ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
Såvitt avser den period som ska beaktas vid fastställandet av det försäljningsvärde som ska användas vid beräkningen av böterna, föreskrivs i punkt 13 i 2006 års riktlinjer för beräkning av böter att kommissionen i regel utgår ifrån företagets försäljning under det sista kompletta räkenskapsåret då det deltar i överträdelsen. Uttrycket ”utgår i regel ifrån företagets försäljning under det sista kompletta räkenskapsåret då det deltar i överträdelsen” utesluter inte att kommissionen kan välja att använda en annan referensperiod, under förutsättning att denna gör det möjligt att erhålla siffror som är så jämförbara som möjligt. I den mån som det är nödvändigt att ta hänsyn till omsättningen för de företag som har deltagit i samma överträdelse för att bestämma förhållandet mellan de böter som ska åläggas, måste den relevanta tidsperioden avgränsas på ett sådant sätt att de siffror som erhålls blir så jämförbara som möjligt.

Användning av ett gemensamt referensår för samtliga företag som har deltagit i en och samma överträdelse gör det i princip möjligt att fastställa böterna på ett enhetligt sätt, i överensstämmelse med principen om likabehandling, samtidigt som överträdelsens omfattning kan bedömas utifrån den ekonomiska verkligheten såsom denna framstod under den berörda perioden.

Ett enskilt företag kan inte kräva att kommissionen i dess fall ska beakta en annan period än den som allmänt har använts annat än om företaget kan visa att dess omsättning under den allmänt använda perioden, av orsaker som uteslutande gäller det företaget, inte ger en indikation vare sig på dess verkliga storlek och ekonomiska styrka eller på omfattningen av den överträdelse som det har gjort sig skyldigt till.

(se punkterna 238–240, 243 och 244)
I rättegångsreglerna föreskrivs inte att en ansökan kan inges i en version som innebar ändring i sak, och en sådan handling kan därför inte tas in i akten. Artikel 21 i stadgan för domstolen och artikel 44.1 c och d i tribunalens rättegångsregler av år 1991 kan i detta avseende inte tolkas så, att det i förevarande fall är tillåtet för sökanden att åberopa nya yrkanden vid tribunalen för att omvandla en talan, för vilken det är uppenbart att den inte kan tas upp till prövning, till en talan som kan prövas, genom att ändra föremålet för talan såsom det definierades i ansökan genom vilken talan väckts, även om detta sker före utgången av tidsfristen för väckande av talan.

Enligt artikel 48.2 i tribunalens rättegångsregler får nya grunder visserligen åberopas under rättegången endast om detta föranleds av rättsliga eller faktiska omständigheter som framkommit först under förfarandet. Artikeln kan i vissa fall tillämpas vid ändring av yrkanden. Så är särskilt fallet när det angripna beslutet under förfarandets gång ersätts med ett annat beslut med samma föremål, vilket då ska betraktas som en ny omständighet som innebär att sökanden har möjlighet att justera sina yrkanden.

När det inte finns några rättsliga eller faktiska omständigheter som har framkommit först under förfarandet, är det emellertid endast de yrkanden som har anförts i den ansökan genom vilken talan väckts som kan beaktas, för att inte ändra föremålet för talan såsom det på ett uttömmande sätt har avgränsats i nämnda ansökan, vilket gör att prövningen av huruvida talan är välgrundad endast kan göras med hänsyn till yrkandena i den ansökan genom vilken talan väckts.

(se punkterna 23 och 25–27)
176

Sökandena har påpekat att import från Indien, Taiwan och Thailand, uttryckt i en procentandel av unionens konsumtion, som var cirka 2119425 ton under de båda granskade perioderna, hade ökat från cirka 3,8 procent under perioden från september 2012 till maj 2013 till 5,6 procent under perioden från juni 2013 till februari 2014. Priset på import från dessa tre länder minskade med 88 euro/ton mellan dessa båda perioder, från 1202 euro/ton under perioden från september 2012 till maj 2013 till 1114 euro/ton under perioden från juni 2013 till februari 2014. Enligt sökandenas uppfattning är det således uppenbart att det olagliga upphörandet av de ifrågasatta antidumpningstullarna medförde en omedelbar och avsevärd ökning av import från Indien, Taiwan och Thailand, samt ett betydande minskning av priserna, vilket fick en negativ verkan för sökandenas resultat.
72

