ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
12

Den 13 januari 2014 meddelade Republiken Slovakien kommissionen, som svar på anmodan, att ett beslut om avslutning och restaurering av delarna 2 a och 2b av den aktuella deponin hade fattats den 21 oktober 2013, men att förfarandet för avslutning och restaurering av del 2 c av nämnda deponi hade skjutits upp på grund av en tvist som rör de ekonomiska förhållandena för den mark som utgör denna del av deponin. Enligt svarsskrivelsen var under alla omständigheter all verksamhet på området förbjuden sedan den 7 januari 2014.
6

Förenta nationernas hjälporganisation för palestinska flyktingar i Mellanöstern (United Nations Relief and Works Agency for Palestine Refugees in the Near East, nedan kallad UNRWA) bildades genom resolution nr 302 (IV) av Förenta nationernas generalförsamling av den 8 december 1949. UNRWA har till uppgift att verka för de palestinska flyktingarnas välfärd och mänskliga utveckling.
32

Den hänskjutande domstolen anser – mot bakgrund av domen av den 15 januari 2015, Forsgren (C‑631/13, EU:C:2015:13) – att grundpatentet och tilläggsskyddet är autonoma rättigheter som samtidigt är nära knutna till varandra, och den hänskjutande domstolen anser även att möjligheten att få tilläggsskydd i de nya medlemsstater som är aktuella den dag då ansökan om det omtvistade tilläggsskyddet gavs in för Tyskland, ska prövas mot bakgrund av att den aktuella produkten inte kunde skyddas i nämnda stater per den dag då ansökan om det aktuella grundpatentet gavs in.
20

Mot denna bakgrund beslutade Bundesgerichtshof (Federala högsta domstolen) att vilandeförklara målet och ställa följande tolkningsfråga till EU-domstolen: ”Ska artikel 13.2 i … förordning … nr 207/2009 tolkas så, att varumärkesinnehavaren kan motsätta sig fortsatt marknadsföring av en medicinteknisk produkt som har importerats från en annan medlemsstat, i dess ursprungliga inner- och ytterförpackning, på vilken importören har anbringat ytterligare en etikett, utom under följande omständigheter: – det fastställs att varumärkesinnehavarens åberopande av varumärkesrätten för att motsätta sig marknadsföring av en vara som försetts med ny etikett under detta varumärke bidrar till att på ett konstlat sätt avskärma marknaderna mellan medlemsstaterna, – det visas att den omständigheten att varan har försetts med ny etikett inte kan påverka den ursprungliga beskaffenheten hos den vara som förpackningen innehåller, – det på förpackningen anges tydligt vem som har försett varan med ny etikett och namnet på tillverkaren av varan, – att varans utformning efter att den har försetts med ny etikett inte är sådan att varumärkets eller dess innehavares anseende kan skadas; följaktligen får inte etiketten vara bristfällig, av dålig kvalitet eller ge ett slarvigt intryck, och – att importören på förhand underrättar varumärkesinnehavaren om att den vara som har försetts med ny etikett bjuds ut till försäljning och, om innehavaren begär det, tillhandahåller honom ett prov av denna vara?”
24

