Förstainstansrättens dom (första avdelningen) av den 10 mars 1992. - Shell International Chemical Company Ltd mot Europeiska gemenskapernas kommission. - Mål T-11/89.



Rättsfallssamling 1992 s. II-00757

Svensk specialutgåva s. II-00047

Finsk specialutgåva s. II-00049



Sammanfattning

Parter

Domskäl

Beslut om rättegångskostnader

Domslut



Nyckelord

1. Konkurrens - administrativt förfarande - otillämplighet av artikel 6 i Europeiska konventionen om skydd för de mänskliga rättigheterna

2. Gemenskapsrätt - principer - rätt till försvar - iakttagande inom ramen för administrativa förfaranden - konkurrens - räckvidd

(artikel 19.1 i rådets förordning nr 17, artikel 4 i kommissionens förordning nr 99/63)

3. Konkurrens - administrativt förfarande - beslut av kommissionen varigenom en överträdelse fastställs - tillåtna bevis

(artikel 85.1 i EEG-fördraget)

4. Konkurrens - konkurrensbegränsande samverkan - avtal mellan företag - begrepp - enighet om det kommande beteendet på marknaden

(artikel 85.1 i EEG-fördraget)

5. Konkurrens - konkurrensbegränsande samverkan - samordnat förfarande - begrepp - samordning och samarbete som är oförenliga med skyldigheten för varje företag att självständigt bestämma sitt beteende på marknaden - möten mellan konkurrenter i syfte att utbyta upplysningar som är av avgörande betydelse för utarbetandet av deltagarnas affärsstrategi

(artikel 85.1 i EEG-fördraget)

6. Konkurrens - konkurrensbegränsande samverkan - företag - begrepp - ekonomisk enhet - tillskrivande av ansvar för överträdelser

(artikel 85.1 i EEG-fördraget)

7. Institutionernas rättsakter - motivering - skyldighet - räckvidd - beslut om tillämpning av konkurrensreglerna

(artikel 190 i EEG-fördraget)

8. Konkurrens - böter - belopp - fastställelse - kriterier - företagets tidigare beteende

(artikel 15.2 i rådets förordning nr 17)

9. Institutionernas rättsakter - giltighetspresumtion - bestridande - villkor

Sammanfattning

1. Även om kommissionen är skyldig att följa de processrättsliga skyddsregler som föreskrivs i gemenskapens konkurrensrätt, kan den dock inte när den tillämpar konkurrensreglerna betraktas som en "domstol" i den mening som avses i artikel 6 i Europeiska konventionen om skydd för de mänskliga rättigheterna, enligt vilken var och en skall vara berättigad till en rättvis förhandling inför en oavhängig och opartisk domstol.

2 De bestämmelser om processrättsliga skyddsregler som föreskrivs i artikel 19.1 i förordning nr 17 och i förordning nr 99/63 ger uttryck för en grundläggande princip i gemenskapsrätten som kräver iakttagande av rätten till försvar i varje förfarande, även av administrativ karaktär, och som särskilt innebär att det berörda företaget under förfarandet måste ha lämnats tillfälle att yttra sig över riktigheten i och relevansen av de påstådda faktiska respektive andra omständigheter samt över de handlingar som kommissionen använt till stöd för sitt påstående om att det föreligger en överträdelse av fördraget.

De processrättsliga skyddsregler som föreskrivs i gemenskapsrätten kräver emellertid inte att kommissionen skall ha en intern organisation som hindrar att en och samma tjänsteman kan uppträda både som utredare och referent i samma ärende.

3. I ett till ett företag riktat beslut enligt artikel 85.1 i fördraget kan gentemot detta företag endast sådana handlingar användas som bevis om vilka det redan vid tiden för meddelandet om anmärkningar och på grund av handlingarnas omnämnande i detta meddelande eller i bilagor till detta framgick att kommissionen avsåg att åberopa dessa handlingar, så att företaget därmed i tid kunde yttra sig över handlingarnas bevisvärde.

4. För att det skall föreligga ett avtal i den mening som avses i artikel 85.1 i EEG-fördraget räcker det att de ifrågavarande företagen har uttryckt sin gemensamma vilja att bete sig på ett bestämt sätt på marknaden. Så är fallet när det förelåg enighet mellan flera företag om att uppnå mål i fråga om priser och försäljningsvolymer.

5. De kriterier på samordning och samarbete som gör det möjligt att bestämma begreppet samordnat förfarande skall förstås mot bakgrund av grundtanken i fördragets konkurrensregler, enligt vilken varje näringsidkare på ett självständigt sätt skall bestämma vilken affärspolicy han ämnar följa inom den gemensamma marknaden. Detta krav på självständighet utesluter visserligen inte rätten för näringsidkarna att på ett förnuftigt sätt anpassa sig till sina konkurrenters konstaterade eller förväntade beteende. Självständighetskravet hindrar dock bestämt varje sådan direkt eller indirekt kontakt mellan företag som har till syfte eller resultat antingen att påverka en aktuell eller potentiell konkurrents beteende på marknaden eller att orientera en sådan konkurrent om det beteende på marknaden som det ifrågavarande företaget har beslutat sig för - eller överväger - att självt iaktta.

Det utgör ett samordnat förfarande att delta i sammanträden som har till syfte att fastställa mål för priser och försäljningsvolymer och under vilka konkurrenterna utbyter upplysningar om de priser som de avser att tillämpa, om deras lönsamhetströsklar, om de begränsningar i försäljningsvolymerna som de anser vara nödvändiga eller om deras försäljningssiffror, eftersom de deltagande företagen inte kan underlåta att ta hänsyn till de på så sätt meddelade upplysningarna när de bestämmer hur de skall bete sig på marknaden

6. Begreppet företag i den mening som avses i artikel 85.1 i EEG-fördraget betecknar en ekonomisk enhet som består av en enhetlig organisation av personliga, materiella och immateriella faktorer, som på ett varaktigt sätt eftersträvar ett bestämt ekonomiskt mål och kan medverka till en överträdelse i den mening som avses i denna bestämmelse.

Om en koncern utgör ett enda företag, har kommissionen därför rätt att för en av detta företag begången överträdelse tillskriva det bolag ansvar som var ansvarigt för koncernens handlande inom ramen för överträdelsen och ålägga bolaget böter.

7. Enligt artikel 190 i fördraget är kommissionen skyldig att motivera sina beslut och att då ange de faktiska och rättsliga omständigheter som utgör den rättsliga grunden för åtgärden samt de överväganden som fått kommissionen att fatta sitt beslut. Däremot behöver inte kommissionen, när det gäller ett beslut om tillämpning av konkurrensreglerna, behandla samtliga faktiska och rättsliga frågor som varje berörd part har åberopat under det administrativa förfarandet.

8. När det gäller att fastställa det bötesbelopp som skall åläggas på grund av ett åsidosättande av fördragets konkurrensregler skall det förhållande att kommissionen redan tidigare slagit fast att ett företag överträtt konkurrensreglerna och i förekommande fall ålagt företaget ett straff för detta betraktas som en försvårande omständighet för företaget, medan frånvaron av tidigare överträdelser utgör en normal omständighet som kommissionen inte behöver ta hänsyn till som en förmildrande omständighet.

9. Eftersom en rättsakt som delgivits och offentliggjorts skall presumeras vara giltig, åligger det den som åberopar bristande formell giltighet eller nullitet hos en rättsakt att tillhandahålla domstolen grunder som gör det möjligt för denna att inte ta hänsyn till den skenbara giltigheten.

Parter

Mål T-11/89

Shell International Chemical Company Ltd, engelskt bolag med säte i London, företrätt av J. F. Lever, QC, K. B. Parker, barrister, och J. W. Osborne, solicitor, med delgivningsadress i Luxemburg hos advokaten J. Hoss, 15, côte d'Eich,

sökande,

mot

Europeiska gemenskapernas kommission, företrädd av juridiske chefsrådgivaren A. McClellan och K. Banks, rättstjänsten, båda i egenskap av ombud, med delgivningsadress i Luxemburg hos företrädaren för rättstjänsten Roberto Hayder, Centre Wagner, Kirchberg,

svarande.

Talan avser ogiltigförklaring av kommissionens beslut av den 23 april 1986 om ett förfarande för tillämpning av artikel 85 i EEG-fördraget (IV/31.149 - Polypropen, JO nr L 230, s.1, fransk version; vid översättningen fanns ingen svensk version att tillgå).

FÖRSTAINSTANSRÄTTEN (första avdelningen)

sammansatt av ordföranden J. L. Cruz Vilaça samt domarna R. Schintgen, D. A. O. Edward, H. Kirschner och K. Lenaerts,

generaladvokat: B. Vesterdorf,

justitiesekreterare: H. Jung,

som beaktat det skriftliga förfarandet och vad som förekommit vid den muntliga förhandlingen den 10-15 december 1990, och

som hört generaladvokatens förslag till avgörande, framlagt vid sammanträde den 10 juli 1991,

meddelar följande

Domskäl

dom

Bakgrunden till talan

1 Förevarande mål gäller ett beslut av kommissionen genom vilket femton producenter av polypropen ålades böter för överträdelse av artikel 85.1 i EEG-fördraget. Den produkt, polypropen, som är föremål för det angripna beslutet (härefter benämnt "beslutet") är en av de främsta termoplastiska bulkpolymererna. Polypropen säljs av producenterna till företag som förädlar den till hel- eller halvfabrikat. De främsta polypropenproducenterna har ett sortiment med mer än hundra olika kvaliteter som täcker en vid skala av slutanvändningar. De viktigaste baskvaliteterna av polypropen är benämnda fiber, formsprutad homopolymer, formsprutad sampolymer, slagseg sampolymer samt folie. De företag som beslutet riktar sig till är alla betydande producenter av petrokemiska produkter.

2 Den västeuropeiska marknaden för polypropen förses nästan uteslutande med produkter från produktionsenheter i Europa. Före 1977 försörjde följande tio producenter marknaden: Montedison (sedermera Montepolimeri SpA som därefter blev Montedipe SpA), Hoechst AG, Imperial Chemical Industries plc och Shellkoncernen (härefter de "fyra stora") som tillsammans innehade 64 % av marknaden, Enichem Anic SpA i Italien, Rhône-Poulenc SA i Frankrike, Alcudia i Spanien, Chemische Werke Hüls och Basf AG i Tyskland samt den österrikiska producenten Chemie Linz AG. Efter utgången av de huvudpatent som innehafts av Montedison uppträdde 1977 sju nya producenter i Västeuropa: Amoco och Hercules Chemicals NV i Belgien, ATO Cimie SA och Solvay et Cie SA i Frankrike, SIR i Italien, DSM NV i Nederländerna och Taqsa i Spanien. Saga Petrokjemi AS & Co., en norsk producent, började sin verksamhet i mitten av 1978 och Petrofina SA 1980. Tillkomsten av nya producenter med en nominell kapacitet på omkring 480 000 ton innebar en väsentlig ökning av produktionskapaciteten i Västeuropa som under flera år inte åtföljdes av någon motsvarande ökning av efterfrågan, vilket fick till följd ett lågt utnyttjande av produktionskapaciteten. Utnyttjandegraden ökade emellertid successivt mellan 1977 och 1983 då den steg från 60 till 90 %. Enligt beslutet förelåg ungefärlig jämvikt mellan utbud och efterfrågan från och med 1982. Under den största delen av referensperioden (1977-1983) karakteriserades dock polypropenmarknaden, uppgavs det, av antingen dålig lönsamhet eller betydande förluster, särskilt beroende på omfattningen av de fasta kostnaderna och ökningen av priset på råvaran, propen. Enligt beslutet (punkt 8) innehade 1983 Montepolimeri SpA 18 % av den europeiska polypropenmarknaden, Imperial Chemical Industries plc, Shellkoncernen och Hoechst AG 11 % vardera, Hercules Chemicals NV något mindre än 6 %, ATO Chimie SA, BASF AG, DSM NV, Chemische Werke Hüls, Chemie Linz AG, Solvay et Cie SA och Saga Petrokjemi AS & Co. 3-5 % vardera samt Petrofina SA omkring 2 %. Polypropenhandeln mellan medlemsstaterna var enligt beslutet omfattande, eftersom var och en av producenterna som under denna tid var etablerade i gemenskapen sålde inom alla eller nästan alla medlemsstater.

3 Shellkoncernen var en av de producenter som försåg marknaden med sina produkter före 1977 och är en av de "fyra stora". Dess marknadsandel uppgick till mellan 2,7 och 4,2 %.

