ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
Mål C-452/06

The Queen, på begäran av

Synthon BV

mot

Licensing Authority of the Department of Health

(begäran om förhandsavgörande från High Court of Justice (England & Wales), Queen’s Bench Division (Administrative Court))

”Gemenskapsregler för humanläkemedel — Godkännande för försäljning — Läkemedel som i allt väsentligt överensstämmer med varandra — Förenklat förfarande — Förfarande för ömsesidigt erkännande — Skäl för avslag — Medlemsstaternas skadeståndsansvar — Klar överträdelse av gemenskapsrätten”

Förslag till avgörande av generaladvokat Y. Bot föredraget den 10 juli 2008 I ‐ 7684

Domstolens dom (första avdelningen) av den 16 oktober 2008 I ‐ 7713

Sammanfattning av domen

Tillnärmning av lagstiftning – Läkemedel – Godkännande för försäljning – Ansökan om ömsesidigt erkännande (Europaparlamentets och rådets direktiv 2001/83/EG, artiklarna 10.1, 28 och 29) Tillnärmning av lagstiftning – Läkemedel – Godkännande för försäljning – Ansökan om ömsesidigt erkännande (Europaparlamentets och rådets direktiv 2001/83/EG, artiklarna 10.1, 28 och 29)
Det ankommer på medlemsstaterna att i den nationella lagstiftningen fastställa villkoren för hur rätten till årlig betald semester ska utövas och genomföras, genom att närmare ange de konkreta omständigheter under vilka arbetstagarna får utnyttja nämnda rättighet. De får dock därvid inte uppställa något som helst villkor för själva uppkomsten av denna rättighet, vilken följer direkt av direktivet.

Direktiv 2003/88 utgör inte heller hinder för nationella bestämmelser eller nationell praxis som tillåter en sjukskriven arbetstagare att ta ut årlig betald semester under sin sjukledighet.

Artikel 7.1 i direktiv 2003/88 om arbetstidens förläggning i vissa avseenden ska tolkas så, att den inte utgör hinder för nationella bestämmelser eller nationell praxis som innebär att en sjukskriven arbetstagare inte har rätt att ta ut årlig betald semester under sin sjukledighet.

Artikel 7.1 i direktiv 2003/88 om arbetstidens förläggning i vissa avseenden ska tolkas så, att den utgör hinder för nationella bestämmelser eller nationell praxis som innebär att rätten till årlig betald semester förfaller vid utgången av beräkningsperioden och/eller vid utgången av en i nationell rätt fastställd period under vilken semester som inte tagits ut under beräkningsperioden får tas ut när arbetstagaren har varit sjukskriven under hela eller en del av beräkningsperioden och dennes arbetsoförmåga har kvarstått till dess att anställningen upphörde, vilket är skälet till att arbetstagaren inte har kunnat utöva sin rätt till årlig betald semester.