Mot denna bakgrund beslutade Lietuvos vyriausiasis administracinis teismas (Litauens högsta förvaltningsdomstol) att vilandeförklara målet och ställa följande tolkningsfrågor till EU-domstolen: ”1) Ska artiklarna 184–186 i mervärdesskattedirektivet tolkas så, att under sådana omständigheter som de i det nationella målet är den mekanism för att justera avdrag som föreskrivs i direktivet inte tillämplig om ett ursprungligt avdrag för mervärdesskatt över huvud taget inte hade kunnat göras på grund av att den aktuella transaktionen var en från mervärdesskatteplikt undantagen transaktion avseende leverans av mark? 2) Påverkas svaret på den första frågan av att 1) mervärdesskatten på förvärvet av fastigheterna ursprungligen drogs av i linje med skatteförvaltningens praxis, enligt vilken den aktuella leveransen felaktigt ansågs utgöra en mervärdesskattepliktig leverans av mark för bebyggelse i den mening som avses i artikel 12.1 b i mervärdesskattedirektivet, och/eller av att 2) leverantören av marken, efter det att förvärvaren hade gjort sitt ursprungliga avdrag, utfärdade en kreditnota avseende mervärdesskatt till förvärvaren i syfte att justera de mervärdesskattebelopp som hade angetts på den ursprungliga fakturan? 3) Om den första frågan ska besvaras jakande, ska då artikel 184 och/eller artikel 185 i mervärdesskattedirektivet under sådana omständigheter som i det nationella målet, när det gäller ett ursprungligt avdrag som över huvud taget inte hade kunnat göras på grund av att den berörda transaktionen var undantagen från mervärdesskatteplikt, tolkas så, att den beskattningsbara personens skyldighet att justera detta avdrag ska anses ha uppkommit omedelbart eller först när det blev känt att det ursprungliga avdraget inte hade kunnat göras? 4) Om den första frågan ska besvaras jakande, ska då, under sådana omständigheter som i det nationella målet, mervärdesskattedirektivet, särskilt artiklarna 179, 184–186 och 250, tolkas så, att de justerade beloppen för avdragsgill ingående mervärdesskatt måste dras av under den beskattningsperiod under vilken den beskattningsbara personens skyldighet och/eller rätt att justera det ursprungliga avdraget uppkom?”
5

I artikel 17.1–17.3 i direktivet föreskrivs följande: ”1. Medlemsstaterna skall vidta de åtgärder som behövs för att se till att handelsagenten efter det att agenturavtalet upphört att gälla får ersättning i överensstämmelse med punkt 2 eller får skadestånd i överensstämmelse med punkt 3. a) Handelsagenten skall ha rätt till gottgörelse, om och i den mån som – han har skaffat huvudmannen nya kunder eller i betydande omfattning har ökat affärsvolymen med befintliga kunder och affärerna med dessa kunder fortsätter att ge huvudmannen ansenliga fördelar, och – betalningen av denna gottgörelse är rimlig med hänsyn till samtliga omständigheter och då särskilt handelsagentens förlust av provision på affärer med dessa kunder. … b) Gottgörelsens storlek får inte överskrida ett belopp motsvarande en årlig ersättning beräknad med utgångspunkt från handelsagentens genomsnittliga årsersättning under de senaste fem åren. Om avtalet ingåtts inom de senaste fem åren, beräknas gottgörelsen med utgångspunkt från genomsnittsersättningen under perioden i fråga. c) Beviljandet av sådan gottgörelse skall inte hindra handelsagenten från att kräva skadestånd. 3. Handelsagenten skall ha rätt till ersättning för den skada han tillfogas som en följd av att hans affärsförbindelser med huvudmannen upphört. Sådan skada skall anses ha uppstått i synnerhet när affärsförbindelserna upphör – under omständigheter som berövar handelsagenten den provision som han skulle ha uppburit enligt agenturavtalet samtidigt som huvudmannen dragit stora fördelar av handelsagentens insatser, och/eller – under omständigheter som inte tillåtit handelsagenten att avskriva de kostnader och utgifter som han åsamkats vid fullgörandet av agenturavtalet på huvudmannens inrådan.”
7

