FÖRSLAG TILL AVGÖRANDE AV GENERALADVOKAT

JULIANE KOKOTT

föredraget den 20 september 2012 ( 1 )

Mål C-394/11

Valeri Hariev Belov

(begäran om förhandsavgörande från Komisia za zashtita ot diskriminatsia, Bulgarien)

”Huruvida begäran om förhandsavgörande kan tas upp till prövning — Begreppet ’domstol i en medlemsstat’ i den mening som avses i artikel 267 FEUF — Direktiv 2000/43/EG — Principen om likabehandling av personer oavsett deras ras eller etniska ursprung — Indirekt diskriminering — Stadsdelar som till övervägande del bebos av personer som tillhör befolkningsgruppen romer — Montering av elmätare på en höjd som innebär att de inte kan kontrolleras av konsumenter — Motivering — Bekämpning av bedrägeri och missbruk — Direktiven 2006/32/EG och 2009/72/EG — Möjlighet för elkonsumenter att avläsa den individuella elförbrukningen”

I – Inledning

1. Utgör det diskriminering att elmätare i stadsdelar som till övervägande del bebos av en viss etnisk grupp monteras på en betydligt högre höjd än i andra stadsdelar? Det är denna fråga som domstolen har att pröva i förevarande fall på begäran av den bulgariska kommissionen för skydd mot diskriminering (KZD). ( 2 )Frågan ger domstolen möjlighet att ytterligare precisera ( 3 ) sin rättspraxis avseende de så kallade antidiskrimineringsdirektiven, i förevarande fall avseende direktiv 2000/43/EG, ( 4 ) varvid domstolen för första gången har att pröva frågan om indirekt diskriminering på grund av etniskt ursprung samt huruvida det är möjligt att motivera en sådan diskriminering. Domstolen ska inledningsvis dessutom klargöra huruvida KZD överhuvudtaget har behörighet att ställa tolkningsfrågor till domstolen enligt artikel 267 FEUF.

2. Tvisten har uppkommit till följd av rådande praxis i två stadsdelar i den bulgariska staden Montana, som består i att elmätare monteras på 7 meters höjd, medan elmätare i andra stadsdelar monteras på 1,70 meters höjd som högst, vilket innebär att elkonsumenterna kan kontrollera dem. I den berörda stadsdelen bor huvudsakligen människor som tillhör befolkningsgruppen romer. ( 5 ) Frågan uppkommer således om ovan beskrivna tillvägagångssätt utgör en diskriminering på grund av etniskt ursprung.

3. Mot bakgrund av den omständigheten att romer berörs av en eventuell diskriminering är förevarande fall särskilt känsligt. Romers ställning som Europas största minoritetsgrupp har under de senaste åren hamnat mer i fokus för allmänhetens uppmärksamhet. En stor del av Europas romer, vilkas antal uppskattas till 10–12 miljoner, drabbas av fördomar, intolerans, diskriminering och social exkludering i det dagliga livet. De är ofta marginaliserade och lever under synnerligen dåliga socioekonomiska förhållanden. ( 6 ) Integreringen av romerna i samhället och i näringslivet är därför ett av de viktigaste målen inom Europeiska unionen liksom i Bulgarien. ( 7 ) Europeiska domstolen för de mänskliga rättigheterna (nedan kallad Europadomstolen) har också prövat fall av diskriminering av romer vid flera tillfällen. ( 8 )

II – Tillämpliga bestämmelser

A – Unionsrätten

4. De tillämpliga unionsrättsliga bestämmelserna utgörs i förevarande fall av direktiv 2000/43/EG. Dessutom ska det hänvisas till direktiven 2006/32/EG ( 9 ) och 2009/72/EG ( 10 ) som innehåller bestämmelser om den inre elmarknaden och om effektiv slutanvändning av energi.

1. Direktiv 2000/43

5. Artikel 2 i direktiv 2000/43 innehåller bland annat följande definition: ”1. I detta direktiv avses med principen om likabehandling att det inte får förekomma någon direkt eller indirekt diskriminering på grund av ras eller etniskt ursprung. 2. Enligt punkt 1 skall a) direkt diskriminering anses förekomma när en person på grund av ras eller etniskt ursprung behandlas mindre förmånligt än en annan person behandlas, har behandlats eller skulle ha behandlats i en jämförbar situation, b) indirekt diskriminering anses förekomma när en skenbart neutral bestämmelse eller ett skenbart neutralt kriterium eller förfaringssätt särskilt missgynnar personer av en viss ras eller ett visst etniskt ursprung jämfört med andra personer, om inte bestämmelsen, kriteriet eller förfaringssättet objektivt motiveras av ett berättigat mål och medlen för att uppnå detta mål är lämpliga och nödvändiga. …”

6. Tillämpningsområdet för direktiv 2000/43 fastställs i artikel 3 på följande sätt: ”1. Inom ramen för gemenskapens befogenheter skall detta direktiv tillämpas på alla personer, såväl inom den offentliga som den privata sektorn, inklusive offentliga organ, i fråga om följande: … h) Tillgång till och tillhandahållande av varor och tjänster som är tillgängliga för allmänheten, inklusive bostäder. …”

7. I artikel 7 som innehåller bestämmelser om tillvaratagande av rättigheter föreskrivs följande i punkt 1: ”Medlemsstaterna skall säkerställa att alla som anser sig förfördelade på grund av att principen om likabehandling inte har tillämpats på dem har tillgång till rättsliga och/eller administrativa förfaranden, inbegripet, när de anser det lämpligt, förlikningsförfaranden, för att säkerställa efterlevnaden av skyldigheterna enligt detta direktiv, även efter det att den situation i vilken diskrimineringen uppges ha förekommit har upphört.”

8. I artikel 8.1 i direktiv 2000/43 föreskrivs följande avseende bevisbördan: ”Medlemsstaterna skall, i enlighet med sina nationella rättssystem, vidta nödvändiga åtgärder för att säkerställa att det, när personer, som anser sig kränkta genom att principen om likabehandling inte har tillämpats på dem, inför domstol eller annan behörig myndighet lägger fram fakta som ger anledning att anta att det har förekommit direkt eller indirekt diskriminering, skall åligga svaranden att bevisa att det inte föreligger något brott mot principen om likabehandling.”

9. Det ska slutligen hänvisas till artikel 13 i direktiv 2000/43 som avser organ för främjande av likabehandling. I denna artikel föreskrivs följande: ”1. Medlemsstaterna skall utse ett eller flera organ för främjande av likabehandling av alla personer utan åtskillnad på grund av ras eller etniskt ursprung. Dessa organ får utgöra en del av organ som på nationell nivå har till uppgift att tillvarata de mänskliga rättigheterna eller att ta till vara enskildas rättigheter. 2. Medlemsstaterna skall säkerställa att behörigheten för dessa organ omfattar följande: — Att på ett oberoende sätt bistå personer som utsatts för diskriminering genom att driva klagomål om diskriminering, utan att det påverkar rättigheterna för personer som har blivit diskriminerade eller för föreningar, organisationer eller andra rättsliga enheter som anges i artikel 7.2. — Att genomföra oberoende undersökningar om diskriminering. — Att offentliggöra oberoende rapporter om och lämna rekommendationer i frågor som rör sådan diskriminering.”

2. Direktiven om den inre elmarknaden och om effektiv slutanvändning av energi

10. Syftet med direktiv 2006/32 är att öka en effektiv slutanvändning av energi i medlemsstaterna genom olika åtgärder, bland annat åtgärder för förbättrad energieffektivitet för konsumenterna. I skäl 29 i direktivet anges bland annat följande: ”För att konsumenterna skall kunna göra välinformerade val för sin egen energiförbrukning bör de få en rimlig mängd information om denna samt annan relevant information ... Konsumenterna bör dessutom aktivt uppmanas att regelbundet avläsa sina mätarvärden.”

11. I artikel 13.1 i direktiv 2006/32 stadgas dessutom följande: ”Medlemsstaterna skall se till att slutförbrukare av el, naturgas, fjärrvärme och/eller fjärrkyla och varmvatten för hushållsbruk, så långt det är tekniskt möjligt, ekonomiskt rimligt och proportionerligt i förhållande till möjliga energibesparingar, har individuella mätare som till ett konkurrenskraftigt pris korrekt visar slutförbrukarens faktiska energiförbrukning och ger information om faktisk användningstid. …”

12. Direktiv 2009/72 innehåller gemensamma regler för produktion, överföring, distribution eller leverans av el och innehåller regler för elsektorns organisation och funktion. ( 11 ) Enligt artikel 3.7 i detta direktiv ska medlemsstaterna vidta ”lämpliga åtgärder för att skydda slutförbrukare” som åtminstone när det gäller hushållskunder ska omfatta dem som anges i bilaga I.

13. Enligt punkt 1 i bilaga I till direktiv 2009/72 som återfinns under rubriken ”Konsumentskyddsåtgärder””ska de åtgärder som avses i artikel 3 [i direktivet] tillförsäkra kunderna följande: … h) Tillgång till sina förbrukningsuppgifter ... [och] i) Klar och tydlig information om den faktiska elförbrukningen och faktiska elkostnader tillräckligt ofta, så att de kan reglera sin egen elförbrukning. … Vederbörlig hänsyn ska tas till sådana åtgärders kostnadseffektivitet. Inga ytterligare kostnader får åläggas konsumenten för denna tjänst. …”

B – Bulgarisk rätt

14. För att införliva en rad direktiv och andra rättsakter från Europeiska unionen, däribland direktiv 2000/43, har i Bulgarien lagen om skydd mot diskriminering ( 12 ) (nedan kallad ZZD) antagits, som utöver bestämmelserna om icke-diskriminering även innehåller bestämmelser om kommissionen för skydd mot diskriminering (KZD). Begäran om förhandsavgörande avser dessutom ett stort antal ytterligare nationella bestämmelser, såsom Zakon za energetikata (energilag), Naredba za prisaedinyavane na proizvoditeli i potrebiteli na elektricheska energia kam prenosnata i elektricheskata paspredelitelni mrezhi (förordning om anslutning av elproducenter och elkonsumenter till nätet för överföring och distribution av elektricitet), och Obshti uslovia za prodazhba (allmänna försäljningsvillkor) som tillämpas av elförsörjnings- och eldistributionsföretag.

III – Bakgrund och förfarandet vid den nationella domstolen

15. Målet vid den nationella domstolen initierades genom att Valeri Hariev Belov gav in ett klagomål till KZD. Valeri Hariev Belov är bosatt i den bulgariska staden Montana, närmare bestämt i ett av de två områden i denna stad, som enligt uppgifterna i beslutet om hänskjutande är kända som områden för romer, eftersom invånarna till övervägande del är romer.

16. Elektriciteten i Мontanas kommun tillhandahölls av ChEZ Elektro Balgaria AD (CEB) och distribuerades av ChEZ Raspredelenie Balgaria AD (CRB) under tillsyn av den statliga kommissionen för energi och vatten (DKEVR) ( 13 ). I hela Montana finns elmätare som tillhör CRB.

17. Åren 1998 och 1999 monterades elmätarna i de två områdena för romer, Ogosta och Kosharnik i staden Montana, på strömmaster på 7 meters höjd. Samma sak skedde i ett par andra bulgariska städer. I andra områden har elmätarna monterats på 1,70 meters höjd, för det mesta i elkonsumenternas lägenheter eller i byggnadernas ytterväggar eller på stängsel.

18. För att elkonsumenter i vart fall indirekt ska ha möjlighet att med egna ögon kontrollera elmätare som monterats på 7 meters höjd ska CRB enligt sina allmänna försäljningsvillkor på skriftlig begäran av en elkonsument inom tre dagar ställa ett särskilt fordon med lyftanordning till förfogande med hjälp av vilket anställda vid CRB kan avläsa elmätaren. Denna tjänst har emellertid inte utnyttjats av någon elkonsument. Konsumenten kan alternativt mot en avgift låta installera en kontrollmätare i sin lägenhet. Elkonsumenter i dessa delar av staden har ingen annan möjlighet att kontrollera elmätarna med egna ögon.

19. I klagomålsförfarandet vid KZD har Valeri Hariev Belov gjort gällande att monteringen av elmätare på sju meters höjd innebär en diskriminering på grund av hans etniska ursprung. Han har även gjort gällande att samtliga personer som tillhör folkgruppen romer som bor i de två berörda områdena diskrimineras på grund av sin etniska tillhörighet.

20. Valeri Hariev Belovs klagomål är riktat mot CEB. CRB, de båda företagens rättsliga företrädare och styrelser samt DKEVR har ålagts att inträda i förfarandet vid KZD.

