Förstainstansrättens dom (första avdelningen) av den 17 december 1991. - SA Hercules Chemicals NV mot Europeiska gemenskapernas kommission. - Mål T-7/89.



Rättsfallssamling 1991 s. II-01711

Svensk specialutgåva s. II-00083

Finsk specialutgåva s. II-00079



Sammanfattning

Parter

Domskäl

Beslut om rättegångskostnader

Domslut



Nyckelord

1. Konkurrens - administrativt förfarande - tillgång till handlingarna - kommissionens skyldighet enligt de regler som den själv fastställt i en rapport om konkurrenspolitiken

2. Konkurrens - konkurrensbegränsande samverkan - avtal mellan företag - begrepp - enighet i fråga om det kommande beteendet på marknaden

(artikel 85.1 i EEG-fördraget)

3. Konkurrens - konkurrensbegränsande samverkan - förbud - konkurrensbegränsande samverkan med verkan efter det att den formellt upphört - tillämpning av artikel 85 i fördraget

(artikel 85 i EEG-fördraget)

4. Konkurrens - konkurrensbegränsande samverkan - samordnat förfarande - begrepp- samordning och samarbete som är oförenliga med varje företags skyldighet att självständigt bestämma sitt beteende på marknaden - möten mellan konkurrenter i syfte att utbyta upplysningar som är av avgörande betydelse för utarbetandet av deltagarnas affärsstrategi

(artikel 85.1 i EEG-fördraget)

5. Konkurrens - konkurrensbegränsande samverkan - komplex överträdelse som innehåller delar som utgör avtal och delar som utgör samordnat förfarande - enhetlig karakteristik som "ett avtal och ett samordnat förfarande" - tillåtlighet - betydelse för bevisningen

(artikel 85.1 i EEG-fördraget)

6. Konkurrens - konkurrensbegränsande samverkan - samordnat förfarande - påverkan på handeln mellan medlemsstater - skall bedömas totalt och inte med avseende på var och en av deltagarna

(artikel 85.1 i EEG-fördraget)

7. Institutionernas rättsakter - motivering - hänvisning till yttranden som skall inhämtas - skyldighet - räckvidd - beslut om tillämpning av konkurrensreglerna - förhörsombudets yttrande - är inte ett yttrande som skall inhämtas

(artikel 190 i EEG-fördraget)

8. Konkurrens - böter - belopp - fastställelse - kriterier - företagets tidigare beteende

(artikel 15.2 i rådets förordning nr 17)

Sammanfattning

1. Så snart kommissionen, utöver vad som krävs för iakttagandet av rätten till försvar, har fastställt ett förfarande för tillgång till handlingarna i ett konkurrensmål samt formulerat och tillkännagivit reglerna för detta förfarande i någon av sina rapporter om konkurrenspolitiken, får kommissionen inte avvika från de regler som den själv ålagt sig. Den skall således till de företag som omfattas av ett förfarande enligt artikel 85.1 i fördraget lämna ut samtliga handlingar, antingen de är till sökandens fördel eller ej, som den inhämtat vid undersökningen med förbehåll för andra företags affärshemligheter, kommissionens interna handlingar och andra konfidentiella upplysningar.

2. För att det skall föreligga ett avtal i den mening som avses i artikel 85.1 i EEG-fördraget räcker det att de ifrågavarande företagen har uttryckt sin gemensamma vilja att bete sig på ett bestämt sätt på marknaden. Så är fallet när det förelåg enighet mellan flera företag om att uppnå mål i fråga om priser och försäljningsvolymer.

3. Artikel 85 i fördraget skall tilllämpas på konkurrensbegränsande samverkan som inte längre pågår men vars verkan består efter det att de formellt upphört.

4. De kriterier på samordning och samarbete som gör det möjligt att bestämma begreppet samordnat förfarande skall förstås mot bakgrund av grundtanken i fördragets konkurrensregler, enligt vilken varje näringsidkare på ett självständigt sätt skall bestämma vilken affärspolicy han ämnar följa inom den gemensamma marknaden. Detta krav på självständighet utesluter visserligen inte rätten för näringsidkarna att på ett förnuftigt sätt anpassa sig till sina konkurrenters konstaterade eller förväntade beteende. Självständighetskravet hindrar dock bestämt varje sådan direkt eller indirekt kontakt mellan företag som har till syfte eller resultat antingen att påverka en aktuell eller potentiell konkurrents beteende på marknaden eller att orientera en sådan konkurrent om det beteende på marknaden som det ifrågavarande företaget har beslutat sig för - eller överväger - att självt iaktta.

Det utgör ett samordnat förfarande att delta i sammanträden som har till syfte att fastställa mål för priser och försäljningsvolymer och under vilka konkurrenterna utbyter upplysningar om de priser som de avser att tillämpa, om deras lönsamhetströsklar, om de begränsningar i försäljningsvolymerna som de anser vara nödvändiga eller om deras försäljningssiffror, eftersom de deltagande företagen inte kan underlåta att ta hänsyn till de på så sätt meddelade upplysningarna när de bestämmer hur de skall bete sig på marknaden

5. Artikel 85.1 i fördraget innehåller inte någon särskild karakteristik när det gäller en överträdelse som visserligen är komplex men som ändå utgör en enda överträdelse eftersom den består av ett fortlöpande beteende som karakteriseras av ett enda syfte och som samtidigt innefattar faktiska omständigheter som skall anses som "avtal" och faktiska omständigheter som skall anses som "samordnade förfaranden". En sådan överträdelse kan därför karakteriseras som "ett avtal och ett samordnat förfarande" utan att det samtidigt och kumulativt krävs bevis för att var och en av dessa faktiska omständigheter uppfyller förutsättningarna både för ett avtal och för ett samordnat förfarande.

6. Ett företag skall anses ha deltagit i ett avtal eller ett samordnat förfarande som kan påverka handeln mellan medlemsstater och därmed anses ha överträtt artikel 85.1 i fördraget om beteendet hos de deltagande företagen tillsammans kan leda till ett sådant resultat, oavsett verkan av det förstnämnda företagets individuella deltagande.