4 Den 13 och 14 oktober 1983 genomförde tjänstemän från kommissionen i enlighet med artikel 14.3 i rådets förordning nr 17 av den 6 februari 1962, Första förordningen om tillämpning av fördragets artiklar 85 och 86 (EGT 1962, nr 13, s. 204, fransk version; svensk specialutgåva, del 08, volym 01; härefter benämnd "förordning nr 17"), samtidiga undersökningar hos följande företag som är producenter av polypropen och förser den gemensamma marknaden med denna produkt:

- ATO Chimie SA, numera Atochem (härefter benämnt "ATO"),

- BASF AG (härefter benämnt "BASF"),

- DSM NV (härefter benämnt "DSM"),

- Hercules Chemicals NV (härefter benämnt "Hercules"),

- Hoechst AG (härefter benämnt "Hoechst"),

- Chemische Werke Hüls (härefter benämnt "Hüls"),

- Imperial Chemical Industries plc (härefter benämnt "ICI"),

- Montepolimeri SpA, numera Montedipe (härefter benämnt "Monte"),

- Shell International Chemical Company Ltd (härefter benämnt "Shell"),

- Solvay et Cie SA (härefter benämnt "Solvay"),

- BP Chimie (härefter benämnt "BP").

Ingen undersökning genomfördes hos Rhône-Poulenc SA (härefter benämnt "Rhône-Poulenc") eller hos Enichem Anic SpA.

5 Efter undersökningarna riktade kommisssionen en begäran om upplysningar i enlighet med artikel 11 i i förordning nr 17 (härefter benämnd "begäran om upplysningar") inte endast till ovannämnda företag utan även till följande företag:

- Amoco,

- Chemie Linz AG (härefter benämnt "Linz"),

- Saga Petrokjemi AS & Co., som numera ingår i Statoil ("härefter benämnt "Statoil"),

- Petrofina SA (härefter benämnt "Petrofina"),

- Enichem Anic SpA (härefter benämnt "Anic").

Linz, som är ett i Österrike etablerat företag, bestred kommissionens behörighet och vägrade att besvara begäran. I enlighet med artikel 14.2 i ovan nämnda förordning genomförde därefter kommissionens tjänstemän undersökningar hos Anic och Saga Petrochemicals UK Ltd, Sagas engelska dotterbolag, samt hos Linz försäljningsagenturer i Förenade kungariket och Tyskland. Ingen begäran om upplysningar riktades till Rhône-Poulenc.

6 Med ledning av det bevismaterial som erhölls inom ramen för dessa undersökningar och denna begäran om upplysningar kom kommissionen fram till att de berörda producenterna mellan 1977 och 1983 i strid med artikel 85 i EEG-fördraget genom en rad prisinitiativ regelbundet fastställt målpriser samt utarbetat ett system för årlig kontroll av försäljningsvolymerna i syfte att mellan sig dela upp den disponibla marknaden enligt överenskomna procentsatser eller volymer. Därför beslöt kommissionen den 30 april 1984 att inleda ett förfarande enligt artikel 3.1 i förordning nr 17. I maj 1984 tillställde kommisssionen de ovannämnda företagen med undantag för Anic och Rhône-Poulenc ett skriftligt meddelande om anmärkningar. Samtliga mottagare svarade skriftligt.

7 Den 24 oktober 1984 sammanträffade det av kommissionen utsedda förhörsombudet med de juridiska rådgivarna till mottagarna av meddelandet om anmärkningar, för att komma överens om vissa procedurregler för det inom ramen för det administrativa förfarandet föreskrivna förhöret, vilket skulle börja den 12 november 1984. Vid detta sammanträde tillkännagav kommissionen dessutom att den, till följd av de argument som framförts av företagen i deras svar på meddelandet om anmärkningar, inom kort skulle sända företagen ytterligare material för komplettering av det bevismaterial angående genomförandet av prisinitiativ som redan delgivits dem. I enlighet därmed sände kommissionen den 31 oktober 1984 till företagens juridiska rådgivare en rad handlingar bestående av kopior av prisinstruktioner från producenterna till dessas försäljningskontor inklusive tabeller med sammanfattningar av dessa handlingar. För att säkerställa skyddet för affärshemligheter förenade kommissionen översändandet av dessa handlingar med vissa villkor. Särskilt fick handlingarna inte komma till företagens affärsavdelningars kännedom. Flera företags advokater vägrade att acceptera dessa villkor och skickade tillbaka dokumentationen före förhöret.

8 Med anledning av de upplysningar som lämnades i de skriftliga svaren på meddelandet om anmärkningar beslöt kommissionen att utsträcka förfarandet till Anic och Rhône-Poulenc. För detta ändamål sändes till dessa företag den 25 oktober 1984 ett meddelande om anmärkningar liknande det som riktats till de femton andra företagen.

9 En första förhörsperiod ägde rum den 12-20 november 1984, under vilken alla företagen hördes med undantag av Shell (som hade vägrat att delta i något förhör) samt Anic, ICI och Rhône-Poulenc (som ansåg att de inte hade fått tillräcklig möjlighet att förbereda sitt ärende).

10 Under dessa förhör vägrade flera företag att gå in på de frågor som togs upp i den dokumentation som sänts till dem den 31 oktober 1984 och gjorde därvid gällande att kommissionen radikalt hade ändrat inriktning i sin argumentation och att företagen åtminstone borde få tillfälle att avge skriftliga yttranden. Andra företag hävdade att de inte fått tillräckligt med tid att studera ifrågavarande handlingar före förhöret. En gemensam skrivelse med det innehållet avsändes till kommissionen den 28 november 1984 genom advokaterna för BASF, DSM, Hercules, Hoechst, ICI, Linz, Monte, Petrofina och Solvay. I en skrivelse av den 4 december 1984 förklarade Hüls att företaget anslöt sig till denna ståndpunkt.

11 Kommissionen sände därför den 29 mars 1985 en ny serie handlingar till företagen innehållande prisinstruktioner som företagen givit sina försäljningskontor, åtföljda av tabeller över priser och en sammanfattning av bevis beträffande varje prisinitiativ för vilket det fanns handlingar tillgängliga. Kommissionen anmodade företagen att svara såväl skriftligen som under en ny förhörsperiod och meddelade att den upphävde de restriktioner som ursprungligen föreskrivits i fråga om vidarebefordran av handlingar till affärsavdelningarna.

12 I en annan skrivelse daterad samma dag besvarade kommissionen de av advokaterna framförda argumenten enligt vilka kommissionen inte hade givit en precis rättslig defintion av den åberopade konkurrensbegränsande samverkan enligt artikel 85.1 i fördraget, och anmodade företagen att skriftligen och muntligen yttra sig till kommissionen.

13 En andra förhörsperiod ägde rum den 8-11 juli 1985 och den 25 juli 1985. Anic, ICI och Rhône-Poulenc yttrade sig vid detta tillfälle och de övriga företagen (med undantag av Shell) kommenterade de frågor som behandlats i kommissionens båda skrivelser av den 29 mars 1985.

14 Ett utkast till förhörsprotokoll åtföljt av relevant dokumentation sändes den 19 november 1985 till medlemmarna i den rådgivande kommittén för kartell- och monopolfrågor (härefter benämnd "den rådgivande kommittén") och den 25 november 1985 till företagen. Den rådgivande kommittén avgav sitt yttrande vid sitt 170:e sammanträde den 5 och 6 december 1985.

15 Vid slutet av detta förfarande fattade kommissionen det omtvistade beslutet av den 23 april 1986, i vilket följande föreskrivs:

"Artikel 1

Anic SpA, ATO Chemie SA (numera Atochem), BASF AG, DSM NV, Hercules Chemicals NV, Hoechst AG, Chemische Werke Hüls (numera Hüls AG), ICI plc, Chemische Werke Linz, Montepolimeri SpA (numera Montedipe), Petrofina SA, Rhône-Poulenc SA, Shell International Chemical Co. Ltd, Solvay & Cie och Saga Petrokjemi AG & Co. (ingår numera i Statoil) har överträtt bestämmelserna i artikel 85.1 i EEG-fördraget genom att

- vad avser Anic från omkring november 1977 till slutet av 1982 eller början av 1983,

- vad avser Rhône-Poulenc från omkring november 1977 till slutet av 1980,

- vad avser Petrofina från 1980 till åtminstone november 1983,

- vad avser Hoechst, ICI, Montepolimeri och Shell från mitten av 1977 till åtminstone november 1983,

- vad avser Hercules, Linz, Saga och Solvay från omkring november 1977 till åtminstone november 1983,

- vad avser ATO från åtminstone 1978 till åtminstone november 1983,

- vad avser BASF, DSM och Hüls från en obestämd tidpunkt mellan 1977 och 1979 till åtminstone november 1983,

delta i ett avtal och ett samordnat förfarande som gick tillbaka till mitten av 1977 och enligt vilka de producenter som förser den gemensamma marknadens territorium med polypropen

a) tog kontakt med varandra och regelbundet träffades (sedan början av 1981 två gånger i månaden) inom ramen för hemliga sammanträden för att diskutera och slå fast sin affärsstrategi,

b) periodiskt fastställde "målpriser" (eller minimipriser) för försäljningen av produkten i var och en av gemenskapens medlemsstater,

c) kom överens om diverse åtgärder för att underlätta genomförandet av sådana målpriser, inklusive (och huvudsakligen) tillfälliga begränsningar av produktionen, utbyte av detaljerade upplysningar om sina leveranser, hållande av lokala sammanträden och från och med slutet av 1982 ett system med "account management" i syfte att genomföra prishöjningar gentemot vissa kunder,

d) företog samtidiga prishöjningar för att genomföra de nämnda målen,

e) delade upp marknaden genom att ge varje producent ett årligt försäljningsmål eller en årlig "försäljningskvot" (1979, 1980 och under åtminstone en del av 1983) eller, i brist på ett slutgiltigt avtal för hela året, genom att kräva att producenterna begränsade sin månatliga försäljning genom hänvisning till en föregående period (1981, 1982).

Artikel 2

De i artikel 1 nämnda företagen skall omedelbart upphöra med ovan angivna överträdelser (om så inte redan skett) och i framtiden inom ramen för sin verksamhet inom polypropensektorn avhålla sig från varje avtal eller samordnat förfarande som kan ha samma eller liknande syfte eller resultat, inklusive varje utbyte av upplysningar av den art som i allmänhet betraktas som affärshemligheter och varigenom deltagarna informeras direkt eller indirekt om andra individuella producenters produktion, leveranser, lagerstorlek, försäljningspriser, kostnader eller investeringsplaner eller som skulle kunna göra det möjligt för dem att övervaka genomförandet av varje uttryckligt eller tyst avtal eller varje samordnat förfarande i fråga om pris eller marknadsuppdelning inom gemenskapen. Varje system för utbyte av allmän information som producenterna kan vara anslutna till (som t.ex. Fides) skall administreras på ett sådant sätt att det utesluter all information som gör det möjligt att identifiera enskilda producenters beteende. Företagen skall särskilt avhålla sig från att sinsemellan utbyta någon ytterligare information rörande konkurrens som inte omfattas av ett sådant system.

Artikel 3

Med anledning av den i artikel 1 fastställda överträdelsen åläggs de i detta beslut angivna företagen följande böter:

i) Anic SpA, 750 000 ECU eller 1 103 692 500 ITL i böter,

ii) Atochem, 1 750 000 ECU eller 11 973 325 FRF i böter,

iii) BASF AG, 2 500 000 ECU eller 5 362 225 DEM i böter,

iv) DSM NV, 2 750 000 ECU eller 6 657 640 NLG i böter,

v) Hercules Chemicals NV, 2 750 000 ECU eller 120 569 620 BEF i böter,

vi) Hoechst AG, 9 000 000 ECU eller 19 304 010 DEM i böter,

vii) Hüls AG, 2 750 000 ECU eller 5 898 447,50 DEM i böter,

viii) ICI plc, 10 000 000 ECU eller 6 447 970 GBP i böter,

ix) Chemische Werke Linz, 1 000 000 ECU eller 1 471 590 000 ITL i böter.

x) Montedipe, 11 000 000 ECU eller 16 187 490 000 ITL i böter,

xi) Petrofina SA, 600 000 ECU eller 26 306 100 BEF i böter,

xii) Rhône-Poulenc SA, 500 000 ECU eller 3 420 950 FRF i böter,

xiii) Shell International Chemical Co. Ltd, 9 000 000 ECU eller 5 803 173 GBP i böter,

xiv) Solvay & Cie, 2 500 000 ECU eller 109 608 750 BEF i böter,

xv) Statoil, Den Norske Stats Oljeselskap AS (som numera inbegriper Saga Petrokjemi), 1 000 000 ECU eller 644 797 GBP i böter.

Artiklarna 4 och 5

(inte återgivna)"

16 Den 8 juli 1986 sändes till företagen det slutgiltiga protokollet från förhören innehållande de av företagen begärda ändringarna, tilläggen och strykningarna i texten.