IV – Begäran om förhandsavgörande och förfarandet vid domstolen

21. KZD har inom ramen för det förfarande som är anhängigt vid den ställt följande frågor till domstolen i sin begäran om förhandsavgörande: 1) Omfattas förevarande fall av tillämpningsområdet för rådets direktiv 2000/43/EG av den 29 juni 2000 om genomförandet av principen om likabehandling av personer oavsett deras ras eller etniska ursprung (närmare bestämt vad avser artikel 3.1 h)? 2) Hur ska uttrycken ”mindre förmånlig” behandling i den mening som avses i artikel 2.2 a i direktiv 2000/43 och ”särskilt missgynnar personer av en viss ras eller ett visst etniskt ursprung” i den mening som avses i artikel 2.2 b i direktiv 2000/43 förstås? 2.1 Krävs för att mindre förmånlig behandling ska kunna betecknas som direkt diskriminering att behandlingen är ogynnsam och direkt eller indirekt äventyrar rättigheter eller intressen som uttryckligen fastställts i lag eller ska begreppet anses omfatta varje agerande (förhållande) i ordets vidare bemärkelse som är mindre fördelaktigt än agerandet i en liknande situation? 2.2 Krävs för att försättande i en särskilt ofördelaktig situation ska kunna betecknas som indirekt diskriminering också att försättandet direkt eller indirekt äventyrar rättigheter eller intressen som uttryckligen fastställts i lag eller ska begreppet i vidare bemärkelse anses omfatta varje försättande i en särskilt ogynnsam/ofördelaktig situation? 3) Med beaktande av svaret på den andra frågan: För det fall direkt eller indirekt diskriminering i den mening som avses i artikel 2.2 a och b i direktiv 2000/43 endast föreligger om den mindre förmånliga behandlingen eller försättandet i en särskilt ofördelaktig situation direkt eller indirekt äventyrar i lag fastställda rättigheter eller intressen, 3.1 har slutkonsumenter av ström enligt bestämmelserna i artikel 38 i Europeiska unionens stadga om de grundläggande rättigheterna, direktiv 2006/32/EG (skäl 29, artiklarna 1 och 13.1), direktiv 2003/54/EG (artikel 3.5) och direktiv 2009/72/EG (artikel 3.7) en rätt eller ett intresse av att regelbundet kunna kontrollera elmätare som kan åberopas vid nationell domstol i ett mål som det förevarande, och 3.2 är nationella lagbestämmelser och/eller praxis som genomförts med tillstånd från den statliga energimyndigheten, enligt vilka/vilken distributionsföretag är fria att placera elmätare på svårtillgängliga eller otillgängliga ställen, vilket har till följd att elkonsumenter inte personligen och regelbundet kan kontrollera elmätarna, förenliga med dessa bestämmelser? 4) Med beaktande av svaret på den andra frågan: För det fall direkt eller indirekt diskriminering kan föreligga trots att en rättighet eller ett intresse som fastställts i lag inte direkt eller indirekt äventyras, 4.1 är sådana nationella lagbestämmelser eller sådan rättspraxis som de här aktuella, enligt vilka diskriminering endast föreligger när den ogynnsamma behandlingen eller försättandet i en ogynnsam situation direkt eller indirekt äventyrar i lag fastställda rättigheter eller intressen förenliga med artikel 2.2 a och b i direktiv 2000/43, 4.1 är den nationella domstolen, om så inte är fallet, skyldig att bortse från nämnda bestämmelser/praxis och tillämpa definitionerna i direktivet? 5) Hur ska artikel 8.1 i direktiv 2000/43 tolkas, 5.1 vad avser kravet att den som anser sig ha utsatts för diskriminering ska lägga fram fakta som entydigt, obestridligt och säkert leder till slutsatsen att det har förekommit direkt eller indirekt diskriminering eller räcker det att nämnda fakta ger anledning att anta att så är fallet? 5.2 Medför den omständigheten att a) elmätarna endast har monterats så högt på strömmaster att konsumenterna inte kan kontrollera dem i de delar av staden som betraktas som områden för romer, med vissa kända undantag inom dessa områden, och b) elmätare i alla andra delar av staden har monterats på en höjd som möjliggör kontroll med egna ögon (upp till 1,70 meter), som regel i konsumentens lägenhet, alternativt på byggnadens fasad eller på en mur, att bevisbördan övergår på motparten? 5.3 Utesluter den omständigheten att a) inte bara romer utan även människor med annan etnisk härkomst bor i de stadsdelar som är kända som områden för romer, och/eller b) omfattningen av den andel av invånarna i dessa båda områden som själva anser sig vara romer, och/eller c) att de skäl som distributionsföretagen har anfört för att elmätare monterats på 7 meters höjd i dessa båda områden är allmänt kända, att bevisbördan övergår på motparten? 6) Med beaktande av svaret på den femte frågan: 6.1 För det fall artikel 8.1 i direktiv 2000/43 ska tolkas så att anledning att anta att diskriminering har förekommit krävs, och ovannämnda omständigheter medför att bevisbördan övergår på motparten, vilken slags diskriminering ska i så fall antas föreligga på grundval av nämnda omständigheter, direkt eller indirekt diskriminering och/eller trakasserier? 6.2 Med beaktande av bestämmelserna i direktiv 2000/43, kan direkt diskriminering och/eller trakasserier rättfärdigas med att det är fråga om nödvändiga och lämpliga medel för att uppfylla ett lagstadgat mål? 6.3 Är, med beaktande av de lagstadgade mål som distributionsföretaget hänvisat till, de åtgärder som vidtagits i de båda områdena rättfärdigade i en situation där а) åtgärderna vidtas med anledning av att obetalda räkningar samlats på hög i de båda områdena, att konsumenterna har gjort sig skyldiga till överträdelser vilka har minskat eller äventyrat säkerheten och kvaliteten och elektricitetsanläggningarnas fortlöpande och riskfria funktion, och åtgärderna berör samtliga personer oberoende av om den enskilda konsumenten har betalat sina räkningar för distribution och leverans av ström eller inte, och oberoende av om det konstaterats att den enskilda konsumenten gjort sig skyldig till överträdelser av något slag (manipulation av elmätarens display, otillåten anslutning och/eller otillåtet uttag/otillåten användning av ström utan mätning och erläggande av betalning, alternativt något annat angrepp på nätet, vilket minskar eller äventyrar dess säkra, kvalitativa, fortlöpande och riskfria funktion), b) lagbestämmelserna och de allmänna villkoren i distributionsavtalen föreskriver ansvar i civilrättsligt, administrativt och straffrättsligt hänseende för jämförbara överträdelser, c) den i artikel 27.2 i de allmänna villkoren i distributionsavtalen föreskrivna klausulen, enligt vilken distributionsföretaget efter en skriftlig förfrågan från konsumenten ska ge denne möjlighet att med egna ögon kontrollera elmätaren, i själva verket inte ger konsumenten möjlighet att personligen och regelbundet kontrollera de uppgifter som angår honom eller henne, d) det är möjligt att på uttrycklig skriftlig förfrågan installera en kontrollmätare i konsumentens lägenhet, för vilket denna måste erlägga en avgift, e) åtgärden utgör ett karakteristiskt och synbart kännetecken för konsumentens ohederlighet i en eller annan form med hänsyn till skälen för åtgärden, som enligt distributionsföretaget är allmänt kända, f) andra tekniska metoder och medel till skydd mot ingrepp i elmätare står till buds, g) distributionsföretagets ombud han anfört att liknande åtgärder som har vidtagits i ett område för romer i en annan stad inte har förhindrat ingrepp, h) det med avseende på en i ett av dessa områden uppförd elektrisk anläggning, en transformator, inte har vidtagits några liknande säkerhetsåtgärder?

22. I förfarandet vid domstolen har CEB och CRB, ( 14 ), den bulgariska regeringen och kommissionen yttrat sig skriftligen och muntligen. Valeri Hariev Belov var företrädd vid förhandlingen den 11 juli 2012 inför domstolen.

V – Rättslig bedömning

A – Huruvida begäran om förhandsavgörande kan tas upp till prövning

23. Vissa av parterna har ifrågasatt huruvida begäran om förhandsavgörande kan tas upp till prövning. Dessa parter har huvudsakligen gjort gällande att KZD inte ska anses utgöra en domstol. De har dessutom anfört att vissa av de hänskjutna frågorna är hypotetiska.

1. Huruvida KZD har rätt att begära förhandsavgörande

24. Med hänsyn till det stora antalet oberoende myndigheter som under de senaste åren har inrättats i medlemsstaterna, inte minst för att införliva unionsrättsliga bestämmelser, är det inte underligt att domstolen gång på gång måste befatta sig med frågan huruvida sådana myndigheter har rätt att framställa en begäran om förhandsavgörande. ( 15 )

25. För att kunna fastställa om en oberoende myndighet som KZD har rätt att begära förhandsavgörande ska det prövas huruvida detta organ kan betraktas som ”en domstol i en medlemsstat” i den mening som avses i artikel 267 FEUF. Kommissionen och den bulgariska regeringen har besvarat denna fråga jakande, CEB och CRB har däremot intagit motsatt ståndpunkt.

26. Bedömningen av huruvida det föreligger en rätt att begära förhandsavgörande är enligt fast rättspraxis från domstolen en ren unionsrättslig fråga. Huruvida den myndighet som framställer begäran om förhandsavgörande är en domstol i den mening som avses i artikel 267 FEUF fastställs på grundval av en mängd olika kriterier, såsom huruvida det berörda organet är upprättat enligt lag, om det är av stadigvarande karaktär, om dess jurisdiktion är av tvingande art, om förfarandet är kontradiktoriskt, om organet tillämpar lagregler samt om det har en oberoende ställning. ( 16 ) Dessutom har de nationella myndigheterna endast befogenhet att framställa en begäran till domstolen om en tvist är anhängig vid dessa och de ska fälla avgörande inom ramen för ett förfarande som är avsett att leda till ett avgörande av rättskipningskaraktär. ( 17 ) Följaktligen ska det i det följande, mot bakgrund av de konkreta bestämmelserna om förfarandet vid KDZ och strukturen hos denna myndighet, undersökas huruvida dessa kriterier har uppfyllts.

27. Det ska i detta sammanhang betonas att frågan huruvida KZD ska anses utgöra en domstol inte utan vidare kan besvaras jakande med hänvisning till dess unionsrättsliga funktion som organ för främjande av likabehandling och tillhandahållande av ett rättsligt skydd för personer som diskriminerats (artiklarna 7 och 13 i direktiv 2000/43). Det rättsliga skydd som föreskrivs i direktiv 2000/43 avser nämligen ”rättsliga och/eller administrativa förfaranden” (artikel 7.1 i direktiv 2000/43), det kan således inte enbart erhållas vid domstol. Det ska följaktligen i detalj prövas huruvida KZD uppfyller de krav som unionsrätten ställer enligt artikel 267 FEUF på de nationella domstolarna.

28. Frågan huruvida KZD är upprättat enligt lag, huruvida det är av stadigvarande karaktär och huruvida det tillämpar lagregler ger inte upphov till några problem. ( 18 ) Kriteriet huruvida förfarandet är kontradiktoriskt är också uppfyllt när det gäller KZD. ( 19 ) I förevarande fall är det däremot omtvistat huruvida KZD har en oberoende ställning, om dess behörighet är av tvingande art och om organets avgörande är av rättskipningskaraktär.

a) Oberoende ställning

29. Begreppet domstolarnas oberoende omfattar enligt fast rättspraxis två aspekter: en yttre och en inre aspekt.

30. Den yttre aspekten av begreppet oberoende ställning förutsätter att det organ som ska avgöra ärendet är skyddat mot ingripanden eller yttre påtryckningar som kan äventyra dess medlemmars oberoende bedömning av de tvister som det ska lösa. ( 20 ) I förevarande fall råder inget tvivel om att medlemmarna i det beslutande organet inom KZD uppfyller den yttre aspekten av begreppet oberoende ställning. Bestämmelserna om domarnas oberoende i den bulgariska civilprocesslagen ska tillämpas även på dem. ( 21 ) De åtnjuter således garantier som är jämförbara med dem som domare vid allmänna bulgariska domstolar åtnjuter.

31. Den inre aspekten av begreppet oberoende ställning liknar begreppet opartiskhet och avser att parterna i tvisten samt deras respektive intressen ska vara jämbördiga i förhållande till föremålet för tvisten. ( 22 )

32. CEB och CRB har anfört att KZD inte är objektivt opartiskt. ( 23 ) De har till stöd för detta argument hänvisat till uppbyggnaden av KZD, framför allt med kopplingen mellan det beslutande organet inom KZD och det förvaltningssystem som är underordnat KZD samt de uppgifter som KZD utför.