(se punkterna 49 och 52 samt punkt 2 i domslutet)
I ‑ 2383Mål C-412/06
Annelore Hamilton
mot
Volksbank Filder eG
(begäran om förhandsavgörande  
från Oberlandesgericht Stuttgart)
”Konsumentskydd — Avtal som ingås utanför fasta affärslokaler 
— Direktiv 85/577/EEG — Artiklarna 4 första stycket och 5.1 
— Kreditavtal med lång löptid — Hävningsrätt”
Förslag till avgörande av generaladvokat M.  Poiares  Maduro föredraget den 
21 november 2007  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  . I ‑ 2385
Domstolens dom (första avdelningen) av den 10 april 2008   .  .  .  .  .  .  .  .  .  . I ‑ 2395
Sammanfattning av domen
Tillnärmning av lagstiftning — Konsumentskydd i de fall då avtal ingås utanför fasta affärslo -
kaler — Direktiv 85/577
(Rådets direktiv 85/577, artiklarna 4 och 5.1)
I ‑ 2384SAMMANFATTNING — MÅL C‑412/06
Direktiv 85/577 för att skydda konsumenten 
i de fall då avtal ingås utanför fasta affärs ‑
lokaler ska tolkas så, att den nationella 
lagstiftaren kan föreskriva att den hävnings ‑
rätt som införts genom artikel  5.1 i direk ‑
tivet kan utövas senast en månad efter det 
att avtalsparterna helt har fullgjort sina 
förpliktelser enligt ett kreditavtal med lång 
löptid, när konsumenten har erhållit felaktig information avseende de närmare bestäm ‑
melserna om utövandet av hävningsrätten.
(se punkt 49 samt domslutet)
Det uppställs i gemenskapsrätten inte något krav på att, inom ramen för ett förfarande vid ett förvaltningsorgan som avser omprövning av ett förvaltningsbeslut som har vunnit laga kraft till följd av en dom från en domstol i sista instans, och då denna dom med hänsyn till rättspraxis från EG-domstolen som meddelats efter denna dom grundas på en felaktig tolkning av gemenskapsrätten, klaganden i målet vid den nationella domstolen skall ha åberopat gemenskapsrätten inom ramen för sitt överklagande enligt nationell rätt av förvaltningsbeslutet. Även om det enligt gemenskapsrätten inte krävs att ett förvaltningsorgan i princip är skyldigt att ändra ett förvaltningsbeslut som har vunnit laga kraft, kan ett nationellt förvaltningsorgan under särskilda förutsättningar vara skyldigt enligt samarbetsprincipen i artikel 10 EG att ompröva ett förvaltningsbeslut som har vunnit laga kraft, för att beakta den tolkning av den relevanta gemenskapsrättsliga bestämmelsen som domstolen därefter har gjort. Bland de villkor som kan medföra en dylik skyldighet till omprövning, skall det villkoret att en dom som meddelades av en nationell domstol i sista instans genom vilken ett överklagat förvaltningsbeslut vann laga kraft grundades, med hänsyn till domstolens senare rättspraxis, på en felaktig tolkning av gemenskapsrätten som gjorts utan att domstolen erhållit en begäran om förhandsavgörande, inte tolkas så att det uppställer krav på att parterna skall åberopa den aktuella gemenskapsrättsliga frågeställningen i den nationella domstolen. Det är i detta hänseende tillräckligt att antingen den nämnda gemenskapsrättsliga frågeställningen, vars tolkning har visat sig vara felaktig mot bakgrund av en dom som domstolen därefter har meddelat, har prövats av en nationell domstol i sista instans, eller att den domstolen hade kunnat pröva den frågeställningen ex officio. Även om gemenskapsrätten inte innebär att en nationell domstol är skyldig att ex officio pröva en grund avseende åsidosättande av gemenskapsrättsliga bestämmelser, då prövningen av denna grund skulle tvinga den nationella domstolen att gå utöver ramen för rättegången såsom parterna har bestämt denna ram, så är den nationella domstolen skyldig att ex officio beakta rättsliga grunder som följer av en gemenskapsrättslig bestämmelse av tvingande beskaffenhet, då den domstolen enligt nationell rätt skall eller får göra det i förhållande till en nationell bestämmelse av tvingande beskaffenhet.

(se punkterna 37–39, 44–46, samt punkt 1 i domslutet)
24

Även om det påstådda fördragsbrottet i förevarande fall, liksom i det ovannämnda målet kommissionen mot Portugal, förvisso består i ett åsidosättande av artiklarna 12 och 28 i sjätte direktivet, nämnde Republiken Portugal emellertid inte i det målet, vare sig under det administrativa förfarandet eller under det skriftliga förfarandet vid domstolen, att den aktör som tillhandahöll de aktuella tjänsterna var en koncessionsinnehavare. Den enda gång som aktörens juridiska natur nämndes var under förhandlingen, då medlemsstatens ombud helt enkelt erinrade om att nämnda aktör var ett offentligt organ som agerade i egenskap av myndighet (se, i detta avseende, domen i det ovannämnda målet kommissionen mot Portugal, punkt 26).
27

I artikel 3.6 i lag nr 249/1997 föreskrevs övergångsregler för befintliga nationella TV-kanaler som överskred gränserna för koncentrationer enligt artikel 2.6 i samma lag (nedan kallade överskottskanaler). Enligt dessa övergångsregler fick dessa kanaler fortsätta att sända via de markbundna frekvenserna under en övergångsperiod efter den 30 april 1998 (varvid de skyldigheter som åligger kanaler som beviljats koncession skulle iakttas). Sändningarna fick ske under förutsättning att de samtidigt sändes via satellit eller kabel.
Nyckelord

Sammanfattning



Nyckelord

Jordbruk – Gemensam jordbrukspolitik – Integrerat administrations- och kontrollsystem för vissa av gemenskapens stödsystem

(Rådets förordning nr 1254/1999, artikel 12.2 b, kommissionens förordning nr 3887/92, artikel 2.1 c)

Sammanfattning

För att uppnå målet att bryta trenden mot intensifierad nötköttsproduktion föreskrivs i artikel 12 i förordning nr 1254/1999 om den gemensamma organisationen av marknaden för nötkött att en djurtäthetsfaktor skall iakttas för att det särskilda bidraget skall kunna beviljas. Djurtäthetsfaktorn uttrycks som förhållandet mellan antalet djur som hålls på jordbruksföretaget och den grovfoderareal som används till foder till jordbruksföretagets djur.

