ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
C 422/8

Begäran om förhandsavgörande framställd av Court of Appeal (Irland) den 10 augusti 2021 – GV mot Chief Appeals Officer, Social Welfare Appeals Office, Minister for Employment Affairs and Social Protection, Ireland, Attorney General

(Mål C-488/21)

(2021/C 422/12)

Rättegångsspråk: engelska

Hänskjutande domstol

Court of Appeal

Parter i det nationella målet

Klagande: GV

Motparter: Chief Appeals Officer, Social Welfare Appeals Office, Minister for Employment Affairs and Social Protection, Ireland, Attorney General

Tolkningsfrågor

1. Är den härledda uppehållsrätten för en släkting i rakt uppstigande led till en förvärvsarbetande unionsmedborgare enligt artikel 7.2 i direktiv 2004/38/EG (1) underkastad villkoret att den släktingen fortfarande är beroende av arbetstagaren för sin försörjning?

2. Utgör direktiv 2004/38/EG hinder för att en mottagande medlemsstat begränsar rätten till socialt bistånd för en förvärvsarbetande unionsmedborgares familjemedlem som har en härledd uppehållsrätt på grund av att hon är beroende av den arbetstagaren för sin försörjning, i fall där ett sådant bistånd skulle innebära att hon inte längre är beroende av arbetstagaren för sin försörjning?

3. Utgör direktiv 2004/38/EG hinder för att en mottagande medlemsstat begränsar rätten till socialt bistånd för en förvärvsarbetande unionsmedborgares familjemedlem som har en härledd uppehållsrätt på grund av att hon är beroende av den arbetstagaren för sin försörjning, av det skälet att utbetalningen av biståndet kommer att leda till att den berörda familjemedlemmen blir en orimlig belastning för den statens sociala biståndssystem?

(1) Europaparlamentets och rådets direktiv 2004/38/EG av den 29 april 2004 om unionsmedborgares och deras familjemedlemmars rätt att fritt röra sig och uppehålla sig inom medlemsstaternas territorier och om ändring av förordning (EEG) nr 1612/68 och om upphävande av direktiven 64/221/EEG, 68/360/EEG, 72/194/EEG, 73/148/EEG, 75/34/EEG, 75/35/EEG, 90/364/EEG, 90/365/EEG och 93/96/EEG (EUT L 158, 2004, s. 77).
Begäran om förhandsavgörande framställd av First-tier Tribunal (Tax Chamber) (Förenade kungariket) den 17 november 2020 – GE Aircraft Engine Services Ltd mot The Commissioners for Her Majesty’s Revenue & Customs

(Mål C-607/20)

(2021/C 28/49)

Rättegångsspråk: engelska

Hänskjutande domstol

First-tier Tribunal (Tax Chamber)

Parter i det nationella målet

Klagande: GE Aircraft Engine Services Ltd

Motpart: The Commissioners for Her Majesty's Revenue & Customs

Tolkningsfrågor

1. Ska en beskattningsbar persons utfärdande till anställda av värdekuponger som gäller hos utomstående detaljhandlare, vilket ingår i ett program för att belöna högpresterande anställda, anses utgöra ett tillhandahållande ”för hans eget eller personalens privata bruk eller, mer generellt, annat rörelsefrämmande ändamål” i den mening som avses i artikel 26.1 b i mervärdesskattedirektivet (1)?

2. Har det någon betydelse för svaret på fråga 1 att den beskattningsbara personen har ett affärsmässigt syfte med att utfärda värdekuponger till personalen?

3. Har det någon betydelse för svaret på fråga 1 att de värdekuponger som utfärdas till de anställda är avsedda för deras eget bruk och kan användas för deras privata syften?

(1) Rådets direktiv 2006/112/EG av den 28 november 2006 om ett gemensamt system för mervärdesskatt (EUT L 347, 2006, s. 1).
2)