Förfarandet

17 Under dessa omständigheter har sökanden, genom ansökan som inkom till domstolens kansli den 5 augusti 1986, väckt förevarande talan om ogiltigförklaring av beslutet. Tretton av de fjorton övriga företagen till vilka detta beslut är riktat har likaledes väckt talan om ogiltigförklaring av beslutet (målen T-1/89-T-4/89, T-6/89-T-10/89 och T-12/89-T-15/89).

18 Det skriftliga förfarandet ägde i sin helhet rum vid domstolen.

19 Genom beslut av den 15 november 1989 hänsköt domstolen detta mål och de tretton övriga målen till förstainstansrätten i enlighet med artikel 14 i rådets beslut 88/591/EKSG, EEG, Euratom av den 24 oktober 1988 om upprättandet av Europeiska gemenskapernas förstainstansrätt (härefter benämnt "rådets beslut av den 24 oktober 1988", EGT nr L 319, s. 1, fransk version; svensk specialutgåva, del 02, volym 01).

20 I enlighet med artikel 2.3 i rådets beslut av den 24 oktober 1988 utsågs en generaladvokat av förstainstansrättens ordförande.

21 Genom skrivelse av den 3 maj 1990 anmodade förstainstansrättens justitiesekreterare parterna att delta i ett informellt sammanträde för att närmare bestämma uppläggningen av det muntliga förfarandet. Detta sammanträde ägde rum den 28 juni 1990.

22 Genom skrivelse av den 9 juli 1990 anmodade förstainstansrättens justitiesekreterare parterna att yttra sig om ett eventuell förening av målen T-1/89-T-4/89 och T-6/89-T-15/89 vad gäller det muntliga förfarandet. Ingen av parterna hade någon invändning på denna punkt.

23 Genom beslut av den 25 september 1990 förenade förstainstansrätten med anledning av sambandet dem emellan ovannämnda mål vad gäller det muntliga förfarandet i enlighet med artikel 43 i rättegångsreglerna för domstolen, vilka regler då gällde i tillämpliga delar för rättegången vid förstainstansrätten enligt artikel 11 tredje stycket i rådets beslut av den 24 oktober 1988.

24 Genom beslut av den 15 november 1990 tog förstainstansrätten ställning till den begäran om konfidentiell behandling som ingetts av sökandena i målen T-2/89, T-3/89, T-9/89, T-11/89, T-12/89 och T-13/89 och biföll denna begäran till en del.

25 Genom skrivelser som inkom till förstainstansrättens kansli mellan den 9 oktober och den 29 november 1990 besvarade parterna de frågor som förstainstansrätten hade ställt till dem i skrivelser från justitiesekreteraren av den 19 juli 1990.

26 Mot bakgrund av svaren på dessa frågor och med anledning av referentens rapport samt efter att ha hört generaladvokaten beslöt förstainstansrätten att inleda det muntliga förfarandet utan föregående bevisupptagning.

27 Parterna höll anföranden och besvarade förstainstansrättens frågor under den muntliga förhandling som ägde rum den 10-15 december 1990.

28 Generaladvokaten avgav sitt förslag till avgörande vid sammanträde den 10 juli 1991.

Parternas yrkanden

29 Shell har yrkat att förstainstansrätten skall

1. ogiltigförklara kommissionens beslut av den 23 april 1986 (IV. 31/149 - Polypropen) i den mån det berör sökanden, eller

2. upphäva eller väsentligt sätta ned böterna, och

3. förplikta kommissionen att ersätta sökandens rättegångskostnader.

Kommissionen har å sin sida yrkat att förstainstansrätten skall

- ogilla sökandens talan och

- förplikta sökanden att ersätta rättegångskostnaderna.

Saken

30 Förstainstansrätten finner att följande invändningar från sökandens sida skall prövas. För det första invändningarna om att det skett ett åsidosättande av rätten till försvar därigenom att kommissionen vid utarbetandet av beslutet åsidosatt sin skyldighet att vara opartisk (1), därigenom att kommissionen underlåtit att till sökanden översända handlingar på vilka den grundade beslutet (2) och därigenom att inte alla anmärkningar som framställdes mot sökanden i beslutet angavs i meddelandet om anmärkningar (3). För det andra invändningarna om fastställelse av överträdelsen. Dessa invändningar rör dels de faktiska omständigheter som kommissionen kommit fram till (1), dels tillämpningen av artikel 85.1 i EEG-fördraget på dessa omständigheter (2). För det tredje invändningarna om sökandens ansvar för överträdelsen. För det fjärde invändningarna om beslutets motivering. För det femte invändningarna om fastställelsen av böterna, vilka påståtts vara delvis preskriberade (1) samt oproportionerliga i förhållande till den påstådda överträdelsens varaktighet (2) och svårhetsgrad (3).

Rätten till försvar

1. Brist på opartiskhet vid utarbetandet av beslutet

31 Sökanden har gjort gällande att kommissionens interna organisation fram till 1985 var så utformad att den minskade risken för partiskhet och orättvisa vid kommissionens överläggningar, eftersom redan från förfarandets inledningsskede undersökningsuppgiften var skild från uppgiften att beivra överträdelser. Under det administrativa förfarandet i förevarande fall omorganiserades generaldirektoratet för konkurrens så att samma tjänsteman måste uppträda som både utredare/inspektör och granskare/referent. Därmed bortföll garantierna för opartiskhet och rättvisa.

32 I sin replik har sökanden vidare anfört att det nya systemet, i motsats till vad kommissionen hävdat, inte obetingat erbjuder alla önskvärda garantier, att det nya systemet inte kunde tillämpas i förevarande fall eftersom det infördes först 1985 och att det i varje fall inte kunde avhjälpa avsaknaden av skilda uppgifter redan från inledningsskedet. Sökanden har anfört exempel från beslutet av vilka det enligt sökanden framgår att nackdelarna med denna omorganisation inte är rent hypotetiska, eftersom de visar att kommissionen bl.a. tolkade vissa handlingar ofullständigt eller partiskt. Sökanden har slutligen anfört att kommissionen inte gör gällande att det nya systemet tillämpades på hela det ifrågavarande förfarandet.

33 Sökanden har anfört att sökanden med hänsyn till omorganisationen av generaldirektoratet för konkurrens fäste särskild vikt vid möjligheten att verkligen höras inom ramen för det administrativa förfarandet. Men förhörsombudet som ansvarade för att förhören förlöpte väl hade varnat företagen för att han enligt de instruktioner som han hade fått inte kunde ingripa effektivt efter förhöret om han ansåg att förslaget till beslut var behäftat med fel eller gick för långt och att han efter förhöret endast kunde ingripa när det gällde frågor om förfarandet. Han hade begärt förtydliganden angående sin roll men hade inte fått några. Han befann sig enligt egen utsago i "ett ynkligt läge". Av dessa förklaringar drog sökanden den slutsatsen att förhörsombudet inte var i stånd att verksamt skydda rätten till försvar och spela sin roll av opartisk medlare, dvs. att verksamt fullgöra uppgifterna inom sitt kompetensområde i enlighet med kommissionens Trettonde rapport om konkurrenspolitiken. Sökanden måste därför, trots alla sina förberedelser inför förhören, avstå från att delta i dessa av fruktan för att utsätta sig för den allvarliga risken att sökandens förklaringar tolkades felaktigt eller användes mot sökanden av en förvaltning vars opartiskhet hade komprometterats. Sökanden har slutligen anfört att kommissionen inte har bestritt riktigheten av sökandens beskrivning av förhörsombudets förklaring.

34 Kommissionen har å sin sida förklarat att omorganisationen av generaldirektoratet för konkurrens, vilken genomfördes under 1985, syftade till att åstadkomma en optimal förening av effektivitet och opartiskhet. Garantierna för objektivitet, opartiskhet och konsekvens ökade således genom inrättandet av ett nytt direktorat som skulle ansvara för samordningen av beslutsfattandet och säkerställa att de beslut som rörde samma slag av konkurrensbegränsande beteenden inom de olika sektorerna var förenliga sinsemellan. Denna omorganisaion beskrevs i den Fjortonde och Femtonde rapporten om konkurrenspolitiken.

35 Kommissionen har i dupliken anfört att det är fel att säga att förevarande fall handlades av samma tjänstemän från början till slutet av det administrativa förfarandet, eftersom mer än 20 personer deltog i utredningen av fallet. Kommissionen har med hänvisning till de exempel som sökanden anfört för att belysa kommissionens påstådda brist på opartiskhet påpekat att dessa exempel avser ett skede i förfarandet som ligger efter meddelandet om anmärkningar och därför inte kan tjäna som stöd för påståendet att avsaknaden av skilda funktioner som utredare och referent skulle vara skadlig. Kommissionen har vidare anfört att man av dessa exempel inte heller kan sluta sig till att kommissionen gjorde en felaktig analys av de faktiska omständigheterna eller av handlingarna, och ännu mindre att en sådan analys beror på den interna organisationen av kommissionens arbete.

36 Kommissionen har i dupliken hänvisat till syftet med inrättandet av befattningen som förhörsombud och ingående redogjort för förhörsombudets kompetensområde. Kommissionen har med hänsyn till dessa klargöranden anmärkt att sökanden inte har anfört något som kan styrka att det förfarande som följts i förevarande fall inte varit korrekt. Kommissionen har framhållit att sökandens förklaring att allt det som sökanden hade kunnat säga under förhöret skulle ha "använts mot sökanden" och att de muntliga upplysningar som sökanden hade kunnat ge vid detta tillfälle inte skulle ha använts objektivt, är ogrundade och orättvisa antaganden. Kommissionen har vidare anfört att eftersom sökanden valt att inte utnyttja möjligheten att delta i förhöret, har sökanden nu ingen rätt att göra gällande att de påstådda felen i beslutet hade kunnat undvikas genom förhörsombudets ingripande.

37 Förstainstansrätten konstaterar inledningsvis att sökanden i sin ansökan har gjort gällande att dess rätt till försvar kränkts genom ändringen av den interna organisationen av kommissionens avdelningar och uppgivandet av de garantier för opartiskhet som det tidigare, till denna organisation kopplade förfarandet erbjöd. I sin replik har sökanden hävdat att det inte är säkert att den nya organisationen och det nya förfarandet erbjuder alla de garantier för opartiskhet som kommissionen tillskriver dem i sitt svaromål, men gör numera gällande att sökanden inte kunde utnyttja de garantier som det nya förfarandet erbjuder, eftersom det förfarandet inte tillämpades i förevarande fall.

38 För att övervinna den påtagliga motsägelsen i de argument som framförts av sökanden, vilken först klagat över att det gamla förfarandet inte tillämpades i sökandens fall och sedan över att sökanden inte heller hade nytta av det nya förfarandet, måste man beakta att sökanden anser att rätten till försvar åsidosatts, eftersom omorganisationen av kommissionens avdelningar inträffade under loppet av det administrativa förfarande som ledde fram till fattandet av det angripna beslutet och följaktligen det gamla och det nya förfarandet tillämpades efter varandra på sökandens fall, vilket enligt sökanden ledde till att vart och ett av dessa förfaranden berövades de garantier som de var för sig erbjöd om de tillämpades från början till slut på ett fall.

39 Förstainstansrätten finner att den omständigheten att vissa av kommissionens tjänstemän deltog i det administrativa förfarandet både som utredare och som referenter inte gör beslutet rättsstridigt. Det framgår nämligen klart av domstolens rättspraxis att kommissionen inte kan betraktas som en "domstol" i den mening som avses i artikel 6 i Europeiska konventionen om skydd för de mänskliga rättigheterna. Under det administrativa förfarandet vid kommissionen är denna emellertid skyldig att följa de processrättsliga skyddsregler som föreskrivs i gemenskapsrätten. Innan kommissionen fattar ett beslut är den således enligt artikel 19.1 i förordning nr 17 skyldig att lämna de berörda tillfälle att yttra sig över dess anmärkningar. Det är även av detta skäl som kommissionen i förordning nr 99/63/EEG av den 25 juli 1963 om sådana förhör som avses i artikel 19 i förordning nr 17 (EGT 1963, 127, s. 2268, fransk version; svensk specialutgåva, del 08, volym 01) infört ett kontradiktoriskt förfarande. Enligt detta förfarande skall kommissionen meddela de berörda företagen sina anmärkningar och företagen ha möjlighet att skriftligen bemöta meddelandet inom en viss tid. I förekommande fall och särskilt om kommissionen avser att ålägga böter, kan ett förhör med de berörda företagen genomföras. Enligt artikel 4 i förordning nr 99/63 får kommissionen i sina beslut endast ta upp sådana anmärkningar mot företag beträffande vilka dessa har haft tillfälle att yttra sig. Dessa bestämmelser ger uttryck för en grundläggande prinicip i gemenskapsrätten som kräver iakttagande av rätten till försvar i varje förfarande, även av administrativ karaktär, och som särskilt innebär att det berörda företaget under förfarandet måste ha lämnats tillfälle att yttra sig över riktigheten i och relevansen av de påstådda faktiska respektive andra omständigheter samt över de handlingar som kommissionen använt till stöd för sitt påstående om att det föreligger en överträdelse av EEG-fördraget (domstolens dom av den 7 juni 1983 i förenade målen 100-103/80, Musique Diffusion française mot kommissionen, punkterna 7-10, Rec. s. 1825).