Tribunalen konstaterar att sökanden inte endast, utan närmare förklaringar, har hävdat att kommissionen inte har visat att de indicier som den lagt fram för att tillskriva den italienska staten samtliga de åtgärder som vidtogs under den aktuella perioden är logiska och samstämmiga, men dessutom har motsagt de synpunkter som de italienska myndigheterna och SEA framförde på denna punkt under det administrativa förfarandet och som det erinras om i skäl 222 i det angripna beslutet. Av dessa synpunkter, som inte har bestritts av sökanden, framgår nämligen att SEA:s investeringsbeslut rörande Sea Handling vilade på en flerårig strategi för att täcka förlusterna under den tid som krävdes för omstruktureringen. Att strategin på ett sammanhängande och enhetligt sätt fortlöpande tillämpades under en period av åtta år visar att investeringsbesluten och sökandens godkännande faktisk vilade på ett föregående strategiskt val som gjorts redan år 2002.
70

För det andra är inte den frist som fastställs i artikel 2.7 c andra stycket i grundförordningen, i motsats till vad institutionerna har antytt, enbart av vägledande karaktär, eftersom kommissionen, i enlighet med punkterna 110–113 i domen Foshan Shunde Yongjian Housewares & Hardware/rådet, punkt 62 ovan (EU:C:2009:598), när som helst under undersökningsförfarandet får ändra sitt ursprungliga beslut. Det följer nämligen av dessa punkter i den ovannämnda domen att domstolen i denna inte uttalade sig beträffande kommissionens möjlighet att inte iaktta ovannämnda frist, vilken möjlighet vidare inte ifrågasattes i den tvist som domstolen avgjorde i den domen. Således begränsade domstolen sig inte till att ange att artikel 2.7 c andra stycket i grundförordningen inte ska tolkas på ett sätt som tvingar kommissionen att föreslå rådet slutliga åtgärder som vidmakthåller ett fel som begåtts vid den inledande bedömningen av de materiella villkoren i artikel 2.7 c andra stycket i grundförordningen till förfång för det berörda företaget. Domstolen drog av detta slutsatsen att det åligger kommissionen att, om den blir varse att dess ursprungliga bedömning är behäftad med ett sådant fel, dra lämpliga slutsatser härav och samtidigt se till att de processuella skyddsreglerna i grundförordningen iakttas (dom Foshan Shunde Yongjian Housewares & Hardware/rådet, punkt 62 ovan, EU:C:2009:598, punkterna 111 och 112). Således har den omständigheten att kommissionen, i enlighet med denna rättspraxis, har en möjlighet, eller en skyldighet, att ompröva ett ursprungligt beslut avseende huruvida villkoren för marknadsmässig status föreligger som är behäftat med en felaktig bedömning ingen inverkan på dess skyldighet att iaktta den frist som fastställs i grundfördraget för att anta ett sådant ursprungligt beslut.
1

Sökandebolagen, Petropars Iran Co. (nedan kallat PPI), Petropars Oilfields Services Co. (nedan kallat POSCO), Petropars Aria Kish Operation and Management Co. (nedan kallat POMC) och Petropars Resources Engineering Kish Co. (nedan kallat PRE), är iranska bolag verksamma inom olje-, gas- och petrokemisektorn.
36

För det andra följer det av artikel 15.5 i beslut 2011/278 att medlemstaterna, efter det att de har fastställt den slutliga årskvantiteten för alla befintliga anläggningar på sitt territorium, ska lämna in en förteckning till kommissionen över de slutliga årskvantiteterna utsläppsrätter som tilldelats gratis under perioden 2013–2020 i enlighet med artikel 10.9 i samma beslut. I detta avseende konstaterar tribunalen att en sådan skyldighet inte innebär att medlemstaterna ges ett utrymme för skönsmässig bedömning utan ålägger dem enbart att till kommissionen lämna in resultatet av deras beräkning av den slutliga sammanlagda årskvantiteten utsläppsrätter som tilldelats de berörda anläggningarna gratis.
Således är ovannämnda ändring av fristen för att avgöra fråga om marknadsmässig status i princip, inom ramen för en pågående antidumpningsundersökning, tillämplig på varje beslut av kommissionen som avgör frågan om huruvida ett företag uppfyllde kriterierna för att erhålla marknadsmässig status, i den mening som avses i artikel 2.7 c andra stycket och som antagits då ändringsförordningen trädde i kraft eller senare.

