ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
101

I punkterna 15, 25 a och 25 c i riktlinjerna för undsättning och omstrukturering, vars allmänna principer är tillämpliga enligt punkt 10 i meddelandet angående finansinstituten, anges inte någonting angående vare sig syftet med ett beslut om återkrav eller den materiella eller tidsmässiga räckvidden av ett sådant beslut, och inte heller något om det närmare tillvägagångssättet vid ett sådant beslut. I punkt 25 a och 25 c i nämnda riktlinjer beskrivs bara villkoren för ett eventuellt godkännande av ett undsättningsstöd. I bestämmelserna i punkt 25 a i samma riktlinjer anges det att ”lån skall återbetalas och lånegarantier skall upphöra”inom sex månader, och enligt punkt 25 c i riktlinjerna krävs också ”bevis på att lånet helt och hållet återbetalats och/eller att garantin inte längre gäller”. I nämnda punkt 25 definieras således inte den fördel som följer med beviljandet av ett sådant lån eller en sådan garanti och som skulle kunna bli föremål för ett beslut om återkrav. Inte heller definieras där det sätt på vilket beloppet ska beräknas, vilket, såvitt avser garantier, anges i punkt 4.2 i [kommissionens tillkännagivande om tillämpningen av artiklarna 87 och 88 [EG] på statligt stöd i form av garantier (EUT C 155, 2008, s. 10) (nedan kallat tillkännagivandet om garantier)] och i kommissionens meddelande av den 19 januari 2008 om en översyn av metoden för att fastställa referens- och diskonteringsräntor (EUT C 14, s. 6) (nedan kallad meddelandet om beräkning av referensräntor).
211

Dessa nödvändiga tillhandahållanden och insamlingar av beslut fattade av behöriga nationella myndigheter motsvarar för övrigt helt och hållet det utbyte av upplysningar som bland annat föreskris i punkterna 2, 3, 8 och 24 i dokumentet ”Working methods of the Working Party on implementation of Common Position 2001/931 on the application of specific measures to combat terrorism” (Arbetsmetoder för arbetsgruppen för genomförande av gemensam ståndpunkt 2001/931 om tillämpning av särskilda restriktiva åtgärder för att bekämpa terrorism) i bilaga II till rådets dokument 10826/1/07 REV 1 av den 28 juni 2007.
39

Rådet konstaterade först och främst en förändring i handelsmönstret mellan unionen och Förenta staterna. Rådet anmärkte att även om blandning av B5 var obligatoriskt i unionen under den inledande undersökningen, började ≤B20-blandningar exporteras från Förenta staterna till unionen först efter införandet av de ursprungliga tullarna. Rådet preciserade att under den inledande undersökningen exporterades, enligt uppgifter från de samarbetsvilliga exporterande producenter som ingick i urvalet, främst B99,9-blandningar till unionen (skäl 67 i den angripna antisubventionsförordningen och skäl 72 i den angripna antidumpningsförordningen). Med stöd av uppgifter från Eurostat avseende import till unionen av biodiesel med en proportion biodiesel på minst 96,5 procent under tiden för undersökningen av kringgående, konstaterade rådet att exporten av B99,9-blandningar med ursprung i Förenta staterna i praktiken hade upphört (skälen 18, 19 och 66 i den angripna antisubventionsförordningen och skälen 18, 19 och 71 i den angripna antidumpningsförordningen). Rådet konstaterade samtidigt att Förenta staterna under samma tidsperiod hade deklarerat export av 358291 ton blandningar med en andel biodiesel på högst 96,5 procent (nedan kallade ≤B96,5-blandningar) till unionen och att sökanden hade genomfört en ”betydande andel” av denna export i form av ≤B20-blandningar (skälen 20, 21, 54, 60 och 61 i den angripna antisubventionsförordningen och skälen 20, 21, 59, 65 och 66 i den angripna antidumpningsförordningen).
1

Sökanden, Antrax It Srl, är innehavare av åtta gemenskapsformgivningar som har registrerats under numren 000593959-0001–000593959-0008. Registreringsansökningarna lämnades in till harmoniseringsbyrån den 25 september 2006 och offentliggjordes i Tidningen om gemenskapsformgivningar den 21 november 2006 och den 20 april 2009.
Tribunalen ska, sedan ett mål har anhängiggjorts vid den med stöd av en skiljedomsklausul, avgöra tvisten på grundval av den nationella materiella rätt som är tillämplig på avtalet.