33. Dessa invändningar är emellertid mindre övertygande.

34. I funktionellt hänseende föreligger nämligen en klar skillnad mellan det beslutande organet KZD och den administrativa enhet som är underordnad detta organ. Denna administrativa enhet kan visserligen även upprätta rättsliga sakkunnigutlåtanden avseende diskrimineringsfrågor för kommissionsledamöterna. Av de uppgifter som domstolen har tillgång till framgår emellertid inte att den administrativa enheten själv deltog i kommissionsledamöternas beslutsfattande. ( 24 ) Det är emellertid enbart den administrativa enheten och inte kommissionsledamöterna som tillhandahåller rättsligt skydd för personer som påstår sig ha diskriminerats, vilket är en uppgift som ankommer på KZD. ( 25 ) Den bulgariska regeringen har vid förhandlingen dessutom anfört att personer som har diskriminerats enbart kan få råd och stöd utanför anhängiga förfaranden. Varken kommissionsledamöterna eller den administrativa enheten stöder en av parterna inom ramen för ett anhängigt överklagande. Kommissionsledamöterna fattar däremot objektiva och oberoende beslut om åsidosättande av ZZD. ( 26 )

35. Enbart den omständigheten att KZD har inrättats som ett organ för förverkligande av likabehandlingsprincipen ( 27 ) leder inte till att det automatiskt står på offrets sida och därför är partiskt. KZD ska visserligen säkerställa att lagbestämmelserna i ZZD iakttas. I likhet med en domstol uppfyller den emellertid denna uppgift som en objektiv oberoende statlig myndighet som i ett klagomålsförfarande inte enbart har att fastställa huruvida en diskriminering föreligger, utan även huruvida den inte föreligger.

36. Av dessa omständigheter följer att KZD är tillräckligt oberoende för att kunna betraktas som en domstol i den mening som avses i artikel 267 FEUF.

b) Dömande verksamhet

37. CEB och CRB har dessutom gjort gällande att KZD inte utövar dömande verksamhet. KDZ är inget dömande organ utan en administrativ myndighet. Detta följer av de uppgifter som ålagts det och av den omständigheten att KDZ i ett senare förfarande för överklagande uppträder som part i förfarandet mot ett beslut som KDZ själv antagit, ( 28 ) att det ex officio kan vidta åtgärder mot diskriminering, ( 29 ) att det kan upphäva beslut som det själv fattat med parternas godkännande och att förfaranden vid civilrättsliga domstolar har företräde framför förfaranden vid KZD. ( 30 )

38. Härvidlag ska först anmärkas att den omständigheten att KZD utför vissa administrativa uppgifter inte utgör hinder mot att KZD anses utgöra en domstol. Domstolen har nämligen vid flera tillfällen redan slagit fast att frågan huruvida ett organ är behörigt att framställa en begäran om förhandsavgörande till domstolen avgörs enligt såväl strukturella som funktionella kriterier. På denna grund kan ett och samma nationella organ anses vara dels domstol, dels en administrativ myndighet, beroende på om det i det konkreta enskilda fallet utövar dömande verksamhet eller fullgör administrativa uppgifter. ( 31 ) Det är därför nödvändigt att granska den specifika beskaffenheten hos den verksamhet som KZD bedriver i det särskilda normativa sammanhang i vilket organet i förevarande fall framställer sin begäran om förhandsavgörande. ( 32 )

39. I förevarande fall har KZD:s oberoende beslutande organ vänt sig till domstolen inom ramen för ett klagomålsförfarande. I detta förfarande ska KZD på begäran av en person som påstår sig ha diskriminerats opartiskt pröva huruvida de omtvistade åtgärderna är förenliga med ZZD. Denna verksamhet kan därför anses som dömande verksamhet. Andra administrativa uppgifter som i andra sammanhang fullgörs av den administrativa enhet som är underordnad kommissionsledamöterna, såsom rådgivning för personer som har diskriminerats eller ombud för KZD i andra instans, saknar betydelse för bedömningen av huruvida ett klagomålsförfarande som det förevarande är av rättskipningskaraktär.

40. För det andra saknar det betydelse att det beslutande organet inom KZD teoretiskt även kan inleda ett förfarande ex officio. ( 33 ) I förevarande fall har KZD nämligen inte vidtagit åtgärder på eget initiativ utan efter klagomål från en person som påstår sig ha diskriminerats. För bedömningen av frågan huruvida organet är behörigt att framställa begäran till domstolen saknar det betydelse om den enhet som framställt begäran vid fullgörandet av andra uppgifter än de som lett till begäran om förhandsavgörande anses som domstol i den mening som avses i artikel 267 FEUF. ( 34 )

41. För det tredje utgör den omständigheten att KZD kan ålägga andra parter att inträda i ett klagomålsförfarande inför kommissionsledamöterna inte heller hinder mot att KZD anses utgöra en domstol. Detta tillvägagångssätt är nämligen även vanligt förekommande i förfaranden vid klassiska förvaltningsdomstolar. ( 35 )

42. För det fjärde utgör inte heller bestämmelserna avseende förhållandet mellan förfarandet vid KZD och förfarandet vid de bulgariska allmänna domstolarna hinder mot att KZD anses utgöra en domstol. Tvärtemot vad CEB och CRB har hävdat anser jag att dessa bestämmelser, som var föremål för en fördjupad diskussion under förhandlingen, snarare talar för än mot att KZD är behörig att framställa begäran till domstolen.

43. KZD får visserligen inte avgöra ett klagomålsärende om samma tvist redan har anhängiggjorts vid en bulgarisk allmän domstol. ( 36 ) Häri kommer emellertid enbart den allmänna processrättsliga principen om litispendens till uttryck enligt vilken talan som har väckts i ett domstolsförfarande ska avvisas om ett mål rörande samma sak redan har anhängiggjorts någon annanstans. ( 37 ) Den omständigheten att en sådan bestämmelse även är tillämplig på KZD talar även för att organet ska anses utgöra en domstol i den mening som avses i artikel 267 FEUF. Om ett förfarande som det nu aktuella inte ansågs vara ett förfarande av rättskipningskaraktär, skulle det nämligen a priori inte vara nödvändigt att införa en bestämmelse om rättegångshinder vid allmän domstol på grund av litispendens, eftersom något problem med litispendens i alla händelser inte skulle kunna uppkomma.

44. Det framgår inte, i vart fall inte när det gäller de uppgifter som domstolen har tillgång till, att KZD även skulle förlora sin behörighet till följd av att ett civilrättsligt förfarande inleds i ett senare skede, det vill säga att anhängiggörandet av ett förfarande vid KZD skulle kunna vara ”mindre värt” än ett anhängiggörande vid de allmänna domstolarna. CEB och CRB har visserligen framfört argument i denna riktning, men deras argumentation i denna fråga får anses vara mycket vag, då de inte ens på begäran under förhandlingen förmått förtydliga den. CEB och CRB kunde framför allt inte ange någon konkret tillämplig bestämmelse till stöd för sin ståndpunkt. I avsaknad av påståenden om det motsatta förhållandet kan man därför utgå från att regeln om litispendens ska tillämpas på samma sätt oberoende av om ett ärende i ett konkret fall först skulle anhängiggöras vid en bulgarisk allmän domstol eller vid KZD. Detta talar för att KZD ska anses utgöra en domstol.

45. Slutligen talar inte heller den omständigheten att KZD med parternas godkännande kan upphäva eller ändra sina avgöranden ( 38 ) mot att den ska anses utgöra en domstol. Administrativa myndigheter kan i allmänhet upphäva sina avgöranden utan parternas godkännande. Enligt samstämmiga uppgifter från parterna gäller detta även enligt den bulgariska lagstiftningen. Domstolsavgöranden kan däremot normalt sett upphävas i ett överklagandeförfarande fram till dess att de vunnit laga kraft. Efter det att de vunnit laga kraft kan de enbart undantagsvis upphävas genom återupptagande av förfarandet. Den omständigheten att KZD:s beslut kan ändras lättare kan visserligen betraktas som ett uttryck för att KZD:s beslutande organ har en ställning mellan en klassisk administrativ myndighet och en klassisk domstol. Avgörande är emellertid att en ändring av beslut som KZD fattat i klagomålsförfarandet enbart kan ske med godkännande av båda parter. Denna ändringsmöjlighet kan slutligen betraktas som ett uttryck för en – brett tolkad – dispositionsprincip i domstolsförfaranden. ( 39 )

c) Huruvida organets jurisdiktion är av tvingande art

46. CEB och CRB har dessutom gjort gällande att det vid klagomålsförfarandet vid KZD inte rör sig om en jurisdiktion av tvingande art. De har till stöd för detta åberopat artikel 71 ZZD enligt vilken de berörda parterna har möjlighet att vid fall av diskriminering även vända sig till en allmän domstol. Eftersom det finns andra rättsmedel mot en påstådd diskriminering än att framställa klagomål till KZD, är kriteriet om att organets jurisdiktion ska vara av tvingande art inte uppfyllt.

47. I målet Dorsch Consult hade domstolen bland annat att ta ställning till begreppet jurisdiktion av tvingande art. I domen i detta mål gjorde domstolen en åtskillnad mellan ”tvingande art” i form av en enda möjlighet för att erhålla rättsligt skydd och ”tvingande art” i form av ett bindande, tvingande beslut. ( 40 ) Domstolen behövde i det fallet inte klart slå fast om det ena eller det andra alternativet skulle ges företräde, eftersom rättspraxis från de berörda organen var ”av tvingande art” i båda hänseenden. Förevarande fall ger således domstolen möjlighet att ytterligare precisera sin rättspraxis i denna fråga.

48. Såsom kommissionen anförde i målet Dorsch Consult ( 41 ) och under förhandlingen i förevarande mål anser också jag att ”av tvingande art” enbart avser den tvingande karaktären hos beslut som fattats av det hänskjutande organet. Skulle man nämligen redan vid förekomsten av alternativa möjligheter till rättsligt skydd anse att ett organ inte är en jurisdiktion av tvingande art, så skulle i strikt bemärkelse även en klassisk allmän domstol i ett fall som det förevarande inte kunna begära ett förhandsavgörande av domstolen, eftersom det även till det förfarandet skulle finnas en alternativ möjlighet till rättsligt skydd, nämligen klagomålsförfarandet vid KZD. ( 42 ) Den orimliga följden härav är att inget av de bulgariska organ som enligt ZZD ska pröva klagomål skulle ha behörighet att ställa frågor till domstolen avseende tolkningen av direktiv 2000/43.

49. Den enda omständighet som rimligen kan vara avgörande är följaktligen huruvida ett beslut som KZD fattat i ett klagomålsförfarande ska anses vara bindande för parterna. Så är fallet i förevarande mål. Såsom den bulgariska regeringen anfört, och såsom dessutom framgår av artiklarna 69 och 82 ZZD, vinner KZD:s beslut laga kraft, de är bindande för parterna och böter kan åläggas vid åsidosättanden av dessa beslut.

50. Sammanfattningsvis anser jag därför att KZD i det nu aktuella fallet ska anses utgöra en domstol i den mening som avses i artikel 267 FEUF.

2. Huruvida tolkningsfrågorna är hypotetiska

51. CEB och CRB har slutligen gjort gällande att frågorna 2 och 6 är hypotetiska i den mån som de hänför sig till en direkt diskriminering eller trakasserier. Eftersom det i förevarande fall på sin höjd rör sig om en indirekt diskriminering kan tolkningsfrågorna enbart tas upp till prövning med avseende på denna form av diskriminering.

52. Det stämmer att den omtvistade åtgärden inte samtidigt kan vara en direkt och indirekt diskriminering. KZD ska i egenskap av hänskjutande domstol mot bakgrund av de specifika omständigheterna i det aktuella fallet och med beaktande av samtliga omständigheter fastställa vilken form av diskriminering det rör sig om. KZD har emellertid framställt en begäran om tolkning av respektive diskrimineringsform för att kunna fastställa vilken form det rör sig om i förevarande fall. Om avsikten var att få fastslaget att begäran om förhandsavgörande enbart kan tas upp till prövning med avseende på en enda form av diskriminering, så skulle domstolen dels föregripa KZD:s bedömning av de faktiska omständigheterna, dels möjligen ge KZD ett oanvändbart svar.

53. Jag kommer i mitt förslag till avgörande emellertid inte att ta ställning till enskilda frågor eller delar av dessa frågor som inom ramen för den rättsliga bedömningen visar sig vara hypotetiska eller överflödiga.

3. Slutsats i denna del

54. Förevarande begäran om förhandsavgörande kan därför i princip tas upp till prövning i sin helhet.

B – Prövning i sak av tolkningsfrågorna

55. KZD:s mycket detaljerade frågor avser omfattningen av likabehandlingsprincipen med avseende på människors etniska ursprung och på frågan om vilka krav som i detta sammanhang ska ställas på bevis för att det föreligger en diskriminering. Vissa av de delfrågor som KZD ställt bör sammanfattas när denna begäran om förhandsavgörande besvaras.