Artikel 12.2 b i nämnda förordning nr 1254/1999 och artikel 2.1 c i förordning nr 3887/92 om fastställande av tillämpningsföreskrifter för det integrerade administrations- och kontrollsystemet för vissa av gemenskapens stödsystem skall därför tolkas så, att ett skifte som angetts som grovfoderareal kan anses ”tillgängligt” under förutsättning dels att det uteslutande är avsett att användas till foder till de djur som hålls där under hela kalenderåret, dels att det verkligen har kunnat användas till foder åt djuren under en period under kalenderåret på minst sju månader som börjar vid en tidpunkt som fastställs i nationell lagstiftning och som infaller mellan den 1 januari och den 31 mars. Ovanstående gäller även om nämnda skifte inte oavbrutet använts av djuren, till exempel på grund av en tillfällig översvämning.

(se punkterna 28, 29 och 38 samt domslutet)
Nyckelord

Sammanfattning



Nyckelord

Visering, asyl, invandring – Konventionen om tillämpning av Schengenavtalet – Villkor för rörelsefrihet för tredjelandsmedborgare som inte omfattas av krav på visering

(Konventionen om tillämpning av Schengenavtalet, artikel 20.1)

Sammanfattning

Artikel 20.1 i tillämpningskonventionen skall tolkas på så sätt att begreppet första inresedag i denna bestämmelse omfattar, förutom den allra första inresan till Schengenområdet, även den första inresan till området som sker sedan en period om sex månader förflutit räknat från den allra första inresedagen samt varje ny inresa som sker efter det att en ny sexmånadersperiod förflutit räknat från en tidigare första inresedag. Bestämmelsen möjliggör således för tredjelandsmedborgare utan skyldighet att inneha visering att vistas inom området under högst tre månader under på varandra följande sexmånadersperioder, under förutsättning att varje period inleds med en sådan första inresa.

Det sålunda tolkade begreppet första inresedag berövar inte på något sätt behöriga nationella myndigheter möjligheten att med iakttagande av gemenskapsrätten vidta sanktionsåtgärder mot en tredjelandsmedborgare som vistats längre än de tillåtna högst tre månaderna i Schengenområdet under en föregående sexmånadersperiod, även om medborgaren, då han kontrollerades, inte hade vistats i området mer än tre månader sedan den senaste första inresan.

(se punkterna 29, 31 och 43 samt domslutet)
Mål C-193/03

Betriebskrankenkasse der Robert Bosch GmbH

mot

Bundesrepublik Deutschland

(begäran om förhandsavgörande från Sozialgericht Stuttgart)

”Social trygghet – Återbetalning av utgifter för medicinsk behandling som uppstått i en annan medlemsstat – Artikel 34 i förordning (EEG) nr 574/72 – Sjukförsäkringskassa som tillämpar ett förenklat förfarande som innebär att fakturerade mindre belopp återbetalas i sin helhet”

Sammanfattning av domen

Social trygghet för migrerande arbetstagare – Sjukförsäkring – Återbetalning från en behörig medlemsstat av kostnader som har uppkommit i samband med vård som har utförts i en annan medlemsstat – Tillämpning av gällande taxor i bosättningsstaten – Artikel 34 i förordning nr 574/72 – En sjukförsäkringskassas praxis som innebär att utgifter för medicinsk behandling återbetalas i sin helhet när dessa utgifter inte överskrider ett visst belopp – Tillåtlighet

(Rådet förordning nr 574/72, artikel 34)