Kan artiklarna 2.3 och 31 i direktiv 78/660/EEG (fjärde direktivet) (1), mot bakgrund av rätten till en rättvis rättegång enligt artikel 47 i stadgan och mot bakgrund av de allmänna principerna om rättssäkerhet, proportionalitet och skydd för berättigade förväntningar, vilka utgör allmänna unionsrättsliga principer, tolkas så, att om skattemyndigheten, vad gäller en ekonomisk verksamhet som omfattar flera räkenskapsår, ersätter de redovisningsprinciper som den skattskyldige valt med andra redovisningsprinciper och, som en följd härav, ändrar en bokföringspost som likaledes påverkar skattedeklarationerna för kringliggande år, är obligatoriskt att denna myndighet utvidgar sin kontroll till de räkenskapsår som näringsverksamheten omfattar och därmed påverkar skattemyndighetens slutsatser vad gäller den period som skattekontrollen omfattar? Ska skattemyndigheten vid en efterhandskontroll av den skattskyldiges deklaration under det räkenskapsår som är föremål för prövning beakta de poster som ändrats genom en kompletterande deklaration för det föregående året till följd av att den skattskyldige betalat in för mycket i skatt på grund av att denne betalat in skatten före förfallodagen, eller är det förenligt med angivna principer och förbudet mot rättsmissbruk i artikel 54 i stadgan att skattemyndigheten fastställer att den skattskyldige har en skatteskuld på grund av att denne betalat in för mycket i skatt?
Begäran om förhandsavgörande framställd av Upper Tribunal (Tax and Chancery Chamber) (Förenade kungariket) den 22 maj 2020 – Renesola UK Ltd mot The Commissioners for Her Majesty's Revenue and Customs

(Mål C-209/20)

(2020/C 262/19)

Rättegångsspråk: engelska

Hänskjutande domstol

Upper Tribunal (Tax and Chancery Chamber)

Parter i det nationella målet

Klagande: Renesola UK Ltd

Motpart: The Commissioners for Her Majesty's Revenue and Customs

Giltighets- och tolkningsfrågor

1. Strider kommissionens genomförandeförordning nr 1357/2013/EU, (1) i den del det där föreskrivs att ursprungslandet för solcellsmoduler som tillverkas av material som kommer från flera länder ska anses vara det land där solcellerna har tillverkats, mot artikel 24 i rådets förordning nr 2913/92/EEG (2) (gemenskapens tullkodex), enligt vilken varor vars tillverkning skett inom mer än ett land ska anses ha sitt ursprung i det land där de genomgick den sista väsentliga och ekonomiskt berättigade bearbetning eller behandling som skedde i ett företag utrustat för det ändamålet och som resulterade i tillverkningen av en ny produkt eller innebar ett viktigt steg i tillverkningen, och är den således ogiltig?

2. Om förordning nr 1357/2013 är ogiltig, ska artikel 24 i gemenskapens tullkodex tolkas så, att det utgör väsentlig bearbetning eller behandling att sätta samman solcellsmoduler av solceller och andra delar?

(1) Kommissionens genomförandeförordning (EU) nr 1357/2013 av den 17 december 2013 om ändring av förordning (EEG) nr 2454/93 om tillämpningsföreskrifter för rådets förordning (EEG) nr 2913/92 om inrättandet av en tullkodex för gemenskapen (EUT L 341, 2013, s. 47).

(2) Rådets förordning (EEG) nr 2913/92 av den 12 oktober 1992 om inrättandet av en tullkodex för gemenskapen (EGT L 302, 1992, s. 1; svensk specialutgåva, område 2, volym 16, s. 4).
C 45/16

Begäran om förhandsavgörande framställd av Finanzgericht Köln (Tyskland) den 23 oktober 2019 – The North of England P & I Association Ltd., tillika i egenskap av rättslig efterträdare till Marine Shipping Mutual Insurance Company mot Bundeszentralamt für Steuern

(Mål C-786/19)

(2020/C 45/14)

Rättegångsspråk: tyska

Hänskjutande domstol

Finanzgericht Köln

Parter i det nationella målet

Klagande: The North of England P & I Association Ltd., tillika i egenskap av rättslig efterträdare till Marine Shipping Mutual Insurance Company

Motpart: Bundeszentralamt für Steuern

Tolkningsfråga

Ska artikel 2 d andra strecksatsen jämförd med artikel 25 första stycket första delen av meningen i direktiv 88/357/EEG (1) respektive artikel 46.2 i direktiv 92/49 EEG (2) tolkas så, att risken, när det gäller försäkring mot risker i samband med drift av ett oceangående fartyg, är belägen i den medlemsstat på vars territorium ett fartyg är inskrivet i ett officiellt register som bevis för äganderätt, eller i den stat vars flagg fartyget för?

(1) Rådets andra direktiv av den 22 juni 1988 om samordning av lagar och andra författningar som avser annan direkt försäkring än livförsäkring, och med bestämmelser avsedda att göra det lättare att effektivt utöva friheten att tillhandahålla tjänster samt om ändring av direktiv 73/239/EEG (EGT L 172, 1988, s. 1).