Enbart den omständigheten att kommissionen har en möjlighet, eller en skyldighet, att ompröva ett ursprungligt beslut avseende huruvida villkoren för marknadsmässig status föreligger som är behäftat med en felaktig bedömning har ingen inverkan på dess skyldighet att iaktta den frist som fastställs i grundförordningen nr 1225/2009 om skydd mot dumpad import från länder som inte är medlemmar i Europeiska gemenskapen för att anta ett sådant ursprungligt beslut. Vidare innehåller inte lydelsen av artikel 2.7 c andra stycket i grundförordningen några tecken på att den frist som föreskrivs i denna bestämmelse endast skulle vara vägledande. Följaktligen utgör inte iakttagandet av fristen på tre månader för att avgöra huruvida sökanden ska beviljas marknadsmässig status, vilken föreskrivs i artikel 2.7 c andra stycket i grundförordningen, någon möjlighet utan en skyldighet för kommissionen.

När en av unionens institutioner har uppmanat tribunalen att ersätta skäl med det som en annan institution anförde under undersökningsförfarandet i syfte att införa en antidumpningstull för att avslå sökandens begäran att lämna ut beräkningarna av normalvärdet, ska en unionsrättsakts lagenlighet bedömas i förhållande till de faktiska och rättsliga omständigheter som rådde den dag då rättsakten antogs.

Vidare kan åsidosättandet av sökandens rätt till försvar under det administrativa förfarandet i ett antidumpningsärende medföra en ogiltigförklaring av antidumpningsförordningen. Följaktligen kan inte detta åsidosättande regleras genom en enda undersökning, av unionsdomstolen, av de skäl som kan ligga till grund för det beslut som utgör det påstådda åsidosättandet. Denna prövning är nämligen begränsad till en domstolskontroll av åberopade grunder och kan inte ersätta en fullständig utredning i målet inom ramen för det administrativa förfarandet. Vidare tillåter inte sökandens möjlighet att vid unionsdomstolen bestrida de skäl som görs gällande för första gången inom ramen för förevarande talan, och detta på ett rent juridiskt plan, att försätta detta företag i samma situation som om det hade kunnat framföra sina synpunkter på dessa skäl under undersökningsförfarandet, med hänsyn till de särskilda faktiska och rättsliga omständigheter som kommissionen beaktat i detta hänseende. Följaktligen kan tribunalen, under alla omständigheter, inte fastställa huruvida det har skett ett åsidosättande av sökandens rätt till försvar på grund av vägran att till denna lämna ut beräkningarna av normalvärdet på grundval av skäl på vilka denna vägran inte är grundad.

(se punkterna 150 och 151)
Tribunalens dom (nionde avdelningen) av den 29 januari 2015 – Blackrock mot harmoniseringsbyrån (SO WHAT DO I DO WITH MY MONEY)

(mål T‑609/13)

”Gemenskapsvarumärke — Ansökan om registrering av ordmärket SO WHAT DO I DO WITH MY MONEY som gemenskapsvarumärke — Varumärke som utgörs av en reklamslogan — Absolut registreringshinder — Särskiljningsförmåga saknas — Artikel 7.1 b i förordning (EG) nr 207/2009”

1. Gemenskapsvarumärke — Definition och förvärv av gemenskapsvarumärke — Absoluta registreringshinder — Varumärken som saknar särskiljningsförmåga — Varumärken som utgörs av reklamslogans — Särskiljningsförmåga — Tillämpning av specifika bedömningskriterier — Otillåtet (Rådets förordning nr 207/2009, artikel 7.1 b) (se punkterna 19–21)

2. Gemenskapsvarumärke — Definition och förvärv av gemenskapsvarumärke — Absoluta registreringshinder — Varumärken som saknar särskiljningsförmåga — Varumärken som utgörs av reklamslogans — Slogan som har fantasikaraktär (Rådets förordning nr 207/2009, artikel 7.1 b) (se punkt 22)

