ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
13.

I artikel 12.1 och 12.2 i direktiv 91/477 föreskrivs följande: ”1. Tillämpas inte förfarandet i artikel 11, skall innehav av skjutvapen under en resa genom två eller fler medlemsstater vara tillåtet endast om den berörda personen har fått tillstånd av var och en av dessa medlemsstater. Medlemsstaterna får ge sådana tillstånd för en eller flera resor och för en maximitid om ett år, med möjlighet till förlängning. Sådana tillstånd skall föras in i det europeiska skjutvapenpass som den resande måste visa upp på begäran av medlemsstaternas myndigheter. 2. Utan hinder av punkt 1 får jägare i fråga om vapen i kategori C och D, samt tävlingsskyttar i fråga om vapen i kategori B, C och D, utan föregående tillstånd inneha ett eller flera skjutvapen under en resa genom två eller flera medlemsstater i syfte att utöva sina aktiviteter, förutsatt att de har ett europeiskt skjutvapenpass där vapnet eller vapnen är införda och förutsatt att de kan styrka skälet för resan, lämpligen genom uppvisande av en inbjudan. Detta undantag skall dock inte gälla för resor till en medlemsstat som förbjuder förvärv och innehav av skjutvapnet i fråga eller som kräver ett tillstånd enligt artikel 8.3; detta förhållande skall i så fall uttryckligen anmärkas i Europeiska skjutvapenpasset. …”
37.

Marknaden för framställning av säkra dokument kännetecknas på det hela taget av en hög grad av specialisering och internationalisering. Det kan under dessa omständigheter inte uteslutas att redan mindre kontrakt i en medlemsstat kan röna stort gränsöverskridande intresse på annat håll i Europeiska unionen eller i Europeiska ekonomiska samarbetsområdet (EES). I det aktuella fallet har kommissionen dock inte förklarat i tillräcklig utsträckning varför det skulle finnas ett bestämt gränsöverskridande intresse av tryckning av österrikiska tillståndsbevis för pyroteknik som enligt obestridda upplysningar från Österrike framställs i kvantiteter om cirka 400 per år och till ett pris av 35 euro per styck.
3.

Förevarande överklagande avser olika konsekvenser av dessa särdrag i processrättsligt hänseende. Konkret rör det sig för det första om huruvida tribunalen med rätta kunde avvisa en ansökan om justering av talan som framställts under den muntliga förhandlingen på grund av att en separat handling saknades, trots att tribunalen protokollfört ansökan och inte uppmärksammat den berörda personen på ytterligare krav och trots att den tillämpliga språkversionen av rättegångsreglerna på det berörda rättegångsspråket inte är klar vad gäller kravet på separat handling. För det andra uppkommer i den aktuella situationen frågan om det fortfarande föreligger ett berättigat intresse av att få saken prövad i ett fall där den rättsakt som antagits under förfarandet och vars ogiltigförklaring ansökan om justering av talan syftar till i sin tur ersatts med en ytterligare rättsakt under samma förfarande.
45.

Som anges ovan bygger det rumänska systemet för vilandeförklaring av vissa beskattningsbara personer på tre olika fall då de rumänska bestämmelserna förutsätter att det finns en risk för skatteundandragande. Ett av dessa fall är att i likhet med Rom Packaging ha underlåtit att lämna in alla deklarationer, däribland deklarationer avseende mervärdesskatt, under sex månader. Denna underlåtelse beivras med en nekad avdragsrätt för ingående mervärdesskatt på inköp som företagits av dessa skattskyldiga personer under den period de förklarats vilande i enlighet med artikel 11.1a i den rumänska skattelagen. Denna bestämmelse är enligt min mening uppenbarligen en åtgärd som är syftar till att förebygga att situationer som anses utgöra en risk för skatteundandragande leder till ett faktiskt skatteundandragande. Att en skattskyldig person inte lämnar in sin deklaration, däribland deklaration avseende mervärdesskatt, kan nämligen dölja att den berörda personen försöker undandra sig skatt, och därmed är det syfte som eftersträvas när nämnda skattskyldiga person nekas avdragsrätt för ingående mervärdesskatt under vilandeperioden verkligen att förebygga ett sådant skatteundandragande.
14.