Artikeldelen i Sernam 2-beslutet har följande lydelse: ”Artikel 1 1. Det statligt stöd till … Sernam på 503 miljoner euro som godkändes i maj 2001 är förenligt med den gemensamma marknaden på de villkor som anges i artiklarna 3 och 4. 2. Det statliga stöd som Frankrike … utbetalat till … Sernam på 41 miljoner euro är oförenligt med den inre marknaden. Artikel 2 1. [Republiken] Frankrike skall vidta alla åtgärder som är nödvändiga för att från stödmottagaren återkräva det stöd som avses i artikel 1.2 och som olagligen ställts till dennes förfogande. 2. Återkravet skall ske utan dröjsmål och i enlighet med förfarandena i nationell lagstiftning, förutsatt att dessa förfaranden gör det möjligt att omedelbart och effektivt verkställa detta beslut. Det återbetalningspliktiga stödet inbegriper ränta från den dag då stödet kom mottagaren till godo fram till den dag då det återbetalas. Räntan ska beräknas på grundval av den referensränta som används vid beräkningen av bidragsekvivalenten inom ramen för regionalstöd. Artikel 3 1. Om inte annat följer av punkt 2, skall följande villkor uppfyllas: a) Sernam får endast utveckla den del av sin verksamhet som utgörs av järnvägstransporter enligt konceptet med snabbsystemtåg [(Train bloc express)] (TBE). SNCF garanterar att alla transportföretag som önskar utveckla godstransporterna på järnväg (TBE) kommer att erbjudas samma villkor som Sernam. b) I gengäld måste Sernam under de närmaste två åren efter delgivningen av detta beslut helt och hållet ersätta sina egna vägtransporttjänster och vägtransportresurser med motsvarande tjänster och resurser från ett eller flera företag som är juridiskt och ekonomiskt oberoende av SNCF och som valts ut i ett öppet, tydligt och icke-diskriminerande förfarande. Med Sernams egna resurser och vägtransporttjänster avses samtliga vägtransportresurser (det vill säga vägtransportfordon) som företaget äger eller leasar/hyr. De företag som övertar Sernams vägtransportverksamhet måste tillhandahålla alla dessa tjänster med sina egna resurser. 2. Villkoren i punkt 1 skall inte gälla om Sernam före den 30 juni 2005 till marknadspris säljer sina tillgångar ’i klump’ till ett företag som inte har någon juridisk koppling till SNCF, och försäljningen sker på ett öppet och tydligt sätt.” Artikel 4 All försäljning av delar av Sernam eller av företaget som helhet skall ske till marknadspris och genom ett öppet förfarande i vilket alla konkurrenter har möjlighet att delta. Under dessa förhållanden är Sernam skyldigt att betala tillbaka stödet på 41 miljoner euro, under förutsättning att företaget fortsätter att existera. Artikel 5 Frankrike skall inom två månader från delgivningen av detta beslut underrätta kommissionen om vilka åtgärder som har vidtagits för att följa beslutet. Artikel 6 Detta beslut riktar sig till Republiken Frankrike.”
50

Under alla omständigheter förefaller det vid första påseende inte som om det absoluta förbudet mot att bevilja visstidsanställda sådan särskild tjänstledighet är oundgängligt för att uppnå det ändamål som eftersträvas med lag 3/1985, nämligen att tillsvidareanställda – närmare bestämt tjänstemän som fullgör ett politiskt förtroendeuppdrag – behåller sin tjänst och rätt till befordran, eftersom den hänskjutande domstolen själv har konstaterat att det är fullt möjligt att bevilja visstidsanställda arbetstagare som fullgör ett motsvarande uppdrag sådan tjänstledighet, varvid anställningsförhållandet avbryts till och med den tidpunkt då mandatperioden löper ut och de är garanterade rätten att återinträda i tjänst, under förutsättning att tjänsten inte under tiden upphört eller övertagits av en tjänsteman.
24

Mot denna bakgrund beslutade Juzgado de lo Social no 1 de Cuenca (Arbetsdomstol nr 1 i Cuenca) att vilandeförklara målet och ställa följande tolkningsfråga till EU-domstolen: ”Utgör direktiv 2000/78 hinder för att tillämpa en nationell bestämmelse som innebär att en arbetsgivare har rätt att säga upp en arbetstagare på saklig grund på grund av återkommande frånvaro från arbetet, även när denna frånvaro är giltig, om frånvaron uppgår till 20 procent av arbetsdagarna under två på varandra följande månader, under förutsättning att den totala frånvaron uppgår till 5 procent av arbetsdagarna under de föregående tolv månaderna eller 25 procent av arbetsdagarna under sammanlagt fyra ej sammanhängande månader inom en tolvmånadersperiod, när arbetstagaren ska anses vara funktionshindrad i den mening som avses i direktivet och frånvaron från arbetet har orsakats av detta funktionshinder?”
6