(2) Rådets direktiv av den 18 juni 1992 om samordning av lagar och andra författningar som avser annan direkt försäkring än livförsäkring samt om ändring av direktiv 73/239/EEG och 88/357/EEG (tredje direktivet om annan direkt försäkring än livförsäkring) (EGT L 228, 1992, s. 1).
Begäran om förhandsavgörande framställd av Cour constitutionnelle (Belgien) den 27 september 2019 – Ordre des barreaux francophones et germanophone, Association pour le droit des Étrangers ASBL, Coordination et Initiatives pour et avec les Réfugiés et Étrangers ASBL, Ligue des Droits de l’Homme ASBL och Vluchtelingenwerk Vlaanderen ASBL mot Conseil des ministres

(Mål C-718/19)

(2019/C 413/35)

Rättegångsspråk: franska

Hänskjutande domstol

Cour constitutionnelle

Parter i det nationella målet

Klagande: Ordre des barreaux francophones et germanophone, Association pour le droit des Étrangers ASBL, Coordination et Initiatives pour et avec les Réfugiés et Étrangers ASBL, Ligue des Droits de l’Homme ASBL och Vluchtelingenwerk Vlaanderen ASBL

Motpart: Conseil des ministres

Tolkningsfrågor

1) Ska unionsrätten, och närmare bestämt artiklarna 20 och 21 i fördraget om Europeiska unionens funktionssätt samt Europaparlamentets och rådets direktiv 2004/38/EG av den 29 april 2004 om unionsmedborgares och deras familjemedlemmars rätt att fritt röra sig och uppehålla sig inom medlemsstaternas territorier och om ändring av förordning (EEG) nr 1612/68 och om upphävande av direktiven 64/221/EEG, 68/360/EEG, 72/194/EEG, 73/148/EEG, 75/34/EEG, 75/35/EEG, 90/364/EEG, 90/365/EEG och 93/96/EEG tolkas så, att den utgör hinder för nationell lagstiftning enligt vilken liknande bestämmelser tillämpas på unionsmedborgare och deras familjemedlemmar som de bestämmelser som, vad gäller tredjelandsmedborgare, följer av införlivandet av artikel 7.3 i Europaparlamentets och rådets direktiv 2008/115/EG av den 16 december 2008 om gemensamma normer och förfaranden för återvändande av tredjelandsmedborgare som vistas olagligt i medlemsstaterna, det vill säga bestämmelser som gör det möjligt att utsätta unionsmedborgare eller deras familjemedlemmar för förebyggande åtgärder för att undvika all risk för avvikande under den tidsfrist som de har beviljats för att lämna landet till följd av ett beslut om återkallande av uppehållsrätt på grund av hänsyn till allmän ordning, eller under en förlängning av denna frist?
6)

Artikel 1.3 i [förordning nr 91/2009] (i ändrad lydelse) föreskriver att tillämpningen av den individuella antidumpningstullen för företaget Ningbo Jinding Fastener Co. Ltd (Ningbo, Kina) på 64,4 procent förutsätter att det för medlemsstaternas tullmyndigheter uppvisas en giltig faktura som uppfyller kraven i bilaga II och föreskriver att, om ingen sådan faktura uppvisas, den tullsats ska tillämpas som gäller för övriga företag. Kan den individuella antidumpningstullen ändå beviljas en anmälare i god tro inom ramen för ett efterkrav avseende antidumpningstull med anledning av en Olaf-undersökning, när Olaf har fastställt att de omtvistade fästdonen inte var av det påstådda indonesiska ursprunget utan i själva verket tillverkats i Kina av företaget Ningbo Jinding Fastener Co. Ltd men ingen faktura med de uppgifter som krävs för den individuella antidumpningstullen kan uppvisas, eftersom det inte var exportörernas avsikt att vilseleda medlemsstatens myndigheter?
Begäran om förhandsavgörande framställd av High Court (Irland) den 29 mars 2019 — Recorded Artists Actors Performers Ltd mot Phonographic Performance (Ireland) Ltd, Minister for Jobs Enterprise and Innovation, Ireland, Attorney General

(Mål C-265/19)

(2019/C 206/38)