För det fall de formaliteter som under en vistelse i en annan medlemsstat än den behöriga staten ger rätt till vårdförmåner som utges för den behöriga institutionens räkning av institutionen på vistelse- eller bosättningsorten inte fullgjorts, föreskrivs det i artikel 34 i förordning nr 574/72 en möjlighet för en försäkrad att från den behöriga staten erhålla återbetalning för de utgifter som uppstått under vistelsen enligt den återbetalningstaxa som tillämpas av institutionen på vistelseorten. Denna bestämmelse skall tolkas så, att den inte utgör hinder för en sjukförsäkringskassas praxis, vid tillämpningen av nationella bestämmelser, som innebär att de försäkrades utgifter för medicinsk behandling som uppstått under vistelse i en annan medlemsstat återbetalas i sin helhet, när dessa utgifter inte överskrider ett visst belopp. Den omständigheten att utgifterna återbetalas i sin helhet är nämligen tillräcklig för att säkerställa att återbetalningsbeloppet till den försäkrade under alla omständigheter är likvärdigt med, om inte högre än, det belopp som denne skulle ha erhållit om återbetalningen hade skett på de villkor som föreskrivs i denna bestämmelse.

(se punkterna 24, 27 och domslutet)
Nyckelord

Sammanfattning



Nyckelord

Social trygghet för migrerande arbetstagare – Sjukförsäkring – Återbetalning från en behörig medlemsstat av kostnader som har uppkommit i samband med vård som har utförts i en annan medlemsstat – Tillämpning av gällande taxor i bosättningsstaten – Artikel 34 i förordning nr 574/72 – En sjukförsäkringskassas praxis som innebär att utgifter för medicinsk behandling återbetalas i sin helhet när dessa utgifter inte överskrider ett visst belopp – Tillåtlighet

(Rådet förordning nr 574/72, artikel 34)

Sammanfattning

För det fall de formaliteter som under en vistelse i en annan medlemsstat än den behöriga staten ger rätt till vårdförmåner som utges för den behöriga institutionens räkning av institutionen på vistelse- eller bosättningsorten inte fullgjorts, föreskrivs det i artikel 34 i förordning nr 574/72 en möjlighet för en försäkrad att från den behöriga staten erhålla återbetalning för de utgifter som uppstått under vistelsen enligt den återbetalningstaxa som tillämpas av institutionen på vistelseorten. Denna bestämmelse skall tolkas så, att den inte utgör hinder för en sjukförsäkringskassas praxis, vid tillämpningen av nationella bestämmelser, som innebär att de försäkrades utgifter för medicinsk behandling som uppstått under vistelse i en annan medlemsstat återbetalas i sin helhet, när dessa utgifter inte överskrider ett visst belopp. Den omständigheten att utgifterna återbetalas i sin helhet är nämligen tillräcklig för att säkerställa att återbetalningsbeloppet till den försäkrade under alla omständigheter är likvärdigt med, om inte högre än, det belopp som denne skulle ha erhållit om återbetalningen hade skett på de villkor som föreskrivs i denna bestämmelse.

(se punkterna 24, 27 och domslutet)
DOMSTOLENS DOM (sjätte avdelningen)

den 29 april 2004

Läkemedel – Godkännande för försäljning – Förfarande avseende produkter som i allt väsentligt överensstämmer med varandra

I mål C-106/01,

och

DOMSTOLEN (sjätte avdelningen),

med beaktande av de skriftliga yttranden som har inkommit från:

–

–

–

–

–

–

–

efter att muntliga yttranden har avgivits vid förhandlingen den 7 november 2002 av: Novartis Pharmaceuticals UK Ltd, Förenade kungarikets regering, företrädd av K. Manji, i egenskap av ombud, och P. Sales, SangStat UK Ltd och Imtix-SangStat (UK) Ltd, Förenade kungarikets regering, företrädd av K. Manji, i egenskap av ombud, och P. Sales, Danmarks regering, Nederländernas regering, företrädd av J.G.M. van Bakel, i egenskap av ombud, samt kommissionen, företrädd av H.C. Støvlbæk och M. Shotter, i egenskap av ombud,

och efter att den 23 januari 2003 ha hört generaladvokatens förslag till yttrande,
Domstolens dom (femte avdelningen) den 23 mars 2000. - Berliner Kindl Brauerei AG mot Andreas Siepert. - Begäran om förhandsavgörande: Landgericht Potsdam - Tyskland. - Tillnärmning av lagstiftning - Konsumentkredit - Direktiv 87/102 - Tillämpningsområde - Borgensförbindelse - Omfattas inte. - Mål C-208/98.



