II - 211Mål T-16/04
Arcelor SA
mot
Europaparlamentet och Europeiska unionens råd
”Miljö — Direktiv 2003/87/EG — System för handel med utsläppsrätter för 
växthusgaser — Talan om ogiltigförklaring — Villkoret direkt och personligen 
berörd ej uppfyllt — Begäran om skadestånd — Upptagande till sakprövning — 
Tillräckligt klar överträdelse av en överordnad rättsregel som har till syfte att 
ge enskilda rättigheter — Äganderätt — Frihet att utöva näringsverksamhet — 
Proportionalitet — Likabehandling — Etableringsfrihet — Rättssäkerhet”
Tribunalens dom (tredje avdelningen) av den 2 mars 2010 .  .  .  .  .  .  .  .  . II - 220
Sammanfattning av domen
1. Talan om ogiltigförklaring — Fysiska eller juridiska personer — Rättsakter som berör dem 
direkt och personligen — Normativ akt — Direktiv
(
Artiklarna 230 fjärde stycket EG och 249 tredje stycket EG)
II - 212SAMMANFATTNING — MÅL T-16/04
2. Talan om ogiltigförklaring — Fysiska eller juridiska personer — Rättsakter som berör dem 
direkt och personligen  — Direktiv  2003/87  — System för handel med utsläppsrätter för 
vä
xthusgaser
(
Artiklarna 174 EG, 175.1 EG och 230 fjärde stycket EG; Europaparlamentets och rådets 
direktiv 2003/87, bilaga I)
3. Förfarande — Ansökan genom vilken talan väckts — Formkrav — Fastställelse av föremålet 
för tvisten — Kortfattad framställning av grunderna för talan
(
Domstolens stadga, artiklarna 21 första stycket och 53 första stycket; förstainstansrättens 
rättegångsregler, artikel 44.1 c)
4. Utomobligatoriskt skadeståndsansvar  — Villkor  — Rättsstridighet  — Tillräckligt klar  
överträdelse av gemenskapsrätten
(Artiklarna 174 EG, 175 EG och 288 andra stycket EG; Europaparlamentets och rådets 
direktiv 2003/87)
5. Fri rörlighet för personer — Etableringsfrihet — Bestämmelser i fördraget
(Artiklarna 3.1 c EG, 43 EG, 174 EG, 175 EG och 249 tredje stycket EG; Europaparlamentets 
och rådets direktiv 2003/87)
6. Miljö — Luftföroreningar — Direktiv 2003/87 — System för handel med utsläppsrätter för 
växthusgaser
(
Artiklarna  5 andra stycket EG, 10 EG, 174 EG–176  EG och  249 tredje stycket EG; 
Europaparlamentets och rådets direktiv 2003/87, artiklarna 9.1 och 11.1)
7. Gemenskapsrätt — Principer — Grundläggande rättigheter
(Europaparlamentets och rådets direktiv 2003/87, artiklarna 9.1 och 11.1)
8. Miljö  — Luftföroreningar  — Direktiv  2003/87  — System för handel med utsläppsrätter  
för växthusgaser
(Artiklarna  43  EG och  174 EG; Europaparlamentets och rådets direktiv  2003/87,  
artikel 3 a samt artikel 12.2 och 12.3)
9. Miljö — Luftföroreningar — Direktiv 2003/87 — System för handel med utsläppsrätter för 
växthusgaser
(
Artikel  174 EG; Europaparlamentets och rådets direktiv  2003/87, artikel  9.1 och  9.3,  
artikel 11.1 samt bilaga III; rådets beslut 2002/358)
10. Gemenskapsrätt — Principer — Rättssäkerhet
(Artiklarna 2 EG samt 3.1 c och g EG; Europaparlamentets och rådets direktiv 2003/87, 
artikel 1)
II - 213ARCELOR MOT PARLAMENTET OCH RÅDET
1. Enbart det förhållandet att artikel  230 
fjärde stycket EG inte uttryckligen för e-
s
kriver att en talan om ogiltigförklaring 
som väcks av en enskild mot ett sådant 
direktiv  som avses i artikel  249 tredje stycket EG kan upptas till sakprövning är 
inte tillräckligt för att en sådan talan ska 
avvisas
. Gemenskapsinstitutionerna får 
nämligen inte kringgå det domstolsskydd s
om fördraget ger enskilda endast genom 
att välja en viss form för den aktuella rättsakten, även om den ges formen av ett direktiv
. På samma sätt är enbart det 
förhållandet att de omtvistade bestäm-me
lserna ingår i en allmängiltig rätt s-
akt som utgör ett verkligt direktiv  och inte ett beslut i den mening som avses i artikel 249 fjärde stycket EG, som sken -
bart antagits som ett direktiv, inte i sig tillräckligt för att utesluta möjligheten att dessa bestämmelser kan beröra en 
enskild direkt och personligen
.