1. Tillämpningsområdet för direktiv 2000/43 (fråga 1)

56. KZD vill genom sin första fråga få klarhet i huruvida en situation som den i målet vid den nationella domstolen omfattas av tillämpningsområdet för direktiv 2000/43. Närmare bestämt önskar KZD veta hur artikel 3.1 h i direktivet som avser tillgång till och tillhandahållande av varor och tjänster som är tillgängliga för allmänheten ska tolkas. Parterna är oense om huruvida, förutom själva elförsörjningen, även tillhandahållande av elmätare omfattas.

57. Den bulgariska regeringen, CEB och CRB anser att direktivets tillämpningsområde ska tolkas restriktivt. Unionen saknar behörighet vad gäller reglering av elmätare. Enligt deras uppfattning omfattas enbart upprättandet av en inre marknad för el och förbättringen av funktionen av denna marknad av unionsrättens tillämpningsområde. Tillhandahållande av elmätare är emellertid ingen åtgärd som är nödvändig i detta avseende, vilket innebär att förevarande fall, på grund av begränsningen i artikel 3.1 första meningen i direktiv 2000/43 till situationer ”[i]nom ramen för [unionens] befogenheter”, inte omfattas av direktivet. Dessutom rör det sig inte när det gäller de elmätare som tillhandahålls utan avgift om en tjänst i den mening som avses i direktivet, eftersom vederlag inte utges för dessa. CEB och CRB har dessutom anfört att tillgången till elmätare inte kan likställas med tillhandahållande av el. Artikel 3.1 h i direktiv 2000/43 omfattar enbart tillhandahållande av el, däremot inte tillhandahållande av elmätare.

58. Den ovan nämnda argumentationen är inte korrekt.

59. Det är ostridigt att elförsörjning som utgör en tjänst enligt artikel 3.1 h i direktiv 2000/43 hör till de områden inom vilka en diskriminering på grund av ras eller etniskt ursprung är förbjuden. Det står även klart att CRB tillhandahållit sina kunder elmätare och att elmätarna således är del av de totalvillkor på vilka ström tillhandahålls elkonsumenter i förevarande fall.

60. Just dessa totalvillkor utgör emellertid tjänsten elförsörjning i det konkreta fallet. De enskilda delarna i denna tjänst kan inte bedömas separat. En hänvisning till att enbart elförsörjning i sig ska tillhandahållas utan diskriminering och att allt som går därutöver, framför allt den närmare utformningen av villkoren för elförsörjningen inte omfattas av direktivets tillämpningsområde, kan inte godtas.

61. Låt oss leka med tanken att ett offentligt transportföretag skulle föreskriva olika sittplatser i bussarna beroende på passagerarnas kön, hudfärg eller etniska ursprung. Även om alla passagerare skulle befordras och därmed utan tvekan skulle kunna utnyttja transporttjänsten som sådan så är det uppenbart att de konkreta villkor på vilka de befordras inte är lika.

62. Syftet med direktiv 2000/43 är att på bästa sätt säkerställa skydd mot diskriminering och härvid uppnå en så hög skyddsnivå som möjligt. ( 43 ) Diskrimineringsförbudets ändamålsenliga verkan skulle äventyras om de skyddade områdena enbart skulle omfatta kärnområdet. Om förteckningen i artikel 3 i direktivet skulle tolkas restriktivt så skulle detta medföra en minskning av diskrimineringsskyddet till ett absolut minimum vilket inte är förenligt med direktivets ovannämnda mål.

63. Direktiv 2000/43 är slutligen en särskild konkretisering av den allmänna likabehandlingsprincipen som är en av de grundläggande principerna inom unionsrätten och som åtnjuter ett grundläggande skydd enligt artiklarna 20 och 21 i Europeiska unionens stadga om de grundläggande rättigheterna. Dess tillämpningsområde får inte heller av det skälet definieras restriktivt. ( 44 )

64. Av det skälet omfattas inte enbart elförsörjning av tillämpningsområdet för direktiv 2000/43, utan även de villkor på vilka elförsörjningen skett, inklusive tillhandahållandet av elmätare. ( 45 )

65. Mot detta kan inte invändas att elmätarna användes av elkonsumenterna utan erläggande av betalning, medan direktivet enbart hänför sig till tjänster som tillhandahålls mot vederlag. Strömleveransen som är huvudföremålet för avtalet för tillhandahållande av tjänster sker mot ersättning, och det kan utgås från att kostnaden för elmätaren är innefattad i elpriset och på detta sätt i vart fall indirekt påförs elkunden. Såsom redan anförts ovan kan elförsörjning och tillhandahållandet av en mätare inte åtskiljas. Framför allt skulle en elmätare utan elförsörjning vara meningslös. Elmätaren är av det skälet ingen självständig tjänst utan i stället del av den övergripande tjänsten elförsörjning.

66. Vad slutligen gäller unionens behörighet, till vilken artikel 3.1 i direktiv 2000/43 inledningsvis hänvisar, räcker det att konstatera att unionslagstiftaren är behörig att reglera den inre marknaden för el. ( 46 ) Unionslagstiftaren har för övrigt utnyttjat denna behörighet vid flera tillfällen, utan att detta varit avgörande, varvid han inte minst antagit regler om tillhandahållande av information till slutkonsumenter om deras elförbrukning och därvid även uttryckligen angett elmätare. ( 47 )

67. Mot denna bakgrund föreslår jag således att domstolen besvarar den första frågan så att en sådan situation som den i det nationella målet omfattas av direktiv 2000/43.

2. Det krävs inte att rättigheter eller intressen som fastställts i lag (frågorna 2-4) äventyras

68. KZD vill genom frågorna 2 och 4 få klarhet i huruvida en diskriminering i den mening som avses i direktiv 2000/43 enbart föreligger då rättigheter eller intressen som fastställts i lag äventyras eller om en diskriminering även kan antas föreligga oberoende av detta. Om det enligt detta direktiv inte krävs att rättigheter eller intressen som uttryckligen fastställts i lag äventyras, så uppkommer frågan om en nationell bestämmelse enligt vilken ett sådant krav föreligger är förenlig med direktivet.

69. Frågan ska ses mot bakgrund av att ”en mindre förmånlig behandling” enligt definitionen i den bulgariska lagstiftningen, närmare bestämt enligt 1 § 7 i Dopalnitelni razporedbi (tilläggsbestämmelser) till ZZD ( 48 ) endast föreligger om i lag fastställda rättigheter eller intressen direkt eller indirekt äventyras. CEB har hänvisat till denna bestämmelse och anfört att konsumenter inte har någon rätt till att få en elmätare installerad utan avgift. Eftersom det inte föreligger något åsidosättande av en rättighet kan en diskriminering därför inte antas föreligga.

70. De villkor som ska vara uppfyllda för att en diskriminering ska föreligga fastställs i artikel 2.2 i direktiv 2000/43. Enligt artikel 2.2 a anses direkt diskriminering förekomma ”när en person på grund av ras eller etniskt ursprung behandlas mindre förmånligt än en annan person behandlas, har behandlats eller skulle ha behandlats i en jämförbar situation”. Särbehandlingen anknyter således direkt till ras eller etniskt ursprung. Enligt artikel 2.2 b anses däremot indirekt diskriminering förekomma ”när en skenbart neutral bestämmelse eller ett skenbart neutralt kriterium eller förfaringssätt särskilt missgynnar personer av en viss ras eller ett visst etniskt ursprung jämfört med andra personer”.

71. Enligt ordalydelsen i direktiv 2000/43 krävs inte för någon av de båda formerna av diskriminering att i lag fastställda rättigheter eller intressen äventyras. Avgörande är däremot enbart om en mindre förmånlig behandling eller en diskriminerande behandling föreligger oberoende av det sätt på vilket den mindre förmånliga behandlingen eller den diskriminerande behandlingen äger rum, om härvid rättigheter eller intressen äventyras, och om så är fallet, vilka. Enligt domstolens rättspraxis krävs inte att en konkret person har drabbats av diskriminering för att diskriminering ska anses föreligga. ( 49 )

72. För att en diskriminering ska anses föreligga räcker det således att en person eller en grupp personer har behandlats mindre förmånligt än en annan person eller en grupp personer behandlas, har behandlats eller skulle ha behandlats. En uppställning av ytterligare villkor som inte fastställs i direktiv 2000/43 är inte förenlig med den höga skyddsnivå som eftersträvas av unionslagstiftaren.

73. Om det enligt direktivet skulle krävas att en rättighet äventyras kan det för övrigt utgås från att detta uttryckligen skulle föreskrivas i direktiv 2000/43, såsom till exempel har skett vad gäller rättsligt skydd i artikel 7.1 i direktivet. E contrario kan härav slutsatsen dras att det inte krävs att rättigheter eller intressen äventyras för att en diskriminering ska anses föreligga.

74. Eftersom det enligt direktiv 2000/43 således inte krävs att i lag fastställda rättigheter eller intressen äventyras, saknar det betydelse om konsumenter har ett anspråk på eller en rätt till elmätare utan ersättning, oberoende av om detta anspråk eller rättighet följer av nationell rätt eller unionsrätt.

75. Mot bakgrund av vad som anförts ovan uppkommer emellertid frågan om nationella bestämmelser enligt vilka i lag fastställda rättigheter eller intressen ska äventyras för att en diskriminering ska anses föreligga är förenliga med unionsrätten.

76. Denna fråga ska besvaras nekande. Syftet med direktiv 2000/43 är nämligen att fastställa minimikrav för tillämpning av likabehandlingsprincipen och bekämpning av diskriminering. Enligt direktivet står det medlemsstaterna visserligen uttryckligen fritt att anta eller behålla bestämmelser som är mer fördelaktiga för de berörda parterna än de unionsrättsliga bestämmelserna. ( 50 ) Nationella bestämmelser som är mindre förmånliga för de berörda parterna och som således är mindre långtgående än de unionsrättsliga minimikraven är emellertid inte förenliga med direktivet. Kravet på att i lag fastställda rättigheter eller intressen ska äventyras som ytterligare ett villkor för att en diskriminering ska anses föreligga skulle emellertid leda till detta.

77. Med avseende på den sista delen av fråga 4 genom vilken KZD vill få klarhet i hur den nationella domstolen ska gå till väga om de bulgariska bestämmelserna strider mot direktiv 2000/43, räcker det att hänvisa till domstolens fasta rättspraxis. När så är möjligt ska nationella bestämmelser i målet vid den nationella domstolen tolkas och tillämpas i enlighet med direktivet. Den nationella domstolen är således skyldig att i den utsträckning det är möjligt tolka den nationella rätten mot bakgrund av direktivets ordalydelse och syfte för att uppnå det resultat som avses i direktivet. ( 51 ) Den är skyldig att göra allt som ligger inom dess behörighet, med hänsyn till den nationella rätten i sin helhet och med tillämpning av dess tolkningsmetoder, för att säkerställa att det aktuella direktivet ges full verkan och för att uppnå ett resultat som är förenligt med direktivets syfte. ( 52 )

78. På grundval av de uppgifter som finns tillgängliga för domstolen kan konstateras att inget tyder på att det i målet vid den nationella domstolen inte är möjligt att tolka och tillämpa de tillämpliga bestämmelserna i den bulgariska lagstiftningen, nämligen de i ZZD, i enlighet med direktiv 2000/43.

79. Om KZD ändock skulle dra slutsatsen att det inte är möjligt att tolka och tillämpa den bulgariska lagstiftningen i enlighet med direktivet så ska följande beaktas: Valeri Hariev Belov kan visserligen inte direkt ur direktiv 2000/43 härleda rättigheter gentemot företagen CEB och CRB. Ett direktiv kan nämligen inte i sig medföra skyldigheter för den enskilde, vilket innebär att direktivet inte som sådant kan åberopas gentemot honom. ( 53 )

80. Förbudet mot diskriminering på grund av ras och etniskt ursprung är emellertid en allmän unionsrättslig princip som är primärrättsligt förankrad i artikel 21 i stadgan om de grundläggande rättigheterna, och som enbart konkretiserats i direktiv 2000/43, ( 54 ) såsom till exempel förbudet mot diskriminering på grund av ålder eller sexuell läggning i direktiv 2000/78 ( 55 ) och till skillnad från till exempel rätten till årlig betald semester. ( 56 )

81. I sådana situationer som den förevarande som uppkommer mellan konsumenter och företag som tillhandahåller tjänster av allmänt intresse har likabehandlingsprincipen särskild betydelse. I likhet med ett arbetsförhållande kännetecknas sådana situationer nämligen av en strukturell obalans mellan parterna.