Rättegångsspråk: engelska

Hänskjutande domstol

High Court

Parter i det nationella målet

Kärande: Recorded Artists Actors Performers Ltd

Svarande: Phonographic Performance (Ireland) Ltd, Minister for Jobs Enterprise and Innovation, Irland, Attorney General

Tolkningsfrågor

1. Är en nationell domstols skyldighet att tolka direktiv 2006/115 (1) om uthyrnings- och utlåningsrättigheter avseende upphovsrättsligt skyddade verk och om upphovsrätten närstående rättigheter (nedan kallat direktivet) mot bakgrund av syftet med Internationella konventionen om skydd för utövande konstnärer, framställare av fonogram samt radioföretag (Romkonventionen) (2) och/eller WIPO-fördraget om framföranden och fonogram 1996 (WPPT) (3) begränsad till begrepp som uttryckligen nämns i direktivet eller omfattar den alternativt även begrepp som endast återfinns i de två internationella överenskommelserna? I synnerhet önskas få klarlagt i vilken utsträckning artikel 8 i direktivet ska tolkas mot bakgrund av kravet på ”nationell behandling” i artikel 4 WPPT.

2. Har en medlemsstat utrymme att skönsmässigt föreskriva kriterier som avgör vilka utövande konstnärer som uppfyller kraven för att vara ”berörda utövande konstnärer” enligt artikel 8 i direktivet? Kan, i synnerhet, en medlemsstat begränsa rätten att få del av skälig ersättning till omständigheter där antingen i) framförandet äger rum i ett land inom Europeiska ekonomiska samarbetsområdet (EES), eller ii) de utövande konstnärerna har sin hemvist eller bosättning i ett EES-land?

3. Vilket utrymme för skönsmässig bedömning har en medlemsstat i sitt svar på en reservation som gjorts av en annan fördragspart enligt artikel 15.3 WPPT? Är, i synnerhet, medlemsstaten skyldig att exakt återspegla villkoren i den reservation som gjorts av den andra fördragsparten? Är en fördragspart skyldig att inte tillämpa 30-dagarsregeln i artikel 5 i Romkonventionen i den mån den kan leda till att en framställare från den reserverande parten får ersättning enligt artikel 15.1, men inte de utövande konstnärerna i samma upptagning? Har den svarande parten alternativt rätt att ge rättigheter till medborgare i den reserverande parten som är mer generösa än de rättigheter som den reserverande parten har gett, det vill säga kan den svarande parten ge rättigheter som inte återgäldas av den reserverande parten?

4. Är det under alla omständigheter tillåtet att begränsa rätten till skälig ersättning till framställarna av en ljudupptagning, det vill säga att neka de utövande konstnärer vars framföranden har fixerats i samma ljudupptagning rätt till skälig ersättning?

(1) EUT L 376, 2006, s. 28.

(2) Internationell konvention om skydd för utövande konstnärer, framställare av fonogram samt radioföretag (1961).

(3) WIPO-fördraget om framföranden och fonogram av år 1996.
1)

Föreligger det under sådana omständigheter som de som är aktuella i det nationella målet, där en beskattningsbar person på uppdrag av olika försäkringskassor tillhandahåller rådgivning per telefon inom olika hälso- och sjukdomsrelaterade områden, en verksamhet på vilken artikel 132.1 c i rådets direktiv 2006/112/EG av den 28 november 2006 om ett gemensamt system för mervärdesskatt (1) är tillämplig?
1)

A. Ska artikel 14.2 a i förordning (EEG) nr 1408/71 (1) tolkas så att en anställd internationell lastbilschaufför under sådana omständigheter som de i det nationella förfarandet ska anses som personal a. hos transportföretaget som rekryterat honom, till vilket han faktiskt står till obegränsat förfogande tills vidare och vilket utövar den faktiska arbetsledningsrätten gentemot honom och vilket faktiskt ska bära lönekostnaderna, eller b. hos företaget som formellt har ingått ett anställningsavtal med honom och som enligt överenskommelse med transportföretaget som nämns i punkt a betalade lön till honom och i det avseendet betalade avgifter i medlemsstaten i vilken detta företag har sitt säte, och inte i medlemsstaten i vilken transportföretaget som nämns i punkt a har sitt säte, eller c. hos både företaget som nämns i punkt a och företaget som nämns i punkt b? B. Ska artikel 13.1 b i förordning (EG) 883/2004 (2) tolkas så att den anställda internationella lastbilschaufförens arbetsgivare under sådana omständigheter som de i det nationella förfarandet ska anses vara a. transportföretaget som har anställt den berörda och till vilket denne faktiskt står till obegränsat förfogande tills vidare, vilket utövar den faktiska arbetsledningsrätten gentemot den berörda och som faktiskt ska bära lönekostnaderna, eller b. företaget som formellt har ingått ett anställningsavtal med lastbilschauffören och vilket enligt överenskommelse med transportföretaget som nämns i punkt a betalade lön till honom och i det avseendet betalade avgifter i medlemsstaten i vilken detta företag har sitt säte, och inte i medlemsstaten i vilken transportföretaget som nämns i punkt a har sitt säte, eller c. både företaget som nämns i punkt a och företaget som nämns i punkt b?
Mål C-407/18: Begäran om förhandsavgörande framställd av Višje sodišče v Mariboru (Slovenien) den 21 juni 2018 – Aleš Kuhar, Jožef Kuhar mot Addiko Bank d.d.