7. Den omständigheten att ett beslut om tillämpning av konkurrensreglerna inte hänvisar till förhörsombudets rapport utgör inte ett åsidosättande av artikel 190 i fördraget eftersom nämnda rapport, vars överlämnande till den rådgivande kommittén för kartell- och monopolfrågor eller till kommissionen inte föreskrivs någonstans, inte utgör ett yttrande som skall inhämtas av kommissionen i dess egenskap av beslutande organ.

8. När det gäller att fastställa det bötesbelopp som skall åläggas på grund av ett åsidosättande av fördragets konkurrensregler skall det förhållande att kommissionen redan tidigare slagit fast att ett företag överträtt konkurrensreglerna och i förekommande fall ålagt företaget ett straff för detta betraktas som en försvårande omständighet för företaget, medan frånvaron av tidigare överträdelser utgör en normal omständighet som kommissionen inte behöver ta hänsyn till som en förmildrande omständighet.

Parter

Mål T-7/89

SA Hercules Chemicals NV, ett företag enligt belgisk rätt, med säte i Beringen (Belgien), företrätt av advokaten M. Siragusa, Rom, med delgivningsadress i Luxemburg hos advokaterna Elvinger och Hoss, 15, Côte d'Eich,

sökande,

mot

Europeiska gemenskapernas kommission, företrädd av juridiske chefsrådgivaren A. McClellan och K. Banks, rättstjänsten, i egenskap av ombud, med delgivningsadress i Luxemburg hos Roberto Hayder, kommissionens rättstjänst, Centre Wagner, Kirchberg,

svarande.

Talan avser ogiltigförklaring av kommissionens beslut av den 23 april 1986 om ett tillämpningsförfarande av artikel 85 i EEG-fördraget (IV/31.149- Polypropen, EGT L 230, s. 1).

FÖRSTAINSTANSRÄTTEN (första avdelningen)

sammansatt av ordföranden J. L. Cruz Vilaca och domarna R. Schintgen, D. A. O. Edward, H. Kirschner och K. Lenaerts,

generaladvokat: B. Vesterdorf,

justitiesekreterare: H. Jung,

som beaktat det skriftliga förfarandet och vad som förekommit vid den muntliga förhandlingen den 10-15 december 1990, och

som hört generaladvokatens förslag till avgörande, framlagt vid sammanträde den 10 juli 1991,

meddelar följande

dom

Domskäl

Bakgrunden för talan

1 Förevarande mål gäller ett beslut av kommissionen genom vilket femton producenter av polypropen ålades böter för överträdelse av artikel 85.1 i EEG-fördraget. Den produkt, polypropen, som är föremål för det angripna beslutet (härefter benämnt "beslutet") är en av de främsta termoplastiska bulkpolymererna. Polypropen säljs av producenterna till företag som förädlar den till hel- eller halvfabrikat. De främsta polypropenproducenterna har ett sortiment med mer än hundra olika kvaliteter som täcker en vid skala av slutanvändningar. De viktigaste baskvaliteterna av polypropen är benämnda fiber, formsprutad homopolymer, formsprutad sampolymer, slagseg sampolymer samt folie. De företag som beslutet riktar sig till är alla betydande producenter av petrokemiska produkter.

2 Den västeuropeiska marknaden för polypropen förses nästan uteslutande med produkter från produktionsenheter i Europa. Före 1977 försörjde följande tio producenter marknaden: Montedison (sedermera Montepolimeri SpA som därefter blev Montedipe SpA), Hoechst AG, Imperial Chemical Industries plc och Shell International Chemical Company Ltd (härefter "de fyra stora") som tillsammans innehade 64 % av marknaden, Enichem Anic SpA i Italien, Rhône-Poulenc SA i Frankrike, Alcudia i Spanien, Chemische Werke Hüls och Basf AG i Tyskland samt Chemie Linz AG i Österrike. Efter utgången av de huvudpatent som innehafts av Montedison uppträdde 1977 sju nya producenter i Västeuropa: Amoco och Hercules Chemicals NV i Belgien, ATO Cimie SA och Solvay et Cie SA i Frankrike, SIR i Italien, DSM NV i Nederländerna och Taqsa i Spanien. Saga Petrokjemi AS & Co., en norsk producent, började sin verksamhet i mitten av 1978 och Petrofina SA 1980. Tillkomsten av nya producenter med en nominell kapacitet på omkring 480 000 ton innebar en väsentlig ökning av produktionskapaciteten i Västeuropa som under flera år inte åtföljdes av någon motsvarande ökning av efterfrågan, vilket fick till följd ett lågt utnyttjande av produktionskapaciteten. Utnyttjandegraden ökade emellertid successivt mellan 1977 och 1983 då den steg från 60 till 90 %. Enligt beslutet förelåg ungefärlig jämvikt mellan utbud och efterfrågan från och med 1982. Under den största delen av referensperioden (1977-1983) karakteriserades dock polypropenmarknaden, uppgavs det, av antingen dålig lönsamhet eller betydande förluster, särskilt beroende på omfattningen av de fasta kostnaderna och ökningen av priset på råvaran, propen. Enligt beslutet (punkt 8) innehade 1983 Montepolimeri SpA 18 % av den europeiska polypropenmarknaden, Imperial Chemical Industries plc, Shell International Chemical Company Ltd och Hoechst AG 11 % vardera, Hercules Chemicals NV något mindre än 6 %, ATO Chimie SA, BASF AG, DSM NV, Chemische Werke Hüls, Chemie linz AG, Solvay et Cie SA och Saga Petrokjemi AS & Co. 3-5 % vardera samt Petrofina SA omkring 2 %. Polypropenhandeln mellan medlemsstaterna var enligt beslutet omfattande, eftersom var och en av producenterna som under denna tid var etablerade i gemenskapen sålde inom alla eller nästan alla medlemsstater.

3 Hercules Chemicals NV är en av de nya producenter som dök upp på marknaden 1977. Den hade en ställning som medelstor producent på den västeuropeiska marknaden med en marknadsandel som låg mellan ca 5 och 6 %. Hercules är emellertid den störste producenten på den amerikanska marknaden.