I överensstämmelse med en allmänt erkänd rättsprincip, enligt vilken varje domstol ska tillämpa sina egna förfaranderegler, ska däremot frågan om domstolars behörighet och frågan huruvida yrkanden kan prövas bedömas endast på grundval av unionsrätten. När ett anslutningsyrkande har framställts i dupliken i ett förfarande vid tribunalen, ska frågan om det kan upptas till prövning bedömas mot bakgrund av artikel 48 i tribunalens rättegångsregler. Enligt den artikeln är det endast under vissa omständigheter tillåtet att åberopa nya grunder under rättegången. Denna bestämmelse får dock inte tolkas så, att det är tillåtet att åberopa nya grunder som medför att själva saken i målet ändras. Det görs inte någon åtskillnad i artikel 48 i rättegångsreglerna beroende på om det rör sig om sökanden eller svaranden. Dessutom ska en invändning om rättegångshinder eller en grund som åberopas för första gången i dupliken och som inte föranleds av rättsliga eller faktiska omständigheter som framkommit först under förfarandet avvisas.

(se punkterna 310–316)
331

SLM har gjort gällande att det administrativa förfarandet pågick under alltför lång tid. I förevarande fall pågick det administrativa förfarandet under mer än åtta år och det gick sex år mellan inspektionerna, vilka genomfördes den 19 september 2002, och meddelandet om invändningar, vilket skickades den 30 september 2008. Kommissionen kände dock redan år 2002 till ett mycket stort antal faktiska omständigheter som den sedan lät ligga till grund för det angripna beslutet, och flera företag var snabba med att samarbeta. I SLM:s fall avslutades förfarandet sent på grund av det stora antalet tjänstemän som efter varandra handlade ärendet, vilket är skälet till att SLM har yrkat att tribunalen ska förplikta kommissionen att ge företaget en förteckning som anger antalet tjänstemän som handlade ärendet under åren 2002–2010. Efter mer än tio år är det svårt för SLM att ta ställning till de faktiska omständigheter som har lagts företaget till last, ofta indirekt, på grundval av handlingar som är handskrivna av andra. Dessutom tog det kommissionen sex år att besluta huruvida den skulle bifalla eller avslå företagets ansökan om förmånlig behandling, vilken ingavs den 30 oktober 2002 och avslogs den 19 september 2008, vilket äventyrade SLM:s rätt att i god tid utarbeta en försvarsstrategi som på bästa sätt kan tillvarata dess intressen. På grund av administrativa förseningar var SLM förhindrat att utarbeta ett lämpligt försvar vad beträffar de första åren av deltagande i kartellen som slogs fast i förhållande till företaget (åren 1997 och 1998).
”(651)

I sitt svar på meddelandet om invändningar framställde inte Trame någon invändning beträffande bolagets kännedom om andra uppgörelser. Under alla omständigheter har kommissionen bevis för att Trame kände till eller rimligen borde ha känt till de olika nivåerna i kartellen. Till exempel uppgav Tréfileurope vid mötet den 15 maj 2000, i vilket Trame deltog, att både Europa-klubben och Italien-klubben befann sig i kris … Den 12 juni 2000 deltog Trame i ett möte med Redaelli, ITC, Itas, Tréfileurope Italia, CB, SLM, Tycsa och DWK, under vilket det angavs att Europa-klubben klagade på Tycsa, vilket även var medlem i Spanien-klubben. Namnen på andra medlemmar i Spanien-klubben, såsom Socitrel och Fapricela, omnämndes även vid detta möte … Den 9 oktober 2000 deltog dessutom Trame i ett möte under vilket deltagarna i Europa-klubben och Italien-klubben började försökte hitta en gemensam lösning på de italienska tillverkarnas ökande export i Europa. Under samma möte gjorde de sex tillverkarna (med undantag av Emesa) och de italienska tillverkarna bland annat en analys av den europeiska marknaden och procentandelarna för ömsesidig marknadspenetration … Av dessa skäl drar kommissionen slutsatsen att åtminstone från och med den 15 maj 2000 visste Trame eller borde ha vetat att det ingick i ett mer övergripande paneuropeiskt system, som var indelat i flera nivåer och vars syfte var att stabilisera SSA-marknaden för att undvika en prisnedgång. Under alla omständigheter hade Trame under hela överträdelseperioden inte någon försäljning utanför Italien …”
79

