I det fallet att flera berörda har gett in likalydande klagomål, kan tillsättningsmyndigheten inte klandras för att de lämnar standardiserade svar på dessa. Ett sådant tillvägagångssätt utgör tvärtom god förvaltningssed och säkerställer likabehandling av klagandena.

Bestämmelsen i artikel 83.2 i tjänsteföreskrifterna att tjänstemännen ska bidra med en tredjedel till finansieringen av pensionssystemet ska förstås mot bakgrund av artikel 83a.1, 83a.3 och 83a.4 i tjänsteföreskrifterna, som stadgar att systemet ska hållas i balans genom en försäkringsteknisk bedömning vart femte år, vilken ska uppdateras varje år, i enlighet med bilaga XII till tjänsteföreskrifterna, med tillämpningsföreskrifter för artikel 83a i tjänsteföreskrifterna. Under dessa omständigheter är pensionssystemet i balans, i den försäkringstekniska mening som avses i bilaga XII till tjänsteföreskrifterna, om de pensionsavgifter som tjänstemän i aktiv tjänst betalar in varje år räcker för att finansiera en tredjedel av de framtida pensionsrättigheter som dessa tjänstemän har förvärvat under året. Den försäkringstekniska metod som lagstiftaren har valt grundar sig alltså på en långsiktig finansiering av pensionssystemet. Lagstiftaren har därvid beaktat en rad möjliga försäkringstekniska hypoteser.

Att tjänstemännens avgifter ska finansiera en tredjedel av pensionssystemet måste alltså förstås utifrån detta försäkringstekniska perspektiv och utifrån ett långsiktigt perspektiv. Vissa obalanser vid beräkningarna kan därför inte uteslutas.

Det framgår också av artikel 83a.3 i tjänsteföreskrifterna att balansen i försäkringssystemet ska säkerställas genom två faktorer, nämligen den pensionsberättigande åldern och storleken på tjänstemännens avgifter till systemet. Pensionsavgifterna bidrar till att säkerställa balansen i pensionssystemet genom att de finansierar det direkt. En motsvarande effekt kan också förväntas av en höjning av den lagstadgade pensionsåldern, vilket i princip är ett ingripande i systemet som är fördröjt i tiden.

Det konstaterandet räcker dock inte för att kunna dra slutsatsen att, i ett system med direkt ersättning, en höjning av den lagstadgade pensionsåldern med nödvändighet skulle medföra lägre pensionsavgifter för tjänstemännen bakåt i tiden.

Enligt artikel 1 i bilaga XII till tjänsteföreskrifterna fastställs tjänstemännens avgifter till pensionssystemet genom en försäkringsteknisk bedömning vart femte år, vilken uppdateras årligen. Bådadera stadgas i artikel 83a.3 och 83a.4 i tjänsteföreskrifterna. Den försäkringstekniska bedömningen och den årliga uppdateringen grundar sig på ett antal parametrar som fastställs i bilaga XII till tjänsteföreskrifterna.

En första parameter vid beräkningen av tjänstemännens avgifter är enligt artikel 1.2 i bilaga XII till tjänsteföreskrifterna den demografiska utvecklingen (”förändringar i fråga om den population som avses”). Den utvecklingen fastställs i sin tur på grundval av iakttagelser av den population som deltar i systemet, såsom framgår av artikel 9 i samma bilaga. Enligt den artikeln härleds den demografiska utvecklingen mer specifikt från populationens struktur och den genomsnittliga pensionsåldern. Populationens struktur bedöms i sin tur utifrån mortalitetstabellen, förväntad livslängd, förekomsten av invaliditet och könsfördelningen i populationen. Vad gäller den genomsnittliga pensionsåldern ska denna särskiljas från den lagstadgade pensionsåldern. Att den förstnämnda beaktas beror på att den i högre grad än den senare avgör de faktiska pensionskostnaderna.

En andra parameter vid fastställandet av tjänstemännens avgifter är förändringar av varje tjänstemans grundlön fram till den ”antagna pensionsåldern” (artiklarna 4 och 6 i bilaga XII till tjänsteföreskrifterna). Den parametern innebär således att det framtida värdet av en aktiv tjänstemans grundlön ska bedömas med hänsyn tagen till hur den lönen förväntas förändras fram till pensionsåldern (artikel 6.1 första stycket i bilaga XII till tjänsteföreskrifterna). Det ska betonas att även om den lagstadgade pensionsåldern ska beaktas, ska hänsyn tas även till faktorer såsom möjligheten att förbli i tjänst även efter den åldern eller att upphöra med tjänstgöringen innan den uppnåtts, såsom framgår av artikel 6.4 i bilaga XII till tjänsteföreskrifterna. Av detta följer att den ”antagna pensionsålder” som beaktas i detta sammanhang är ett sammanräknat värde.

En tredje parameter vid fastställandet av tjänstemännens pensionsavgifter är de räntesatser som ska beaktas enligt artikel 10 i bilaga XII till tjänsteföreskrifterna. En fjärde faktor är, enligt artikel 11 i samma bilaga, baserad på genomsnittet under 30 år av de särskilda indikatorer som avses i bilaga XI till tjänsteföreskrifterna.

Den lagstadgade pensionsåldern, som artikel 22 i bilaga XIII till tjänsteföreskrifterna i deras lydelse enligt förordning nr 1023/2013 fastställer utifrån respektive tjänstemans ålder den 1 maj 2014, är en faktor som samverkar med bedömningarna av det framtida värdet av flera parametrar (räntesatser, mortalitet, löneutveckling et cetera) vid utvärderingen av den försäkringstekniska balansen i unionens pensionssystem och därmed vid fastställandet av den avgift som varje tjänsteman ska betala till det systemet för att säkerställa en tredjedel av finansieringen.

Tjänstemännens pensionsavgifter kan följaktligen utvecklas oberoende av den lagstadgade pensionsåldern.

Slutligen är unionens pensionssystem organiserat på grundval av solidaritetsprincipen och är inte upplagt så, att den pension som en tjänsteman är en exakt motprestation för dennes inbetalade pensionsavgifter. Detta innebär att varje tjänstemans avgifter inte ger upphov till en individuell rättighet för denna enskilda person, förvärvad nu, till en exakt motprestation i form av pension och återbetalning av det eventuella överskottet.

(se punkterna 45–54, 56 och 73)

Förstainstansrätten: dom av den 29 november 2006, Campoli/kommissionen,T‑135/05, EU:T:2006:366, punkt 134

Personaldomstolen: dom av den 11 juli 2007, Wils/parlamentet,F-105/05, EU:F:2007:128, punkterna 85 och 86