40 Förstainstansrätten finner att de processrättsliga skyddsregler som föreskrivs i gemenskapsrätten emellertid inte kräver att kommissionen skall ha en intern organisation som hindrar att en och samma tjänsteman kan uppträda både som utredare och referent i samma ärende.

41 Härav följer att, även om invändningen om kommissionens interna organisation inte kan godtas, gemenskapsrätten innehåller alla de nödvändiga kriterierna för att pröva invändningar om åsidosättande av sökandens rätt till försvar och i förekommande fall godta invändningarna.

42 För övrigt måste det konstateras att sökanden inte kunnat ange hur åsidosättandet av sökandens rätt till försvar samt de av sökanden påstådda faktiska felaktigheterna kan tillskrivas den påtalade omorganisationen av generaldirektoratet för konkurrens.

43 Förstainstansrätten konstaterar vidare att de relevanta bestämmelserna om förhörsombudets kompetensområde, vilka bifogades den Trettonde rapporten om konkurrenspolitiken, har följande lydelse:

"Artikel 2

Förhörsombudet skall säkerställa att förhöret avlöper korrekt och därigenom bidra till att förhöret och det eventuellt efterföljande beslutet är objektiva. Förhörsombudet skall särskilt sörja för att vederbörlig hänsyn tas vid utarbetandet av förslag till kommissionens beslut på konkurrensområdet till alla omständigheter av betydelse, vare sig dessa är fördelaktiga eller ofördelaktiga för de berörda parterna. Förhörsombudet skall vid fullgörande av sina uppgifter sörja för att rätten till försvar respekteras, samtidigt som förhörsombudet tar hänsyn till kravet att konkurrensreglerna tillämpas effektivt och i enlighet med gällande föreskrifter och de principer som har fastställts av domstolen.

Artikel 5

Förhörsombudet skall rapportera till generaldirektören för konkurrens om förhörets förlopp och om de slutsatser som förhörsombudet drar av förhöret. Förhörsombudet skall uttala sig om förfarandets vidare förlopp. Därvid kan förhörsombudet föreslå att ytterligare upplysningar inhämtas, att man avstår från vissa anmärkningar eller att man lämnar meddelande om ytterligare anmärkningar.

Artikel 6

Förhörsombudet kan, om förhörsombudet anser det lämpligt, vid fullgörandet av de uppgifter som fastställs i artikel 2 framföra sina iakttagelser direkt till kommissionären för konkurrens när den senare föreläggs det preliminära förslag till beslut som är avsett för den rådgivande kommittén för kartell- och monopolfrågor.

Artikel 7

Om det är lämpligt, kan kommissionären för konkurrens på förhörsombudets begäran besluta att foga dennes slutgiltiga yttrande som bilaga till det förslag till beslut som läggs fram för kommissionen, i syfte att säkerställa att kommissionen, när den tar ställning till ett konkret ärende, har tillgång till alla uppgifter som är av betydelse i ärendet."

44 De uttalanden som sökanden tillskrivit förhörsombudet var tillvitelser från den senares sida mot kommissionen och överskred därför ramen för förhörsombudets kompetensområde. Sökanden kan inte som grund för sin vägran att delta i förhören åberopa dessa tillvitelser och därefter hävda att sökandens rätt till försvar åsidosatts.

45 Invändningen kan därför inte godtas.

2. Underlåtenhet att översända handlingar vid tiden för meddelandet om anmärkningar

46 Sökanden har i sina inlagor hänvisat till ett antal handlingar eller serier av handlingar som kommissionen enligt sökanden underlät att fästa sökandens uppmärksamhet på vid tiden för meddelandet om anmärkningar och som kommissionen enligt sökanden grundade sitt beslut på. Kommissionen gjorde det därmed omöjligt för sökanden att yttra sig över innehållet i dessa handlingar och åsidosatte följaktligen sökandens rätt till försvar.

47 Bland dessa handlingar finns enligt sökanden en handling av den 6 september 1977 som enligt uppgift påträffades hos Solvay och i vilken redogörs för ett möte mellan en anställd hos Solvay och en anställd hos sökanden (punkt 16 näst sista stycket i beslutet) samt en serie handlingar som påträffades hos ATO och som rörde utbyte av upplysningar om de franska producenternas leveranser och tillämpning av kvoter på den franska marknaden under 1979 (punkt 15 h i beslutet). Denna handling och denna serie av handlingar varken nämndes i de meddelanden om anmärkningar som tillställdes sökanden eller bifogades dessa meddelanden.

48 Sökanden har vidare anfört att två andra handlingar som sökanden tillställde kommissionen som bilaga till sitt svar på meddelandet om anmärkningar användes mot sökanden i beslutet utan att sökanden kunde yttra sig över handlingarnas innehåll, eftersom sökanden inte visste att de skulle användas mot sökanden. Det gällde två protokoll från interna sammanträden hos sökanden den 5 juli och den 12 september 1979 (punkterna 29 och 31 i beslutet).

49 Sökanden har kommit fram till att kommissionen, eftersom den inte tillät sökanden att yttra sig om dessa handlingars bevisvärde, drog felaktiga slutsatser av dessa, särskilt genom att underlåta att ta hänsyn till de omständigheter till sökandens förmån som dessa handlingar kunde omfatta. Sökanden har i det hänseendet anmärkt att Shell Chimie (Frankrike) inte nämns i de handlingar som påträffades hos ATO och hävdat att denna tystnad bevisar att Shellbolagen inte deltog i kvotarrangemangen. Sökanden har vidare hävdat att den handling som påträffades hos Solvay inte innehåller någon hänvisning till prisavtal och att detta bevisar att inga sådana avtal ingicks 1977.

50 Sökanden har också gjort gällande att kommissionen i beslutet använder två handlingar till stöd för andra anmärkningar än de som dessa handlingar förutsattes stödja i meddelandet om anmärkningar. Det rör sig för det första om en intern Shell-anteckning av den 20 oktober 1982 om ett internt sammanträde inom Shell den 7 september 1982 vilken anteckning i det särskilda meddelande om anmärkningar som tillställdes sökanden, där anteckningen utgjorde bilaga 30, anfördes som bevis för att det fanns ett prisavtal i slutet av 1982, medan det i beslutet hänvisades till denna handling i punkt 68 andra stycket för att styrka att sökanden var en av "ledarna" i den konkurrensbegränsande samverkan och att sökanden ingick ett pris- och/eller kvotavtal med de tre övriga s.k. "ledarna" i slutet av 1982. Det rör sig för det andra om en intern Shell-handling med rubriken "PP W. Europe Pricing" (bilaga 49 till det särskilda meddelande om anmärkningar som tillställdes Shell) till vilken handling kommissionen hänvisade i sistnämnda meddelande för att bevisa att sökanden deltog i ett kvotavtal för 1983, medan kommissionen i punkt 49 i beslutet använde denna handling för att styrka att Shell deltog i ett prisavtal i juli 1983. Sökanden har hävdat att eftersom det är omöjligt för ett företag som av kommissionen anklagas för åsidosättande av artikel 85.1 i EEG-fördraget att gå genom varje handling som bifogas meddelandet om anmärkningar och att lägga fram varje slutsats som enligt företaget inte kan dras av handlingen, kan kommissionen inte i beslutet använda de handlingar som nämns i meddelandet om anmärkningar till stöd för andra anmärkningar än de som åberopas i detta meddelande.

51 Kommissionen har å sin sida hävdat att den på lämpligt sätt gav sökanden möjlighet att ta ställning till alla handlingar som angick sökanden och som kunde åberopas mot sökanden. De handlingar som påträffades hos ATO bekräftade således endast handlingar som påträffades hos ICI och översändes till sökanden, eller också berörde de inte sökanden och skulle därför inte översändas till sökanden.

52 Kommissionen har gjort gällande att den handling från Solvay som nämns i punkt 16 femte stycket i beslutet gjordes tillgänglig för sökanden under förfarandet för insyn i handlingarna i ärendet och att sökanden då tog en kopia av handlingen. Kommissionen har tillagt att denna handling framför allt användes i beslutet för att styrka vid vilken tidpunkt Solvay började delta i diskussionerna om priserna och att handlingen dessutom bekräftar att sådana diskussioner ägde rum på den tiden.

53 Beträffande de två interna Shell-handlingarna av den 5 juli och den 12 september 1979 har kommissionen framhållit att den första handlingen endast bekräftar en detalj rörande tidsplanen för 1979 års prisinitiativ och att sökanden, eftersom sökanden själv lagt fram handlingen, borde ha känt till dess betydelse och därför kommenterat den spontant. Detsamma gäller den andra handlingen.

54 Beträffande användningen av handlingen med rubriken "PP W. Europe Pricing" till stöd för andra anmärkningar än de till stöd för vilka handlingen nämndes i meddelandet om anmärkningar, har kommissionen medgivit att denna handling i de meddelanden om anmärkningar som tillställdes sökanden egentligen endast nämndes i samband med fastställelsen av kvoter för 1983, medan den i beslutet användes för att bevisa sökandens deltagande i prisinitiativet i juli 1983. Kommissionen anser emellertid att sökanden på grund av det nära sambandet mellan dessa båda punkter måste ha varit medveten om att omnämnandet i denna handling av ett "mål för juli" skulle kunna användas mot sökanden.

55 Förstainstansrätten konstaterar att enligt domstolens rättspraxis det viktiga inte är handlingarna som sådana utan de slutsatser som kommissionen har dragit av dessa. Om dessa handlingar inte nämndes i meddelandet om anmärkningar kunde det berörda företaget med rätta anta att de inte hade någon betydelse i ärendet. Genom att inte informera ett företag om att vissa handlingar skulle användas i beslutet, hindrade kommissionen företaget från att i tid ta ställning till dessa handlingars bevisvärde. Härav följer att dessa handlingar inte kan betraktas som giltiga bevis mot företaget. (dom av den 25 oktober 1983 i mål 107/82, AEG Telefunken mot kommissionen, punkt 27, Rec. s. 3151, och senast dom av den 3 juli 1991 i mål C-62/86, AKZO Chemie mot kommissionen, punkt 21, Rec. s. I-3359).

56 I förevarande fall kan endast de handlingar som nämns i det allmänna eller särskilda meddelandet om anmärkningar eller i skrivelsen av den 29 mars 1985 eller de handlingar som bifogats dessa dokument utan att där särskilt omnämnas, anses som bevis mot sökanden inom ramen för detta mål. De handlingar som bifogats meddelandena om anmärkningar men inte nämns i dessa kan endast göras gällande mot sökanden i beslutet, om sökanden av meddelandena om anmärkningar rimligtvis kunde sluta sig till vilka slutsatser kommissionen avsåg att dra av handlingarna.

57 Förstainstansrätten anser följaktligen att den handling av den 6 september 1977 som påträffades hos Solvay och som nämns i punkt 16 näst sista stycket i beslutet samt de handlingar som togs i förvar hos ATO och som nämns i punkt 15 h i beslutet inte kan användas som bevis mot sökanden. Detta hindrar emellertid inte sökanden från att använda dessa handlingar som bevis till sin fördel.

58 Frågan om de sistnämnda handlingarna utgör ett oundgängligt stöd för vad kommissionen i beslutet funnit styrkt gentemot sökanden, skall bedömas av förstainstansrätten vid dess prövning av om vad kommissionen funnit styrkt är välgrundat.

59 De båda protokoll från interna Shell-sammanträden som sökanden bifogat sitt svar på meddelandet om anmärkningar och som nämns i punkterna 29 och 31 i beslutet skall däremot betraktas som bevis som kan åberopas mot sökanden inom ramen för detta mål. När sökanden lade fram dessa handlingar inom ramen för det administrativa förfarandet, måste sökanden ha varit medveten om risken för att kommissionen skulle använda handlingarna som bevis mot sökanden. Det framgår av domstolens rättspraxis (dom av den 29 oktober 1980 i förenade målen 209-215/78 och 218/78, Van Landewyck mot kommissionen, Rec. s. 3125 punkt 68) att beslutet inte nödvändigtvis behöver vara en kopia av redogörelsen för anmärkningarna. Kommissionen skall i själva verket ta hänsyn till resultatet av det administrativa förfarandet, antingen för att avstå från sådana anmärkningar som har visat sig ogrundade eller för att faktiskt eller rättsligt tillrättalägga eller komplettera sin argumentation till stöd för de anmärkningar som den åberopar. Sistnämnda möjlighet strider inte mot den rätt till försvar som garanteras av artikel 4 i förordning nr 99/63.