Rättsfallssamling 2000 s. I-01741



Sammanfattning



Nyckelord

Tillnärmning av lagstiftning - Konsumentskydd vid konsumtionskrediter - Direktiv 87/102 - Tillämpningsområde - Borgensförbindelse som ingåtts som säkerhet för ett lån - Omfattas inte

(Rådets direktiv 87/102)

Sammanfattning

$$Direktiv 87/102/EEG om tillnärmning av medlemsstaternas lagar och andra författningar om konsumentkrediter skall tolkas så, att dess tillämpningsområde inte omfattar en borgensförbindelse som ingåtts som säkerhet för ett lån, när varken borgensmannen eller kredittagaren har agerat inom ramen för sin yrkesverksamhet.

Den omständigheten att direktivet tar upp säkerheterna i förteckningen över de villkor i kreditavtalet vilka anses vara grundläggande för kredittagaren, men samtidigt inte innehåller någon bestämmelse som uttryckligen reglerar borgen eller en annan form av säkerhet, visar att nämnda direktiv - genom att beröra de säkerheter som är avsedda att garantera återbetalningen av krediten enbart ur konsumentskyddssynpunkt - avser att undanta borgensförbindelser från sitt tillämpningsområde.

En utvidgning av direktivets tillämpningsområde till att omfatta borgensförbindelser kan inte vara motiverad enbart på grund av att borgensförbindelsen är accessorisk i förhållande till huvudförpliktelsen, för vars uppfyllelse den utgör en säkerhet. För en sådan tolkning finns det nämligen inget stöd i ordalydelsen i direktivet, och inte heller i systematiken eller målen med direktivet. (se punkterna 22, 26-27 och domslutet)
Nyckelord

Sammanfattning



Nyckelord

Tillnärmning av lagstiftning - Märkning och presentation av livsmedel - Direktiv 79/112 - Förbud mot märkning som skulle kunna vilseleda köparen - Användning av beteckningen "naturrein" vad avser jordgubbssylt som innehåller pektin samt spår eller rester av bly, kadmium och pesticider - Tillåten - Villkor

(Rådets direktiv 79/112, artikel 2.1 a i)

Sammanfattning

$$Artikel 2.1 a i, i direktiv 79/112 om tillnärmning av medlemsstaternas lagstiftning om märkning, presentation och reklam i fråga om livsmedel, enligt vilken märkningen inte får vara sådan att den skulle kunna vilseleda köparen om vad som är utmärkande för livsmedlet, utgör inte hinder för användning av beteckningen "naturrein" vad avser jordgubbssylt som innehåller gelébildaren pektin samt spår eller rester av bly, kadmium och pesticider i följande omfattning: 0,01 mg bly per kg, 0,008 mg kadmium per kg, 0,016 mg procymidon per kg och 0,005 mg vinclozolin per kg.

Användningen av beteckningen "naturrein" på etiketterna på burkar med jordgubbssylt är inte sådan att den skulle kunna vilseleda en normalt informerad samt skäligen uppmärksam och upplyst genomsnittskonsument om vad som är utmärkande för livsmedlet i fråga, trots att det förekommer sådana ämnen i sylten.

(se punkterna 33 och 34 samt domslutet)
Domstolens dom den 14 september 1999. - General Motors Corporation mot Yplon SA. - Begäran om förhandsavgörande: Tribunal de commerce de Tournai - Belgien. - Direktiv 89/104/EEG - Varumärken - Skydd - Varor eller tjänster av annan art - Varumärke som är känt. - Mål C-375/97.



Rättsfallssamling 1999 s. I-05421



Sammanfattning



Nyckelord

Tillnärmning av lagstiftning - Varumärken - Direktiv 89/104 - Varumärke som åtnjuter skydd även med avseende på varor eller tjänster av annan art - Villkor - Varumärket känt i medlemsstaten - Begrepp - Bedömningskriterier

(Rådets direktiv 89/104, artikel 5.2)

Sammanfattning

$$Artikel 5.2 i det första direktivet 89/104 om varumärken, som föreskriver att ett registrerat varumärke även åtnjuter skydd med avseende på varor eller tjänster av annan art, om varumärket är känt i medlemsstaten och om det har styrkts att användningen utan skälig anledning är till förfång för varumärket, skall tolkas så, att för att ett registrerat varumärke skall uppfylla villkoret att det skall vara känt krävs det att varumärket är känt för en betydande andel av den allmänhet som berörs av de varor eller tjänster som täcks av varumärket. Vid bedömningen av detta villkor skall den nationella domstolen beakta samtliga relevanta omständigheter i målet, särskilt varumärkets marknadsandel, i hur stor omfattning, i vilket geografiskt område och hur länge varumärket har använts samt hur stora investeringar företaget har gjort för att marknadsföra varumärket. Vad gäller det geografiska området är villkoret uppfyllt om varumärket är känt i en väsentlig del av en medlemsstat, eftersom det inte kan krävas att varumärket är känt i "hela" medlemsstaten, eftersom det inte anges i gemenskapsbestämmelsen.