4 Den 13 och 14 oktober 1983 genomförde tjänstemän från kommissionen i enlighet med artikel 14.3 i rådets förordning nr 17 av den 6 februari 1962, Första förordningen om tillämpning av fördragets artiklar 85 och 86 (EGT 1962, nr 13, s. 204, fransk version; svensk specialutgåva del 08, volym 01; härefter benämnd "förordning nr 17"), samtidiga undersökningar hos följande företag som är producenter av polypropen och förser den gemensamma marknaden med denna produkt:

- ATO Chimie SA, numera Atochem (härefter benämnt "ATO"),

- BASF AG (härefter benämnt "BASF"),

- DSM NV (härefter benämnt "DSM"),

- Hercules Chemicals NV (härefter benämnt "Hercules"),

- Hoechst AG (härefter benämnt "Hoechst"),

- Chemische Werke Hüls (härefter benämnt "Hüls"),

- Imperial Chemical Industries plc (härefter benämnt "ICI"),

- Montepolimeri SpA, numera Montedipe (härefter benämnt "Monte"),

- Shell International Chemical Company Ltd (härefter benämnt "Shell"),

- Solvay et Cie SA (härefter benämnt "Solvay"),

- BP Chimie (härefter benämnt "BP").

Ingen undersökning genomfördes hos Rhône-Poulenc SA (härefter benämnt "Rhône-Poulenc") eller hos Anic.

5 Efter undersökningarna riktade kommissionen en begäran om upplysningar i enlighet med artikel 11 i i förordning nr 17 (härefter benämnd "begäran om upplysningar") inte endast till ovannämnda företag utan även till följande företag:

- Amoco,

- Chemie Linz AG (härefter benämnt "Linz"),

- Saga Petrokjemi AS & Co., som numera ingår i Statoil (härefter benämnt "Statoil"),

- Petrofina SA (härefter benämnt "Petrofina"),

- Enichem Anic SpA (härefter benämnt "Anic").

Linz, som är ett i Österrike etablerat företag, bestred kommissionens behörighet och vägrade att besvara begäran. I enlighet med artikel 14.2 i ovannämnda förordning genomförde därefter kommissionens tjänstemän undersökningar hos Anic och Saga Petrochemicals UK Ltd, Sagas engelska dotterbolag, samt hos Linz försäljningsagenturer i Förenade kungariket och Förbundsrepubliken Tyskland. Ingen begäran om upplysningar riktades till Rhône-Poulenc.

6 Med ledning av det bevismaterial som erhölls inom ramen för dessa undersökningar och denna begäran om upplysningar kom kommissionen fram till att de berörda producenterna mellan 1977 och 1983 i strid med artikel 85 i EEG-fördraget genom en rad prisinitiativ regelbundet fastställt målpriser samt utarbetat ett system för årlig kontroll av försäljningsvolymerna i syfte att mellan sig dela upp den disponibla marknaden enligt överenskomna procentsatser eller volymer. Därför beslöt kommissionen den 30 april 1984 att inleda ett förfarande enligt artikel 3.1 i förordning nr 17. I maj 1984 tillställde kommissionen de ovannämnda företagen med undantag för Anic och Rhône-Poulenc ett skriftligt meddelande om anmärkningar. Samtliga mottagare svarade skriftligt.

7 Den 24 oktober 1984 sammanträffade det av kommissionen utsedda förhörsombudet med de juridiska rådgivarna till mottagarna av meddelandet om anmärkningar, för att komma överens om vissa procedurregler för det inom ramen för det administrativa förfarandet föreskrivna förhöret, vilket skulle börja den 12 november 1984. Vid detta sammanträde tillkännagav kommissionen dessutom att den, till följd av de argument som framförts av företagen i deras svar på meddelandet om anmärkningar, inom kort skulle sända företagen ytterligare material till komplettering av det bevismaterial angående genomförandet av prisinitiativ som redan delgivits dem. I enlighet därmed sände kommissionen den 31 oktober 1984 till företagens juridiska rådgivare en rad handlingar bestående av kopior av prisinstruktioner från producenterna till dessas försäljningskontor inklusive tabeller med sammanfattningar av dessa handlingar. För att säkerställa skyddet för affärshemligheter förenade kommissionen översändandet av dessa handlingar med vissa villkor. Särskilt fick handlingarna inte komma till företagens affärsavdelningars kännedom. Flera företags advokater vägrade att acceptera dessa villkor och skickade tillbaka dokumentationen före förhöret.

8 Med anledning av de upplysningar som lämnades i de skriftliga svaren på meddelandet om anmärkningar beslöt kommissionen att utsträcka förfarandet till Anic och Rhône-Poulenc. För detta ändamål sändes till dessa företag den 25 oktober 1984 ett meddelande om anmärkningar liknande det som tillställts de femton andra företagen.

9 En första förhörsperiod ägde rum den 12-20 november 1984, under vilken alla företagen hördes med undantag av Shell (som hade vägrat att delta i något förhör) samt Anic, ICI och Rhône-Poulenc (som ansåg att de inte hade fått tillräcklig möjlighet att förbereda sitt ärende).

10 Under dessa förhör vägrade flera företag att gå in på de frågor som togs upp i den dokumentation som sänts till dem den 31 oktober 1984 och gjorde därvid gällande att kommissionen radikalt hade ändrat inriktning i sin argumentation och att företagen åtminstone borde få tillfälle att avge skriftliga yttranden. Andra företag hävdade att de inte fått tillräckligt med tid att studera ifrågavarande handlingar före förhöret. En gemensam skrivelse med det innehållet avsändes till kommissionen den 28 november 1984 genom advokaterna för BASF, DSM, Hercules, Hoechst, ICI, Linz, Monte, Petrofina och Solvay. I en skrivelse av den 4 december 1984 förklarade Hüls att Hüls anslöt sig till denna ståndpunkt.

11 Kommissionen sände därför den 29 mars 1985 en ny serie handlingar till företagen innehållande prisinstruktioner som företagen givit sina försäljningskontor, åtföljda av tabeller över priser och en sammanfattning av bevis beträffande varje prisinitiativ för vilket det fanns handlingar tillgängliga. Kommissionen anmodade företagen att svara såväl skriftligen som under en ny förhörsperiod och meddelade att den upphävde de restriktioner som ursprungligen föreskrivits i fråga om vidarebefordran av handlingar till affärsavdelningarna.

12 I en annan skrivelse daterad samma dag besvarade kommissionen de av advokaterna framförda argumenten enligt vilka kommissionen inte hade givit en precis rättslig definition av den åberopade konkurrensbegränsande samverkan enligt artikel 85.1 i fördraget, och anmodade företagen att skriftligen och muntligen yttra sig till kommissionen.