3. Gemenskapsvarumärke — Definition och förvärv av gemenskapsvarumärke — Absoluta registreringshinder — Varumärken som saknar särskiljningsförmåga — Varumärken som utgörs av reklamslogans — Marknadsföringsfras i berömmande ordalag (Rådets förordning nr 207/2009, artikel 7.1 b) (se punkterna 23 och 24)

4. Gemenskapsvarumärke — Definition och förvärv av gemenskapsvarumärke — Absoluta registreringshinder — Varumärken som saknar särskiljningsförmåga — Ordmärket SO WHAT DO I DO WITH MY MONEY (Rådets förordning nr 207/2009, artikel 7.1 b) (se punkterna 26–41)

5. Gemenskapsvarumärke — Överklagande — Överklagande till överklagandenämnden — Överklagandenämndernas behörighet — Ny prövning i sak (Rådets förordning nr 207/2009, artikel 64.1) (se punkt 35)

Saken

Talan mot beslut R 572/2013-4 som meddelades av fjärde överklagandenämnden vid harmoniseringsbyrån den 11 september 2013 angående en ansökan om registrering av ordkännetecknet SO WHAT DO I DO WITH MY MONEY som gemenskapsvarumärke.

Domslut

1) Talan ogillas.
58

Att den omtvistade handlingen i det aktuella fallet ingavs sent motiveras av de särskilda omständigheter under vilka kommissionen såg sig föranledd att åberopa denna. Ingen av parterna hänvisade nämligen i sina inlagor till ett telefonsamtal mellan sökanden och den maltesiske premiärministern på eftermiddagen den 16 oktober 2012, utan sökanden nämnde detta telefonsamtal för första gången under den förhandling den 7 juli 2014 till vilken han personligen hade inställt sig. Därvid hävdade sökanden att han vid det tillfället hade förklarat för Lawrence Gonzi att ordförande Barroso just hade ”avslutat” (”terminated”) hans uppdrag vid kommissionen. Det var således i syfte att vederlägga sökandens påståenden om det närmare innehållet i ordväxlingen under nämnda samtal som kommissionens ombud hänvisade till den omtvistade handlingen, i vilken Lawrence Gonzi snarare säger att sökanden har underrättat honom om sitt eget beslut att avgå. Att beakta denna handling skulle således på intet sätt innebära något åsidosättande av den kontradiktoriska principen, utan skulle tvärtom göra det möjligt att iaktta den principen genom att kommissionen får tillfälle att bemöta ett nytt påstående från sökandens sida som denne framförde för första gången vid nämnda förhandling.
61

Tribunalen erinrar om att det i artikel 29.1 i förordning nr 207/2009 föreskrivs att en person som vederbörligen har givit in en ansökan om registrering av ett varumärke i eller för ett land som är anslutet till Pariskonventionen för industriellt rättsskydd av den 20 mars 1883, med ändringar och tillägg eller avtalet om upprättande av Världshandelsorganisationen, eller den till vilken rätten har övergått ska ha rätt till prioritet för ingivande av en ansökan om gemenskapsvarumärke för samma varumärke vad avser varor eller tjänster som är identiska med eller som ingår i dem för vilka ansökan har gjorts. Denna rätt till prioritet ska gälla under en period på sex månader räknat från dagen för ingivandet av den första ansökan. Enligt artikel 29.2 i samma förordning följer att varje ansökan som enligt den nationella lagstiftningen i den stat i vilken den gavs in eller enligt bilaterala eller multilaterala överenskommelser jämställs med en i vederbörlig ordning gjord nationell ansökan ska anses som prioritetsgrundande. Enligt artikel 29.3 i samma förordning ska med en i vederbörlig ordning gjord nationell ansökan avses varje ansökan som är tillräckligt fullständig för att den dag då ansökningen gavs in ska kunna fastställas och detta oberoende av vad som sedan sker med ansökningen. I artikel 29.4 i samma förordning föreskrivs att som första ansökan, vars ingivande utgör utgångspunkt för beräkning av prioritetsfristen, ska även anses en senare ansökan, vilken avser samma varumärke och identiska varor eller tjänster som en tidigare ansökan som givits in i eller med verkan för samma stat, om denna tidigare ansökan, då den senare ansökningen gavs in, har återkallats, förfallit eller avslagits utan att ha blivit allmänt tillgänglig och utan att någon rätt kvarstår på grund av denna ansökan. Denna tidigare ansökan får inte heller dessförinnan ha utgjort grund för yrkande om prioritet. Den tidigare ansökningen får i sådant fall inte därefter utgöra grund för yrkande om prioritet.
69