Artikel 8 i samma förordning, med rubriken ”Normer för försörjning”, har följande lydelse: ”1. Den behöriga myndigheten ska kräva att naturgasföretag, som den identifierar, vidtar åtgärder för att säkerställa försörjning av gas till medlemsstatens skyddade kunder a) vid extrema temperaturer under en sjudagarsperiod som statistiskt sett inträffar en gång vart tjugonde år, b) under en period på minst 30 dagar med exceptionellt hög efterfrågan på gas som statistiskt sett inträffar en gång vart tjugonde år, och c) under minst 30 dagar i händelse av ett avbrott hos den största enskilda gasförsörjningsinfrastrukturen under genomsnittliga vinterförhållanden. Den behöriga myndigheten ska senast den 3 juni 2012 identifiera naturgasföretagen som avses i första stycket. 2. Alla eventuella höjningar av försörjningsnormer som pågår längre än en period på minst 30 dagar som avses i punkt 1 b och 1 c eller eventuella ytterligare skyldigheter som införts av försörjningstrygghetsskäl ska grundas på den riskbedömning som avses i artikel 9, ska anges i den förebyggande åtgärdsplanen och a) överensstämma med artikel 3.6, b) inte i onödan snedvrida konkurrensen eller medföra att den inre marknaden för gas fungerar sämre, c) inte inverka negativt på någon annan medlemsstats möjlighet att trygga försörjningen till sina skyddade kunder i enlighet med denna artikel i händelse av en krissituation på nationell nivå eller unionsnivå eller regional nivå, och d) uppfylla de kriterier som anges i artikel 11.5 i händelse av en krissituation på unionsnivå eller regional nivå. Den behöriga myndigheten ska i en anda av solidaritet i den förebyggande åtgärdsplanen och krisplanen fastställa hur eventuellt höjda normer för försörjning eller ytterligare skyldigheter som åläggs naturgasföretag tillfälligtvis kan minskas i händelse av en krissituation på unionsnivå eller regional nivå. 3. Efter de tidsperioder som fastställts av den behöriga myndigheten i enlighet med punkterna 1 och 2 eller på strängare villkor än de som anges i punkt 1 ska den behöriga myndigheten och naturgasföretagen bemöda sig om att i största möjliga utsträckning upprätthålla gasförsörjningen till, i synnerhet, skyddade kunder. 4. De skyldigheter som åläggs naturgasföretag för att uppfylla normerna för försörjning enligt denna artikel ska vara icke-diskriminerande och ska inte leda till orimlig börda för dessa företag. 5. Naturgasföretag ska ha rätt att fullgöra dessa skyldigheter på regional nivå eller unionsnivå, när det är lämpligt. Den behöriga myndigheten ska inte kräva att normerna i denna artikel uppfylls på grundval av infrastruktur som är lokaliserad enbart inom dess territorium. 6. Den behöriga myndigheten ska se till att förutsättningar skapas för försörjning till skyddade kunder utan att detta hindrar den inre marknaden för gas från att fungera, och till ett pris som respekterar leveransernas marknadsvärde.”
27

Denna osäkerhet har uppenbarligen tagits i beaktande när en beskattningsbar person mister rätten att sätta ned beskattningsunderlaget så länge det inte har bevisats att fordran är omöjlig att driva in, såsom föreskrivs i den nationella lagstiftning som är aktuell i det nationella målet. Det ska dock konstateras att samma mål kan uppnås om nedsättning beviljas så snart den beskattningsbara personen visar att skulden med rimlig sannolikhet inte kommer att betalas, och genom att, efter förnyad bedömning, höja beskattningsunderlaget för det fall betalning trots allt sker. Det ankommer således på de nationella myndigheterna att, med iakttagande av proportionalitetsprincipen och under domstolskontroll, bedöma den bevisning för långvarig utebliven betalning som den beskattningsbara personen ska inkomma med beroende på vad som föreskrivs i den nationella lagstiftning som är tillämplig. Ett sådant system skulle vara lika effektivt för att uppnå det eftersträvande målet och samtidigt vara mindre ingripande för den beskattningsbara personen, som säkerställer förfinansieringen av mervärdesskatten genom att driva in den för statens räkning, såsom har påpekats ovan i punkt 23.
33