60 Kommissionen kunde därför utan vidare till stöd för de anmärkningar som redan meddelats sökanden använda handlingar som sökanden hade lagt fram inom ramen för det administrativa förfarandet.

61 När det gäller användningen i beslutet av bilaga 30 till det särskilda meddelande om anmärkningar som tillställdes sökanden, till stöd för andra anmärkningar än de som dessa handlingar var avsedda att stödja i nämnda meddelande om anmärkningar, skall det slås fast att den första av dessa handlingar utgör bilaga 100 till det allmänna meddelandet om anmärkningar och att denna bilaga används i sistnämnda meddelande (punkt 124) till stöd för anmärkningar i samband med den särskilda roll som de "fyra stora" spelade, vilket också är fallet i punkt 68 andra stycket i beslutet.

62 Bilaga 49 till det särskilda meddelandet om anmärkningar - vilken bilaga nämns i punkt 49 i beslutet till stöd för anmärkningen om ingåendet av ett prisavtal i juli 1983, medan bilagan i det särskilda meddelandet om anmärkningar anfördes för att styrka sökandens deltagande i ett kvotavtal - kan i beslutet användas mot sökanden endast om sökanden utifrån meddelandena om anmärkningar och innehållet i handlingarna rimligtvis kunde sluta sig till vilka slutsatser som kommissionen avsåg att dra därav. I förevarande fall hänvisar det särskilda meddelande om anmärkningar som tillställdes sökanden till sökandens deltagandet i prisinitiativet i juni och juli 1983 (punkt 8 h) och det allmänna meddelandet om anmärkningar till detta deltagande i punkt 74. De två första meningarna i denna handling gjorde det möjligt för sökanden att rimligtvis sluta sig till de slutsatser som kommissionen avsåg att dra av handlingen till stöd för de anmärkningar som kommissionen framfört. I denna handling anförs nämligen följande:

"Despite 100 % loading of W. European PP effective industrial production capacity, prices have generally fallen from 1.85/1.95 DM/kg ("marker" grade - tape, raffia) in December 1982 to approx. 1.70 DM (gross) in May, June 1983.

This paper provides data on PP supply, demand and pricing to show the cost to the Group of failing to use the present opportuniy for a general increase of prices."

("Trots 100 % utnyttjande av den faktiska industriella produktionskapaciteten för polypropen i Västeuropa har priserna i allmänhet fallit från 1,85/1,95 DEM/kg (band av "marker"-kvalitet, fiber) i december 1982 till ca 1,70 DEM (brutto) i maj-juni 1983.

Denna handling innehåller upplysningar om tillgång, efterfrågan och prisbildning för polypropen för att visa koncernen vad det skulle kosta att inte utnyttja det aktuella tillfället till att företa en allmän prishöjning").

63 Härav följer att kommissionen kunde använda denna handling till stöd för anmärkningen om ingåendet av ett prisavtal i juli 1983.

3. Nya anmärkningar

64 Sökanden har i sin argumentation rörande fastställelsen av de faktiska omständigheterna hävdat att kommissionen i sitt beslut har gjort gällande ett antal anmärkningar som inte framfördes i de meddelanden om anmärkningar som tillställdes sökanden. Detta gäller sökandens påstådda deltagande i ett prisinitiativ i juli 1979 (punkt 30 i beslutet) liksom sökandens deltagande i sammanträden under 1981, vilket sistnämnda deltagande kommissionen har åberopat som stöd för sin anmärkning rörande den roll som de fyra stora producenterna, däribland sökanden, spelade (punkterna 19, 57, 67, 68, 78 och 109 i beslutet).

65 Kommissionen har å sin sida hävdat att alla de anmärkningar som gjordes gällande i beslutet hade anförts i det allmänna meddelandet om anmärkningar, i det särskilda meddelande om anmärkningar som tillställdes sökanden eller i skrivelsen av den 29 mars 1985.

66 Förstainstansrätten finner att den anmärkning som framställdes i punkt 30 i beslutet nämndes i bilaga A till den skrivelse av den 29 mars 1985 som kommissionen tillställde sökanden för att klargöra och komplettera de tidigare meddelandena om anmärkningar.

67 Beträffande den hänvisning som kommissionen gjorde i punkterna 19, 57, 67, 68, 78 och 109 i beslutet till sökandens deltagande i sammanträden med ICI och Monte under 1981 för att påvisa den särskilda roll som sökanden spelade i ledningen för den konkurrensbegränsande samverkan, skall det anmärkas att denna hänvisning ingalunda är ny eftersom detta deltagande uttryckligen omnämns under rubriken "De fyra storas särskilda roll" i punkt 118 i det allmänna meddelandet om anmärkningar, vilken punkt är individuellt tillämplig på sökanden, och i punkt 2 a i det särskilda meddelande om anmärkningar som tillställdes sökanden.

68 Anmärkningen kan därför inte godtas.

Fastställelse av överträdelsen

69 Enligt beslutet (punkt 80 första stycket) deltog de polypropenproducenter som levererade till gemenskapen från 1977 i ett helt komplex av planer, arrangemang och åtgärder som beslöts inom ramen för ett system med regelbundna sammanträden och ständiga kontakter. I beslutet (punkt 80 andra stycket) tilläggs att producenternas övergripande plan var att mötas för att träffa uttryckliga avtal om särskilda frågor. Vidare anförs det i beslutet att ett sådant beteende kan omfattas av artikel 85.1 som ett "samordnat förfarande", även om parterna inte på förhand nått enighet om en gemensam plan för sitt beteende på marknaden utan endast antar eller ansluter sig till i hemlighet uppgjorda mekanismer som underlättar samordningen av deras affärsbeteende. I vissa avseenden kan därför producenternas varaktiga samarbete och hemliga samförstånd när det gäller genomförandet av det övergripande avtalet anta karaktären av en samordnat förfarande (punkt 87 tredje stycket).

70 Under dessa förhållanden skall det först prövas om kommissionen har styrkt de av den anförda faktiska omständigheterna rörande 1977 års avtal om minimipriser (A), sökandens kontakter med deltagarna i "chef"- och "expert"-sammanträdena (B), prisinitiativen, åtgärder för att underlätta genomförandet av prisinitiativen och fastställelsen av avsättningsmål och kvoter (C) för åren 1979 och 1980 (C1), år 1981 (C2), år 1982 (C3) och år 1983 (C4). Därvid skall den angripna rättsakten (a) och parternas argument (b) först redovisas och sedan bedömas (c). Därefter skall det bedömas om sökandens allmänna argument angående de faktiska omständigheterna är välgrundade (D) och slutligen skall tillämpningen av artikel 85.1 i EEG-fördraget på dessa omständigheter prövas.

1. De faktiska omständigheterna

A - Avtalet om minimipriser

a) Den angripna rättsakten

71 I beslutet (punkt 16 första, andra och tredje styckena; se också punkt 67 första stycket) anges att de etablerade producenterna under 1977, efter det att sju nya polypropenproducenter framträtt i Västeuropa, inledde överläggningar med varandra för att försöka undvika ett betydande prisfall med åtföljande förluster. Inom ramen för dessa överläggningar tog de viktigaste producenterna Monte, Hoechst, ICI och Shell initiativet till ett "avtal om minimipriser" som skulle träda i kraft den 1 augusti 1977. Det ursprungliga avtalet omfattade inte någon volymkontroll, men om avtalet visade sig vara framgångsrikt var det avsikten att kvantitativa begränsningar skulle införas för 1978. Detta avtal skulle gälla under en första period om fyra månader och avtalets närmare bestämmelser meddelades de övriga producenterna, däribland Hercules, vars försäljningsdirektör antecknade att minimipriserna för huvudkvaliteterna i de enskilda medlemsstaterna var baserade på ett marknadspris för fiberkvalitet på 1,25 DEM/kg.

72 Enligt beslutet (punkt 16 femte stycket) medgav ICI och Shell att de haft kontakt med andra producenter för att studera sätten att hejda prisfallet. Enligt ICI är det möjligt att man föreslog en prisnivå som priserna inte fick gå under. ICI och Shell bekräftade att överläggningen inte var begränsad till de "fyra stora". En handling dagtecknad den 6 september 1977, som påträffades hos Solvay, visar att ett sammanträde ägde rum den 30 augusti 1977 mellan Solvay och Shell. I beslutet fastslås att även om Hercules var väl informerat om resultaten av prisöverläggningarna, kunde emellertid inte identiteten fastställas på de övriga producenter som deltog i överläggningarna. Dock tilläggs det i beslutet (punkt 78 tredje stycket) att det initiativ som togs med avseende på den 1 december 1977 av Monte, Hoechst, ICI och Shell uttryckligen stöddes av minst fem andra producenter. Det var inte möjligt att få några närmare detaljer om hur avtalet om minimipriser fungerade. Men i november 1977, då fiberpriset förefaller ha fallit till runt 1,00 DEM/kg, meddelade Monte sin avsikt att höja det till 1,30 DEM/kg från och med den 1 december. Den 25 november rapporterade fackpressen att de tre andra stora stödde detta initiativ och hade för avsikt att företa liknande höjningar, vilka skulle träda i kraft samma dag eller senare i december.

73 Enligt beslutet (punkt 17 första och andra stycket) var det ungefär vid denna tid som systemet med regelbundna sammanträden för polypropenproducenterna började. ICI hävdade att inget sammanträde ägde rum före december 1977 men medgav att producenterna redan dessförinnan hade haft kontakt sinsemellan, troligen per telefon och när det fanns behov av det. Sökanden medgav att det var möjligt att ledande företrädare för sökanden "i eller omkring november 1977 diskuterade priser med Montedison och att Montepolimeri omnämnde möjligheten att höja priserna och inhämtade Shells reaktion på denna möjlighet". I beslutet drogs av detta den slutsatsen att Shell tillhörde de producenter som i anslutning till avtalet om minimipriser tog ett initiativ med avseende på den 1 december 1977 (punkt 78 tredje stycket). I beslutet (punkt 17 tredje stycket) anges att även om det inte finns något direkt bevis för att gruppsammanträden ägde rum före december 1977 för att fastställa priserna, hade producenterna redan vid sammanträden i maj och november 1977 inom en branschorganisation för kunder, "European Association for Textile Polyolefins (EATP), informerat om det behov av en gemensam åtgärd för att höja prisnivåerna som man kommit till insikt om. Redan i maj 1977 hade Hercules understrukit att initiativet borde komma från de "traditionella marknadsledarna", medan Hoechst hade förklarat att priserna enligt Hoechsts uppfattning behövde höjas med 30-40 %.

74 I detta sammanhang läggs i beslutet (punkterna 17 fjärde stycket, 78 tredje stycket och 104 andra stycket) ett visst antal producenter, till vilka sökanden inte hör, till last att ha förklarat att de stödde Montes tillkännagivande i en artikel, som publicerades i fackpressen (European Chemical News, nedan kallad "ECN") den 18 november 1977, av sin avsikt att från och med den 1 december höja fiberpriset till 1,30 DEM/kg. Av de olika uttalanden som gjordes vid EATP-sammanträdet den 22 november 1977 framgick det enligt sammanträdesprotokollet att det av Monte fastställda priset på 1,30 DEM/kg hade antagits av de övriga producenterna som "målpris" för hela sektorn.

b) Parternas argument

75 Sökanden har anfört att kommissionen för att bevisa förekomsten av det påstådda avtalet om minimipriser stöder sig på endast en handskriven anteckning av Hercules försäljningsdirektör under första hälften av 1977 (bilaga 2 till det allmänna meddelandet om anmärkningar). Denna anteckning, som sökanden under den muntliga förhandlingen betecknat som en "scrappy handwritten note" ("klotter"), kan inte användas som bevis med tanke på de omständigheter under vilka den skrevs, dess dubbeltydiga innehåll och svårigheterna att tolka den. I sitt svar på kommissionens begäran om upplysningar (bilaga 1 till det särskilda meddelande om anmärkningar som tillställdes Hercules) angav Hercules nämligen att författaren till anteckningen inte längre kom ihåg under vilka omständigheter han hade framställt handlingen, men att han trodde att det rörde sig om en anteckning som han gjort under ett telefonsamtal med en annan producent, "kanske ICI". Påståendena i denna anteckning återges dessutom endast i andra hand utan att mellanhänderna har kunnat identifieras. Dessa kan ha tagit fullständigt fel eller återgett något som endast var ett rykte på marknaden eller också hittat på det mellan de "fyra stora" ingångna avtalet för att förmå Hercules, som var nykomling och angelägen om att tillförsäkra sig en del av marknaden, att inte sälja under marknadspriserna.