Det framgår dock av punkt 49 i den ansökan genom vilken talan väcktes, vilken ingavs till en rumänsk domstol och registrerades av den domstolen den 10 november 2011, att den skada som det begärdes ersättning för från de rumänska myndigheterna motsvarade marknadsvärdet, per den 16 november 2010, av den miljon utsläppsrätter som påstås ha blivit föremål för en otillåten överlåtelse och som inte har kunnat återfås. Det är visserligen riktigt att det handlande som läggs de rumänska myndigheterna till last (det vill säga åsidosättandet av deras skyldighet att garantera säkerheten i det rumänska registret) skiljer sig från det handlande som i förevarande mål läggs kommissionen till last, men den skada som åberopas i de båda fallen är likväl densamma: det rör sig om värdet på de utsläppsrätter som påstås ha stulits och som inte hade återfåtts när ansökan ingavs (se ovan punkt 61).
Nyckelord

Föremål för talan

Domslut



Nyckelord

Gemenskapsvarumärke – Överklagande – Talan vid unionsdomstolen – Tribunalens behörighet – Prövning av lagenligheten av överklagandenämndernas beslut – Ogiltigförklaring eller ändring av skäl som uppkommit efter beslutets meddelande – Omfattas inte (Rådets förordning nr 207/2009, artikel 65.2) (se punkt 24)

2. Gemenskapsvarumärke – Anmärkningar från tredje man samt invändningar – Prövning av invändning – Bevis på användning av det äldre varumärket – Verkligt bruk – Begrepp – Tolkning med beaktande av syftet med artikel 42.2 och 42.3 i förordning nr 207/2009 (Rådets förordning nr 207/2009, artikel 42.2 och 42.3) (se punkt 56)

3. Gemenskapsvarumärke – Anmärkningar från tredje man samt invändningar – Prövning av invändning – Bevis på användning av det äldre varumärket – Verkligt bruk – Begrepp – Bedömningskriterier (Rådets förordning nr 207/2009, artikel 42.2 och 42.3) (se punkterna 58–60 och 95–98)

4. Gemenskapsvarumärke – Anmärkningar från tredje man samt invändningar – Prövning av invändning – Bevis på användning av det äldre varumärket – Användning av varumärket i en form som skiljer sig i detaljer vilka inte förändrar varumärkets särskiljningsförmåga (Rådets förordning nr 207/2009, artikel 15.1 andra stycket a, och artikel 42.2 och 42.3) (se punkterna 73–74)

Föremål för talan

Saken

Talan som väckts mot det beslut som fjärde överklagandenämnden vid harmoniseringskontoret fattade den 3 september 2012 (ärende R 2103/2010-4) angående ett invändningsförfarande mellan Nestlé Schöller GmbH & Co. KG och Lotte Co. Ltd.

Domslut

Domslut

1) Det beslut som fjärde överklagandenämnden vid Kontoret för harmonisering inom den inre marknaden (varumärken och mönster) (harmoniseringskontoret) fattade den 3 september 2012 (ärende R 2103/2010-4) angående ett invändningsförfarande mellan Nestlé Schöller GmbH & Co. KG och Lotte Co. Ltd ogiltigförklaras.

2) Harmoniseringskontoret ska bära sina egna rättegångskostnader samt de kostnader Nestlé Unternehmungen Deutschland GmbH förorsakats.

