett fysisk medium, utgör detta en ”vara” i den mening som avses med detta begrepp, såsom detta har återgetts i definitionen av en handelsagent i artikel 1.2 i rådets direktiv 86/653/EEG av den 18 december 1986 om samordning av medlemsstaternas lagar rörande självständiga handelsagenter (1) (nedan kallat direktivet)?

2) När ett datorprogram tillhandahålls till en huvudmans kunder på så sätt att kunden beviljas en i tiden obegränsad licens att använda ett exemplar av datorprogrammet, utgör detta ”försäljning av varor” i den mening som avses med detta begrepp, såsom detta har återgetts i definitionen av handelsagent i artikel 1.2 i direktivet?

(1) EGT L 382, 1986, s. 17; svensk specialutgåva, område 6, volym 2, s. 150.
—

upphäva den dom som tribunalen meddelade den 13 december 2018 i mål T-630/15, i den del den avslog klagandens yrkanden om att de stödåtgärder som beviljats A/S Femern Landanlæg utgjorde stöd, att kostnader för Hinterland Connections inte utgjorde stödberättigade kostnader så att det stöd som beviljats Femern A/S var förenligt med den inre markanden, att de stödåtgärder som beviljats Femern A/S inte hade en stimulanseffekt, att de stödåtgärder som beviljats Femern A/S inte orsakade otillbörlig snedvridning av konkurrensen, samt att de nya yrkanden som klaganden framställt inte kunde tas upp till prövning,
C 164/29

Överklagande ingett den 28 februari 2019 av Teva UK Ltd, Teva Pharmaceuticals Europe BV, Teva Pharmaceutical Industries Ltd av den dom som tribunalen (nionde avdelningen) meddelade den 12 december 2018 i mål T-679/14, Teva UK Ltd m.fl. mot kommissionen

(Mål C-198/19 P)

(2019/C 164/32)

Rättegångsspråk: engelska

Parter

Klagande: Teva UK Ltd, Teva Pharmaceuticals Europe BV, Teva Pharmaceutical Industries Ltd (ombud: D. Tayar, avocat, A. Richard, avocate)

Övriga parter i målet: European Generic medicines Association AISBL (EGA), Europeiska kommissionen

Klagandenas yrkanden

Klagandena yrkar att domstolen ska

— förklara att överklagandet kan tas upp till prövning,

— upphäva tribunalens dom av den 12 december 2018 i mål T-679/14,

— återförvisa målet till tribunalen för förnyad prövning, såvida inte domstolen anser att den har tillräckligt underlag för att ogiltigförklara kommissionens beslut COMP/AT.39612 (1)”Perindopril (Servier)” av den 9 juli 2014, i den del det däri slås fast att Teva UK limited, Teva Pharmaceuticals Europe B.V. och Teva Pharmaceutical Industries Limited åsidosatte artikel 101 FEUF, och upphäva de böter som ålades Teva UK limited, Teva Pharmaceuticals Europe B.V. och Teva Pharmaceutical Industries Limited, och

— förplikta kommissionen att ersätta de rättegångskostnader som har uppkommit för Teva UK limited, Teva Pharmaceuticals Europe B.V. och Teva Pharmaceutical Industries Limited med anledning av målet om överklagande och målet i tribunalen.

Grunder och huvudargument

Klagandena åberopar tre grunder till stöd för sitt överklagande:

1. Tribunalen gjorde en felaktig rättstillämpning i samband med tillämpningen av kriteriet för att bedöma huruvida Teva var en potentiell konkurrent till Servier.

2. Tribunalen gjorde en felaktig rättstillämpning när den slog fast att avtalet utgjorde en så kallad syftesöverträdelse enligt artikel 101.1 FEUF.

3. Tribunalen gjorde en felaktig rättstillämpning i samband med tillämpningen av artikel 101.3 FEUF.

(1) Sammanfattning av kommissionens beslut av den 9 juli 2014 om ett förfarande enligt artiklarna 101 och 102 i fördraget om Europeiska unionens funktionssätt (Ärende AT.39612 — Perindopril (Servier) [delgivet med nr C(2014) 4955] (EUT C 393, 2016, s.7).
2)

Är det under sådana omständigheter som de aktuella i det nationella målet, inte minst i syfte att garantera syftet att driva in ekonomiska förpliktelser gentemot staten och motverka skatteundandragande, förenligt med de allmänna unionsrättsliga principerna, i synnerhet principen ne bis in idem, att statliga myndigheter i skattemässigt hänseende inte tar hänsyn till en betalning som gjordes innan de administrativa och straffrättsliga påföljderna vann laga kraft, med hänsyn till att denna betalning täcker en del av den skatteförpliktelse som påförts den aktuella skatteskyldiga personen?