Den första grunden kan i själva verket anses bestå av tre argument: i) kommissionen borde ha ansett att de kriterier som uppställts i Alumixbeslutet var tillämpliga, vilket borde ha lett till samma slutsats som i Alumixbeslutet, det vill säga att det inte var fråga om något statligt stöd (punkterna D och E under den första grunden), ii) det ålåg kommissionen att göra en ekonomisk bedömning för att avgöra om sökanden hade beviljats någon fördel (punkt B under den första grunden), och iii) detta borde ha inneburit att kommissionen för sitt resonemang utgick från att marknaden fungerade normalt (punkt C under den första grunden).
32

Genom ansökan som inkom till förstainstansrättens kansli den 10 augusti 2006, ansökte Europeiska fågelhandlarförbundet och tre andra sökande om uppskov med verkställigheten av beslut 2006/522 och om att tillfälliga åtgärder skulle vidtas i det avseendet. I separat handling väckte sökandena talan om ogiltigförklaring av detta beslut. Denna ansökan och denna talan ogillades genom beslut meddelat av förstainstansrättens ordförande den 26 oktober 2006 i mål T‑209/06 R, European Association of Im- and Exporters of Birds and live Animals m.fl. mot kommissionen (ej publicerat i rättsfallssamlingen), respektive beslut meddelat av förstainstansrättens ordförande den 11 juni 2008 i mål T-209/06, European Association of Im- and Exporters of Birds and live Animals m.fl. mot kommissionen (ej publicerat i rättsfallssamlingen).
51

När det gäller frågan huruvida de argument som sökanden anfört i dupliken för att visa att sökanden inte hade deltagit i en enda och fortlöpande överträdelse som omfattade sex medlemsstater, kan upptas till prövning, erinrar tribunalen om att det framgår av bestämmelserna i artikel 44. 1 c jämförd med artikel 48.2 i rättegångsreglerna att en ansökan genom vilken talan väcks ska innehålla uppgifter om saken samt en kortfattad framställning av grunderna. Vidare får nya grunder inte åberopas under rättegången, såvida de inte föranleds av rättsliga eller faktiska omständigheter som framkommit först under förfarandet. En grund som utgör en utvidgning av en grund som tidigare – direkt eller underförstått – har åberopats i ansökan och som har ett nära samband med denna kan emellertid prövas i sak (se förstainstansrättens dom av den 26 juni 2008 i mål T-94/98, Alferink m.fl. mot kommissionen, REG 2008, s. II-1125, punkt 38 och där angiven rättspraxis).
—

”Ersättningen ska begränsas till vad som är nödvändigt för att täcka de kostnader som orsakats av fullgörandet av skyldigheterna att tillhandahålla offentliga tjänster”: Kommissionen angav att den, för varje berört sjukhus avseende perioden 1996–2007, hade undersökt dels de årliga resultaten av verksamheten avseende tillhandahållande av tjänster av allmänt ekonomiskt intresse vilka fastställts med beaktande av alla intäkter från tillhandahållandet av dessa tjänster och alla kostnader i samband härmed, dels ersättningen för tillhandahållandet av tjänsterna, såväl ersättningen enligt artikel 109 LCH som ersättningen som sedan år 2003 betalats för tjänsterna av social karaktär. Uppgifterna i tabellen i skäl 199 i det angripna beslutet visar, vad avser samtliga IRIS-sjukhus, en underkompensation för tjänsterna av allmänt ekonomiskt intresse, trots att tre sjukhus mottagit en enstaka överkompensation under ett eller två räkenskapsår, vilken överförts till nästkommande räkenskapsperiod. Att den finansiering som FRBRTC beviljat kommunerna i samband med 1995 års omstrukturering av sjukhusen hade bokförts som en icke indrivningsbar fordran kunde inte heller ge upphov till en överkompensation. De förskott som beviljades via FRBRTC täckte dessutom endast tillfälligt underskotten, eftersom förskotten skulle återbetalas när sjukhusets underskott fastställts exakt, vilket utesluter all överkompensation (skälen 194–201 i det angripna beslutet).
55