76 Sökanden har gjort gällande att protokollen från Shells interna sammanträden under alla omständigheter visar att bolagen inom Shellkoncernen vid den tiden tillämpade en affärspolicy med "key accounts" ("nyckelkunder") som var fullständigt oförenlig med ingåendet eller fullgörandet av ett prisavtal. Det är vidare inte styrkt att producenterna försökte genomföra det påstådda minimipriset.

77 Sökanden har framhållit att den hos Solvay påträffade handlingen, enligt vilken Solvay och Shell SA, sökandens belgiska rörelsedrivande bolag, möttes den 30 augusti 1977 för att diskutera priset på polypropen, inte kan användas mot sökanden inom ramen för detta förfarande och att handlingen inte heller på något sätt bevisar att rättsstridiga prisavtal förekommit. Dess innehåll bevisar till och med motsatsen, eftersom handlingen inte innehåller någon hänvisning till sådana avtal. Sökanden har vidare gjort gällande att kommissionen endast genom att selektivt och partiskt återge Shells svar på meddelandet om anmärkningar kan hävda att sökandens deltagande i det påstådda avtalet om minimipriser kan härledas från detta svar.

78 Sökanden har vidare understrukit att beslutet till skillnad från meddelandet om anmärkningar inte längre stöder sig på de förklaringar som Shell avgav under EATP:s sammanträden, utan endast på påstådda överläggningar om priser mellan Shell och Monte samt på en förklaring av Shell i ECN (bilaga 3 till det allmänna meddelandet om anmärkningar) i vilken Shell förklarade sig välvilligt inställt till en prishöjning efter meddelandet om en prishöjning i november 1977. Dessa båda faktorer är enligt sökanden klart otillräckliga som stöd för slutsatsen att Shellbolagen i november 1977 åsidosatte artikel 85.1.

79 Sökanden har slutligen i sin replik hävdat att kommissionen vid förstainstansrätten inte kan göra gällande att avtalet från november 1977 i verkligheten bara utgjorde ett försenat genomförande av det påstådda avtal om minimipriser som ingicks i mitten av 1977. Något sådant påstående framfördes nämligen aldrig vare sig under det administrativa förfarandet eller i beslutet och saknar i varje fall grund, eftersom det påstådda avtalet från mitten av år 1977, varigenom priserna fastställdes till 1,25 DEM/kg, skulle stoppa förlusterna och vara genomfört den 1 augusti, medan novemberavtalet syftade till att höja priset till 1,30 DEM/kg den 1 december. Sökanden har härvid understrukit att kommissionen inte har lagt fram något bevis för ett samband mellan dessa båda påstådda avtal.

80 Kommissionen har å sin sida förklarat att den anteckning som gjordes av Hercules försäljningsdirektör (bilaga 2 till det allmänna meddelandet om anmärkningar) inte är den enda handling som kommissionen stöder sig på för att styrka förekomsten av avtalet om minimipriser. Denna anteckning skall ses i samband med kontakterna mellan sökanden och andra producenter angående fastställelse av priser, vilka kontakter Shell erkände förekomsten av i sitt svar på meddelandet om anmärkningar (punkt 3.10-3.15). Med hänsyn till detta samband kunde kommissionen utgå från att denna anteckning var ett trovärdigt, precist och detaljerat bevis för förekomsten av ett avtal om minimipriser, även om det inte var ICI utan en annan producent som hade informerat Hercules. Beträffande den handling som påträffades hos Solvay har kommissionen erinrat om att den handlingen användes i beslutet huvudsakligen för att fastställa vid vilken tidpunkt Solvay började delta i prisöverläggningarna och att handlingen bekräftar att prisöverläggningar verkligen förekom, vilket sökanden för övrigt har medgivit.

81 Kommissionen har anfört att de handlingar som skulle styrka sökandens konkurrensorienterade beteende inte är relevanta, eftersom kommissionen anser sig ha rätt att använda handlingar som hänvisar till en konkurrensbegränsande samverkan även om det dessutom föreligger förnekanden och material som syftar till att påvisa en livlig konkurrens.

82 När det gäller avtalet från november 1977 har kommissionen vidare anfört att det i beslutet, sedan det i detta konstaterats att sökanden hade deltagit i avtalet om minimipriser, inte fastställs att det togs ett separat prisinitiativ i november 1977 utan endast att avtalet om minimipriser genomfördes i flera steg. Detta styrks av att det ursprungliga avtalet om minimipriser och initiativet från november 1977 i beslutet (punkterna 16 och 17) behandlas tillsammans under samma rubrik, "Det ursprungliga avtalet om minimipriser", och alltså inte var för sig.

83 Kommissionen har slutligen förklarat skillnaden i mål (1,25 DEM/kg för sommaren och 1,30 DEM/kg för november) med att Monte, efter att ha konstaterat att priserna fallit till 1,00 DEM/kg, under mellantiden insåg att betydande ansträngningar skulle behövas för att nå önskad nivå. Därför fstställde Monte ett mål som låg något högre än det pris som Monte egentligen hoppades uppnå.

c) Förstainstansrättens bedömning

84 Förstainstansrätten konstaterar att sökanden i sitt svar på meddelandet om anmärkningar har uppgivit följande:

"SICC/SCITCO has made enquiry of executives concerned with polypropylene in 1977. There is no record or recollection of such agreement (the alleged 'floor price' agreement in June 1977). On the basis of these enquiries, it appears likely that views were exchanged in 1977 with other producers, including Montepolimen (then Montedison), Hoechst and ICI as to how the sharp fall in prices might be checked. SICC may have urged operating companies not to sell below a price level corresponding with variable cost. Shell operating companies however, were not prepared to lose market share to give effect to any such recommendation, for at that time they were following a policy of 'Key Accounts' ... SICC does not accept that any discussions between producers in mid-1977 were limited to the 'Big Four' ... (g. g. ann. 2) itself makes clear that other companies were involved. Any such discussions were not in any way connected with subsequent multilateral meetings in the period 1978-1982, which SICC/SCITCO did not attend. With the flood of new capacity in 1977, market conditions were chaotic and producers were incurring serious financial losses. SICC does not know what level of prices may have been considered in any discussions in mid-1977, but the price of 1.25 DM/kg referred to in the Hercules note cited ... would have barely covered variable production costs. In any event, as the Commission fairly acknowledges (paragraph 34 of the Statement of Objections), any attempt by producers to implement any such 'stop-loss' floor price agreement wholly failed in the face of the continuation of unbridled price competition ... (Concerning) the alleged price initiative of November 1977, again, the same difficulties in reconstructing events many years ago arise as in the case of the alleged floor price agreement. However, SICC's researches indicate that executives from the service company may have had discussions concerning price with Montepolimeri in or about November 1977 and Montepolimeri may have suggested the possibility of increasing prices and may have sought SICC's views on its reactions to any increase. Shell companies continued to lose heavily on their polypropylene businesses; SICC's policy was to recommend the operating companies to support any moves towards increasing prices that would enable losses to be reduced but it recognised that other producers, particularly new entrants, would be likely to hold prices at uneconomic levels to win market share. In that event, Shell operating companies were obliged to meet competitors' offers to retain their market share and to ensure a minimum acceptable loading of the Shell polypropylene plants in Western Europe. For that reason and because of the Shell Group structure SICC could not give Montepolimeri or any producer a commitment that operationg companies would sell at increased prices."

("SICC/SCITCO har gjort efterforskningar hos personer i företagsledningen med ansvar för polypropensektorn 1977. Ingen kan erinra sig något sådant avtal (avtalet om minimipriser som påstås ha ingåtts 1977) och det finns inget skriftligt spår av något sådant. På grundval av dessa efterforskningar verkar det sannolikt att synpunkter om sättet att kontrollera det kraftiga prisfallet utväxlades 1977 med andra producenter, däribland Montepolimeri (som då hette Montedison), Hoechst och ICI. Det är möjligt att SICC anmodade de rörelsedrivande bolagen att inte sälja under en prisnivå som täckte de rörliga kostnaderna. Shells rörelsedrivande bolag var emellertid inte beredda att förlora marknadsandelar för att rätta sig efter en sådan rekommendation, eftersom de på den tiden tillämpade en "nyckelkundspolicy" ... SICC bestrider att överläggningar mellan producenter i mitten av 1977 var begränsade till de "fyra stora". ... av bilaga 2 till det allmänna meddelandet om anmärkningar framgår klart att andra bolag deltog. Ingen av dessa överläggningar hade något samband med de multilaterala sammanträden som ägde rum under perioden 1978-1982 och som SICC/SCITCO inte deltog i. Med den stora kapacitetsökningen 1977 blev marknadsvillkoren kaotiska och producenterna led allvarliga ekonomiska förluster. SICC vet inte vilken prisnivå som kan ha diskuterats vid överläggningar i mitten av 1977, men det pris på 1,25 DEM/kg som nämns i ovannämnda anteckning från Hercules ... kunde nätt och jämnt ha täckt de rörliga produktionskostnaderna. Som kommissionen öppet erkänner (punkt 34 i meddelandet om anmärkningar) misslyckades i varje fall fullständigt, på grund av fortsatt ohämmad priskonkurrens, varje försök av producenterna att genomföra ett sådant avtal om minimipriser för att stoppa förlusterna ... (Vad gäller) det påstådda prisinitiativet i november 1977 finner man på nytt, liksom i fallet med det påstådda avtalet om minimipriser, samma svårigheter att rekonstruera händelserna efter många år. SICC:s efterforskningar visar emellertid att det är möjligt att personer i företagsledningen för servicebolaget kan ha haft överläggningar om priser med Montepolimeri i eller omkring november 1977, och Montepolimeri kan ha framfört möjligheten att höja priserna och kan ha bett om SICC:s synpunkter på en sådan höjning. Shellbolagen fortsatte att lida stora förluster inom sin polypropenverksamhet. SICC:s policy var att rekommendera de rörelsedrivande bolagen att stödja alla initiativ till prishöjningar som skulle möjliggöra en minskning av förlusterna, men SICC erkände att andra producenter, särskilt nytillkomna producenter, sannolikt skulle hålla priserna på olönsamma nivåer för att vinna marknadsandelar. Under sådana omständigheter var de rörelsedrivande Shellbolagen tvungna att anpassa sig efter konkurrenternas anbud för att behålla sin marknadsandel och säkerställa ett godtagbart minimiutnyttjande av produktionskapaciteten i Shells polypropenfabriker i Västeuropa. Av denna orsak och på grund av Shellkoncernens struktur kunde SICC inte ge Montepolimeri eller någon annan producent någon utfästelse om att de rörelsedrivande bolagen skulle sälja till högre priser.")

85 Mot bakgrund av dessa omständigheter skall en prövning ske av den anteckning av Hercules försäljningsdirektör (bilaga 2 till det allmänna meddelandet om anmärkningar), vari kommissionen ser ett uttryck för en enighet mellan de "stora fyra". Anteckningen har följande lydelse:

"Major producers have made agreement (Mont., Hoechst, Shell, ICI) 1. No tonnage control; 2. System floor prices - DOM less for importers; 3. Floor prices from July 1. definitely Aug. 1st when present contracts expire; 4. Importers restrict to 20 % fo 1 000 tonnes; 5. Floor prices for 4 month period only - alternative is for existing; 6. Com.(panies) to meet Oct. to review progress; 7. Subject (of the) scheme working - Tonnage restrictions would operate next year."

("Huvudproducenterna (Mont., Hoechst, Shell, ICI) har kommit överens om följande punkter: 1. ingen kvantitativ kontroll; 2. minimiprissystem för DOM (nationella producenter) med undantag för importörer; 3. minimipriser från och med den 1 juli eller senast den 1 augusti när löpande avtal utlöper; 4. importörerna begränsar till 20 % för 1 000 ton; 5. minimipriser endast under en fyramånadersperiod - alternativ till bestående; 6. bolagen bör träffas i oktobler för att gå igenom vilka framsteg som gjorts; 7. föremål för gällande system - tillämpning av de kvantitativa begränsningarna från och med nästa år.")

(Sedan följer en prislista för tre polypropenkvaliteter i fyra nationella valutor med bl.a 1,25 DEM/kg för fiber.)