Genom den första ändringsförordningen utvidgades tillämpningsförordningens giltighetsområde till att omfatta vissa vattenbruksdjur, ( 8 ) varvid närmare produktionsregler för dessa infördes i avdelning II, kapitel 2a med rubriken ”Produktion av vattenbruksdjur”. I artikel 25e i detta kapitel – med rubriken ”Ursprung för icke-ekologiska vattenbruksdjur och hanteringen av dessa” – föreskrivs en avtrappningsregel för användning av icke-ekologiska vattenbruksdjur i produktionsprocessen. I artikel 25e.3 anges den högsta tillåtna andelen icke-ekologiska vattenbruksyngel till 80 procent fram till den 31 december 2011, 50 procent fram till den 31 december 2013 och 0 procent fram till den 31 december 2015 (nedan kallad avtrappningsregeln om användning av icke-ekologiska vattenbruksyngel). I artikel 25e.4 föreskrivs de restriktiva villkor under vilka insamling av vilda vattenbruksyngel är tillåten. Artikel 25e hade i sin ursprungliga version följande lydelse. ”1. För avelsändamål eller för att förbättra det genetiska materialet och när ekologiska vattenbruksdjur inte finns tillgängliga får viltfångade eller icke-ekologiska vattenbruksdjur föras in på en anläggning. Sådana djur ska hållas ekologiskt i minst tre månader innan de får användas för avel. 2. För uppfödningsändamål och när ekologiska vattenbruksyngel inte finns tillgängliga får icke-ekologiska vattenbruksyngel föras in på en anläggning. Åtminstone de två sista tredjedelarna av produktionscykeln ska förvaltas ekologiskt. 3. Den största andelen icke-ekologiska vattenbruksyngel som får föras in på anläggningen ska uppgå till: 80 % fram till den 31 december 2011, 50 % fram till den 31 december 2013 och 0 % fram till den 31 december 2015. 4. För uppfödningsändamål är insamling av vilda vattenbruksyngel specifikt begränsad till: a) naturligt inflöde av larver och yngel av fisk och kräftdjur när dammar, inneslutningssystem och inhägnader fylls, b) europeisk glasål, förutsatt att en godkänd förvaltningsplan för ål finns för platsen och att artificiell reproduktion ännu inte är möjlig.”
14.

I punkt två i samma artikel anges att ”[n]är artiklarna 3 och 4 är tillämpliga på en överlåtelse under ett insolvensförfarande som har inletts mot överlåtaren (oavsett om detta förfarande har inletts i syfte att likvidera överlåtarens tillgångar) och under förutsättning att detta förfarande står under tillsyn av en behörig offentlig myndighet”, kan en medlemsstat föreskriva att skyddsbestämmelserna i nämnda artiklar inte ska tillämpas i vissa delar.
53.

Under dessa omständigheter föreslår jag att domstolen ska besvara den fråga som Spetsializiran nakazatelen sad (specialiserad domstol för brottmål) ställde, på så sätt, att ett yttrande från Högsta domstolen som angetts under införlivandeperioden för direktiv 2016/343 inte allvarligt kan äventyra de syften som föreskrivs i direktivet, när det ger domstolar friheten att välja mellan att tillämpa artikel 5.4 i förening med artikel 5.1 c i Europakonventionen eller att tillämpa en däremot stridande nationell lagstiftning.
28.

Europa Way och Persidera väckte talan mot ogiltigförklaringen av det första urvalsförfarandet vid Tribunale Amministrativo Regionale per il Lazio ( 21 ) (TAR), dock utan framgång. ( 22 ) Tvisten är nu anhängig vid Consiglio di Stato ( 23 ) (hänskjutande domstol i detta mål) till vilken Europa Way och Persidera har överklagat domen från den lägre instansen.
15.

Överklagandet byggde på fem åsidosättanden som överklagandenämnden enligt Deluxe Inc. hade gjort sig skyldig till i det överklagade beslutet och som låg till grund för ett antal ytterligare grunder för ogiltigförklaring. Enligt Deluxe Inc. hade överklagandenämnden åsidosatt följande bestämmelser i förordning nr 207/2009: 1) artikel 75, enligt vilken EUIPO är skyldig att ange grunden för sina beslut, 2) artikel 7.1 b, beträffande tecknets särskiljningsförmåga, 3) artikel 7.1 c, beträffande tecknets beskrivande karaktär, 4) artikel 7.3, beträffande att varumärket eventuellt har uppnått en särskiljningsförmåga till följd av dess användning, och 5) principerna om berättigade förväntningar, skydd för förvärvade rättigheter och att gemenskapens rättsakter ska vara rättsenliga.
57.