Närmare bestämt har Cour de cassation slagit fast att ett bolag bildat enligt fransk rätt fortsätter att vara en juridisk person så länge rättigheterna och skyldigheterna av bolagskaraktär inte har avvecklats (Cass. com., avgörande av den 12 april 1983 i mål nr 81-14055, Bull. com., nr 113, och Cass. 3e civ., avgörande av den 31 maj 2000 i mål nr 98-19435, Bull. 2000, III, nr 120, s. 80). Ett upplöst bolag fortsätter således att vara en juridisk person, när bolaget fortfarande var part i en pågående rättegång (Cass. com., avgörande av den 26 januari 1993 i mål nr 91-11285, Bull. civ. 1193, IV, nr 33) eller när tredje man gör gällande en fordran gentemot bolaget som har sitt ursprung i bolagets verksamhet (Cass. com., avgörande av den 2 maj 1985 i mål nr 83-17409, Bull. civ. 1985, IV, nr 139). Det ankommer således på den borgenär som anser sig ha lidit skada och som vill att likvidationsförfarandet ska återupptas att vid domstol begära att det ska utses ett särskilt ombud för att företräda bolaget inom ramen för den talan som väcks mot detsamma.
2)

Yoshida Metal Industry Co. Ltd ska bära sina rättegångskostnader och ersätta de rättegångskostnader som har uppkommit för Byrån för harmonisering inom den inre marknaden (varumärken, mönster och modeller) (harmoniseringsbyrån) och för Pi Design AG, Bodum France och Bodum Logistics A/S vid tribunalen och domstolen.
Domstolsförfarande – Rättsakter som under rättegången upphäver och ersätter de angripna rättsakterna – Begäran under rättegången om att ogiltighetsyrkandena ska justeras – Frist för att ge in en sådan ansökan – Den tidpunkt då fristen börjar löpa – Den dag då den nya rättsakten delgavs de berörda

(Artikel 263 sjätte stycket FEUF; rådets beslut 2011/783/GUSP; rådets förordningar nr 1245/2011 och nr 267/2012)
41

Tribunalen konstaterar vidare att kommissionen i skälen 167–169 i det angripna beslutet avfärdat de argument de berörda företagen anfört till stöd för påståendet att det förelåg hinder som helt omöjliggjorde konkurrens mellan de japanska och de europeiska producenterna. Kommissionen har härvid, för det första, påpekat att de berörda företagen bekräftat att de deltagit i GA. Kommissionen har, för det andra, konstaterat att en koreansk producent gått in på Europamarknaden. Kommissionen har, för det tredje, anfört att de japanska producenterna gått in på den amerikanska marknaden under GA-perioden och att parterna inte styrkt att det förelåg hinder för inträde på denna marknad som tydligt skiljer sig från vad som gäller på Europamarknaden.
Tribunalens dom (sjätte avdelningen) av den 27 september 2012 – Fedecom mot kommissionen

(mål T-243/09)

”Statligt stöd – Marknaden för frukt och grönsaker – ’Åtgärdsprogram’ till stöd för frukt- och grönsaksmarknaden i Frankrike – Beslut i vilket stödet förklaras vara oförenligt med den gemensamma marknaden – Begreppet statligt stöd – Statliga medel – Medfinansiering via ett statligt organ och via frivilliga bidrag från producentorganisationer – Argument som strider mot sakuppgifter som lämnats under det administrativa förfarandet – Driftsstöd – Berättigade förväntningar”

1. Stöd som ges av en medlemsstat – Kommissionens beslut – Bedömning av lagenligheten utifrån de uppgifter som var tillgängliga när beslutet fattades – En sökande som har deltagit i det formella granskningsförfarandet får inte till stöd för sin talan göra gällande sakuppgifter som inte anförts under nämnda förfarande (Rådets förordning nr 659/1999, artikel 13.1) (se punkterna 39–44, 80 och 82)

2. Stöd som ges av en medlemsstat – Begrepp – Stöd som härrör från statliga medel (Artikel 87 EG) (se punkterna 45–48)

3. Stöd som ges av en medlemsstat – Begrepp – Stöd som härrör från statliga medel – Åtgärder som finansierats både med statliga bidrag och med frivilliga bidrag från branschaktörer – Relevant kriterium – Hur mycket den statliga myndigheten har påverkat definitionen av de åtgärder som finansierats med bidrag från branschaktörer och sättet som dessa åtgärder finansierats på (Artikel 87 EG) (se punkterna 49–56, 60, 61, 71, 76 och 77)

