SV
Rät tsfallssamlingen
ECLI:EU:F:2011 :8 1PERSONALDOMSTOLENS BESLUT
(första avdelningen)
den 4 februari 2011
Mål F-54/10
Luc Ver heyden
mot
Europeiska komm issionen
”Personalmål — Tjänstemän — Beslut av Europeiska b yrån för bedrägeribekämpning (O laf) att 
överlämna uppgifter om fysiska pe rsoner till de italienska rä ttsliga myndigheterna — En doms 
rättsverkningar för tredje part — Principen om likabehandling”
Saken: Talan väckt me d stöd av artikel 270 F EUF, som är t illämplig på Euratomfördraget i kra ft 
av artikel 106a i d et sistnämnda fördraget, genom vilken Luc Ve rheyden bland annat har 
yrkat om o giltigförklaring av ko mmissionens beslut att inte tillerkänna honom samma 
skadestånd på 3 000  euro som det förstainstansrätten tillerkände sökandena i d e förenade 
målen F-5/05 o ch F-7/05 där d om me ddelades den 28 april 2009 , Violetti m.fl. mot 
kommissionen.
Avgörande:Talan avvisas, eftersom d en är u ppenbart ogrundad. Sökanden ska b ära s amtliga 
rättegångskostnader.
Samm anfattning
1. Förfarande — Prövning i s ak innan prövning av huruvida talan kan tas upp t ill sakprövning — 
Tillåtet
2. Tjänstemän — Likabehandling — Olika behandling av mo ttagarna av liknande individuella beslut i 
den m ån v issa v unnit framgång n är de v äckt talan mo t b esluten o ch a ndra inte — 
Diskriminering föreligger inte
3. Tjänstemän — Administrationens om sorgsplikt — Principen om g od förvaltningssed — Räckvidd — 
Domstolsprövning — Gränser
1. Unionsdomstolen ka n, för att tillgodose kra vet på en god rä ttskipning, pröva huruvida e n talan 
under alla omständigheter ska o giltigförklaras, utan att det är nö dvändigt att pröva huruvida t alan ka n 
tas upp till sakprövning.
(se punkt 31)
Hänvisning till
Domstolen: 26 februari 2002 , Rådet mot Bohringer, C-23/00 P, punkterna 51 o ch 52
2 ECLI:EU:F:2011 :8SAMM ANFATTNING–MÅLF-54/10
VERHEYDEN M OT KOMM ISSIONEN
2. Mottagarna av flera liknande individuella beslut som a ntagits inom ra men för ett gemensamt 
förfarande ka n behandlas olika p å så sätt att vissa endast vinner framgång me d sin talan om 
ogiltigförklaring me dan andra i nte me d framgång har väckt talan vid någon b ehörig domstol.
Den situation s om e n tjänsteman vars talan avvisats befinner sig i s kiljer sig objektivt sett från 
situationen för sådana tjänstemän som väckt talan inom gällande frist, på så sätt gjort gällande att de 
behandlats felaktigt och u nder dessa omständigheter har v unnit framgång me d sin talan m ot 
institutionen vid pe rsonaldomstolen. Härav följer att det inte ka n anses uppenbart att institutionen 
har å sidosatt likabehandlingsprincipen g enom a tt n eka s ökanden d et skadeståndsbelopp s om 
tillerkänts andra s ökanden.
(se punkterna 34 o ch 35)
Hänvisning till
Domstolen: 14 september 1999 , kommissionen mot AssiDomän Kraft Products m.fl., C-310/97 P, punktern 49–71
3. För att tillämpa principen om g od förvaltnigssed och omsorgsplikten m åste institutionen vid 
bedömningen av en tjänstemans situation b eakta samtliga omständigheter som ka n påverka d ess 
beslut och där vid inte endast vad som ligger i tjänstens intresse utan även intressena för den berörde 
tjänstemannen. Institutionerna bör även för att visa särskild omsorg om sina anställda u tsträcka d e 
gynnsamma kon sekvenserna av avgöranden till följd av talan som väckts av andra t jänstemän till att 
omfatta vissa tjänstemän som inte överklagat sitt individuella beslut inom gällande frist.
Mot bakgrund av det utrymme f ör skönsmässig bedömning som institutionerna förfogar över när det 
gäller att bedöma vad s om ligger i t jänstens intresse ska pe rsonaldomstolens kon troll begränsas till 
frågan h uruvida t illsättningsmyndigheten h ållit sig inom ri mliga gränser och inte gjort någon 
uppenbart oriktig bedömning.
(se punkterna 36 o ch 37)
Hänvisning till
Domstolen: 4 februari 1987 , Maurissen m ot revisionsrätten, 417 /85, punkt 12; 11 januari 2001 , Gevaert m ot 
kommissionen, C-389/98 P, punkterna 44, 45 o ch 56
Förstainstansrätten: 15 september 1998 , Haas m.fl. mot kommissionen, T-3/96, punkt 53; 16 mars 2004 , Afari m ot 
ECB, T -11/03, punkt 42