(se punkt 94)
2. Även om det är riktigt att gemenskap s-
instit
utionerna vid antagandet av en all-  
mängiltig rättsakt är skyldiga att iakt -
ta överordnade rättsregler, inbegripet 
grundläggande rättigheter, är ett påst å-
ende att en sådan rättsakt åsidosätter dessa regler eller rättigheter inte i sig till -
räckligt för att en talan som väckts av en 
enskild ska anses kunna upptas till sak -
prövning, eftersom kraven i artikel  230 
fjärde stycket  EG annars skulle förlora 
sitt innehåll, förutsatt att det påstådda 
åsidosättandet inte är av sådan art att det försätter den enskilde i en ställning som motsvarar den som gäller för en person 
till vilken rättsakten riktar sig
.I detta avseende föreligger det inte någon 
uttrycklig och specifik bestämmelse, vare 
sig av överordnad eller av sekundärrätt s-
lig karaktär, som innebär en skyldighet 
för gemenskapslagstiftaren att under 
förfarandet för antagande av direktiv 
2003/87 om ett system för handel med utsläppsrätter för växthusgaser inom 
gemenskapen särskilt beakta situationen 
för producenter av tackjärn och stål i för -
hållande till situationen för aktörerna i andra industrisektorer som omfattas av 
bilaga I till det aktuella direktivet
. Någon 
sådan skyldighet förekommer således 
in
te enligt exempelvis artiklarna 174 EG 
och  175 .1 EG, som utgör den rättsliga 
grunden för gemenskapslagstiftningen 
på miljöområdet .
Ett företag som framställer stål kan inte 
heller anses vara personligen berört av 
bestämmelserna i direktiv 2003/87 .
(se punkterna 102, 103 och 105)
3. En ansökan om ersättning för skada som 
påstås ha vållats av en gemenskapsinsti -
t
ution ska innehålla uppgifter som gör 
det möjligt att fastställa det agerande 
som sökanden lägger institutionen till last och skälen till att han anser att det 
finns ett orsakssamband mellan detta 
II - 214SAMMANFATTNING — MÅL T-16/04
agerande och den skada som han påstår 
sig ha lidit samt arten och omfattningen 
av denna skada .
Även om det med hänsyn till omstän-
digheterna vid tidpunkten för ingivandet 
av ansökan om skadestånd till följd av 
påstått rättsstridigt agerande av Europ a-
parlamentet och rådet vid antagandet av 
direktiv 2003/87 om ett system för han -
del med utsläppsrätter för växthusgaser 
inom gemenskapen, hade skadan nö d-
vändigtvis karaktären av framtida skada på grund av att det angripna direktivet fortfarande var under genomförande i de nationella rättsordningarna
. Med hän-
s
yn till medlemsstaternas utrymme för 
skönsmässig bedömning i samband med genomförandet av systemet för handel med utsläppsrätter på deras territorium 
med tillämpning av deras nationella 
fördelningsplaner, kunde sökanden för övrigt inte precisera den exakta omfat t-
ningen av denna framtida skada vid tid -
punkten för talans väckande
. Det är inte 
nödvändigt att i ansökan, som ett villkor f
ör att den ska kunna upptas till sakpröv -
ning, precisera den exakta omfattningen av skadan och i ännu mindre grad beräkna beloppet av det begärda skadeståndet, 
eftersom detta under alla omständighe-
ter kan göras i samband med repliken, under förutsättning att sökanden åb e-
ropar sådana förhållanden och anger de omständigheter som gör det möjligt att bedöma arten och omfattningen av sk a-
dan, varvid svaranden således har möjlig -
het att säkerställa sitt försvar
.