4. Stöd som ges av en medlemsstat – Förbud – Undantag – Stöd som kan anses vara förenliga med den gemensamma marknaden – Driftsstöd – Omfattas inte (Artikel 87.3 c EG) (se punkt 86)

5. Jordbruk – Gemensam organisation av marknaden – Statligt stöd avseende produkter som omfattas av en gemensam marknadsorganisation – Förbud – Stöd som gynnar export av inhemska varor till tredjeland – Saknar betydelse (Artikel 87.3 c EG) (se punkt 87)

6. Gemenskapsrätt – Principer – Skydd för berättigade förväntningar – Villkor (se punkterna 90 och 91)

7. Stöd som ges av en medlemsstat – Återkrav av ett rättsstridigt stöd – Stöd som beviljats i strid med förfarandereglerna i artikel 88 EG – Stödmottagarnas eventuella berättigade förväntningar – Skydd – Villkor och gränser – Kommissionens overksamhet – Berättigade förväntningar föreligger inte – Särskilda omständigheter – Föreligger inte (Artiklarna 87 EG och 88 EG) (se punkterna 92, 93, 95 och 96)

Saken

Ogiltigförklaring av kommissionens beslut K(2009) 203 slutlig av den 28 januari 2009 om de ”åtgärdsprogram” som Republiken Frankrike har genomfört inom frukt- och grönsakssektorn.

Domslut

1) Talan ogillas.
43

Artiklarna 1 och 2 i artikeldelen i det angripna beslutet löd på följande sätt: ”Artikel 1 Betalningsorganisationen MasterCard och de juridiska personer som företräder denna, [MasterCard-bolagen], har under perioden 22 maj 1992–19 december 2007 överträtt artikel 81 [EG] och under perioden 1 januari 1994–19 december 2007 överträtt artikel 53 i EES-avtalet genom att via EES-interna standardmellanbanksavgifter för transaktioner med MasterCard-märkta kreditkort och betalkort och MasterCard- eller Maestro-märkta bankkort i praktiken fastlägga en minimiavgift som näringsidkare måste betala den inlösande banken för att kunna acceptera betalkort inom [EES]. Artikel 2 Betalningsorganisationen MasterCard och de juridiska personer som företräder denna ska se till att den i artikel 1 nämnda överträdelsen upphör, i enlighet med artiklarna 3–5. Betalningsorganisationen MasterCard och de juridiska personer som företräder denna ska avhålla sig från att upprepa överträdelsen genom sådana handlingar eller sådana beteenden som beskrivs i artikel 1 och som har samma eller likvärdigt syfte eller resultat. De ska i synnerhet avhålla sig från att tillämpa Sepa-standardmellanbanksavgifterna/de euroområdesinterna standardmellanbanksavgifterna.”
Tribunalens dom (femte avdelningen) av den 23 september 2011 – NEC Display Solutions Europe mot harmoniseringsbyrån – C More Entertainment (see more)

(mål T‑501/08)

”Gemenskapsvarumärke – Invändningsförfarande – Ansökan om registrering som gemenskapsvarumärke av figurmärket see more – De äldre nationella ordmärkena CMORE – Relativt registreringshinder – Risk för förväxling – Artikel 8.1 b i förordning (EG) nr 40/94 (nu artikel 8.1 b i förordning (EG) nr 207/2009)”

1. Gemenskapsvarumärke – Definition och förvärv av gemenskapsvarumärke – Relativa registreringshinder – Invändning från innehavaren av ett identiskt eller liknande äldre varumärke som registrerats för varor eller tjänster som är identiska eller av liknande slag – Risk för förväxling med det äldre varumärket (Rådets förordning nr 40/94, artikel 8.1 b) (se punkterna 21, 22 och 58)

2. Gemenskapsvarumärke – Definition och förvärv av gemenskapsvarumärke – Relativa registreringshinder – Invändning från innehavaren av ett identiskt eller liknande äldre varumärke som registrerats för varor eller tjänster som är identiska eller av liknande slag – Risk för förväxling med det äldre varumärket – Det äldre varumärket har låg särskiljningsförmåga – Av betydelse (Rådets förordning nr 40/94, artikel 8.1 b) (se punkt 57)

Saken

Talan mot det beslut som harmoniseringsbyråns fjärde överklagandenämnd meddelade den 28 augusti 2008 (ärende R 1388/2007‑4) om ett invändningsförfarande mellan C More Entertainment AB och NEC Display Solutions Europe GmbH.