86 Förstainstansrätten finner att de bevis som sökanden lagt fram för att försvaga bevisvärdet av den anteckning som gjorts av Hercules försäljningsdirektör inte kan vederlägga de slutsatser som kommissionen dragit av anteckningen. Ordalydelsen hos denna anteckning är nämligen fri från dubbeltydighet och det är helt normalt att den är illa skriven, inte undertecknad och inte daterad, eftersom det handlar om en anteckning som gjorts under ett samtal, sannolikt ett telefonsamtal, vars konkurrensbegränsande ämne var skäl för anteckningens upphovsman att lämna efter sig så få spår som möjligt. Upphovsmannens vaga hågkomster av denna anteckning med hänsyn till omständigheterna kring dess tillkomst förtar inte dess bevisvärde, eftersom man av anteckningen kan sluta sig till att de upplysningar som den innehåller tillhandahölls av en av de "fyra stora", utan att det är nödvändigt att precisera vilken. Det saknar för övrigt betydelse att dessa upplysningar meddelades i andra hand, eftersom kommissionen uttryckligen använder denna anteckning som ett skriftligt, samtida bevis för att andra producenter än anteckningens upphovsman ingick ett avtal. Den precisa och detaljerade karaktären hos dessa upplysningar gör det slutligen helt osannolikt att det endast skulle handla om rykten på marknaden eller om helt felaktiga eller uppdiktade upplysningar.

87 Eftersom dessutom sökanden har medgivit att producenterna vid denna tid diskuterade priser anser förstainstansrätten att kommissionen med rätta fann att flera producenter, inbegripet sökanden, enades om att fastställa minimipriser, utan att det behöver fastställas om andra producenter än de "fyra stora" anslöt sig till dessa priser.

88 Den omständigheten att de avtalade minimipriserna inte kunde uppnås talar inte mot att sökanden deltog i avtalet om minimipriser, eftersom förstainstansrätten anser att den omständigheten, även om den anses fastställd, på sin höjd skulle bevisa att minimipriserna inte genomfördes. I beslutet (punkt 16 sista stycket) görs ingalunda gällande att minimipriserna uppnåddes, utan fastslås däremot att fiberpriset i november 1977 föll till ca 1,00 DEM/kg.

89 När det gäller frågan om det i beslutet görs gällande att det föreligger ett samband mellan avtalet om minimipriser och prisinitiativet med avseende på december 1977 skall det anmärkas att det framgår av punkterna 16 och 17 i beslutet i förening med punkt 78 i detta, att man i beslutet ansåg att avtalet om minimipriser och prisinitiativet från slutet av 1977 utgjorde en helhet. Denna uppfattning grundar sig på den omständigheten att sökanden hade medgivit att det var möjligt att personer i företagsledningen för sökanden "i eller omkring november 1977 diskuterade priser med Montedison och att Montepolimeri omnämnde möjligheten att höja priserna och inhämtade Shells reaktion på denna möjlighet". I beslutet (punkt 78 tredje stycket) drogs av denna omständighet den slutsatsen att sökanden tillhörde de producenter som i anslutning till avtalet om minimipriser tog ett initiativ med avseendc på den 1 december 1977.

90 I detta hänseende finner förstainstansrätten att kommissionen av sökandens svar på meddelandet om anmärkningar i förening med sökandens deltagande i avtalet om minimipriser, med rätta drog den slutsatsen att sökanden för att förlänga detta avtal hade tagit detta initiativ tillsammans med Monte, ICI och Hoechst. Sökandens svar tillåter den slutsatsen att sökanden, mellan ingåendet av avtalet om minimipriser och Montes tillkännagivande i ECN av sin avsikt att höja sina priser från och med den 1 december 1977, stod i förbindelse med Monte om prishöjningar. Svaret innehåller nämligen följande uttalande:

"However, SICC's researches indicate that executives from the service company may have had discussions concerning price with Montepolimeri in or about November 1977 and Montepolimeri may have suggested the possibility of increasing prices and may have sought SICC's views on its reactions to any increase."

FORTS. AV DOMSKÄL UNDER DOK.NR: 689A0011.1

("SICC:s efterforskningar visar emellertid att det är möjligt att personer i företagsledningen för servicebolaget i eller omkring november 1977 diskuterade priser med Montepolimeri och att Montepolimeri omnämnde möjligheten att höja priserna och inhämtade SICC:s reaktion på denna möjlighet.")

91 Inför dessa bevis har sökanden inte visat att sökanden inom ramen för dessa kontakter informerade sina konkurrenter om att sökanden vägrade att delta i något samarbete av detta slag.

92 Av det anförda följer att kommissionen styrkt att sökanden var en av de polypropenproducenter som enades om minimipriser i mitten av år 1977 och i förlängningen därav om ett målpris på 1,30 DEM/kg med avseende på den 1 december 1977.

B - Sökandens kontakter med deltagarna i "chef"- och "expert"-sammanträdena

a) Den angripna rättsakten

93 I beslutet (punkterna 18, 19 tredje stycket och 78 första-tredje styckena) medges att sökanden inte deltog i de plenarsammanträden för polypropenproducenter i vilka deltog dels högre chefer med ansvar för den övergripande ledningen av vissa producenters polypropenverksamhet ("chefer"), dels chefer på lägre nivå med större detaljkännedom om marknadsföring ("experter"). Syftet med dessa sammanträden var särskilt att fastställa målpriser och försäljningsvolymer och att övervaka producenternas iakttagande därav. I beslutet anges emellertid att sökanden var engagerad i såväl det ursprungliga avtalet om minimipriser som i diskussionerna kring detta och att sökanden deltog i ad hoc-sammanträden med de övriga stora producenterna. Sökanden medgav själv att sökanden före "chef"- och "expert"-sammanträdena ibland inbjöds att ge sina synpunkter på genomförbarheten av en prishöjning, att sökanden efter sådana sammanträden informerades av Monte och ICI om de föreslagna målen och att sökanden vidarebefordrade dessa upplysningar till sina rörelsedrivande bolag. Sökandens interna handlingar bekräftar att sökanden kände till prisinitiativen och deltog i dessa, ibland även som erkänd ledare. Från slutet av 1982 deltog dessutom sökandens företrädare regelbundet i de "förmöten" för de fyra stora producenterna som ägde rum dagen före varje "chef"-sammanträde.

94 Enligt beslutet (punkt 68 andra och tredje styckena) utgjorde dessa "förmöten" ett lämpligt forum för de fyra stora producenterna för att komma överens om en gemensam ståndpunkt före plenarsammanträdet, i syfte att främja steg i riktning mot en prisstabilitet genom att visa upp en enad front. ICI medgav att de ämnen som diskuterades under förmötena var desamma som de som behandlades under de efterföljande "chef"-sammanträdena. Sökanden förnekade däremot att mötena mellan de "fyra stora" på något sätt förberedde plenarsammanträdena eller att de tjänade till att klargöra en gemensam ståndpunkt före det efterföljande sammanträdet. I beslutet slås emellertid fast att protokollen från en del av dessa sammanträden (oktober 1982 och maj 1983) vederlägger detta påstående av sökanden.

95 I beslutet (punkt 78 andra stycket) fastställs slutligen att Shellkoncernens rörelsedrivande bolag deltog i lokala sammanträden rörande genomförandet på nationell nivå av de åtgärder som man kom överens om under plenarsammanträdena (punkt 20 i beslutet). Även innan sökanden började delta i de "fyra storas" förmöten i oktober 1982 träffade sökanden de andra stora producenterna för att ingående diskutera de frågor som togs upp vid de regelbundna "chef"- och "expert"-sammanträdena (punkt 109 fjärde stycket i beslutet).

96 I punkterna 16, 17, 19, 30, 31, 35, 45, 47, 48, 57, 62, 63, 67 och 109 i beslutet görs ytterligare hänvisning till olika kontakter mellan sökanden och producenter som deltog i "chef"- och "expert"-sammanträdena.

b) Parternas argument

97 Sökanden har understrukit att beslutet lägger tyngdpunkten på de producentsammanträden vid vilka de olika konkurrensbegränsande åtgärderna beslöts. Kommissionen har emellertid inte bestritt att Shellbolagen inte deltog i något av dessa sammanträden. Dessa bolag deltog följaktligen inte i de överläggningar som bl.a. ledde till fastställelse av målpriser eller försäljningsvolymer eller till antagandet av åtföljande åtgärder. Sökandens situation var således identisk med Amocos och BP:s, mot vilka kommissionen inte gjorde gällande någon överträdelse av artikel 85.1 i EEG-fördraget (punkt 78 sista stycket i beslutet).

98 Sökanden har anfört att sökandens situation i verkligheten var följande. Sökanden kände till att sammanträden ägde rum. Sökandens åsikter om de allmänna marknadsvillkoren efterfrågades ibland före sammanträdena. Ibland, men inte systematiskt, underrättades sökanden om att särskilda "mål" hade föreslagits. Sökanden vidarebefordrade dessa upplysningar till de rörelsedrivande bolagen och gav dem emellanåt råd om vilka åtgärder som borde vidtas. Dessa bolag hade dock full frihet att fatta sina egna beslut.

99 Sökanden har medgivit att en företrädare för Shell deltog i vissa sammanträden som hölls dagen före "chef"-sammanträdena och i vilka företrädare för ICI, Monte och Hoechst deltog. Enligt sökanden hölls emellertid dessa förberedande sammanträden endast under de senaste 10 månaderna av den ifrågavarande perioden och Shell deltog endast i omkring hälften av dem. Denna omständighet kan därför inte åberopas som ett giltigt bevis för att Shellbolagen deltog i otillåten konkurrensbegränsande samverkan.

100 Sökanden har tillagt att det under 1981 endast förekom två separata sammanträden, i vilka bara ICI, Shell och Monte deltog, men inte Hoechst som ändå var en av de "fyra stora". Vid avslutandet av dessa sammanträden hade man inte uppnått något avtal, något arrangemang eller någon konkurrensbegränsande samverkan, vilket framgår av protokollet från sammanträdet den 15 juni 1981 (bilaga 64b till det allmänna meddelandet om anmärkningar). Kommissionen har förmedlat ett vilseledande intryck när det gäller sammanträdenas frekvens och karaktär och i samband med de påstådda otillåtna arrangemangen tillskrivit dem en betydelse som de inte hade. I den mån som kommissionen dessutom i sina inlagor till förstainstansrätten har hävdat att sökanden sedan 1977 och under hela perioden haft regelbundna kontakter med de övriga "stora", så är det fråga om ett nytt argument som under alla omständigheter på ett överdrivet sätt beskriver några mycket sporadiska kontakter som inte kunde ändra på sökandens perifera ställning i förhållande till varje påstådd otillåten konkurrensbegränsande samverkan.

101 Beträffande sitt deltagande i ett antal förmöten mellan slutet av 1982 och mitten av 1983 har sökanden anfört att dessa möten inleddes först ungefär tio månader före utgången av den sjuårsperiod under vilken den påstådda konkurrensbegränsande samverkan skulle ha pågått, att sökanden endast deltog i förmöten som föregick omkring hälften av de "chef"-sammanträden som ägde rum under denna period, att utbytet av synpunkter inte ledde till att sökanden deltog i någon otillåten konkurrensbegränsande samverkan och slutligen att dessa möten inte var avsedda att göra det möjligt för en påstådd "direktion" att förbereda de senare "chef"-sammanträdena.

102 Kommissionen anser å sin sida att man inte skall överdriva betydelsen av de sammanträden som i beslutet betecknas som "institutionaliserade". För övrigt inser inte kommissionen varför sökanden inte till de "institutionaliserade" sammanträdena räknar de möten som ägde rum mellan de "fyra stora". Sökanden deltog antingen själv eller företrädd av SCITCO (tillhörande Shellgruppen) i dessa förberedande sammanträden, vars betydelse och syfte framgår av anteckningar från telefonsamtal mellan sökanden och ICI (bilagorna 95 och 96 till det allmänna meddelandet om anmärkningar) eller av protokollet från ett av dessa sammanträden (bilaga 101 till det allmänna meddelandet om anmärkningar).

103 Kommissionen har anfört att sökanden även innan förmöten började hållas regelbundet mot slutet av 1982 hade regelbundna kontakter med de andra "stora", vilket sökanden medgav i sitt svar på meddelandet om anmärkningar (punkt 3.19). Kommissionen har tillagt att dessa regelbundna kontakter omnämndes såväl i meddelandet om anmärkningar som i beslutet (punkt 109 fjärde stycket). Kommissionen har närmare bestämt gjort gällande att en anteckning rörande ett möte mellan de "fyra stora" den 15 juni 1981 (bilaga 64b till det allmänna meddelandet om anmärkningar) klart visar att dessa hade erkänt sitt gemensamma ansvar på marknaden och ansåg att de måste leda initiativen.