Begäran om förhandsavgörande framställd av Višje sodišče v Mariboru (Slovenien) den 21 juni 2018 – Aleš Kuhar, Jožef Kuhar mot Addiko Bank d.d.

(Mål C-407/18)

Hänskjutande domstol

Višje sodišče v Mariboru

Parter i det nationella målet

Klagande: Aleš Kuhar, Jožef Kuhar

Motpart: Addiko Bank d.d.

Tolkningsfråga

Ska rådets direktiv 93/13/EEG ( 1 ) mot bakgrund av unionsrättens effektivitetsprincip tolkas så, att verkställighetsdomstolen under ett verkställighetsförfarande är skyldig att ex officio neka verkställigheten med anledning av ett oskäligt avtalsvillkor i en direkt verkställbar notariehandling (exekutionstitel) i ett fall som det förevarande där verkställighetsdomstolen enligt medlemsstatens processregler inte har någon reell möjlighet att avbryta eller skjuta upp verkställigheten (på begäran av gäldenären eller ex officio) tills ett slutgiltigt beslut i sak angående avtalsvillkorets oskälighet meddelas i det fastställelseförfarande som gäldenären har inlett i sin egenskap av konsument?

( 1 ) Rådets direktiv 93/13/EEG av den 5 april 1993 om oskäliga villkor i konsumentavtal (EGT L 95, s. 29; svensk specialutgåva, område 15, volym 12, s. 169).
1.

Vilka minimikrav ska ställas på förhållandena under frihetsberövande inom ramen för rambeslut 2002/584/RIF ( 1 ) med stöd av artikel 4 i stadgan? a. Finns det framför allt ur unionsrättsligt perspektiv en ”absolut” minimigräns avseende cellers storlek, under vilken det alltid är fråga om ett åsidosättande av artikel 4 i stadgan? i. Är det för fastställande av den individuella andelen av en cell avgörande huruvida det är fråga om en enskild cell eller en gemensam cell? ii. Ska yta som upptas av möbler (säng, skåp etc.) dras av vid beräkningen av den totala cellstorleken? iii. Vilka byggnadsvillkor är relevanta för att besvara frågan om förhållandena under frihetsberövande är förenliga med unionsrätten? Vilken betydelse har i förekommande fall den direkta (eller endast indirekta) tillgången från cellen till exempelvis sanitära eller andra utrymmen, liksom cellernas försörjning med kallt och varmt vatten, värme, belysning, etc.? b. I vilken utsträckning spelar olika system på anstalterna, särskilt olika inlåsningstider och olika grader av rörelsefrihet inom kriminalvårdsanstalten, en roll för bedömningen? c. Får även – vilket den ansvariga avdelningen vid den hänskjutande domstolen har gjort i sina beslut om huruvida överlämnande är tillåtet – rättsliga och [Orig. s. 4] organisatoriska förbättringar i den utfärdande medlemsstaten (införande av ett ombudsmannasystem, upprättande av domstolar för verkställighet av straff, etc.) tas i beaktande?
2)