Domslut

1) Talan ogillas.
7

Kommissionens utvärderingskommitté avfattade den 5 november 2007 en första utvärderingsrapport avseende de anbud som hade lämnats. I denna rapport anges bland annat att ”[bolaget C.] har angett ett pris per enhet för posten 03.09.15 B, men har underlåtit att räkna in det i totalpriset. Ett belopp på 973,76 euro måste läggas till, vilket medför att det nya totalpriset uppgår till 9728946,14 euro”. Det anges vidare att ”[bolaget C.] … även [har] underlåtit att ange ett pris per enhet för posten E 9.26”, att ”[sökanden] inte har utelämnat något i sitt anbud” att ”både [bolaget C.] och [andra företag] har underlåtit att ange priset för vissa poster”, och att av denna anledning ska ”deras anbud … inte anses uppfylla villkoren”. Därefter anges att ”[d]et följaktligen endast är [sökanden] som har lämnat ett anbud som uppfyller villkoren”. Mot bakgrund av denna slutsats föreslog utvärderingskommittén att sökanden skulle tilldelas det aktuella kontraktet.
69

De angripna besluten innehåller nämligen inte ens början till en motivering till vare sig varför överklagandenämnden tycks anse att dessa varor och de varor som avses ovan i punkt 62 inte desto mindre har gemensamma egenskaper som motiverar att de olika varorna ska anses utgöra en homogen grupp eller varför kännetecknen P@YWEB CARD och PAYWEB CARD saknar särskiljningsförmåga med avseende på just dessa varor. Under alla förhållanden är det inte uppenbart att den mycket allmänna beskrivningen av dessa varors påstådda funktion, nämligen att säkerställa genomförandet av de telekommunikationstjänster och bank- och finansiella tjänster som är oumbärliga för att göra betalningar via direktanslutning med hjälp av ett kort, är relevant för varor såsom ”fotografiska och kinematografiska apparater och instrument samt apparater och instrument för signalering, kontroll (övervakning)”, ”grammofonskivor, elektroniska kalendrar, automatiska distributionsmaskiner, videoband, sedelautomater, biljettautomater, utmatare av kontoutdrag, kameror (kinematografiska apparater), videokameror”, ”videokassetter, cd-romskivor, streckkodsläsare, cd-skivor (audio-video), optiska cd-skivor, detektorer för falska mynt, disketter” och ”telefonapparater, tv-apparater”, eftersom deras funktioner och egenskaper kan variera i betydande mån. Det vaga argument som harmoniseringsbyrån framförde under förhandlingen, enligt vilket dessa varor i likhet med en webbkamera utgör nödvändiga tillbehör för att det ska vara möjligt att med hjälp av ett kort genomföra transaktioner via ett IT-nätverk kan inte, ens under antagandet att argumentet är välgrundat, vilket harmoniseringsbyrån för övrigt inte har påstått avseende de övriga berörda varorna i klass 9, kompensera för denna brist på motivering i de angripna besluten. Harmoniseringsbyrån har nämligen inte rätt att under domstolsförfarandet framföra kompletterande skäl avseende ett avgörande som enligt artikel 253 EG är behäftat med bristande motivering (domstolens dom av den 28 juni 2005 i de förenade målen C-189/02 P, C-202/02 P, C-205/02 P–C-208/02 P och C-213/02 P, Dansk Rørindustri m.fl. mot kommissionen, REG 2005, s. I-5425, punkt 463; se förstainstansrättens dom av den i de förenade målen T-374/94, T-375/94, T-384/94 och T-388/94, European Night Services m.fl. mot kommissionen, REG 1998, s. II-3141, punkt 95 och där angiven rättspraxis; se även, för ett liknande resonemang, förstainstansrättens dom av den i mål T-93/02, Confédération nationale du Crédit mutuel mot kommissionen, REG 2005, s. II-143, punkt 126).