13 En andra förhörsperiod ägde rum den 8-11 juli 1985 och den 25 juli 1985. Anic, ICI och Rhône-Poulenc yttrade sig vid detta tillfälle och de övriga företagen (med undantag av Shell) kommenterade de frågor som behandlats i kommissionens båda skrivelser av den 29 mars 1985.

14 Ett utkast till förhörsprotokoll åtföljt av relevant dokumentation sändes den 19 november 1985 till medlemmarna i den rådgivande kommittén för kartell- och monopolfrågor (härefter benämnd "den rådgivande kommittén") och den 25 november 1985 till företagen. Den rådgivande kommittén avgav sitt yttrande vid sitt 170:e sammanträde den 5 och 6 december 1985.

15 Vid slutet av detta förfarande fattade kommissionen det omtvistade beslutet av den 23 april 1986, i vilket följande föreskrivs:

"Artikel 1

Anic SpA, ATO Chemie SA (numera Atochem), BASF AG, DSM NV, Hercules Chemicals NV, Hoechst AG, Chemische Werke Hüls (numera Hüls AG), ICI plc, Chemische Werke Linz, Montepolimeri SpA (numera Montedipe), Petrofina SA, Rhône-Poulenc SA, Shell International Chemical Co. Ltd, Solvay & Cie och Saga Petrokjemi AG & Co. (ingår numera i Statoil) har överträtt bestämmelserna i artikel 85.1 i EEG-fördraget genom att

- vad avser Anic från omkring november 1977 till slutet av 1982 eller början av 1983,

- vad avser Rhône-Poulenc från omkring november 1977 till slutet av 1980,

- vad avser Petrofina från 1980 till åtminstone november 1983,

- vad avser Hoechst, ICI, Montepolimeri och Shell från mitten av 1977 till åtminstone november 1983,

- vad avser Hercules, Linz, Saga och Solvay från omkring november 1977 till åtminstone november 1983,

- vad avser ATO från åtminstone 1978 till åtminstone november 1983,

- vad avser BASF, DSM och Hüls från en obestämd tidpunkt mellan 1977 och 1979 till åtminstone november 1983,

delta i ett avtal och ett samordnat förfarande som gick tillbaka till mitten av 1977 och enligt vilka de producenter som förser den gemensamma marknadens territorium med polypropen

a) tog kontakt med varandra och regelbundet träffades (sedan början av 1981 två gånger i månaden) inom ramen för hemliga sammanträden för att diskutera och slå fast sin affärsstrategi,

b) periodiskt fastställde "målpriser" (eller minimipriser) för försäljningen av produkten i var och en av gemenskapens medlemsstater,

c) kom överens om diverse åtgärder för att underlätta genomförandet av sådana målpriser, inklusive (och huvudsakligen) tillfälliga begränsningar av produktionen, utbyte av detaljerade upplysningar om sina leveranser, hållande av lokala sammanträden och från och med slutet av 1982 ett system med "account management" i syfte att genomföra prishöjningar gentemot vissa kunder,

d) företog samtidiga prishöjningar för att genomföra de nämnda målen,

e) delade upp marknaden genom att ge varje producent ett årligt försäljningsmål eller en årlig "försäljningskvot" (1979, 1980 och under åtminstone en del av 1983) eller, i brist på ett slutgiltigt avtal för hela året, genom att kräva att producenterna begränsade sin månatliga försäljning genom hänvisning till en föregående period (1981, 1982).

Artikel 2

De i artikel 1 nämnda företagen skall omedelbart upphöra med ovan angivna överträdelser (om så inte redan skett) och i framtiden inom ramen för sin verksamhet inom polypropensektorn avhålla sig från varje avtal eller samordnat förfarande som kan ha samma eller liknande syfte eller resultat, inklusive varje utbyte av upplysningar av den art som i allmänhet betraktas som affärshemligheter och varigenom deltagarna informeras direkt eller indirekt om andra individuella producenters produktion, leveranser, lagerstorlek, försäljningspriser, kostnader eller investeringsplaner eller som skulle kunna göra det möjligt för dem att övervaka genomförandet av varje uttryckligt eller tyst avtal eller varje samordnat förfarande i fråga om pris eller marknadsuppdelning inom gemenskapen. Varje system för utbyte av allmän information som producenterna kan vara anslutna till (som t.ex. Fides) skall administreras på ett sådant sätt att det utesluter all information som gör det möjligt att identifiera enskilda producenters beteende. Företagen skall särskilt avhålla sig från att sinsemellan utbyta någon ytterligare information rörande konkurrens som inte omfattas av ett sådant system.

Artikel 3

Med anledning av den i artikel 1 fastställda överträdelsen åläggs de i detta beslut angivna företagen följande böter:

i) Anic SpA, 750 000 ecu eller 1 103 692 500 ITL i böter,

ii) Atochem, 1 750 000 ecu eller 11 973 325 FRF i böter,

iii) BASF AG, 2 500 000 ecu eller 5 362 225 DEM i böter,

iv) DSM NV, 2 750 000 ecu eller 6 657 640 NLG i böter,

v) Hercules Chemicals NV, 2 750 000 ecu eller 120 569 620 BEF i böter,

vi) Hoechst AG, 9 000 000 ecu eller 19 304 010 DEM i böter,

vii) Hüls AG, 2 750 000 ecu eller 5 898 447,50 DEM i böter,

viii) ICI plc, 10 000 000 ecu eller 6 447 970 GBP i böter,

ix) Chemische Werke Linz, 1 000 000 ecu eller 1 471 590 000 ITL i böter,

x) Montedipe, 11 000 000 ecu eller 16 187 490 000 ITL i böter,

xi) Petrofina SA, 600 000 ecu eller 26 306 100 BEF i böter,

xi) Rhône-Poulenc SA, 500 000 ecu eller 3 420 950 FRF i böter,

xiii) Shell International Chemical Co. Ltd, 9 000 000 ecu eller 5 803 173 GBP i böter,

xiv) Solvay & Cie, 2 500 000 ecu eller 109 608 750 BEF i böter,

xv) Statoil, Den Norske Stats Oljeselskap AS (som numera inbegriper Saga Petrokjemi), 1 000 000 ecu eller 644 797 GBP i böter.