104 Kommissionen har tillagt att enligt vad sökanden själv medgivit (bilaga 9, underbilaga 2 till det allmänna meddelandet om anmärkningar) hade Shellkoncernens rörelsedrivande bolag i medlemsstaterna deltagit i de så kallade "lokala" sammanträdena som ägnades åt tillämpningsföreskrifter till de avtal som ingicks vid "chef"- och "expert"-sammanträdena. Av dessa olika skäl kan sökandens situation inte likställas med Amocos eller BP:s.

105 Kommissionen har hävdat att sökanden deltog i alla de förmöten som kommissionen kände till och att de "fyra storas" gemensamma hållning i syfte att höja priserna hade samband med dessa möten, under vilka överläggningarna var helt konkreta. De två handlingar som beslutet i detta hänseende stöder sig på, dvs. handlingen från ICI med rubriken "Polypropylene Framework" ("System för polypropen", bilaga 87 till det allmänna meddelandet om anmärkningar) och sökandens anteckning av den 20 oktober 1982 (bilaga 100 till det allmänna meddelandet om anmärkningar och bilaga 30 till det särskilda meddelande om anmärkningar som tillställdes Shell) är helt relevanta, förutsatt att de tolkas i samband med mötena och att de inte skiljs från varandra. Kommissionen har i förbigående framhållit att de "fyra stora" deltog i sammanträdet i oktober 1982 och att detta var ett förmöte samt att slutanteckningen av den 20 oktober 1982 (som nämns i punkt 68 i beslutet) åberopades i det allmänna meddelandet om anmärkningar (punkt 124).

106 Kommissionen anser följaktligen att den omständigheten att sökanden inte deltog i "chef"- och "expert"-sammanträdena inte är avgörande och att man med fog kan dra den slutsatsen att sökanden bidrog till fastställelsen av priserna och tillämpade dessa i samförstånd med bolagen i Shellkoncernen samt att sökanden medverkade i kvotsystemet.

c) Förstainstansrättens bedömning

107 Förstainstansrätten finner att kommissionen med rätta av de olika i beslutet anförda bevisen - särskilt ICI:s svar på begäran om upplysningar (bilaga 8 till det allmänna meddelandet om anmärkningar), de olika sammanträdesprotokollen och tabellerna över olika producenters tidigare försäljningssiffror och kvoter - drog den slutsatsen att ett system med regelbundna sammanträden för polypropenproducenter utvecklades från och med december 1977, att "chef"- och "expert"-sammanträden ägde rum från slutet av 1978 eller början av 1979, att syftet med dessa sammanträden, som först stod under ordförandeskap av Monte och sedan under ordförandeskap av ICI, särskilt var att fastställa mål för priser och försäljningsvolymer och att besluta om olika åtgärder för att underlätta genomförandet av målpriserna samt att man vid dessa sammanträden enades om dessa mål och åtgärder.

108 Det skall vidare konstateras att man i beslutet inte anklagar sökanden för att ha deltagit i "chef"- och "expert"-sammanträden utan lägger sökanden till last att ha stått i nära kontakt med deltagarna i dessa sammanträden genom att lämna upplysningar om sin affärspolicy, genom att sända sina nationella bolag till lokala sammanträden ägnade åt genomförandet på det nationella planet av de åtgärder som beslutades vid "chef"- och "expert"-sammanträdena, genom att delta i möten med vissa av deltagarna i de sistnämnda sammanträdena och genom att ha bilaterala kontakter med dessa deltagare.

109 Det skall därför prövas om kommissionen har styrkt att det förekom kontakter mellan sökanden och deltagarna i "chef"- och "expert"-sammanträdena mellan slutet av 1977 och september 1983.

110 Vad särskilt avser perioden mellan slutet av 1977 och 1978 deltog sökanden, i förlängningen av den enighet som kom till stånd 1977, i två EATP-sammanträden. Av protokollet från det första av dessa sammanträden, vilket ägde rum den 22 november 1977 (bilaga 6 till det allmänna meddelandet om anmärkningar), framgår det att olika producenter stödde Montes offentliga tillkännagivande om höjning av sina priser och att sökanden gjorde följande uttalande:

"any opportunity to achieve more realistic polypropylene prices will have the full support of Shell. We also noticed the moves in Italy and I feel certain that these are going to spread across Europe".

("Shell kommer att ge varje möjlighet att uppnå mer realistiska polypropenpriser sitt fulla stöd. Vi har också lagt märke till de initiativ som tagits i Italien och jag är säker på att dessa kommer att sprida sig över Europa.")

I protokollet från det andra av dessa sammanträden , som ägde rum den 26 maj 1978 (bilaga 7 till det allmänna meddelandet om anmärkningar), återges de olika producenternas bedömningar av de resultat som nåddes på marknaden efter sammanträdet den 22 november 1977. Vid sammanträdet den 26 maj 1978 förklarade sökanden:

"We have heard most people, both in the informal discussions and around the table this morning plead for stability and cooperation in the economic situation of slow growth in which we find ourselves and with the situation of low demand for our products and surplus capacity ... Last November, I mentioned that the losses being incurred by the polymer producers, by the chemical producers of the world were reaching very large proportions. We have seen further company reports in the last 6 months which have confirmed this, and I put it to you that the magnitude of the sums of money being lost by the chemical industry and by the polymer producers over the coming years are going to lead to some fundamental thinking as... "

("Såväl under de informella samtalen som runt bordet har vi denna morgon hört de flesta tala för stabilitet och samarbete med hänsyn till den ekonomiska situation med låg tillväxt i vilken vi befinner oss och den rådande situationen med låg efterfrågan på våra produkter och överskottskapacitet ... I november förra året nämnde jag att förlusterna för polymerproducenterna och producenterna av kemiska produkter i hela världen nått stor omfattning. Under de sex senaste månaderna har vi sett ytterligare bolagsrapporter som har bekräftat detta, och jag kan försäkra er om att storleken på de ekonomiska förluster som den kemiska industrin och polymerproducenterna kommer att göra under kommande år kommer att leda till vissa principiella eftertankar...")

111 Förstainstansrätten konstaterar vidare att sökanden i sitt svar på meddelandet om anmärkningar anförde följande rörande perioden från 1978 till september 1983:

"SICC/SCITCO knew that multilateral meetings between producers were taking place from time to time and that the subject matter of the discussions at such meetings included 'target' prices. Prior to meetings SICC/SITCO's views were sometimes sought on general market conditions including as to the feasibility of price increases. After multilateral meetings had taken place, the service company was sometimes informed (by ICI or Montepolimeri) that particular price 'targets' had been proposed, and passed this market information to the operating companies. SICC/SITCO's support might be sought for the proposed move, and in response the service company would make it clear that it could not commit the Shell operating companies even to work towards the goal of attaining the 'target' prices... SICC/SITCO informed the operating companies of the 'target' price as part of a general market intelligence service that it provided to the operating companies. It did not ordinarity tender advice as to the appropriate action the operating companies should take. On occasions, however, it would commend to the operating companies moves towards higher prices as a means of reducing losses; but on other occasions SICC/SCITCO would agree with operating companies that they should hold current prices so as to retain volume and market share. The operating companies would make their own pricing decision on their evaluation of the local market, bearing in mind their volume objectives."

("SICC/SCITCO visste att det då och då förekom multilaterala sammanträden mellan producenter och att de diskussioner som fördes under dessa sammanträden särskilt handlade om "målpriser". Före dessa sammanträden bad man ibland SICC/SCITCO att ge sina synpunkter på de allmänna marknadsvillkoren, inklusive möjligheten att höja priserna. Efter de multinationella sammanträdena informerades servicebolaget ibland (av ICI eller Montepolimeri) om att särskilda "målpriser" hade föreslagits och servicebolaget vidarebefordrade denna marknadsinformation till de rörelsedrivande bolagen. Det hände att man bad SICC/SCITCO att stödja det föreslagna initiativet och som svar klargjorde servicebolaget att det inte kunde förpliktiga de rörelsedrivande Shellbolagen ens att eftersträva att uppnå "målpriserna" ... SICC/SCITCO informerade de rörelsedrivande bolagen om "målpriset" inom ramen för en allmän marknadsupplysningstjänst som SICC/SCITCO tillhandahöll de rörelsedrivande bolagen. SICC/SCITCO gav i allmänhet inga råd om de rörelsedrivande bolagens lämpliga handlande. Vid vissa tillfällen rekommenderade SICC/SCITCO dock de rörelsedrivande bolagen att vidta åtgärder för att höja priserna i syfte att minska förlusterna. Men vid andra tillfällen kom SICC/SCITCO överens med de rörelsedrivande bolagen om att dessa skulle upprätthålla gällande priser för att bibehålla såväl försäljningsvolymerna som marknadsandelarna. De rörelsedrivande bolagen fattade egna prisbeslut utifrån sin egen bedömning av den lokala marknaden och med beaktande av sina volymmål.")

112 Sökanden har i sina till förstainstansrätten ingivna inlagor bekräftat dessa sakförhållanden och ICI:s svar på begäran om upplysningar (bilaga 8 till det allmänna meddelandet om anmärkningar) talar också för deras riktighet. I sistnämnda svar anförs nämligen följande:

"The relationship between these producers (Alcudia, Amorco, BP, Hercules and Shell) and producers which participated was simply one whereby these producers would usually be advised of the upshot (if any) of meetings."

("Förhållandet mellan dessa producenter (Alcudia, Amoco, BP, Hercules och Shell) och de deltagande producenterna var endast ett förhållande varigenom dessa producenter vanligen informerades om resultatet av sammanträdena (när ett sådant uppnåddes).")

113 Dessa bevis bekräftas vidare genom skriftliga bevis från tiden för de påtalade omständigheterna.

114 Förstainstansrätten finner således att förekomsten av kontakter mellan sökanden och deltagarna i "chef"- och "expert"-sammanträdena bekräftas genom att sökandens försäljningssiffror för olika månader och år anges bredvid sökandens namn i olika tabeller (bilaga 55 och följande till det allmänna meddelandet om anmärkningar och bilagorna 23, 25, 28 och 32 till det allmänna meddelandet om anmärkningar). De flesta sökandena har i sina svar på en skriftlig fråga från förstainstansrätten medgivit att det inte hade varit möjligt att upprätta de tabeller som påträffades hos ICI, ATO och Hercules på grundval av den tillgängliga statistiken i Fidessystemet för utbyte av information. ICI förklarade i sitt svar på begäran om upplysningar (bilaga 8 till det allmänna meddelandet om anmärkningar) med hänvisning till en av dessa tabeller att "the source of information for actual historic figures in this table would have been the producers themselves" ("källan till de i denna tabell nämnda, faktiskt uppnådda talen måste ha varit producenterna själva"). Kommissionen kunde därför med rätta utgå från att uppgifterna om sökanden i dessa tabeller hade tillhandahållits av sökanden själv.

115 Denna slutsats bekräftas genom ICI:s svar på begäran om upplysningar, eftersom detta svar inte, när det gäller ursprunget till sökandens försäljningssiffror i dessa tabeller, för sökanden innehåller samma förbehåll som för Amoco, Hercules och BP, enligt vilket förbehåll dessa producenter

"did not report as a group, they did not report individually, and they were not represented at the meetings. In passing it should be stated that even when Hercules did attend meetings they would not report their figures.

By way of explanation, Amoco/Hercules/BP are "grouped" together in the table because, in the absence of any specific data relating to their sales volume, their sales volume was calculated by deducting from known total sales for West Europe (derived from FIDES data) the total of sales made by other producers which had declared details of their sales volume".

("varken rapporterade som grupp eller individuellt och inte var företrädda vid sammanträdena. Parentetiskt skall det anmärkas att Hercules, även när detta företag deltog i sammanträdena, inte meddelade sina siffror.

Som förklaring skall nämnas att Amoco/Hercules/BP i tabellen "grupperades" tillsammans, eftersom i avsaknad av särskilda uppgifter om deras försäljningsvolym denna beräknades genom att man från den kända totala försäljningen i Västeuropa (som framgick av informationen i Fides) drog av den totala försäljningen för övriga producenter som hade meddelat sin försäljningsvolym.")

116 Till dessa bevis skall det för det första framhållas att det av sökandens svar på meddelandet om anmärkningar framgår att Shellkoncernens rörelsedrivande bolag deltog i lokala sammanträden för Förenade kungariket (sex om året), Belgien (var fjärde eller sjätte vecka), Italien (regelbundet), Danmark (då och då) och Nederländerna (i september 1983). Även om sökanden hävdar att syftet med att delta i dessa sammanträden var att få allmän marknadsinformation, visar de enda två protokoll från dessa sammanträden