(se punkterna 132 och 135)4. Vad beträffar gemenskapens utomoblig a-
t
oriska ansvar till följd av antagandet av 
direktiv 2003/87 om ett system för han -
del med utsläppsrätter för växthusgaser inom gemenskapen, gäller att en event u-
ell överträdelse av rättsregler, som syftar till att tillerkänna enskilda rättigheter, vilken är tillräckligt klar, ska grunda sig 
på att gemenskapslagstiftaren uppenbart 
och allvarligt har överskridit gränserna för det utrymme för skönsmässig bedöm -
ning som den förfogar över vid utövandet 
av sin behörighet på miljöområdet enligt 
artiklarna 174 EG och 175 EG
. Utövan -
de
t av detta utrymme för skönsmässig 
bedömning innebär nämligen dels att gemenskapslagstiftaren måste kunna förutse och bedöma den ekologiska, 
vetenskapliga, tekniska och ekonomiska 
utvecklingen, som är av komplex och osäker karaktär, dels att gemenskap s-
lagstiftaren måste göra avvägningar och kompromissa mellan de olika mål, principer och intressen som avses i arti -
kel  174 EG
. Detta medför att direktivet 
innehåller ett antal mål och sidoordnade 
mål som delvis är motstridiga .
(se punkterna 141 och 143)
5. Gemenskapsinstitutionerna är i samma 
utsträckning som medlemsstaterna skyl -
dig
a att iaktta de grundläggande frihe -
terna, såsom etableringsfriheten, vilka 
syftar till att uppnå ett av gemenskapens väsentliga mål, nämligen förverkligandet 
av den inre marknaden i enlighet med 
artikel 3
.1 c EG .
II - 215ARCELOR MOT PARLAMENTET OCH RÅDET
Det följer emellertid inte av den allmänna 
skyldigheten att gemenskapslagstiftaren 
är tvungen att reglera det ifrågavarande 
ämnet på ett sådant sätt att gemen-skapslagstiftning, i synnerhet när den 
tar formen av ett direktiv  i den mening 
som avses i artikel 249 tredje stycket EG, tillhandahåller en uttömmande och slut -
giltig lösning på vissa problem som upp -
kommit med avseende på förverkligandet av den inre marknaden eller att lagstift a-
ren genomför en fullständig harmoni -
sering av de nationella lagstiftningarna för att utesluta alla tänkbara hinder för handeln mellan medlemsstaterna
. När  
gemenskapslagstiftaren ska omarbeta el -
ler skapa ett komplext system, såsom systemet för handel med utsläppsrätter, 
som inrättats genom direktiv 2003/87 om 
ett system för handel med utsläppsrätter för växthusgaser inom gemenskapen, är 
det tillåtet för gemenskapslagstiftaren att 
genomföra detta i etapper och att endast vidta en progressiv harmonisering av de 
nationella lagstiftningarna i fråga
. Det är 
i allmänhet svårt att genomföra sådana 
å
tgärder, eftersom det innebär att de 
 behöriga gemenskapsinstitutionerna uti-f 
rån varierande och komplexa nationella 
bestämmelser ska utarbeta gemensamma regler som är förenliga med de mål som fastställs i fördraget och som erhåller 
godkännande från en kvalificerad ma -
joritet av medlemmarna i rådet
. Detta 
gäller även gemenskapslagstiftningen på 
område
t för miljöskydd i enlighet med 
artiklarna 174 EG och 175 EG .
(se punkterna 177 och 178)6. I artikel 249 tredje stycket EG föreskrivs 
att ett direktiv, med avseende på det r
esultat som ska uppnås, ska vara bin -
dande för varje medlemsstat till vilken det riktar sig, men ska överlåta åt de natio -
nella myndigheterna att bestämma form 
och tillvägagångssätt för genomförandet, 
vilket logiskt sett nödvändigtvis innebär att medlemsstaterna har ett utrymme för 
skönsmässig bedömning när de faststäl-
ler införlivandeåtgärderna
. Enligt sub-  
sidi
aritetsprincipen i artikel  5 andra 
stycket EG, som det hänvisas till i skäl 30 i direktiv 2003/87 om ett system för han -
del med utsläppsrätter för växthusgaser 
inom gemenskapen, ska gemenskapen 
för övrigt, på de områden där den inte är ensam behörig, vidta en åtgärd endast 
om och i den mån som målen för den pl a-
nerade åtgärden inte i tillräcklig utsträc k-
ning kan uppnås av medlemsstaterna 
och därför, på grund av den planerade 
åtgärdens omfattning eller verkningar, 
bättre kan uppnås på gemenskapsnivå
. 