Artiklarna 4 och 5

(inte återgivna)"

16 Den 8 juli 1986 sändes till företagen det slutgiltiga förhörsprotokollet innehållande de av företagen begärda ändringarna, tilläggen och strykningarna.

Förfarandet

17 Under dessa omständigheter har sökanden, genom ansökan som inkom till domstolens kansli den 31 juli 1986, väckt förevarande talan om ogiltigförklaring av beslutet. Tretton av de fjorton övriga företagen till vilka detta beslut är riktat har likaledes väckt talan om ogiltigförklaring av beslutet (målen T-1/89-T-4/89 och T-7/89-T-15/89).

18 Det skriftliga förfarandet ägde i sin helhet rum vid domstolen.

19 Genom beslut av den 15 november 1989 hänsköt domstolen detta mål och de tretton övriga målen till förstainstansrätten i enlighet med artikel 14 i rådets beslut av den 24 oktober 1988 om upprättandet av Europeiska gemenskapernas förstainstansrätt (härefter benämnt "rådets beslut av den 24 oktober 1988").

20 I enlighet med artikel 2.3 i rådets beslut av den 24 oktober 1988 utsågs en generaladvokat av förstainstansrättens ordförande.

21 Genom skrivelse av den 3 maj 1990 anmodade förstainstansrättens justitiesekreterare parterna att delta i ett informellt sammanträde för att närmare bestämma uppläggningen av det muntliga förfarandet. Detta sammanträde ägde rum den 28 juni 1990.

22 Genom skrivelse av den 9 juli 1990 anmodade förstainstansrättens justitiesekreterare parterna att yttra sig om ett eventuell förening av målen T-1/89-T-4/89 och T-6/89-T-15/89 vad gällde det muntliga förfarandet. Ingen av parterna hade någon invändning på denna punkt.

23 Genom beslut av den 25 september 1990 förenade förstainstansrätten med anledning av sambandet dem emellan ovannämnda mål vad gällde det muntliga förfarandet i enlighet med artikel 43 i rättegångsreglerna för domstolen, vilka regler då gällde i tillämpliga delar för rättegången vid förstainstansrätten enligt artikel 11 tredje stycket i rådets beslut av den 24 oktober 1988.

24 Genom beslut av den 15 november 1990 tog förstainstansrätten ställning till den begäran om konfidentiell behandling som ingivits av sökandena i målen T-2/89, T-3/89, T-9/89, T-11/89, T-12/89 och T-13/89 och biföll denna begäran till en del.

25 Genom skrivelser som inkom till förstainstansrättens kansli mellan den 9 oktober och den 29 november 1990 besvarade parterna de frågor som förstainstansrätten hade ställt till dem i skrivelser från justitiesekreteraren av den 19 juli 1990.

26 Mot bakgrund av svaren på dessa frågor och med anledning av referentens rapport samt efter att ha hört generaladvokaten beslöt förstainstansrätten att inleda det muntliga förfarandet utan föregående bevisupptagning.

27 Parterna höll anföranden och besvarade förstainstansrättens frågor under den muntliga förhandling som ägde rum den 10-15 december 1990.

28 Generaladvokaten avgav sitt förslag till avgörande vid sammanträde den 10 juli 1991.

Parternas yrkanden

29 Företaget Hercules Chemicals NV har yrkat att förstainstansrätten

1. helt eller delvis skall ogiltigförklara kommissionens beslut av den 23 april 1986 (IV/31.149 Polypropen) i den mån det berör Hercules,

2. i andra hand skall ändra artikel 3 i beslutet i den mån den är tillämplig på Hercules så att det bötesbelopp som ålagts Hercules upphävs eller sätts ner betydligt,

3. skall förplikta kommissionen att ersätta rättegångskostnaderna.

Kommissionen har yrkat att förstainstansrätten skall

- ogilla sökandens talan,

- förplikta sökanden att ersätta rättegångskostnaderna.

Saken

30 Följande invändningar från sökandens sida skall prövas. För det första invändningarna om att det skett ett åsidosättande av rätten till försvar därigenom att kommissionen har grundat beslutet på handlingar utan bevisvärde (1), därigenom att den inte delgivit sökanden vissa handlingar som åberopats mot sökanden i beslutet och t o m vägrat att överlämna vissa handlingar som sökanden begärt (2). För det andra invändningarna om fastställelse av överträdelsen. Dessa invändningar rör dels de faktiska omständigheter som kommissionen kommit fram till (1), dels tillämpningen av artikel 85.1 i EEG-fördraget på dessa omständigheter (2), varvid det har gjorts gällande att kommissionen inte karakteriserade överträdelsen korrekt (A), att kommissionen inte bedömde det konkurrensbegränsande resultatet korrekt (B), att kommissionen inte bedömde påverkan på handeln mellan medlemsstater korrekt (C) och att kommissionen tillskrivit sökanden ett kollektivt ansvar. För det tredje invändningarna om åsidosättande av principen om likabehandling. För det fjärde invändningarna om beslutets motivering som bygger på att denna var otillräcklig (1) och inte innehöll någon hänvisning till förhörsombudets rapport (2). För det femte invändningarna om fastställelsen av böterna, vilka påståtts vara delvis preskriberade (1) samt oproportionerliga i förhållande till den påstådda överträdelsens varaktighet (2) och svårhetsgrad (3).

Rätten till försvar

1. Bevisvärdet hos vissa handlingar som åberopats i beslutet

31 Sökanden har gjort gällande att kommissionen, med undantag av vissa prisinstruktioner som lämnats av Hercules (bilagor till kommissionens skrivelse av den 29 mars 1985, nedan kallade "bil. till skrivelse av den 29 mars") och några andra interna handlingar som endast äger ett begränsat bevisvärde, har grundat sig på handlingar som inte härrör från sökanden och som sökanden inte har haft i sin ägo. Det rör sig enligt sökanden om handlingar som i vissa fall är oläsliga, med oklar och tvetydig innebörd, utan känd upphovsman och som i vissa fall innehåller uppgifter i andra och tredje hand. Eftersom Hercules inte känner till varifrån dessa handlingar kommer menar företaget att det inte har haft tillfälle att undersöka deras giltighet eller de sammanhang i vilka dess namn har nämnts.