Denna tolkning bekräftas av kommissionens riktlinjer för kvalifikation och klassificering av fristående programvaror som används inom hälso- och sjukvård inom regelverket för medicintekniska produkter (”Guidelines on the qualification and classification of stand alone software used in healthcare within the regulatory framework of medical devices”, Meddev 2.1/6), vilkas syfte är att främja en enhetlig tillämpning av bestämmelserna i direktiv 93/42 inom Europeiska unionen. Såväl i den upplaga som publicerades i januari månad år 2012 som i den upplaga som publicerades i juli månad år 2016 anges i dessa riktlinjer att programvara som tagits fram av tillverkaren för att användas för ett av de syften som anges i artikel 1.2 a i direktiv 93/42 och som är avsedd att skapa eller ändra hälsoinformation, bland annat genom användning av en beräkningsprocess, kvantifiering och jämförelse av registrerade uppgifter och vissa referenser, för att tillhandahålla upplysningar om en viss patient utgör en medicinteknisk produkt. I nämnda riktlinjer tilläggs att fråga inte är om en medicinteknisk produkt när programvaran inte har någon inverkan på uppgifterna eller när verkan är begränsad till lagring, arkivering, datakomprimering utan förlust eller, slutligen, enkel sökning, det vill säga, vad avser det sistnämnda fallet, programvara som har funktion som digitalt biblioteket och som gör det möjligt att hitta uppgifter vilka kan härledas ur metadata utan att ändra eller tolka uppgifterna.
30

Tribunal da Relação do Porto (Appellationsdomstolen i Porto) ansåg mot denna bakgrund att det var oklart hur artikel 5 i direktiv 93/104 och artikel 5 i direktiv 2003/88 skulle tolkas, och beslutade därför att vilandeförklara målet och ställa följande frågor till domstolen: ”1) Ska, mot bakgrund av artikel 5 i direktiv 93/104 och artikel 5 i direktiv 2003/88 samt artikel 31 i stadgan, med avseende på arbetstagare som arbetar skift med roterande viloperioder i inrättningar som bedriver verksamhet alla dagar i veckan men som inte bedriver verksamhet kontinuerligt 24 timmar om dygnet, den obligatoriska vilodag som arbetstagarna har rätt till obligatoriskt ges inom varje sjudagarsperiod, det vill säga senast den sjunde dagen efter sex arbetsdagar i följd? 2) Är det förenligt med dessa direktiv och bestämmelser att göra en tolkning som innebär att arbetsgivaren har rätt att, med avseende på nämnda arbetstagare, välja de dagar som arbetstagarna varje vecka ges den viloperiod som de har rätt till, varvid arbetstagarna kan tvingas att utan övertidsersättning utföra arbete under upp till tio dagar i följd (till exempel från onsdagen en vecka, efter att ha haft en viloperiod under måndagen och tisdagen, till fredagen efterföljande vecka, följd av en viloperiod under lördagen och söndagen)? 3) Är det förenligt med dessa direktiv och bestämmelser att göra en tolkning som innebär att viloperioden på 24 sammanhängande timmar får ges vilken som helst av kalenderdagarna under en viss period av sju kalenderdagar och att även den efterföljande viloperioden på 24 sammanhängande timmar (till vilka ska läggas de 11 timmarna för dygnsvila) får ges vilken som helst av kalenderdagarna under den period av sju kalenderdagar som omedelbart följer på den föregående sjudagarsperioden? 4) Är det förenligt med dessa direktiv och bestämmelser, med beaktande även av artikel 16 a i direktiv 2003/88, att göra en tolkning som innebär att arbetstagarna i stället för att ges en viloperiod på 24 sammanhängande timmar (till vilka ska läggas de 11 timmarna för dygnsvila) var sjunde dag, får ges två på varandra följande, eller inte på varandra följande, viloperioder på 24 sammanhängande timmar under vilka som helst av de fyra kalenderdagarna av en viss beräkningsperiod på 14 dagar?”
35