82. Det är i vart fall i en sådan situation berättigat att inte heller mellan privatpersoner tillämpa nationella bestämmelser som strider mot det i primärrätten förankrade förbudet mot diskriminering. Detta gäller i än högre grad, eftersom de grundläggande rättigheterna i ett fall som det förevarande inte direkt riktar sig till privatpersoner, utan den grundläggande rätten tillämpas enbart för att kontrollera lagenligheten av den nationella lagstiftningen.

83. Sammanfattningsvis kan således fastställas att det inte krävs att i lag fastställda rättigheter eller intressen äventyras för att en direkt eller indirekt diskriminering ska anses föreligga i den mening som avses i artikel 2.2 i direktiv 2000/43. Samtliga beteenden som utgör en mindre förmånlig behandling av en person på grund av ras eller etniskt ursprung eller genom vilka personer som tillhör en viss ras eller har ett visst etniskt ursprung kan missgynnas på ett särskilt sätt räcker. Nationella bestämmelser enligt vilka en diskriminering anses föreligga enbart om i lag fastställda rättigheter eller intressen äventyras strider mot direktiv 2000/43. Den nationella domstolen ska således tolka den nationella lagstiftningen i enlighet med unionsrätten och om detta inte är möjligt så ska den inte tillämpa de nationella bestämmelser som strider mot det i primärrätten förankrade förbudet mot diskriminering.

84. Mot bakgrund av vad som anförts ovan behöver fråga 3 inte bedömas i sak.

3. Krav vad gäller bevisningen och motiveringen av en diskriminering (frågorna 5 och 6)

85. Frågorna 5 och 6 avser bevisbördan som regleras i artikel 8 i direktiv 2000/43 för att en diskriminering föreligger. KZD vill dessutom huvudsakligen få klarhet i huruvida ovan beskrivna installation av elmätare i de båda områdena för romer under de konstrata omständigheterna i målet vid den nationella domstolen utgör en diskriminering i den mening som avses i direktivet och i förekommande fall vilken typ av diskriminering det rör sig om och om en eventuell diskriminering är motiverad.

a) Omkastning av bevisbördan (artikel 8.1 i direktiv 2000/43)

86. I artikel 8.1 i direktiv 2000/43 föreskrivs att ”det, när personer, som anser sig kränkta genom att principen om likabehandling inte har tillämpats på dem, ... lägger fram fakta som ger anledning att anta att det har förekommit direkt eller indirekt diskriminering, skall åligga svaranden att bevisa att det inte föreligger något brott mot principen om likabehandling”.

87. I detta sammanhang vill KZD få klarhet i huruvida man av dessa fakta måste kunna dra ”slutsatsen” att det har förekommit diskriminering eller om det räcker att det kan antas att en diskriminering har förekommit. Enligt uppgifter från KZD föreligger skillnader mellan olika språkversioner av direktiv 2000/43. Enligt den bulgariska versionen krävs att fakta läggs fram ”av vilka slutsatsen kan dras” att det rör sig om en diskriminering medan det enligt den tyska och den engelska språkversionen enbart krävs att en diskriminering kan ”antas” eller ”förmodas” föreligga. ”Slutsatsen” att en diskriminering har förekommit kan emellertid enbart dras vid en i förhållande till ”antagande” eller ”förmodan” högre grad av säkerhet. I nationell praxis har motsvarande bestämmelse i ZZD hittills tillämpats vad avser nödvändig bevisning, på så sätt att en särskilt hög grad av säkerhet krävs. Det krävs en grad av säkerhet som går utöver förmodan och tvivel som ligger mycket nära fullständig bevisning för diskriminering. KZD:s fråga är således vilken grad av precision som krävs för att en diskriminering av klaganden ska kunna bevisas.

88. De språkversioner av artikel 8.1 i direktiv 2000/43 ( 57 ) som jag har jämfört kräver enbart att en diskriminering ”förmodas” ( 58 ) ha förekommit och ingen säker ”slutsats” att en sådan förekommit. I skäl 21 i direktivet föreskrivs också att omvänd bevisbörda redan gäller ”när det föreligger ett prima facie-fall av diskriminering”. ( 59 ) Kommissionen har i sitt yttrande dessutom anfört att det inte heller av den bulgariska versionen av direktiv 2000/43 framgår att det föreligger ett tvingande krav på en högre grad av visshet, eftersom även denna språkversion enbart kräver fakta ”av vilka slutsatsen kan dras” att en diskriminering har förekommit.

89. Detta är även förenligt med rättsläget vad gäller diskriminering på grund av kön. Domstolen har med avseende på artikel 4.1 i direktiv 97/80/EG, ( 60 ) som nästan har samma ordalydelse ( 61 ) som artikel 8.1 i direktiv 2000/43 och artikel 10.1 i direktiv 2000/78, slagit fast att bevisbördan vänder när det kan visas att det föreligger ett prima facie-fall av diskriminering. ( 62 )

90. Nämnda rättspraxis kan utan problem överföras till den nu aktuella bestämmelsen. ( 63 ) En annan mer restriktiv tolkning av artikel 8.1 i direktiv 2000/43 skulle riskera att äventyra dess ändamålsenliga verkan och leda till att bestämmelsen om omvänd bevisbörda urholkades i praktiken. Utan en sådan omkastning av bevisbördan skulle emellertid de vanliga bevisbördereglerna vara tillämpliga, vilket innebär att den som påstår sig vara offer för diskriminering måste åberopa och bevisa samtliga nödvändiga omständigheter som stöder påståendet om diskriminering och som gör det möjligt att med tillräcklig grad av säkerhet fastställa att diskriminering har skett.

91. För att undvika sådana svårigheter och förbättra situationen för det potentiella offret för diskriminering infördes emellertid regeln om omvänd bevisbörda. Syftet med denna bestämmelse är att stärka det påstådda offrets ställning. En sådan nationell praxis som skildras av KZD skulle stå i strid med detta syfte, eftersom kravet att omständigheter, på grundval av vilka med säkerhet slutsatsen kan dras att det föreligger en diskriminering, ska styrkas, är förenlig med bestämmelsen om normal fördelning av bevisbördan. Artikel 8.1 i direktiv 2000/43 skulle då inte medföra en förbättring av den processuella situationen för personer som påstår sig ha diskriminerats.

92. Min tolkning av artikel 8.1 i direktiv 2000/43 utgör inte heller något åsidosättande av principen om ett rättvist förfarande till nackdel för CEB och CRB. Lagstiftaren har däremot med regeln om omvänd bevisbörda i samtliga antidiskrimineringsdirektiv valt en lösning som leder till en god jämvikt mellan de intressen som det påstådda offret för diskriminerig har och de intressen som motparten i målet har. ( 64 ) Genom denna bestämmelse undanröjs inte bevisbördan för offret för den påstådda diskrimineringen fullständigt utan ändras enbart.

93. Bestämmelsen om omvänd bevisbörda leder i förevarande fall säkerligen till att CEB och CRB i målet vid den nationella domstolen måste motivera ett affärsstrategiskt beslut som ligger flera år tillbaka i tiden att montera elmätare i områden för romer på ett annat sätt än vad som är vanligt i Bulgarien. En sådan bevisbörda är emellertid enbart lämplig om informationen har sitt ursprung i och faller inom ansvarsområdet för dessa företag eller företagens rättsliga föregångare. Dessutom har distributionsföretaget i målet vid den nationella domstolen anfört att skälen för att elmätarna monterats på detta särskilda sätt i de båda berörda stadsdelarna är allmänt kända, ( 65 ) så att det inte torde vara svårt för företaget att motivera dessa åtgärder.

94. För att omvänd bevisbörda enligt artikel 8.1 i direktiv 2000/43 ska gälla räcker det således att personer, som anser sig kränkta genom att principen om likabehandling inte har tillämpats på dem, lägger fram fakta som visar att diskriminering synes föreligga.

b) Typ av diskriminering (artikel 2.2 i direktiv 2000/43)

95. Huruvida sådana omständigheter som de som angetts i den andra delen av den femte frågan kan visa att diskriminering synes föreligga ska KDZ bedöma själv, eftersom det enbart ankommer på KDZ att bedöma de faktiska omständigheterna samt att tillämpa lagstiftningen på det konkreta enskilda fallet. ( 66 ) Domstolen kan emellertid lämna alla användbara upplysningar till KZD som kan underlätta lösandet av tvisten vid den sistnämnda domstolen. ( 67 ) Med hänsyn till de tvivel som KZD yttrat i detta avseende i beslutet om hänskjutande, och mot bakgrund av den restriktiva rättspraxis från högsta förvaltningsdomstolen i Bulgarien i jämförbara fall som angetts, ska domstolen inte underlåta att lämna sådana hänvisningar, varvid framför allt följande ska beaktas.

96. I de båda stadsdelarna i Montana som betecknas som områden för romer har elmätarna, bortsett från vissa enskilda undantag, monterats på strömmaster på sju meters höjd, vilket gör det omöjligt att kontrollera dem. I andra områden har elmätarna emellertid monterats på en höjd som möjliggör kontroll med egna ögon.

97. Varken beslutet om hänskjutande eller parternas yttranden innehåller några konkreta uppgifter som visar att denna särskilda installation av elmätare i de båda områdena för romer har valts på grund av invånarnas etniska ursprung i dessa stadsdelar eller anknyter till en omständighet som är knuten till deras etniska ursprung. Såvitt det framgår berör denna åtgärd konsumenterna i området enbart på grund av deras egenskap som invånare. Enligt den information som finns tillgänglig här finns det inget som tyder på att det föreligger en direkt diskriminering på grund av etniskt ursprung (artikel 2.2 a i direktiv 2000/43).

98. I brist på konkreta uppgifter kan installation av elmätare på en höjd av 7 meter inte betraktas som ett beteende som ”har samband med det etniska ursprunget” hos invånarna i de båda områdena för romer och som syftar till eller leder till att en persons värdighet kränks eller att ett ovärdigt boende skapas för dem. På grundval av förevarande uppgifter kan det inte heller röra sig om ”trakasserier” i den mening som avses i artikel 2.3 i direktiv 2000/43.

99. Det är emellertid fastställt att de berörda stadsdelarna till övervägande del bebos av personer som tillhör befolkningsgruppen romer. ( 68 ) Därmed kan installation av elmätare på 7 meters höjd på ett särskilt sätt påverka personer som tillhör denna etniska grupp och missgynna dem, eftersom det i praktiken blir omöjligt för dem eller orimligt svårt att med egna ögon kontrollera de relevanta elmätarna. Det kan under dessa omständigheter utgås från att ett prima facie-fall av indirekt diskriminering på grund av etniskt ursprung föreligger i ett fall som det förevarande (artikel 2.2 b i direktiv 2000/43).

c) Motivering (artikel 2.2 b i direktiv 2000/43)

100. Till skillnad från direkt diskriminering på grund av ras eller etniskt ursprung, som i avsaknad av en motsvarande bestämmelse i direktiv 2000/43 i princip inte kan motiveras, ( 69 ) föreskrivs i artikel 2.2 b i direktiv 2000/43 med avseende på indirekt diskriminering att ifrågavarande bestämmelser, kriterier eller förfaringssätt är tillåtna om de objektivt motiveras av ett berättigat mål och medlen för att uppnå detta mål är lämpliga och nödvändiga, det vill säga proportionerliga. ( 70 ) Denna formulering är förenlig med de allmänna krav på motivering av en direkt särbehandling som gäller enligt unionsrätten.

i) Berättigat mål

101. Av beslutet om hänskjutande samt av CEB:s och CRB:s skriftliga och muntliga yttranden framgår att åtgärden att montera elmätare på 7 meters höjd vidtagits på grund av ett flertal obetalda räkningar och som svar på flera olagliga ingrepp i infrastrukturen för elförsörjningen samt manipulation och otillåtna uttag av ström utan mätning i de berörda stadsdelarna. Syftet med åtgärden är att förhindra bedrägerier och missbruk samt att bidra till att säkerställa en finansiellt hållbar elförsörjning i samtliga konsumenters intresse.

102. Förhindrande och bekämpning av bedrägeri och missbruk samt säkerställande av säkerhet och kvalitet vad gäller elleverans i medlemsstaterna är berättigade mål som erkänns enligt unionsrätten. ( 71 )

ii) Proportionalitetsprövning

103. Det återstår dock att pröva om det för att uppnå dessa mål var proportionerligt att i de båda stadsdelarna montera elmätarna i 7 meters höjd. Detta skulle enligt artikel 2.2 b i direktiv 2000/43 förutsätta att dessa åtgärder är ”lämpliga och nödvändiga” för att uppnå de berättigade mål som eftersträvas.

104. Den omständigheten att CEB och CRB har påstått att skälen för den omtvistade åtgärden är ”allmänt kända” ( 72 ) innebär inte att de båda företagen inte behöver visa att likabehandlingsprincipen inte har åsidosatts (artikel 8.1 i direktiv 2000/43). Den utsträckning i vilken skälen för ett visst beteende hos företag är kända säger ingenting om huruvida det är motiverat och framför allt inte heller om huruvida det är proportionerligt.