32 Sökanden har hävdat att kommissionen, som enligt domstolens rättspraxis skall fatta sina beslut på rimliga grunder utifrån hållbara bevis, (dom av den 16 december 1975, Suiker Unie mot kommissionen, punkterna 164 och följande, 40/73-48/73, 50/73, 54/73-56/73, 111/73, 113/73 och 114/73, Rec. s. 1663) inte ens gjorde någon ytterligare undersökning och inte kritiskt granskade de handlingar som den använde, vilket den borde ha gjort (ovannämnda dom av den 16 december 1975, 40/73-48/73, 50/73, 54/73-56/73, 111/73, 113/73 och 114/73, punkterna 396 och följande). En sådan kritik var särskilt nödvändig eftersom tillskyndarna av initiativen i fråga, dvs. upphovsmännen till de nämnda handlingarna, med hänsyn till omständigheterna hade all anledning att vilja ge ett felaktigt intryck av de frånvarande producenternas inställning vid mötena i fråga för att förmå de närvarande att ansluta sig till deras egen linje. Med hjälp av exempel har Hercules försökt visa att även om handlingarna sammantaget kan visa den allmänna inriktningen av de diskussioner som ägde rum mellan producenterna, är det omöjligt att dra exakta slutsatser om den ene eller andre producentens hållning, särskilt om producenten inte var närvarande vid mötena.

33 Sökanden har i sin replik påpekat att kommissionen inte kan dölja sig bakom det förhållandet att de misstänkta företagen vid förhör enligt artikel 19 i förordning nr 17 hade skickat personer som inte varit direkta vittnen till de av kommissionen påtalade handlingarna. Enligt Hercules var det kommissionens sak att använda sina befogenheter för att inhämta vittnesmål från dessa personer om den så önskade. Hercules hade för sin del tillåtit kommissionens inspektörer att fråga ut den av dess anställda som var närvarande vid mötena.

34 Sökanden har slutligen framhållit att kommissionen systematiskt tolkade de inhämtade handlingarna till Hercules nackdel och att kommissionen bortsåg från vissa förklaringar i dessa handlingar som istället hade kunnat vara till fördel för Hercules.

35 Kommissionen har å sin sida påpekat att Hercules förbigått vissa komprometterande handlingar med tystnad, av vilka några har upptäckts i dess lokaler eller överlämnats av företaget till kommissionen, som t.ex. bilagorna 2, 23, 45 och 88 till det allmänna meddelandet om anmärkningar (nedan kallat "bil. allmänna anmärkningar"). Kommissionen har vidare framhållit att den hade goda skäl att anse bevisen, särskilt handlingarna från ICI, som klara och trovärdiga på grund av deras innehåll och eftersom de bekräftade varandra. I sitt svar på begäran om upplysningar (bil. 8 allmänna anmärkningar) gav ICI således enligt kommissionen närmare upplysningar om sina interna meddelanden, särskilt under vilka omständigheter de sammanställdes och av vem.

36 Kommissionen har vidare gjort gällande att Hercules i sitt svar på meddelandet om anmärkningar förklarade att det föreföll rimligt att godkänna riktigheten av de mötesförteckningar som ICI nämnt i sitt svar på begäran om upplysningar. Hercules påstående att de uttalanden som återgavs i handlingarna endast var rykten i andra eller tredje hand var likaså felaktigt. För kommissionen är detta handlingar som på ett klart och konsekvent sätt bevisar förekomsten av konkurrensbegränsande samverkan över en lång tidsperiod.

37 Kommissionen anser att i och med att man medgett att handlingarna i det stora hela är exakta och vederhäftiga kan man inte ifrågasätta deras trovärdighet när det gäller olika aspekter som rör enskilda producenter. Kommissionen klandrar istället Hercules för att inte ha angett vilka bevis som kommissionen inte borde ha bedömt som "trovärdiga". Den framhåller att Hercules i detta hänseende endast angivit en specifik handling, nämligen protokollet från ett möte den 1 juni 1983 (bil. 40 allmänna anmärkningar), som därvid tolkats felaktigt och skilts ut ur sitt sammanhang av vilket det framgår att det uttalande som nämns åtföljdes av prisinstruktioner.

38 Dessutom anser kommissionen att det inte på grundval av dom av den 16 december 1975, ovannämnda Suiker Unie (punkt 164) kan hävdas att kommissionen är skyldig att hålla förhör angående trovärdigheten hos uttalanden från utomstående. Oavsett detta gjorde kommissionen de undersökningar som den ansåg nödvändiga t.ex. genom att fråga ut sökandens anställde som deltog i mötena (bilaga 7 i det särskilda meddelande om anmärkningar som riktats till Hercules, nedan kallat "anmärkningarna mot Hercules") och kommissionen försäkrade sig under det administrativa förfarandet om trovärdigheten hos de bevis som den stödde sig på.

39 Kommissionen har vidare framhållit att Hercules sände sin vd till förhören, kanske eftersom företaget föredrog att inte skicka en person som hade kunnat lämna ett direkt vittnesmål om de förhållanden som låg till grund för anmärkningarna mot företagen tvärtemot förhörsombudets begäran.

40 Kommissionen har slutligen gjort gällande att den inte har hanterat bevisen på ett partiskt och orättvist sätt. Om kommissionen föredrog den ena eller andra ståndpunkten berodde det på att bevistyngden fått vågskålen att väga åt ett håll snarare än åt ett annat. Kommissionen har hänvisat till punkt 78 sista stycket i beslutet för att visa att den ändrade sitt angreppssätt om dess ursprungliga ståndpunkt inte hade tillräckligt stöd i bevisen.

41 Förstainstansrätten har för det första framhållit att identiteten på upphovsmännen till de flesta mötesprotokollen från ICI är känd eftersom företaget uppgett namnen på dem i sitt svar på begäran om upplysningar (bil. 8 allmänna anmärkningar).

42 Det skall vidare påpekas att innehållet i dessa protokoll bekräftas av olika handlingar, som en del mötesprotokoll sammanställda av en chefstjänsteman hos sökanden - t.ex. protokollet från mötet den 13 maj 1982 (bil. 3 anmärkningarna mot Hercules) vilket bekräftar ICI:s protokoll från samma möte (bil. 24 allmänna anmärkningar). Andra sådana handlingar är ett antal siffertabeller om olika producenters försäljningsvolymer samt prisinstruktioner som såväl i fråga om belopp som datum för ikraftträdande överensstämmer med de prismål som nämns i ovannämnda mötesprotokoll, liksom svaren från olika producenter på kommissionens begäran om upplysningar. Dessutom har vissa dokument som bekräftar hela innehållet i mötesprotokollen från ICI faktiskt upptäckts hos sökanden eller överlämnats av denne (bil. 2, 23, 45 och 88 allmänna anmärkningar).