I Benelux-området är det följaktligen tillräckligt att varumärket är känt för en betydande andel av den berörda allmänheten i en väsentlig del av detta område, vilken i förekommande fall kan motsvara en del av ett av Benelux-länderna.
Nyckelord

Sammanfattning



Nyckelord

1. Begäran om förhandsavgörande - interimistiskt förfarande - anhängiggörande vid domstolen - giltighet

(artikel 177 andra stycket i EEG-fördraget)

2. Begäran om förhandsavgörande - interimistiskt förfarande ("einstweilige Verfügung") - anhängiggörande vid domstolen - förfarandet i huvudsaken - inledande - möjlighet - skyldighet att föra fråga vidare - föreligger inte

(artikel 177 tredje stycket i EEG-fördraget)

Sammanfattning

1. Det förhållandet att ett förfarande vid en nationell domstol är av summarisk och brådskande karaktär utgör inget hinder för EG-domstolen att anse ett anhängiggörande vid densamma med stöd av artikel 177 andra stycket giltigt så snart som en nationell domstol bedömer det nödvändigt att använda sig av denna möjlighet.

2. Artikel 177 tredje stycket i EEG-fördraget skall tolkas på så sätt att en nationell domstol inte är skyldig att till domstolen föra vidare en sådan fråga om tolkning eller giltighet som avses i denna artikel och som har uppkommit under ett interimistiskt förfarande ("einstweilige Verfügung"), även om beslutet som skall fattas inom ramen för det interimistiska förfarandet inte får överklagas vidare. Detta gäller under förutsättning att det står vardera parten fritt att inleda eller påkalla att det inleds ett förfarande i huvudsaken, under

vilket den fråga som avgjorts interimistiskt under det summariska förfarandet kan prövas på nytt och bli föremål för ett hänskjutande till domstolen med stöd av artikel 177.
SV Europeiska unionens officiella tidning C 320/28

Tribunalens beslut av den 22 juli 2015 – European Children’s Fashion Association och Instituto de Economía Pública mot kommissionen och Eacea

(Mål T-724/14) (1)

((Talan om ogiltigförklaring - Skiljedomsklausul - Åtgärdsprogrammet ”Lifelong Learning (2007-2013)” - Projektet ”Brand & Merchandising manager for SMEs in the childrens’ product sector” - Skrivelse med förhandsinformation - Debetnota - Fastställande av rätt svarande - Delvis avvisning))

(2015/C 320/44)

Rättegångsspråk: franska

Parter

Sökande: European Children’s Fashion Association (Valencia, Spanien) och Instituto de Economía Pública, SL (Valencia) (ombud: advokaten A. Haegeman)

Svarande: Europeiska kommissionen (ombud: S. Delaude och S. Lejeune) och Genomförandeorganet för utbildning, audiovisuella medier och kultur (Eacea) (ombud: H. Monet och A. Jaume)

Saken

Talan, som väckts med stöd av artikel 272 FEUF, avser i första hand fastställelse av att Eaceas krav på återbetalning av de bidrag som betalats ut till den första sökanden enligt avtalet för utförandet av ”Brand & Merchandising manager for SMEs in the childrens’ product sector” är ogrundat och i andra hand ogiltigförklaring av dels Eaceas skrivelse med förhandsinformation av den 1 augusti 2014 om att den första sökanden var skyldig att betala ett belopp på 82 378,81 euro efter en granskning av projektet, dels den debetnota nr 3241401420 som Eacea utfärdade den 5 augusti 2014, för återbetalningen av nämnda summa.

Avgörande

1) Talan avvisas i den del den avser kommissionen.

2) European Children’s Fashion Association och Instituto de Economía Pública, SL förpliktas attersätta rättegångskostnaderna.

(1) EUT C 7 av den 12.1.2015