Av artiklarna  174–176  EG framgår att gemens
kapen och medlemsstaterna har 
delad behörighet på miljöskyddsom-rådet
. Gemenskapsbestämmelserna på 
detta område innebär således inte någon f
ullständig harmonisering, och  i arti-
kel  176  EG föreskrivs en möjlighet för medlemsstaterna att införa strängare skyddsåtgärder, vilka endast måste upp-
fylla kravet att de ska vara förenliga med 
fördraget och kravet att de ska anmälas till kommissionen
.
I enlighet med dessa principer föreskr i-
ver inte det aktuella direktiv  2003/87  
någon 
fullständig harmonisering på ge-  
II - 216SAMMANFATTNING — MÅL T-16/04
menskapsnivå av de villkor som ligger till 
grund för upprättandet av systemet för 
handel med utsläppsrätter och dess funk -
tionssätt . Medlemsstaterna har nämligen, 
med iakttagande av reglerna i fördraget, 
e
tt stort utrymme för skönsmässig b e-
dömning när det gäller genomförandet av detta system, särskilt med avseende på utarbetandet av deras nationella för -
delningsplaner och deras självständiga beslut om fördelning av utsläppsrätter enligt artiklarna  9
.1 och  11 .1 i direkti -
vet. Följaktligen medför inte enbart det 
förhållandet att gemenskapslagstiftaren har l
ämnat en särskild fråga öppen, som 
omfattas såväl av tillämpningsområdet för direktivet som tillämpningsområdet för en grundläggande frihet, såsom et a-
bleringsfriheten, och att det därmed an -
kommer på medlemsstaterna att reglera denna fråga med tillämpning av deras 
utrymme för skönsmässig bedömning, 
förvisso i överensstämmelse med över -
ordnade regler i gemenskapsrätten, att det i sig är motiverat att anse att ett så-
dant utelämnande strider mot bestäm -
melserna i fördraget
. Detta är i ännu 
högre grad sant, eftersom medlemsst a-
t
erna är skyldiga att säkerställa direkti -
vens ändamålsenliga verkan i enlighet 
med deras skyldighet till lojalt samarbete enligt artikel 10 EG, vilket även innebär 
att medlemsstaterna är skyldiga att tolka 
sin nationella lagstiftning i överensstäm-melse med de mål och principer som lig -
ger till grund för det 
 aktuella direktivet .
(se punkterna 179 och 180)
7. Såväl gemenskapslagstiftaren när den 
antar ett direktiv  som medlemsstaterna när de inf
örlivar direktivet med nationell 
rätt är skyldiga att se till att de allmänna 
principerna i gemenskapsrätten iakttas . 
Skyddet för de allmänna rättsprinciper s
om har erkänts i gemenskapens rätt s-
ordning, däribland de grundläggande rättigheterna, är även bindande för me d-
lemsstaterna när de genomför gemen-
skapsrättsliga bestämmelser, och de är 
därmed skyldiga att i den utsträckning det är möjligt tillämpa dessa bestäm -
melser under omständigheter som inte strider mot dessa krav
. Dessa principer är 
analogt tillämpliga på de grundläggande 
friheterna i fördraget .
Även om direktiv 2003/87 om ett system 
för handel med utsläppsrätter för väx t-
husgaser inom gemenskapen, i synner -
het direktivets artiklar 9 .1 och  11 .1, ger 
medlemsstaterna ett utrymme för sköns -
mä
ssig bedömning, är detta utrymme 
nämligen i princip tillräckligt stort för att medlemsstaterna ska kunna tillämpa bestämmelserna i direktivet i överens -
stämmelse med de krav som följer av skyddet för de grundläggande rättighe-terna och de grundläggande friheterna 
i fördraget
. Eftersom genomförandet av 
direktivet kan prövas av nationella dom -
st
olar, ankommer det på dessa domstolar 
att ställa tolkningsfrågor till domstolen 
i enlighet med villkoren i artikel 234 EG om det uppstår svårigheter avseende 
tolkningen eller giltigheten av detsamma
. 