Ska skäl 8 samt artikel 3.1 och 3.2 i Europaparlamentets och rådets direktiv 2010/13/EU av den 10 mars 2010 om samordning av vissa bestämmelser som fastställs i medlemsstaternas lagar och andra författningar om tillhandahållande av audiovisuella medietjänster tolkas så, att de utgör hinder för att mottagande medlemsstater, efter att de har konstaterat att material som avses i artikel 6 i direktivet har publicerats, sänts för distribution och sänts i ett tv-program som har vidaresänts och/eller sänts via internet från en unionsmedlemsstat, utan att villkoren i artikel 3.2 i direktivet är uppfyllda, fattar beslut av det slag som anges i artikel 33.11 och 33.12.1 i den litauiska lagen om information till allmänheten, det vill säga ett beslut varigenom en skyldighet införs för programföretag för vidaresändning som driver verksamhet i den mottagande medlemsstatens territorium och andra aktörer som tillhandahåller tjänster för distribution av tv-program via internet att tillfälligt säkerställa att tv-programmet endast får vidaresändas och/eller sändas via internet i ett tv-programpaket som tillhandahålls mot en extra avgift?
4.

I en situation där 1) bolagen A och B båda ingår i en koncern, 2) svaranden X de facto fungerar som koncernchef (som Peter Bosworth gjorde för Arcadia-koncernen, se punkt 14 ovan), X är anställd av ett bolag i koncernen, bolag A (och alltså är arbetstagare hos bolag A) (som Peter Bosworth var av och till under de omständigheter som redovisas i punkt 15 [i begäran om förhandsavgörande]), och inte enligt nationell rätt är anställd av bolag B, 3) bolag A väcker talan mot X, och den talan omfattas av artiklarna 18–21 i konventionen, och 4) det andra bolaget i koncernen, bolag B, också väcker talan mot X med anledning av motsvarande agerande som ligger till grund för bolaget A:s talan mot X, vad är då det korrekta testet för att avgöra om bolag B:s talan omfattas av avsnitt 5 i konventionen? I synnerhet önskar den hänskjutande domstolen därvidlag få klarlagt följande: 1) Beror svaret på om det förelåg ett ”anställningsavtal” i den mening som avses i avsnitt 5 mellan X och bolag B och, om så var fallet, vad är då det korrekta testet för att avgöra om det förelåg ett sådant avtal? 2) Ska bolag B ses som X:s ”arbetsgivare” vid tillämpningen av avdelning II avsnitt 5 i konventionen, och/eller omfattas bolaget B:s talan mot X (enligt fråga 4.4 ovan) av artiklarna 18–21 i konventionen på samma sätt som bolag A:s talan mot X omfattas av artiklarna 18–21? I synnerhet önskar den hänskjutande domstolen därvidlag få klarlagt följande: a) Omfattas bolaget B:s talan av artikel 18 bara om den skyldighet som talan grundar sig på är en skyldighet enligt anställningsavtalet mellan bolaget B och X? b) Alternativt, omfattas talan av artikel 18 om det klandrade agerandet skulle ha utgjort ett avtalsbrott enligt anställningsavtalet mellan bolaget A och X? 3) Om inget av de ovanstående alternativen är det korrekta testet, vad är då det korrekta testet?
SV Europeiska unionens officiella tidning C 402/16

Begäran om förhandsavgörande framställd av Østre Landsret (Danmark) den 22 september 2017 – 2M-Locatel A/S mot Skatteministeriet

(Mål C-555/17)

(2017/C 402/19)

Rättegångsspråk: danska

Hänskjutande domstol

Østre Landsret

Parter i målet vid den nationella domstolen

Klagande: 2M-Locatel A/S

Motpart: Skatteministeriet

Tolkningsfrågor

Ska, i Kombinerade nomenklaturen för den gemensamma tulltaxan, i dess lydelse enligt kommissionens förordning (EG) nr 1549/2006 (1) av den 17 oktober 2006 om ändring av bilaga I till rådets förordning (EEG) nr 2658/87 (2) om tulltaxe- och statistiknomenklaturen och om gemensamma tulltaxan

i) avdelningen ”--- Videotuners” under nummer 8528,

ii) undernummer 8528 71 13 samt

iii) undernummer 8528 71 90

tolkas så, att en vara som stämmer in på varubeskrivningen enligt undernummer 8528 71 13 och som har kapacitet att ta emot, ställa in och behandla live-tv-signaler som överförs via internetteknik men däremot inte att ta emot, ställa in och behandla live-tv-signaler som överförs via sändarmast, kabel-tv eller satellit ska klassificeras enligt undernummer 8528 71 13, undernummer 8528 71 90 eller något tredje undernummer?

(1) EUT L 301, 2006, s. 1

(2) EGT L 256, 1987, s. 1 (svensk specialutgåva, område 11, volym 13, s. 22).