– Huruvida åtgärden är lämplig

105. Lämplig i den mening som avses i artikel 2.2 b i direktiv 2000/43 är den åtgärd som är lämplig för att uppnå det eftersträvade berättigade målet ( 73 ) vilket i förevarande fall innebär att åtgärden kan bidra till att förhindra bedrägeri och missbruk samt till att säkerställa kvaliteten av elleveransen.

106. Utan tvekan försvåras manipulering och otillåtet uttag av ström utan mätning när elmätare och kopplingsskåp monteras på en höjd på 7 meter som konsumenten normalt sett inte kan nå. Åtgärden som består i att förhindra att enskilda gör olagliga ingrepp i elnätet har en positiv inverkan för samtliga elkonsumenter, eftersom skador på infrastrukturen förhindras härigenom och en befarad allmän höjning av elpriserna för att lindra sådana skador kan förebyggas.

107. I begäran om förhandsavgörande har det emellertid antytts att illegala ingrepp i elförsörjningen i ett område för romer i en annan bulgarisk stad inte har kunnat förhindras trots att åtgärder vidtagits som liknar de omtvistade. ( 74 ) CEB och CRB har i sitt yttrande vid domstolen i detta avseende anfört att de åtgärder som vidtagits i vart fall minimerat antalet illegala ingrepp och att dessa åtgärder därför ska anses vara framgångsrika.

108. Det ska i detta avseende påpekas att frågan huruvida en åtgärd är lämplig alltid ska bedömas mot bakgrund av det mål som eftersträvas med åtgärden. Om syftet med åtgärden, såsom i förevarande fall, är att hantera flera illegala ingrepp i elförsörjningen i ett visst område så kan, för att åtgärden ska anses lämplig, svårligen sådana villkor uppställas som att bedrägerier och missbruk inte ska förekomma i fortsättningen eller att över huvud taget inte någon inverkan på kvaliteten av elleveransen ska förekomma. En sådan åtgärd måste däremot anses som lämplig för att uppnå de berättigade mål som eftersträvas med den, om den bidrar till en märkbar minskning av antalet illegala ingrepp i elförsörjningen. Det ankommer på KZD att granska huruvida det förhåller sig på det sättet i förevarande fall.

– Huruvida åtgärden är nödvändig

109. Om det antas att den omtvistade åtgärden syftar till att förhindra bedrägeri och missbruk och att säkerställa elleveranskvaliteten så uppkommer frågan om den även är nödvändig för detta ändamål. En åtgärd är nödvändig när det mål som eftersträvas inte hade kunnat uppnås med en mindre ingripande men lika ändamålsenlig åtgärd. Det ska således prövas om det inte hade funnits mindre ingripande åtgärder för att förhindra manipulation av elmätarna och illegala uttag av ström utan mätare i de berörda stadsdelarna.

110. KZD har i detta sammanhang för det första undersökt möjligheten att montera elmätare på normal höjd och säkra dem mot illegala ingrepp genom särskild teknisk utrustning. ( 75 )

111. Ett sådant förfarande utgör utan tvekan en mindre begränsande åtgärd mot elkonsumenter i de berörda stadsdelarna. Det skulle därigenom framför allt vara möjligt att säkerställa att samtliga elkonsumenter inom dessa områden i fortsättningen själva regelbundet skulle kunna kontrollera sina elmätare med egna ögon, såsom även är vanligt i andra områden i Bulgarien.

112. Man får emellertid inte glömma att det med all sannolikhet skulle medföra betydande merkostnader för de berörda företagen att säkra elmätarna genom särskild teknisk utrustning och att det eventuellt skulle vara nödvändigt att lägga över kostnaderna på samtliga elkonsumenter. Detta har inte minst CEB och CRB påpekat vid ett flertal tillfällen i domstolsförfarandet. I avvaktan på en närmare undersökning av KDZ av denna fråga, förefaller därför säkrandet av elmätare genom en särskild teknisk utrustning inte vara en lika ändamålsenlig åtgärd för att uppnå de berättigade mål som eftersträvas. Den kan därför inte göras gällande till stöd för att de omtvistade åtgärder som tillämpas idag, det vill säga montering av elmätare på 7 meters höjd, inte är nödvändiga.

113. KZD har för det andra anfört att CEB och CRB i efterhand kan beivra eventuella skador eller missbruk av elmätarna och infrastrukturen. I detta avseende står såväl den civilrättsliga vägen som rättsvårdande myndigheter till deras förfogande.

114. CEB och CRB har i detta avseende med rätta anfört att vidtagande av åtgärder i efterhand mot den som orsakar störningen ofta är förenad med stor osäkerhet och stora kostnader vilket, å ena sidan, beror på svårigheter med bevisningen och, å andra sidan, på den tidsförlust som kan förväntas samt ineffektivitet hos behöriga myndigheter och förfaranden. CEB och CRB har dessutom åberopat den risk för liv och hälsa som är kopplad till manipulering av elmätare som inte kan uteslutas genom ett agerande i efterhand. I avvaktan på en närmare undersökning av denna fråga av KZD kan det därför inte utan vidare antas att en tillämpning av civil- och straffrättsliga åtgärder i efterhand är ett lika ändamålsenligt medel för att uppnå de berättigade mål som eftersträvas i förevarande fall. ( 76 )

115. För det tredje kan det komma i fråga att enbart montera de elmätare som verkligen har manipulerats på en högre höjd. Ett sådant förfarande skulle emellertid också vara förenat med liknande osäkerhet som den som råder om den civil- eller straffrättsliga vägen väljs i fall av illegala ingrepp i elförsörjningen. Med förbehåll för en närmare undersökning av KZD kan denna möjlighet inte heller anses som ett lika ändamålsenligt medel för att uppnå de berättigade mål som eftersträvas.

116. På det nuvarande stadiet kan det i vart fall ifrågasättas huruvida CEB och CRB till en ekonomiskt försvarbar kostnad kan använda andra lika ändamålsenliga medel som skulle ha en mindre negativ inverkan på befolkningen i de berörda stadsdelarna.

– Invånarna i de berörda stadsdelarna har inte skadats på ett orimligt sätt

117. Om de åtgärder som vidtagits visar sig vara lämpliga och nödvändiga för att uppnå de berättigade mål som eftersträvas så återstår att pröva om de inte innebär att invånarna i de berörda stadsdelarna skadas på ett orimligt sätt. ( 77 ) Av proportionalitetsprincipen följer nämligen att åtgärder som kränker unionsrättsligt skyddade rättigheter, här förbudet mot diskriminering på grund av etniskt ursprung, inte får orsaka olägenheter för enskilda som är orimliga i förhållande till de åsyftade målen. ( 78 ) Med andra ord måste det berättigade mål som eftersträvas och kraven enligt likabehandlingsprincipen sammanjämkas så långt det är möjligt och en jämvikt mellan de olika intressen som föreligger hittas. ( 79 )

118. Det ska i detta sammanhang inledningsvis påpekas att montering av elmätare på 7 meters höjd är en förhållandevis drastisk åtgärd av vilka allmänt (”kollektivt” ( 80 )) samtliga invånare i de båda aktuella stadsdelarna berörs, även om de inte har gjort sig skyldiga till illegala ingrepp i elförsörjningen och inte heller har obetalda skulder. Detta kan ge intrycket av att samtliga eller i vart fall ett flertal invånare i de berörda stadsdelarna har gjort sig skyldiga till bedrägeri, manipulering, eller annan illegal verksamhet med avseende på sin elförsörjning, vilket slutligen kan leda till en stigmatisering av befolkningen inom dessa områden. ( 81 )

119. Därutöver, och oberoende av en eventuell stigmatisering av den lokala befolkningen, ska det erinras om att unionslagstiftaren i direktiven 2006/32 och 2009/72 uttryckligen har framhållit konsumentens intresse att få regelbunden information om sin individuella elförbrukning. Konsumenterna bör framför allt aktivt uppmanas att regelbundet avläsa sina mätarvärden. ( 82 ) Det strider mot denna unionsrättsliga målsättning att visserligen utrusta hushåll med elmätare men att montera dessa på en höjd på 7 meter som omöjliggör en kontroll med egna ögon.

120. Det stämmer visserligen att CEB och CRB möjliggör för konsumenter inom berörda områden att på individuell begäran kontrollera elmätaren med egna ögna med hjälp av en lyftanordning. Det är emellertid mycket tveksamt om ovannämnda unionsrättsliga mål att uppmana konsumenten att regelbundet ( 83 ) avläsa sina mätarvärden kan uppnås genom detta förhållandevis besvärliga och omständliga förfarande. ( 84 ) Användningen av ett specialfordon med lyftanordning som måste begäras före varje användning torde realistiskt sett inte komma till användning mer än en eller två gånger per år.

121. KZD måste emellertid pröva om CEB:s och CRB:s erbjudande att efter önskemål från konsumenterna mot vederlag ställa en kontrollmätare till förfogande i deras hushåll ( 85 ) kan utgöra en rimlig kompensation för att deras vanliga elmätare som monterats på 7 meters höjd inte kan kontrolleras. Härvid ska framför allt betänkas att den omständigheten att vederlag utgår för kontrollmätaren kan avskräcka vissa konsumenter från att montera en sådan.

122. Medlemsstaterna har enligt unionsrätten visserligen ingen skyldighet att utan vederlag tillhandahålla varje konsument med elmätare (se särskilt artikel 13.1 första stycket i direktiv 2006/32). Just i ett område inom vilket tidigare ofta bedrägerier och manipulering i samband med elförsörjning fastställts har konsumenter emellertid ett särskilt intresse av att regelbundet kunna avläsa sin individuella elförbrukning.

123. Det ankommer slutligen på KZD att med beaktande av samtliga omständigheter i förevarande fall noggrant överväga dels om risk för stigmatisering av en etnisk folkgrupp i de båda stadsdelarna föreligger, dels om vederbörlig hänsyn tas till de berörda elkonsumenternas intressen.

iii) Slutsats i denna del

124. Sammanfattningsvis kan en åtgärd som den som omtvistas i förevarande fall vara berättigad om den syftar till att bidra till att förhindra bedrägeri och missbruk samt att säkerställa elleveranskvaliteten i samtliga konsumenters intresse under förutsättning att — inga andra lika ändamålsenliga medel som skulle ha en mindre negativ inverkan på befolkningen i de berörda stadsdelarna kan användas till en ekonomiskt försvarbar kostnad för att uppfylla dessa mål, och — de åtgärder som vidtas inte medför en orimlig skada för invånarna i de berörda stadsdelarna varvid vederbörlig hänsyn ska tas till risken för stigmatisering av en etnisk grupp och till de berörda elkonsumenternas intressen att avläsa den individuella elförbrukningen genom regelbunden kontroll med egna ögon av elmätaren.

VI – Förslag till avgörande

125. Med anledning av ovanstående resonemang föreslår jag att domstolen besvarar frågorna från Komisia za zashtita ot diskriminatsia (KZD) på följande sätt: 1) En sådan situation som den i målet vid den nationella domstolen omfattas av tillämpningsområdet för direktiv 2000/43/EG. 2) För att en indirekt eller en direkt diskriminering i den mening som avses i artikel 2.2 i direktiv 2000/43 ska anses föreligga krävs inte att i lag fastställda rättigheter eller intressen äventyras. Det är tillräckligt att det föreligger någon form av beteende som utgör en mindre förmånlig behandling av en person på grund av ras eller etniskt ursprung, eller genom vilken personer som tillhör en viss ras eller har ett visst etniskt ursprung kan missgynnas på ett särskilt sätt. 3) Nationella bestämmelser enligt vilka en diskriminering anses föreligga enbart om i lag fastställda rättigheter eller intressen äventyras strider mot direktiv 2000/43. Den nationella domstolen ska således tolka den nationella lagstiftningen i enlighet med unionsrätten, och om detta inte är möjligt ska den inte tillämpa de nationella bestämmelser som strider mot det i primärrätten förankrade förbudet mot diskriminering. 4) För att omvänd bevisbörda enligt artikel 8.1 i direktiv 2000/43 ska gälla är det tillräckligt att personer som anser sig kränkta genom att principen om likabehandling inte har tillämpats lägger fram fakta som visar att diskriminering synes föreligga. 5) Om konsumenter normalt utan vederlag erhåller elmätare som monteras i eller på byggnader på ett sätt som gör det möjligt för konsumenterna att kontrollera dem med egna ögon, medan sådana elmätare i områden som till övervägande del bebos av romer monteras på en höjd på 7 meter, vilket gör det omöjligt att kontrollera dem, föreligger ett prima facie-fall av indirekt diskriminering på grund av etniskt ursprung i den mening som avses i artikel 2.2 b i direktiv 2000/43 jämförd med artikel 8.1 i direktiv 2000/43. 6) En sådan åtgärd kan vara berättigad om den syftar till att bidra till att förhindra bedrägeri och missbruk samt att säkerställa elleveranskvaliteteten i samtliga konsumenters intresse, under förutsättning — att inga andra lika ändamålsenliga medel som skulle ha en mindre negativ inverkan på befolkningen i de berörda stadsdelarna kan användas till en ekonomiskt försvarbar kostnad för att uppfylla dessa mål, och — att de åtgärder som vidtas inte medför en orimlig skada för invånarna i de berörda stadsdelarna, varvid vederbörlig hänsyn ska tas till risken för stigmatisering av en etnisk grupp och till de berörda elkonsumenternas intressen att avläsa den individuella elförbrukningen genom regelbunden kontroll av elmätaren med egna ögon

( 1 ) Originalspråk: tyska.