43 Följaktligen kunde kommissionen med fog utgå ifrån att de mötesprotokoll som påträffats hos ICI på ett objektivt sätt återgav innehållet i mötena. Dessa leddes av olika medlemmar av ICI:s personal, vilket ökade kravet på dessa att på ett riktigt sätt informera de medlemmar av ICI:s personal som inte deltog i det ena eller det andra av de ovannämnda mötena om dessas innehåll genom att upprätta mötesprotokoll.

44 Under dessa omständigheter åligger det sökanden att lämna en annan förklaring till vad som tilldrog sig vid de möten i vilka sökanden deltog genom att lägga fram exakta uppgifter, som exempelvis de anteckningar som gjordes av sökandens anställde under de möten i vilka han deltog, eller vittnesmål från medlemmar av dess personal som deltagit i mötena. Det skall fastställas att sökanden varken lämnat eller lovat lämna sådana upplysningar inför förstainstansrätten.

45 Det är för övrigt inte möjligt att skilja ut frågan huruvida de handlingar som kommissionen använde mot sökanden var av sådant slag att de bevisar inte bara det allmänna innehållet i de diskussioner som ägde rum mellan producenterna utan även sökandens exakta uppträdande och frågan huruvida kommissionen systematiskt tolkade dessa handlingar till nackdel för sökanden från frågan huruvida kommissionens slutsatser i beslutet om de faktiska omständigheterna stöds av det bevismaterial som den tagit fram. Eftersom det här rör sig om en sakfråga som hänger samman med fastställandet av överträdelsen skall den granskas senare i samband med övriga därmed sammanhängande frågor.

2. Uteblivet meddelande eller vägran att lämna ut vissa handlingar

46 Sökanden har framhållit att kommissionen efter meddelandet om anmärkningar tillät mottagarna att granska handlingarna i målet. Enligt sökanden saknades emellertid en del handlingar som var till sökandens fördel. Sökanden bad i skrivelse av den 30 augusti 1984 förgäves kommissionen om att få tillgång till dessa handlingar, som skulle ha gjort det möjligt att fastställa den särskilda ställning som sökandens anställde, B., hade vid mötena. Likaså nekade kommissionen i skrivelse av den 13 september 1984 som svar på en begäran i skrivelse av den 30 juli 1984 sökanden att ta del av de övriga producenternas svar på meddelandet om anmärkningar, vilka hade kunnat innehålla uppgifter till Hercules fördel och kunnat göra det möjligt för sökanden att förbereda förhören och en eventuell talan.

47 Sökanden har ifrågasatt de skäl som åberopats av kommissionen för att motivera denna vägran, nämligen att kommissionen i bilagorna till meddelandet om anmärkningar hade offentliggjort tillräckligt med nödvändiga upplysningar för att Hercules skulle kunna förbereda sitt försvar, att det är kommissionens skyldighet att beakta allt bevismaterial, inbegripet det som var till fördel för Hercules och att sökanden följaktligen inte behövde ha tillgång till de begärda handlingarna. Sökanden anser att iakttagandet av rätten till försvar enligt domstolens rättspraxis innebär att berörda företag informeras om det bevismaterial av vikt på vilket kommissionens anmärkningar grundar sig och ges tillfälle att yttra sig (dom av den 13 juli 1966, Consten-Grundig mot kommissionen, 56/64 och 58/64, Rec. s. 429; dom av den 14 juli 1972, ICI mot kommissionen, 48/69, Rec. s. 619; dom av den 23 oktober 1974, Transocean Marine Plant Association mot kommissionen, 17/74, Rec. s. 1063; dom av den 13 februari 1979, Hoffmann-La Roche mot kommissionen, 85/76, Rec. s. 461). Invändningarna grundar sig emellertid inte enbart på de handlingar som fogats till meddelandet om anmärkningar utan även på handlingar som den som sammanställt meddelandet bestämt att lämna därhän. Hercules hindrades därför från att bevisa att dess anställde B:s närvaro vid vissa möten inte tillåter slutsatsen att företaget deltagit i en överträdelse. Försvaret måste därför understryka betydelsen av sådan information i kommissionens ägo som kan gagna försvarets sak, men som kommissionen kan ha glömt eller underskattat.

48 Dessutom har sökanden påpekat att den kränkning av rätten till försvar som kommissionen gjort sig skyldig till vid det administrativa förfarandet inte kan rättas till genom att handlingarna under pågående förfarande läggs fram för förstainstansrätten.

49 Sökanden har i sin replik tillagt att kommissionen inte har rätt att klandra att sökanden inte har kunnat välja ut en enda handling till stöd för sina påståenden, eftersom sökanden självfallet inte kunde välja ut handlingar vars existens sökanden inte kände till. Kommissionen kan inte heller förebrå Hercules för att ha dragit slutsatsen att vissa handlingar som hade kunnat vara till nytta för företaget avlägsnats ur akten, eftersom det hade varit lätt för kommissionen att skingra tvivlen på denna punkt genom att ge Hercules tillgång till de handlingar i undersökningen som inte fanns med i akten.

50 Kommissionen har å sin sida uppmärksammat att kommissionen enligt domstolens rättspraxis (dom av den 17 januari 1984, VBVB och VBBB mot kommissionen, punkt 25, 43/82 och 63/82, Rec. s. 19) inte är skyldig att låta parterna få tillgång till handlingar i dess ägo. Den har tillagt att de enda handlingar som den i förevarande fall inte delgivit sökanden vid förfarandet för aktinsyn hur som helst är handlingar med genuina affärshemligheter, kommissionens interna handlingar samt svaren från de övriga producenterna på meddelandena om anmärkningar. Kommissionen förnekar således att den skulle ha vägrat att lämna ut handlingar som inte passade in i dess bevisföring. Hercules har för övrigt inte kunnat välja ut en enda handling till stöd för sitt påstående om att kommissionen valde ut de handlingar som bäst passade dess åsikt och avstod från att använda eller offentliggöra de övriga. Kommissionen anser dessutom att den inte är skyldig att lämna ut de övriga producenternas svar på meddelandena om anmärkningar.