Det kan visserligen föreligga situationer i vilka användningen av fordonet, antingen på grund av att det planeras användas under en lång tid eller på grund av innehållet i det avtal som ligger till grund för denna användning, under en – formellt sett – i förväg begränsad viss tid, liknar en permanent användning i så hög utsträckning att det kan vara motiverat att ta ut hela avgiften. I de irländska bestämmelser som är tillämpliga i förevarande mål regleras emellertid inte någon sådan åtskillnad med avseende på längden och innehållet i det avtal som ligger till grund för användningen av fordonet i Irland. Denna fråga har inte heller behandlats av parterna, eftersom Irland under förfarandet har försvarat sina bestämmelser fullt ut. Jag ser därför inte heller någon möjlighet för domstolen att göra en sådan bedömning i domen i förevarande mål.
42.

Enligt rättspraxis krävs det därutöver att den turkiska arbetstagare som familjemedlemmen förenar sig med ska ha tillhört den reguljära arbetsmarknaden i den medlemsstat där han eller hon är bosatt ”[u]nder hela den tid som krävs för att en familjemedlem ska förvärva en rätt till tillträde till [den] medlemsstatens arbetsmarknad”. ( 27 ) Att tillhöra den reguljära arbetsmarknaden är inte detsamma som att ha ”reguljär anställning” i den mening som avses i artikel 6.1 i beslut nr 1/80, ( 28 ) utan EU-domstolen har slagit fast att ”samtliga arbetstagare som följer värdmedlemsstatens lagar och författningar och som därmed har rätt att utöva yrkesverksamhet i denna stat” tillhör den reguljära arbetsmarknaden. ( 29 ) Att ett anställningsförhållande tillfälligt avbryts betyder inte nödvändigtvis att den turkiska arbetstagaren upphör att tillhöra den reguljära arbetsmarknaden, åtminstone inte under den period som skäligen är nödvändig för att hitta en annan avlönad verksamhet och under förutsättning att perioden utan anställning var av tillfällig karaktär. ( 30 ) I stället gäller att ”[e]n turkisk arbetstagare är utesluten från den reguljära arbetsmarknaden endast om han objektivt sett inte har någon chans att åter komma in på arbetsmarknaden eller har överskridit en skälig frist för att finna en ny avlönad verksamhet efter en tillfällig period av arbetslöshet.” ( 31 )
13.

Då British Film Institute ansåg att dessa tjänster utgjorde ”kulturella tjänster” i den mening som avses i artikel 13 A.1 n i sjätte direktivet, och att dessa tjänster därmed skulle ha undantagits från mervärdesskatteplikt, inkom British Film Institute med klagomål och yrkade att den mervärdesskatt som betalats under den omtvistade perioden skulle återbetalas. Genom skrivelse av den 23 november 2009 avslogs klagomålet av Her Majesty’s Revenue and Customs (Skatte- och tullmyndigheten i Förenade kungariket). Denna myndighet fann vid omprövning den 3 februari 2010 inte skäl att ändra det tidigare beslutet.
23.

Enligt Förenade kungarikets regering krävs enligt fotnot 3 endast en ”betydande andel” eller en ”minsta mängd” kol med en flykthalt under 10 procent. Enligt Förenade kungarikets regering har Aberthaw kraftstation hela tiden drivits med en huvudsakligen antracitkolsbaserad kolblandning med en flykthalt mellan 6 och 15 procent och en betydande andel kol med en flykthalt under 10 procent. Kraftanläggningen har dock aldrig drivits enbart med kol med en flykthalt under 10 procent. Förenade kungariket har vidare förklarat att det inte skulle ha varit möjligt att driva kraftanläggningen enbart med bränsle med en flykthalt under 10 procent, eftersom det skulle vara farligt att driva en anläggning med kol med en flykthalt under 9 procent och eftersom det i praktiken är nästan omöjligt att upprätthålla en flykthalt på 9 till 10 procent. Dessutom har Förenade kungariket gjort gällande att det skulle vara omöjligt att få tag på den mängd kol som krävs för att konstant uppnå en årlig flykthalt under 10 procent. Förenade kungariket har därför invänt mot kommissionens föreslagna sätt att beräkna flykthalten och istället gjort gällande att beräkningen ska baseras på en period om en månad eller till och med 48 timmar.
48.