( 2 ) Komisia za zashtita ot diskriminatsia (kommissionen för skydd mot diskriminering).

( 3 ) Till antidiskrimineringsdirektiven hör dessutom rådets direktiv 2000/78/EG av den 27 november 2000 om inrättande av en allmän ram för likabehandling i arbetslivet (EGT L 303, s. 16), rådets direktiv 2004/113/EG av den 13 december 2004 om genomförande av principen om likabehandling av kvinnor och män när det gäller tillgång till och tillhandahållande av varor och tjänster (EUT 373, s. 37), och Europaparlamentets och rådets direktiv 2006/54/EG av den 5 juli 2006 om genomförandet av principen om lika möjligheter och likabehandling av kvinnor och män i arbetslivet (EUT L 204, s. 23).

( 4 ) Rådets direktiv 2000/43/EG av den 29 juni 2000 om genomförandet av principen om likabehandling av personer oavsett deras ras eller etniska ursprung (EGT L 180, s. 22).

( 5 ) Begreppet romer används ofta som ett paraplybegrepp som inbegriper folkgrupper med mer eller mindre liknande kulturella särdrag (såsom till exempel romer, sinti, zigenare, resandefolket, kalé, ”Gens du voyage”), oavsett om de är bofasta eller inte. Se i detta avseende framför allt kommissionens meddelande av den 5 april 2011”En EU-ram för nationella strategier för integrering av romer fram till 2020” (KOM(2011) 173 slutlig) och kommissionens meddelande av den 21 maj 2012 och kommissionens meddelande av den 21 maj 2012”Nationella strategier för integreringen av romer: ett första steg i genomförandet av EU-ramen” (KOM(2012) 226 slutlig), fotnot 1.

( 6 ) Se kommissionens meddelande av den 5 april 2011 (ovan fotnot 5), s. 2.

( 7 ) Se i detta avseende återigen kommissionens meddelande av den 5 april 2011 och av den 21 maj 2012 (ovan fotnot 5) samt de åtgärder som Bulgarien vidtagit som anges i begäran om förhandsavgörande såsom ramprogrammet som syftar till att integrera romer i det bulgariska samhället, det nationella programmet för att förbättra romers levnadsförhållanden och den nationella handlingsplanen inom initiativet ”Årtiondet för integrering av romer 2005–2015”.

( 8 ) Se, till exempel, Europadomstolens (stora avdelningen) dom av den 13 november 2007 i målet D. H m.fl. mot Republiken Tjeckien, ansökan nr 57325/00, Recueil des arrêts et décisions 2007-IV) och av den 16 mars 2010 i målet Oršuš m.fl. mot Kroatien, ansökan nr 15766/03, ännu ej publicerad i Recueil des arrêts et décisions.

( 9 ) Europaparlamentets och rådets direktiv 2006/32/EG av den 5 april 2006 om effektiv slutanvändning av energi och om energitjänster och om upphävande av rådets direktiv 93/76/EEG (EUT L 114, s. 64).

( 10 ) Europaparlamentets och rådets direktiv 2009/72/EG av den 13 juli 2009 om gemensamma regler för den inre marknaden för el och om upphävande av direktiv 2003/54/EG (EUT L 211, s. 55).

( 11 ) Europaparlamentets och rådets direktiv 2003/54/EG av den 26 juni 2003 om gemensamma regler för den inre marknaden för el och om upphävande av direktiv 96/92/EG (EUT L 176, s. 37) upphävdes och ersattes av direktiv 2009/72 som senast skulle införlivas den 3 mars 2011. Jag kommer därför i det följande att hänvisa till bestämmelserna i direktiv 2009/72 och inte till de bestämmelser i direktiv 2003/54 som KZD åberopat.

( 12 ) Zakon za zashtita ot diskriminatstia

( 13 ) Darzhavna Komisia po energiyno i vodno regulirane.

( 14 ) CEB och CRB har varit gemensamt företrädda vid domstolen och har ingett muntliga och skriftliga yttranden gemensamt.

( 15 ) Se, bland annat, dom av den 6 juli 2000 i mål C-407/98, Abrahamsson och Anderson (REG 2000, s. I-5539), av den 31 maj 2005 i mål C-53/03, Syfait m.fl. (”Syfait”) (REG 2005, s. I-4609), punkt 29, av den 18 oktober 2007 i mål C-195/06, Österreichischer Rundfunk (REG 2007, s. I-8817) och av den 22 december 2010 i mål C-517/09, RTL Belgium (REU 2010, s. I-14093), samt generaladvokaten Jääskinens förslag till avgörande av den 7 juni 2012 i mål C-136/11, Westbahn Management (målet anhängigt vid domstolen), punkterna 26–30.

( 16 ) Se, bland annat, dom av den 30 juni 1966 i mål 61/65, Vaassen-Göbbels (REG 1966, s. 584; svensk specialutgåva, volym 1, s. 263), av den 17 september 1997 i mål C-54/96, Dorsch Consult (REG 1997, s. I-4961), punkt 23, av den 21 mars 2000 i de förenade målen C-110/98-147/98, Gabalfrisa m.fl. (REG 2000, s. I-1577), punkt 33, domen i målet Syfait (ovan fotnot 15), punkt 29, domen i målet Österreichischer Rundfunk (ovan fotnot 15), punkt 19, domen i målet RTL Belgium (ovan fotnot 15), punkt 36, och dom av den 14 juni 2011 i mål C-196/09, Miles m.fl. (REU 2011, s. I-5105), punkt 37.

( 17 ) Se, bland annat, dom av den 19 oktober 1995 i mål C-111/94, Job Centre (REG 1995, s. I-3361), punkt 9, av den 30 november 2000 i mål C-195/98, Österreichischer Gewerkschaftsbund (REG 2000, s. I-10497), punkt 25, domen i målet Syfait (ovan fotnot 15), punkt 29, dom av den 30 juni 2005 i mål C-165/03, Längst (REG 2005, s. I-5637), punkt 25, och av den 27 april 2006 i mål C-96/04, Standesamt Stadt Niebüll (REG 2006, s. I-3561), punkterna 13 och 14, samt beslut av den 18 juni 1980 i mål 138/80, Borker (REG 1980, s. 1975; svensk specialutgåva, volym 5, s. 237), punkt 4, av den 5 mars 1986 i mål 318/85, Greis Unterweger (REG 1986, s. 955), punkt 4, av den 26 november 1999 i mål C-192/98, ANAS (REG 1999, s. I-8583), punkt 21, och av den 24 mars 2011 i mål C-344/09, Bengtsson (REU 2011, s. I-1999), punkterna 18 och 19.

( 18 ) Avseende frågan huruvida organet är upprättat enligt lag se artikel 40.1 ZZD samt artiklarna 2 och 3 i övergångs- och slutbestämmelserna i ZZD, huruvida det är av stadigvarande karaktär artikel 48 ZZD och artikel 5 i KZD:s arbetsordning och avseende frågan huruvida organet tillämpar lagregler artikel 47.1, 47.2 och 47.3 ZZD.

( 19 ) Oberoende av detta är kriteriet huruvida förfarandet är kontradiktoriskt inte ett absolut kriterium enligt domstolens rättspraxis (se dom av den 17 maj 1994 i mål C-18/93 Corsica Ferries, REG 1994, s. I-1783; svensk specialutgåva, volym 15, s. I-113, punkt 12, Dorsch Consult, ovan fotnot 16, punkt 31, och domen i målet Standesamt Stadt Niebüll, ovan fotnot 17, punkt 13).

( 20 ) Dom av den 19 september 2006 i mål C-506/04, Wilson (REG 2006, s. I-8613), punkterna 50 och 51, och domen i målet RTL Belgium (ovan fotnot 15), punkt 39, samt beslut av den 14 maj 2008 i mål C-109/07, Pilato (REG 2008, s. I-3503), punkt 23, se, för ett liknande resonemang, domen i målet Abrahamsson och Anderson (ovan fotnot 15), punkt 34.

( 21 ) Se artikel 61.3 ZZD som hänvisar till artiklarna 22–24 i den bulgariska civilprocesslagen.

( 22 ) Domen i målet Wilson (ovan fotnot 20), punkt 52, och domen i målet RTL Belgium (ovan fotnot 15), punkt 40, se, för ett liknande resonemang, domen i målet Abrahamsson och Anderson (ovan fotnot 15), punkterna 34–37, och beslutet i målet Pilato (ovan fotnot 20), punkt 24.

( 23 ) Avseende skillnaden mellan objektiv och subjektiv opartiskhet, se dom av den 19 februari 2009 i mål C-308/07 P, Koldo Gorostiaga Atxalandabaso mot Europaparlamentet (REG 2009, s. I-1059), punkt 46.

( 24 ) I motsats till situationen i målen Syfait och RTL Belgium (ovan fotnot 15) föreligger det med avseende på KZD ingen funktionell koppling mellan det beslutande organet å ena sidan, och den underordande administrativa enheten å andra sidan. KZD:s kommissionsledamöter avgör nämligen, till skillnad från vad som är fallet i målen Syfait und RTL Belgium, inte på förslag från den administrativa enheten som är underordnad organet utan oberoende av detta.

( 25 ) Se artikel 47.9 ZZD.

( 26 ) Se artikel 40.1 ZZD samt KZD:s stadga och arbetsordning.

( 27 ) Se artiklarna 7 och 13 i direktiv 2000/43.

( 28 ) Se artikel 153.1 i den bulgariska förvaltningsprocessförordningen.

( 29 ) Se artikel 50.2 ZZD.

( 30 ) Av artikel 52.2 ZZD framgår att KZD inte ska inleda något förfarande om det fastställer att ett överklagande redan framställts vid domstol avseende samma ärende.

( 31 ) Beslut av den 26 november 1999, ANAS (ovan fotnot 17), punkt 22, och Rai i mål C-440/98 (REG 1999, s. I-8597), punkt 13, avseende den italienska Corte dei conti. Rättsläget är detsamma till exempel med avseende på tyska Amtsgericht, se dels domen i målet Längst (ovan fotnot 17), dels domen i målet Standesamt Stadt Niebüll (ovan fotnot 17), samt beslut av den 12 januari 2010 i mål C-497/08, Amiraike Berlin (REU 2010, s. I-101).

( 32 ) Beslutet i målet ANAS (ovan fotnot 17), punkt 23.

( 33 ) Se artikel 50.2 ZZD. Enligt de uppgifter som kommissionen lämnat under förhandlingen grundar sig enbart 1 procent av förfarandena vid KZD på utredningar som gjorts ex officio.

( 34 ) Beslutet i målet ANAS (ovan fotnot 17), punkt 23.

( 35 ) Se i detta avseende 65 § i den tyska förvaltningsprocessförordningen.

( 36 ) Artikel 52.2 ZZD.

( 37 ) Se i detta avseende, när det gäller unionsdomstolens rättspraxis, dom av den 22 september 1988 i de förenade målen 358/85 och 51/86, Frankrike mot parlamentet (REG 1988, s. 4821, svensk specialutgåva, volym 9, s. 607), punkt 12, av den 24 november 2005 i de förenade målen C-138/03, C-324/03 och C-431/03, Italien mot kommissionen (REG 2005, s. I-10043), punkt 64, och av den 9 juni 2011 i målen C-465/09 P–C-470/09 P, Diputación Foral de Vizcaya m.fl. mot kommissionen, punkt 58.

( 38 ) Artikel 62.2 ZZD.

( 39 ) Dispositionsprincipen enligt vilken parterna inleder, avslutar och utformar ett förfarande är tillämplig i flera nationella (civil-)processordningar och möjliggör för parterna till exempel att genom att avstå från en dom avsluta en tvist med förlikning. Möjligheten att parterna gemensamt avstår från en dom även efter det att denna avkunnats grundar sig på samma idé.