3) Lotte Co. Ltd ska bära sina egna rättegångskostnader.
En begränsning enligt artikel 43.1 i förordning nr 207/2009 om gemenskapsvarumärken av förteckningen över de varor eller tjänster som innefattas i en ansökan om registrering av gemenskapsvarumärke, vilken företas efter det att överklagandenämnden har fattat det beslut som blivit föremål för talan vid tribunalen, kan i princip inte påverka lagenligheten av det beslutet, som är det enda beslut mot vilket talan väckts vid tribunalen. Det ska emellertid även påpekas att det är möjligt att ett beslut från en av harmoniseringsbyråns överklagandenämnder överprövas vid tribunalen enbart vad avser en del av de varor eller tjänster som angetts i den förteckning som avses i registreringsansökan. I ett sådant fall vinner beslutet laga kraft för övriga varor eller tjänster som angetts i samma förteckning.

En förklaring inför tribunalen – vilken alltså ingetts efter det att överklagandenämnden hade fattat sitt beslut – genom vilken den som ansökt om registrering återkallar ansökan med avseende på vissa av de varor som avsågs i den ursprungliga ansökan kan således tolkas antingen som en förklaring att det angripna beslutet endast ifrågasatts i den del som det avser övriga berörda varor eller, om förklaringen i fråga inges i ett sent skede av förfarandet vid tribunalen, som en delvis återkallelse.

Även om den som ansökt om registrering, genom begränsningen av förteckningen över de varor som avses i registreringsansökan, inte har för avsikt att ta bort en eller flera varor från förteckningen, utan i stället ändra en eller flera egenskaper hos desamma, kan det emellertid inte uteslutas att denna ändring kan påverka prövningen av gemenskapsvarumärket vid harmoniseringsbyråns olika enheter under det administrativa förfarandet. Att under dessa omständigheter godta ändringen i samband med att talan väcks vid tribunalen skulle vara jämförbart med en ändring av föremålet för tvisten under pågående domstolsförfarande, vilket är förbjudet enligt artikel 135.4 i tribunalens rättegångsregler. Tribunalen får således inte beakta en sådan begränsning vid prövningen av huruvida talan ska bifallas.

(se punkterna 18–21)
48

Sökanden har genom sin första grund gjort gällande att det utgjorde felaktig rättstillämpning när kommissionen fann att sökanden inte befann sig i en särskild situation i den mening som avses i artikel 239 i tullkodexen. Dels tillställde de nederländska myndigheterna företaget betalningskrav utan att först låta det yttra sig och krävde in importtullarna från importören för sent, dels var sökanden tullombud i Nederländerna och hade under den aktuella tidsperioden en faktisk skyldighet att uppträda som indirekt ombud för klienten i fråga.
93

Sökandeföretaget har för det första gjort gällande att Emirate National Bank of Dubai avslutade alla sökandeföretagets bankkonton med anledning av att restriktiva åtgärder hade antagits mot sökandeföretaget. Sökandeföretaget transiterade merparten av betalningarna inom ramen för sina internationella projekt via dessa konton. På samma sätt blockerade de europeiska bankerna transiteringen av samtliga in- och utbetalningar i euro till och från sökandeföretaget. På detta sätt ska sökandeföretaget ha förlorat flera tiotals miljoner euro.
7

Kommissionen godkände den åtgärd som anmälts av Konungariket Danmark genom beslut 2012/140/EU av den 20 september 2011 om åtgärd C 35/10 (f.d. 302/10) som Danmark avser att genomföra i form av beskattning av onlinespel enligt den danska lagen om skatt på spel (EUT L 68, 2012, s. 3) (nedan kallat det angripna beslutet). I artikeldelen i det angripna beslutet föreskrivs följande: ”Artikel 1 Den åtgärd C 35/10 som Danmark avser att genomföra i form av skattesatser för onlinespel enligt den danska lagen om spel är förenlig med den inre marknaden enligt det som avses i artikel 107.3 c [FEUF]. Genomförandet av åtgärden godkänns följaktligen. Artikel 2 Detta beslut riktar sig till Konungariket Danmark.”
1

LG Display Co. Ltd (nedan kallat LGD), tidigare kallat LG Philips LCD Co. Ltd, är ett bolag bildat enligt koreansk rätt som kontrollerar en koncern av bolag som är etablerade över hela världen och som är verksamma med tillverkning av flytkristallskärmar med aktiv matris (nedan kallade LCD).