Enligt tribunalen ( 26 ) följer det av lydelsen av artikel 47.3 i förordning nr 207/2009, närmare bestämt av uttrycket ”a falta de ello”, att en ansökan om förnyelse bara får göras efter den inledande tidsperioden om ingen sådan begäran har getts in under denna period. Begäran om förnyelse ska i princip ges in under den inledande tidsperioden och den får endast i undantagsfall ges in under den ytterligare perioden. Det sistnämnda alternativet är bara möjligt om ingen begäran har getts in under den inledande perioden.
20.

I artikel L. 621-2 i lagen om utlänningars inresa och vistelse och om asylrätt (code de l’entrée et du séjour des étrangers et du droit d’asile), i dess lydelse enligt lag nr 2012-1560 av den 31 december 2012 om kvarhållande för kontroll av uppehållsrätt och om ändring av reglerna för medhjälp till olaglig vistelse för att därifrån undanta humanitära och oegennyttiga åtgärder (loi no 2012-1560, du 31 décembre 2012, relative à la retenue pour vérification du droit au séjour et modifiant le délit d’aide au séjour irrégulier pour en exclure les actions humanitaires et désintéressées) (JORF av den 1 januari 2013, s. 48) (nedan kallad lagen om inresa, vistelse och asylrätt), föreskrivs följande: ”En utlänning som inte är medborgare i en medlemsstat i Europeiska unionen döms till fängelse i ett år och 3750 euro i böter i följande fall: 1o Om utlänningen reser in i Frankrikes europeiska territorium utan att uppfylla de villkor som anges i artikel 5.1 a, b eller c i [kodexen om Schengengränserna] och utan att ha fått tillstånd att resa in i landet enligt artikel 5.4 a och c i samma [kodex]; detsamma gäller när utlänningen är föremål för en registrering i syfte att neka inresa enligt ett verkställbart beslut som antagits av en annan stat som är part i [tillämpningskonventionen], eller 2o om utlänningen reser in i Frankrikes europeiska territorium direkt från en stat som är part i [tillämpningskonventionen] utan att följa bestämmelserna i artiklarna 19.1, 19.2, 20.l, 21.1 eller 21.2 i nämnda konvention, med undantag av de villkor som omnämns i artikel 5.1 e i [kodexen om Schengengränserna] och i artikel 5.1 d, när registreringen i syfte att neka inresa inte följer av ett verkställbart beslut som antagits av en annan stat som är part i [tillämpningskonventionen]. … Vid tillämpningen av denna artikel får allmänt åtal väckas först när sakförhållandena har fastställts under de omständigheter som anges i artikel 53 i code de procédure pénale [(straffprocesslagen)].”
40.

Punkt 7 i samma bilaga, som rör partiell översyn av bihang D (CUV), har följande lydelse: ”… Behörighet: Delad. Utövande av rösträtt: Unionen. Rekommenderad unionsståndpunkt: Ändringar[na] av artikel 2 och 9 ska stödjas eftersom de klargör rollerna för innehavaren och den enhet som ansvarar för underhåll i överensstämmelse med unionsrätten ([direktiv 2008/110]) … Den föreslagna ändringen av artikel 7 som [Republiken] Frankrike lämnat in, om skyldigheter för den person som har tillhandahållit ett fordon som transportmedel i fråga om skador som uppkommer till följd av en defekt hos fordonet, behöver dock ytterligare analys inom unionen innan Otif fattar ett beslut. Därför är unionen inte i stånd att stödja detta ändringsförslag vid detta möte i [revisionsutskottet], och föreslår att beslutet skjuts upp till nästa generalförsamling så att frågan kan utvärderas ytterligare. Unionen intar samma ståndpunkt, dvs. att beslutet ska skjutas upp till nästa generalförsamling så att frågan kan utvärderas ytterligare, när det gäller Tysklands förslag till ny artikel 1[bis], som lades fram för Otif under unionssamordningen. Ytterligare rekommenderad unionsståndpunkt: I dokument CR 25/7 ADD 1, sidan 6, i slutet av punkt 8a, ska följande text läggas till: 'The amendment to Article 9, paragraph 3, first indent, does not affect the existing allocation of liabilities between ECM and the keeper of the vehicles.’ [Ändringen i artikel 9 § 3 andra stycket påverkar inte den nuvarande ansvarsfördelningen mellan den enhet som ansvarar för underhåll och innehavaren.]”
32.