( 40 ) Domen i målet Dorsch Consult (ovan fotnot 16), punkterna 28 och 29.

( 41 ) Domen i målet Dorsch Consult (ovan fotnot 16), punkt 27.

( 42 ) CEB och CRB har i sina skriftliga yttranden hänvisat till ett beslut från Varhoven administrativen sad av den 27 oktober 2010 i vilket det betonas att de båda alternativen är likvärdiga. En allmän domstol kan emellertid till skillnad från KZD utdöma skadestånd.

( 43 ) Se skäl 28 i direktiv 2000/43 enligt vilket syftet med direktivet är att ”säkerställa en gemensam hög skyddsnivå mot diskriminering i alla medlemsstater”.

( 44 ) Se, för ett liknande resonemang, dom av den 12 maj 2011 i mål C-391/09, Runevič-Vardyn och Wardyn (REU 2011, s. I-3787), punkt 43.

( 45 ) Se även CEB:s allmänna avtalsvillkor där det i artikel 3.2 föreskrivs att el ska tillhandahållas med beaktande av bland annat likabehandlingsprincipen och det i artikel 10.1 föreskrivs att el ska tillhandahållas varje elkonsument inom det område som omfattas av de allmänna villkoren på lika villkor och utan diskriminering. I CRB:s allmänna avtalsvillkor återfinns i artikel 3 också en bestämmelse avseende tillhandahållande av el som ska ske ”med beaktande av likabehandlingsprincipen”.

( 46 ) Artiklarna 53.2 FEUF, 62 FEUF och 114 FEUF (tidigare artiklarna 47.2 EG, 55 EG och 95 EG).

( 47 ) Artikel 3.7 jämförd med bilaga 1 första stycket punkterna h och i i direktiv 2009/72 samt artikel 13.1 första meningen och skäl 29 sista meningen i direktiv 2006/32.

( 48 ) Dopalnitelni razporedbi.

( 49 ) Dom av den 10 juli 2008 i mål C-54/07, Feryn (REG 2008, s. I-5187), punkt 25.

( 50 ) Se artikel 6.1 samt skäl 25 i direktiv 2000/43.

( 51 ) Detta följer av fast rättspraxis, se dom av den 13 november 1990 i mål C-106/89, Marleasing (REG 1990, s. I-4135; svensk specialutgåva, volym 10, s. 575), punkt 8, av den 5 oktober 2004 i de förenade målen C-397/01-C-403/01, Pfeiffer m.fl. (REG 2004, s. I-8835), punkt 113, av den 15 april 2008 i mål C-268/06, Impact (REG 2008, s. I-2483), punkt 98, av den 19 januari 2010 i mål C-555/07, Kücükdeveci (REU 2010, s. I-365), punkt 48, och av den 24 januari 2012 i mål C-282/10, Dominguez, punkt 24.

( 52 ) Se i detta avseende ovan i fotnot 51 angivna domar i målen Pfeiffer m.fl., punkterna 115–119, Impact, punkt 101, och Dominguez, punkt 27. För ett liknande resonemang se även dom av den 10 april 1984 i mål 14/83, von Colson och Kamann (REG 1984, s. 1891; svensk specialutgåva, volym 7, s. 577), punkt 28: ”med utnyttjande av det utrymme för skönsmässig bedömning som den har enligt nationell rätt”.

( 53 ) Dom av den 14 juli 1994 i mål C-91/92, Faccini Dori (REG 1994, s. I-3325), punkt 20, se dessutom domarna i målen Pfeiffer, punkt 108, Kücükdeveci, punkt 46, och Dominguez, punkt 37 (ovan fotnot 51).

( 54 ) Se, för ett liknande resonemang, domen i målet Runevič-Vardyn och Wardyn (ovan fotnot 44), punkt 43.

( 55 ) Rättspraxis avseende direktiv 2000/78 kan således utan vidare överföras till direktiv 2000/43. Se dom av den 22 november 2005 i mål C-144/04, Mangold (REG 2005, s. I-9981), punkterna 74 och 75, domen i målet Kücükdeveci (ovan fotnot 51), punkterna 51 och 53, och dom av den 10 maj 2011 i mål C-147/08, Römer (REU 2011, s. I-3791), framför allt punkt 59.

( 56 ) I domen i målet Dominguez (ovan fotnot 51) som avsåg betald semester rörde det sig inte om ett uttryck för den allmänna principen om likabehandling i den mening som avses i artikel 21 i stadgan om de grundläggande rättigheterna utan om en rättighet som föreskrivs i artikel 31.2 under rubriken ”Solidaritet” i stadgan om de grundläggande rättigheterna.

( 57 ) Se i detta avseende den tyska (”Tatsachen glaubhaft machen, die … vermuten lassen”), den grekiska (”προσάγει ... πραγματικά περιστατικά, από τα οποία τεκμαίρεται”), den engelska (”establish … facts from which it may be presumed”), den spanska (”alegue … hechos que permitan presumir”), den franska (”établit … des faits qui permettent de présumer”), den italienska (”espongono … fatti dai quali si può presumere”), den nederländska (”feiten aanvoeren die … kunnen doen vermoeden”), den polska (”przedstawia... fakty, z których można domniemywać”), den portugisiska (”apresentar … elementos de facto constitutivos da presunção”) och den svenska språkversionen (”lägger fram fakta som ger anledning att anta”) av artikel. 8.1 i direktiv 2000/43.

( 58 ) Se, för ett liknande resonemang, domen i målet Feryn (ovan fotnot 49), punkt 30.

( 59 ) Flera andra språkversioner av skäl 21 i direktiv 2000/43 har avfattats på samma sätt: ”a prima facie case of discrimination” (engelska), ”Όταν πιθανολογείται διακριτική μεταχείριση” (grekiska), ”una presunta discriminacion” (spanska), ”une présomption de discrimination” (franska), ”una presunzione di discriminazione” (italienska), ”domniemani[e] dyskryminacji” (polska) ”presumível discriminação” (portugisiska) och ”ett prima facie-fall av diskriminering” (svenska).

( 60 ) Rådets direktiv 97/80/EG av den 15 december 1997 om bevisbörda vid mål om könsdiskriminering (EGT L 14, 1998, s. 6).

( 61 ) Dom av den 19 april 2012 i mål C-415/10, Meister, punkt 35, se även generaladvokaten Poiares Maduros förslag till avgörande av den 12 mars 2008 i målet Feryn (ovan fotnot 49), punkt 22.

( 62 ) Dom av den 10 mars 2005 i mål C-196/02, Nikoloudi (REG 2005, s. I-1789), punkt 74, jämförd med punkt 68, se, för ett liknande resonemang, dom av den 21 juli 2011 i mål C-104/10, Kelly (REU 2011, s. I-6813), punkt 30. På samma sätt avseende det rättsläge som rådde före direktiv 97/80 – se dom av den 30 mars 2000 i mål C-236/98, JämO (REG 2000, s. I-2189), punkt 53 ”I en situation där diskriminering synes föreligga”.

( 63 ) Se, för ett liknande resonemang, domen i målet Meister (ovan fotnot 61), punkterna 34–40.

( 64 ) Se, för ett liknande resonemang, generaladvokaten Mengozzis förslag till avgörande av den 12 januari 2012 i målet Meister (ovan fotnot 61), punkt 22.

( 65 ) Se tolkningsfråga 5.3 c.

( 66 ) Se skäl 15 i direktiv 2000/43 i vilket följande anges: ”Bedömningen av händelser av vilka den slutsatsen kan dras att det förekommit direkt eller indirekt diskriminering är en fråga för nationella rättsliga instanser eller andra behöriga organ i enlighet med nationell lagstiftning eller praxis.” Detta är förenligt med fast rättspraxis avseende begäran om förhandsavgörande, se bland annat dom av den 1 juli 2008 i mål C-49/07, MOTOE (REG 2008, s. I-4863), punkt 30, av den 8 september 2010 i mål C-409/06, Winner Wetten (REU 2010, s. I-8015), punkt 49, och domen i målet Kelly (ovan fotnot 62), punkt 31.

( 67 ) Fast rättspraxis, se domen i målet Feryn (ovan fotnot 49), punkt 19, och domen i målet MOTOE (ovan fotnot 66), punkt 30, se dessutom dom av den 2 december 2009 i mål C-358/08, Aventis Pasteur (REU 2009, s. I-11305), punkt 50, och av den 6 september 2011 i mål C-163/10, Patriciello (REU 2011, s, I-7565), punkt 21.

( 68 ) Mot denna bakgrund saknas i förevarande fall anledning att utförligt pröva de omständigheter som anges i fråga 5.3 a och b.

( 69 ) En skillnad i behandling av personer på grund av deras ras eller deras etniska ursprung kan enbart komma i fråga såvida dessa personer inte befinner sig i en jämförbar situation (se artikel 2.2 a i direktiv 2000/43).

( 70 ) Se, i detta avseende, vad gäller diskriminering på grund av ålder i den mening som avses i direktiv 2000/78, mitt förslag till avgörande av den 6 maj 2010 i mål C-499/08, Andersen (REU 2010, s. I-9343), punkterna 46 och 47.

( 71 ) Avseende nationella myndigheters åtgärder för att bekämpa bedrägeri och missbruk, se dom av den 21 februari 2006 i mål C-255/02, Halifax m.fl. (REG 2006, s. I-1609), punkterna 68 och 69, av den 12 september 2006 i mål C-196/04, Cadbury Schweppes och Cadbury Schweppes Overseas (REG 2006, s. I-7995), punkt 35, och av den 5 juli 2007 i mål C-321/05, Kofoed (REG 2007, s. I-5795), punkt 38, avseende säkerställande av säkerhet och kvalitet vad gäller elleverans i medlemsstaterna se dom av den 10 juli 1984 i mål 72/83, Campus Oil (REG 1984, s. 2727), punkterna 34 och 35, av den 4 juni 2002 i mål C-503/99, kommissionen mot Belgien (REG 2002, s. I-4809), framför allt punkt 55, och av den 11 november 2010 i mål C-543/08, kommissionen mot Portugal (REU 2010, s. I-11241), punkt 84.

( 72 ) Se tolkningsfråga 5.3 c.

( 73 ) Se i detta avseende, vad beträffar motivering av en diskriminering på grund av ålder i den mening som avses i direktiv 2000/78, mitt förslag till avgörande i målet Andersen (ovan fotnot 70), punkt 53. Slutdelen i artikel 6.1 i direktiv 2000/78 är förenlig med ordalydelsen i artikel 2.2 b i direktiv 2000/43, och min argumentation i målet Andersen kan därför överföras till förevarande fall.

( 74 ) Se i detta avseende tolkningsfrågan 6.3 g.

( 75 ) Se i detta avseende tolkningsfråga 6.3 f.

( 76 ) Se, för ett liknande resonemang, dom av den 10 februari 2009 i mål C-110/05 kommissionen mot Italien (REG 2009, s. I-519), punkt 67, av den 16 december 2010 i mål C-137/09, Josemans (REU 2010, s. I-13019), punkt 82, och av den 24 mars 2011 i mål C-400/08, kommissionen mot Spanien (REU 2011, s. I-1915), punkt 124, där det i olika sammanhang betonas att behöriga nationella myndigheter inte kan nekas möjligheten att vidta åtgärder som är lätta att administrera och kontrollera efterlevnaden av.

( 77 ) Se, för ett liknande resonemang, avseende direktiv 2000/78, dom av den 12 oktober 2010 i mål C-499/08, Andersen (REU 2010, s. I-9343), punkterna 41–48, framför allt punkt 47, samt mitt förslag till avgörande i samma mål (ovan fotnot 70), punkt 67.

( 78 ) Dom av den 11 juli 1989 i mål 265/87, Schräder (REG 1989, s. 2237; svensk specialutgåva, volym 10, s. 97), punkt 21, av den 10 mars 2005 i de förenade målen C-96/03 och C-97/03, Tempelmann och van Schaijk (REG 2005, s. I-1895), punkt 47, och av den 9 mars 2010i de förenade målen C-379/08 och C-380/08, ERG m.fl. (REU 2010, s. I-2007), punkt 86.

( 79 ) Se i detta avseende mitt förslag till avgörande i målet Andersen (ovan fotnot 70), punkt 68.

( 80 ) Se tolkningsfråga 6.3 a.

( 81 ) KZD har gett uttryck för samma uppfattning i sin tolkningsfråga 6.4 e.

( 82 ) Skäl 29 i direktiv 2006/32 sista meningen.

( 83 ) Artikel 3.7 jämförd med bilaga I första stycket punkt i i direktiv 2009/72 samt skäl 29 i direktiv 2006/32 sista meningen.

( 84 ) Dessa tvivel har även framförts i tolkningsfråga 6.3 c KZD.

( 85 ) Tolkningsfråga 6.3 d.