Följaktligen ankommer det på myndig -
he
terna och domstolarna i medlemsst a-
terna att inte bara tolka den  nationella 
II - 217ARCELOR MOT PARLAMENTET OCH RÅDET
rätten så den står i överensstämmelse  
med direktivet, utan även att se till att 
de inte grundar sig på en tolkning av 
direktivet som skulle stå i strid med de  
g
rundläggande rättigheter som skyddas 
av gemenskapsrättsordningen, med de övriga allmänna principerna i gemen -
skapsrätten eller med de grundläggande 
 
friheterna i fördraget, såsom etablerings -
friheten . Gemenskapslagstiftaren kan in-  
t
e kritiseras för att inte på ett uttöm -
mande och slutgiltigt sätt i direktivet ha löst en viss problematik som hänför sig till tillämpningsområdet för etablering s-
friheten, när detta direktiv ger medlems -
staterna ett utrymme för skönsmässig bedömning som gör det möjligt för dem 
att fullt ut iaktta bestämmelserna i för -
draget och de allmänna principerna i ge -
menskapsrätten
.
(se punkterna 181–184)
8. Om det inte rådde frihet att över grän -
serna överföra utsläppsrätter i den me -
ning som avses i artikel  12 .2 och  12 .3 i 
förening med artikel 3 a i direktiv 2003/87 
om e
tt system för handel med utsläppsrä t-
ter för växthusgaser inom gemenskapen, skulle det allvarligt kunna störa ett effe k-
tivt fungerande system för handel med 
utsläppsrätter i den mening som avses 
i artikel  1 i direktivet
. Det är av denna 
anledning som medlemsstaterna enligt 
artikel 12 .2 i direktivet åläggs en allmän 
skyldighet att ”se till” att denna frihet får verkan i relevant nationell lagstiftning
. 
Tvärtom konstaterar tribunalen att dire k-
tive
t inte innehåller någon begränsning f
ör gränsöverskridande överföringar av 
utsläppsrätter mellan juridiska personer i en och samma företagskoncern ober o-
ende av om deras ekonomiska och/eller 
administrativa huvudkontor är beläget 
på den inre marknaden
. Mot bakgrund 
av de ovannämnda bestämmelserna i dir
ektiv 2003/87 går det inte att komma 
till slutsatsen att direktivet innehåller en rättsstridig inskränkning av de grundläg-gande friheterna i fördraget, däribland 
etableringsfriheten, eller att direktivet 
skulle uppmuntra medlemsstaterna att inte iaktta dessa friheter
. I all synnerhet 
kan gemenskapslagstiftaren inte hållas ans
varig för att på ett uppenbart och all -
varligt sätt ha överträtt gränserna för sitt utrymme för skönsmässig bedömning enligt artikel 174 EG i förening med arti -
kel 43 EG
.
(se punkterna 188 och 190)
9. Direktiv 2003/87 om ett system för han-
de
l med utsläppsrätter för växthusg a-
ser inom gemenskapen innehåller inte någon bestämmelse som reglerar omfat t-
ningen av de ekonomiska konsekvenser 
som kan uppkomma till följd av att en 
anläggning erhållit en otillräcklig mängd utsläppsrätter och till följd av priset på 
utsläppsrätterna, eftersom priset ut e-
slutande bestäms av marknadskrafterna 
på den handelsmarknad som inrättats i samband med införandet av ett sy s-
tem för handel med utsläppsrätter, vil -
ket enligt artikel  1 i direktivet syftar till att på ett kostnadseffektivt och ekono -
miskt effektivt sätt minska utsläppen av 
II - 218SAMMANFATTNING — MÅL T-16/04
växthusgaser . En gemenskapsreglering av 
priset på utsläppsrätterna skulle motar -
b
eta huvudsyftet med direktivet, det vill 
säga att uppnå en minskning av utslä p-
pen av växthusgaser genom ett effektivt 
system för handel med utsläppsrätter i 
vilket kostnaderna för utsläppen och de 
investeringar som görs för att minska dessa i huvudsak bestäms av mar k-
nadsmekanismerna (skäl 5 i direktivet)
. 