Begreppet allmän ordning är mycket vanligt inom utlänningsrätten, som i artikel 7.4 i återvändandedirektivet. I alla språkversioner av direktivet utom den engelska används ett uttryck som motsvarar ordre public och inte public policy. ( 47 ) Begreppet public policy fanns inte i kommissionens ursprungliga förslag på engelska, utan det fördes in på ett ganska sent stadium i utarbetandet av den engelska texten när förhandlingar fördes om den i rådet. ( 48 ) Beklagligt nog fördes inte något skäl in som hjälp för tolkningen av bestämmelsen genom en förklaring av dess syfte.
15.

Enligt domen Marks & Spencer föreligger visserligen i princip ingen rätt till gränsöverskridande koncernavdrag för förluster enligt unionsrätten. Det finns emellertid ett undantag för det fall att förlusterna i ett utländskt dotterbolag vid beskattningen i utlandet varken kan beaktas för tidigare eller senare beskattningsperioder. I section 119(4) CTA 2010 föreskrivs emellertid att det redan i slutet av den beskattningsperiod under vilken förlusten uppkommit måste fastställas huruvida det är möjligt att på annat sätt göra gällande förlusten i framtiden. Vid denna tidpunkt kan detta emellertid enbart fastställas antingen om dotterbolagets hemviststat förbjuder förlustöverföring eller om likvidationen av dotterbolaget påbörjas det år då förlusten uppkom. Framför allt därigenom utesluts emellertid möjligheten att göra en förlustutjämning för det fall att dotterbolagets verksamhet upphör efter det år då förlusten uppkom. Denna bestämmelse innebär således att enbart förlusten under en enda beskattningsperiod kan överföras. Enligt domen Marks & Spencer ska möjligheten att beakta en förlust på annat sätt under senare beskattningsperioder emellertid först prövas i samband med avdragsyrkandet.
32.

Vad gäller regeln om ett högsta värde önskar den hänskjutande domstolen få klarhet i såväl hur den ska tolkas (se nedan under B) som vad gäller frågan huruvida den är giltig (se nedan under C). Genom en ytterligare fråga ska det klargöras huruvida en jordbrukare redan i en ansökan om provisoriskt fastställande av stödrättigheter från den nationella reserven eller först vid deklarationen i den ansökan om faktisk utbetalning som jordbrukaren ska inge (IACS-blanketten) med verkan har delgivit den behöriga myndigheten jordbruksföretagets antal hektar (se nedan under D). Utöver dessa frågor ska dessutom möjligheten att begränsa rättsverkan från en dom från EU-domstolen i tiden utredas (se nedan under E).
5.

Artikel 7 i detta direktiv som återfinns i kapitel IV med rubriken ”Villkor för utövandet av rätten till familjeåterförening” har följande lydelse: ”1. När ansökan om familjeåterförening lämnas in får den berörda medlemsstaten kräva att den person som har lämnat in ansökan lägger fram bevis för att referenspersonen har a) en bostad … b) en sjukförsäkring … c) stabila och regelbundna försörjningsmedel som är tillräckliga för att försörja referenspersonen och hans eller hennes familjemedlemmar … 2. Medlemsstaterna får kräva att tredjelandsmedborgare följer integrationsåtgärderna i enlighet med nationell lagstiftning. Beträffande de flyktingar och/eller flyktingars familjemedlemmar som avses i artikel 12 får de integrationsåtgärder som avses i första stycket inte tillämpas förrän de berörda personerna har beviljats familjeåterförening.”
12.