Mot denna bakgrund beslutade Szegedi közigazgatási és munkaügyi bíróság (Förvaltnings- och arbetsdomstolen i Szeged) att vilandeförklara målet och ställa följande frågor till domstolen: ”1) Ska artikel 4 i [associeringsrådets beslut nr 1/95] tolkas så, att en avgift såsom den enligt den ungerska lagen om vägavgift för motorfordon som enligt nämnda lag tas ut för ett fordon för varutransport registrerat i Turkiet som används av en turkisk transportör för befordran av varor från Turkiet till en medlemsstat via Ungern i egenskap av transitmedlemsstat, redan som en följd av att det passerar den ungerska gränsen, utgör en avgift med motsvarande verkan som en tull och därmed är oförenlig med nämnda artikel? 2 a) Om den första frågan besvaras nekande, ska då artikel 5 i nämnda beslut nr 1/95 tolkas så, att en avgift såsom den enligt den ungerska lagen om vägavgift för motorfordon som enligt nämnda lag tas ut för ett fordon för varutransport registrerat i Turkiet som används av en turkisk transportör för befordran av varor från Turkiet till en medlemsstat via Ungern i egenskap av transitmedlemsstat, redan som en följd av att det passerar den ungerska gränsen, utgör en åtgärd med motsvarande verkan som en kvantitativ restriktion och därmed är oförenlig med nämnda artikel? b) Ska artikel 7 i nämnda beslut nr 1/95 tolkas så, att en avgift såsom den enligt den ungerska lagen om vägavgift för motorfordon som enligt nämnda lag tas ut för ett fordon för varutransport registrerat i Turkiet som används av en turkisk transportör för befordran av varor från Turkiet till en medlemsstat via Ungern i egenskap av transitmedlemsstat, redan som en följd av att det passerar den ungerska gränsen, får tas ut med hänvisning till trafiksäkerhetsskäl och för att bekämpa lagöverträdelser? 3) Ska artikel 3.2 FEUF och artikel 1.2 och 1.3 a i förordning (EG) nr 1072/2009 tolkas så, att de hindrar att transitmedlemsstaten, på grundval av ett bilateralt avtal om transporter som ingåtts med Republiken Turkiet, tar ut en skatt såsom den enligt den ungerska lagen om vägavgift för motorfordon som enligt nämnda lag tas ut för ett fordon för varutransport registrerat i Turkiet som används av en turkisk transportör för befordran av varor från Turkiet till en medlemsstat via Ungern i egenskap av transitmedlemsstat, redan som en följd av att det passerar den ungerska gränsen? 4) Ska artikel 9 i [avtalet EEG–Turkiet] tolkas så, att en avgift såsom den enligt den ungerska lagen om vägavgift för motorfordon som enligt nämnda lag tas ut för ett fordon för varutransport registrerat i Turkiet som används av en turkisk transportör för befordran av varor från Turkiet till en medlemsstat via Ungern i egenskap av transitmedlemsstat, redan som en följd av att det passerar den ungerska gränsen, utgör diskriminering på grund av nationalitet och därmed är oförenlig med nämnda artikel?”
6

I artikel 6 i nämnda direktiv föreskrivs följande: ”1. 1. Medlemsstaterna skall föreskriva att personuppgifter a) skall behandlas på ett korrekt och lagligt sätt, b) skall samlas in för särskilda, uttryckligt angivna och berättigade ändamål; senare behandling får inte ske på ett sätt som är oförenligt med dessa ändamål. Senare behandling av uppgifter för historiska, statistiska eller vetenskapliga ändamål skall inte anses oförenlig med dessa ändamål förutsatt att medlemsstaterna beslutar om lämpliga skyddsåtgärder, c) skall vara adekvata och relevanta och inte får omfatta mer än vad som är nödvändigt med hänsyn till de ändamål för vilka de har samlats in och för vilka de senare behandlas, d) skall vara riktiga och, om nödvändigt, aktuella. Alla rimliga åtgärder måste vidtas för att säkerställa att personuppgifter som är felaktiga eller ofullständiga i förhållande till de ändamål för vilka de samlades in eller för vilka de senare behandlas, utplånas eller rättas, e) förvaras på ett sätt som förhindrar identifiering av den registrerade under en längre tid än vad som är nödvändigt för de ändamål för vilka uppgifterna samlades in eller för vilka de senare behandlades. Medlemsstaterna skall vidta lämpliga skyddsåtgärder för de personuppgifter som lagras under längre perioder för historiska, statistiska eller vetenskapliga ändamål. 2. Det åligger den registeransvarige att säkerställa att punkt 1 efterlevs.”