Detta innebär att om det föreligger en otillräc
klig mängd utsläppsrätter beror 
verksamhetsutövarnas incitament att minska eller att inte minska sina utsläpp av växthusgaser på resultatet av ett kom -
plext ekonomiskt beslut som i detta avs e-
ende fattas bland annat mot bakgrund av, å ena sidan, priset på de tillgängliga 
utsläppsrätterna på handelsmarknaden, 
och, å andra sidan, kostnaderna för de eventuella utsläppsminskningsåtgärder som kan ha till syfte att antingen minska 
produktionen eller investera i produk -
tionsmedel som är effektivare ur energ i-
förbrukningssynpunkt (skäl 20 i samma direktiv)
.
I ett sådant system kan ökningen av kost -
naderna för utsläpp och således priset på utsläppsrätterna, vilket beror på ett antal 
ekonomiska parametrar, inte i förväg regleras av gemenskapslagstiftaren utan 
att de ekonomiska incitament som utgör 
grunden för systemets funktion mins -
kas eller till och med undanröjs och att 
effektiviteten i systemet för handel med 
utsläppsrätter därmed rubbas
. Inrättan-
de
t av ett sådant system, med dess ekono -
miska förutsättningar, i syfte att uppfylla de skyldigheter som följer av Kyotopr o-
tokollet, omfattas för övrigt av det stora 
utrymme för skönsmässig bedömning 
som gemenskapslagstiftaren har enligt ar
tikel 174 EG och utgör i sig ett legitimt 
och lämpligt val som lagstiftaren gjort . 
Det är på grundval av detta legitima val s
om gemenskapslagstiftaren har grundat 
systemet för handel med utsläppsrätter på förutsättningen i enlighet med artik -
larna 9
.1 och 11 .1 i direktiv 2003/87 att 
det ankommer på medlemsstaterna – på g
rundval av deras nationella fördelning s-
planer (NFP) och med utövande av det utrymme för skönsmässig bedömning som de tillerkänts i detta hänseende – 
att besluta om den sammanlagda mäng -
den utsläppsrätter att fördela, och den 
enskilda fördelningen av dessa utsläpp s-
rätter på anläggningar som är etablerade på deras territorium
. Dessutom omfattas 
inte detta beslut av den begränsade för -
hand
sprövning som kommissionen gör i 
enlighet med artikel  9 .3 i samma dire k-
tiv 
angående bland annat kriterierna 
i direktivets bilaga  III . De variationer 
som föreligger i de olika medlemsst a-
t
erna när det gäller mål och åtgärder för 
utsläppsminskning, vilka är en följd av medlemsstaternas skyldigheter enligt Kyotoprotokollet såsom de framgår av 
den plan för fördelning av bördor som 
anges i beslut 2002/358 om godkännande, på Europeiska gemenskapens vägnar, av 
Kyotoprotokollet till Förenta nationernas 
ramkonvention om klimatförändringar, och gemensamt fullgörande av åtagan -
den inom ramen för detta, och därmed 
den osäkerhet som råder beträffande 
storleken på den sammanlagda mängden och den enskilda mängden utsläppsrätter 
att fördela på olika industrisektorer och 
verksamhetsutövare på grundval av olika NFP , kan således inte tillskrivas bestäm -
melserna i direktivet som sådana
.
(se punkterna 199–202)
II - 219ARCELOR MOT PARLAMENTET OCH RÅDET
10. Bristen på förutsebarhet när det gäl -
ler utvecklingen på handelsmarknaden 
utgör en inneboende och oskiljbar del  
av den ekonomiska mekanism som kän -
netecknar systemet för handel med ut-  
släppsrätter som inrättades genom di -
rektiv  2003/87 om ett system för han -
del med utsläppsrätter för växthusgaser 
inom gemenskapen, vilket är underka s-
tat de klassiska regler om anbud och ef -
terfrågan som kännetecknar en fri och 
konkurrensutsatt marknad i enlighet 
med de principer som slagits fast i arti-
kel  1 i förening med skäl 7 i direktivet, samt i artiklarna  2  EG och  3 .1  c och g 
EG. Denna aspekt kan således inte anses 
strida mot rättssäkerhetsprincipen, vid 
ä
ventyr av att den utgör ett ifrågasättande 
av själva de ekonomiska grundvalarna för systemet för handel med utsläppsrätter, såsom dessa uppställts i direktivet i över -
ensstämmelse med reglerna i fördraget
.
(se punkt 203)