Sedan I blev sjuk har han sällan rest utomlands. Vid ett tillfälle under år 2004 reste han till Lissabon (Portugal) för att ge en föreläsning. Han har vidare rest till Irland vid ett fåtal tillfällen, den senaste gången under år 2009. Med hänsyn till I:s hälsotillstånd är det dock i stort sett omöjligt för honom att resa någonstans, åtminstone med reguljärflyg. Detta är, enligt High Court, otvistigt mellan parterna.
56.

En person född den 1 april 1967, som anställdes som tjänsteman den 16 oktober 2000 hade den 31 mars 1988 fullgjort sitt 20:e levnadsår. Eftersom han var 33 år vid den tidpunkt då han anställdes, kommer utgångsåldern inte att fastställas per den 1 mars 1988. Perioden mellan den 31 mars 1998 (31 års ålder) och den 16 oktober 2000 (anställningsdatum) är två år, sex månader och 16 dagar. I enlighet med 28 § stycke 2 BBesG i dess tidigare lydelse ska utgångsåldern ökas med en fjärdedel av denna period, det vill säga sju månader och 19 dagar, avrundad till sju månader. Utgångsåldern ska således fastställas per den 1 mars 1988 plus sju månader, det vill säga den 1 oktober 1988.
1.

Detta mål avser ett överklagande som ingetts av holdingbolaget MasterCard Incorporated och dess båda dotterbolag (nedan kallade MasterCard Inc., MasterCard International Inc. respektive MasterCard Europe och tillsammans MasterCard-bolagen), samt två anslutningsöverklaganden som ingetts av The Royal Bank of Scotland plc (nedan kallad RBS) samt av Lloyds TSB Bank Plc (nedan kallad LTSB) och Bank of Scotland Plc (nedan kallad BOS) avseende domen av den 24 maj 2012 i mål MasterCard m.fl. mot kommissionen (nedan kallad den överklagade domen) ( 2 ), i vilken tribunalen ogillade talan om ogiltigförklaring av kommissionens beslut K(2007) 6474 slutlig av den 19 december 2007 om ett förfarande enligt artikel 81 i EG-fördraget och artikel 53 i EES-avtalet (Ärende COMP/34.579 – MasterCard, Ärende COMP/36.518 – EuroCommerce, Ärende COMP/38.580 – Företagskort) (nedan kallat det omtvistade beslutet).
34.

När det gäller beviskravet ( 27 ), som avser den bevisstyrka som en domstol kräver vid bevisprövningen, bör det i korthet hänvisas till den rättspraxis som finns på konkurrensrättsområdet ( 28 ) i vid mening, samt även till principerna i common law. Vad beträffar den praktiska tillämpningen av konkurrensrätten, där det saknas en enhetlig definition av tillämpligt beviskrav, kräver domstolen att de faktiska omständigheterna ska vara ”tillräckligt styrkta” ( 29 ) eller att det ska föreligga ”exakta och samstämmiga bevis” ( 30 ) och tillämpar också en metod med en samlad bedömning av ”en uppsättning tungt vägande, exakta och samstämmiga bevis” när det inte föreligger dokument som direkt bevisar att en samordning har ägt rum mellan de berörda producenterna. ( 31 ) Vid analyser av den kommande utvecklingen på företagskoncentrationsområdet använder sig domstolen också av kriteriet vad ”som är troligast”. ( 32 ). I common law görs däremot en distinktion mellan å ena sidan ett mindre strängt krav som tillämpas i civilrätten och som går under beteckningen balance of probabilities – vilket betyder att parten måste övertyga domstolen om att den omständighet som den åberopar är ”mer sannolik än osannolik” – och å andra sidan ett strängare krav som tillämpas inom straffrätten och som döljer sig bakom uttrycket beyond a reasonable doubt, vilket betyder att domstolen efter en rationell prövning av bevisningen inte får hysa några rimliga tvivel på att samtliga rekvisit i en straffbestämmelse är uppfyllda. ( 33 )
11.

I artikel 18.2 i immigrationsförordningen anges att Secretary of State for the Home Department (nedan kallad Secretary of State) ska utfärda ett permanent uppehållstillstånd inom sex månader efter det att den berörda personen har begärt detta och framlagt bevis för att han har rätt till det.