51 Förstainstansrätten har framhållit att iakttagandet av rätten till försvar kräver att sökanden på lämpligt sätt har lämnats tillfälle att yttra sig över samtliga anmärkningar som kommissionen riktat mot sökanden i meddelandet om anmärkningar samt över det bevismaterial som stöder dessa anmärkningar och som kommissionen nämnde i sina meddelanden om anmärkningar eller i bilagor till dessa (domstolens dom av den 9 november 1983, Nederlandsche Banden-Industrie-Michelin mot kommissionen, punkt 7, 322/81, Rec. s. 3461).

52 Däremot kräver inte iakttagandet av rätten till försvar att ett företag som omfattas av ett förfarande enligt artikel 85.1 i EEG-fördraget skall kunna kommentera samtliga handlingar i kommissionens akt eftersom det inte finns några bestämmelser som föreskriver att kommissionen skall offentliggöra sina handlingar för berörda parter (ovannämnda dom av den 17 januari 1984, punkt 25, 43/82 och 63/82).

53 Det skall emellertid påpekas att genom att fastställa ett förfarande för aktinsyn i konkurrensmål har kommissionen själv ålagt sig regler som sträcker sig längre än de krav som ställs av domstolen. Enligt dessa regler som lagts fram i den tolfte rapporten om konkurrenspolitiken (s. 40 och 41) skall

"kommissionen ge de företag som är inblandade i ett förfarande möjlighet att ta del av de handlingar som de berörs av. Företagen skall upplysas om innehållet i kommissionens handlingar genom en bilaga till meddelandet om anmärkningar eller till den skrivelse varigenom en ansökan avvisas. I bilagan skall alla handlingar förtecknas med angivande av de handlingar eller de delar av handlingar som företagen kan ta del av. Företagen skall ges tillfälle att ta del av dessa handlingar i kommissionens lokaler. Om ett företag endast önskar få del av ett fåtal handlingar kan kommissionen lämna ut kopior. Kommissionen anser följande handlingar vara sekretessbelagda och således inte tillgängliga för det berörda företaget: handlingar eller delar av handlingar som innehåller andra företags affärshemligheter, kommissionens interna handlingar som exempelvis meddelanden, utkast eller andra arbetspapper, övriga sekretessbelagda uppgifter som t.ex. gör det möjligt att identifiera klagande som önskar vara anonyma samt upplysningar som kommissionen fått in med förbehåll av sekretess.

Det skall betonas att kommissionen inte kan avvika från de regler som den på detta sätt ålagt sig (domstolens domar av den 5 juni 1973, kommissionen mot rådet, punkt 9, 81/72, Rec. s. 575 och av den 30 januari 1974, Louwage mot kommissionen, 148/73, Rec. s. 81).

54 Det framgår av det föregående att kommissionen är skyldig att låta de företag som berörs av en utredning enligt artikel 85.1 i EEG-fördraget få tillgång till alla handlingar, antingen de är till företagets fördel eller ej, med förbehåll för övriga företags affärshemligheter, kommissionens interna handlingar och övriga sekretessbelagda uppgifter.

55 Förstainstansrätten anser att det i förevarande fall inte finns något som tyder på att kommissionen valde ut de handlingar som lämnades ut till sökanden i syfte att hindra företaget från att visa att det på grund av den ställning dess anställde hade vid polypropenproducenternas sammanträden inte deltog i överträdelsen. Det kan konstateras att sökanden inte framlagt ett enda bevis på att kommissionen handlat i ond tro, vilket hade kunnat göras genom att inför förstainstansrätten konkretisera de misstankar som uttrycktes i skrivelse av den 30 augusti 1984 och som gick ut på att vissa handlingar som kommissionen hade påträffat hos sökanden inte hade tagits med i den akt som lämnats ut till sökanden.

56 Vad gäller särskilt kommissionens vägran att ge sökanden tillgång till de övriga producenternas svar på meddelandena om anmärkningar finner förstainstansrätten att det inte är nödvändigt att pröva om denna vägran utgör en kränkning av rätten till försvar. En sådan prövning skulle endast vara nödvändig om det funnes en möjlighet att det administrativa förfarandet, om denna vägran inte hade förelegat, hade kunnat leda till ett annat resultat (domstolens dom av den 10 juli 1980, Distillers Company mot kommissionen, punkt 27, 30/78, Rec. s. 2229 och domstolens dom av den 27 november 1990, punkt 30, T-7/90, Kobor mot kommissionen, Rec. s. II-721). Så förhåller det sig inte i detta fall. Efter förenandet av målen inför det muntliga förfarandet i förstainstansrätten hade sökanden tillgång till de övriga företagens svar på meddelandena om anmärkningar, utan att sökanden lade fram något bevismaterial som hade kunnat åberopas till dess försvar vid det muntliga förfarandet. Av detta kan man utgå från att dessa svar inte innehöll något bevismaterial till sökandens fördel och att det förhållandet att sökanden inte hade tillgång till dem under det administrativa förfarandet därför inte kan ha påverkat det resultat som nåddes i beslutet.

57 Härav följer att invändningen inte kan godtas.

Fastställelse av överträdelsen

58 Enligt beslutet (punkt 80 första stycket) deltog de polypropenproducenter som levererade till gemenskapen från 1977 i ett helt komplex av planer, arrangemang och åtgärder som beslöts inom ramen för ett system med regelbundna sammanträden och ständiga kontakter. I beslutet (punkt 80 andra stycket) tilläggs att producenternas övergripande plan var att mötas för att träffa uttryckliga avtal om särskilda frågor.

59 Under dessa förhållanden skall det först prövas om kommissionen har styrkt de av den anförda faktiska omständigheterna avseende kontakterna mellan producenterna och sammanträdet i "European Association for Textile Polyolefins" (nedan kallat "EATP") den 22 november 1977 (A), när det gäller systemet med de regelbundna sammanträdena mellan polypropenproducenterna (B), angående prisinitiativen (C), angående åtgärderna för att genomföra prisinitiativen (D) och fastställandet av avsättningsmål och kvoter (E). Därvid skall den angripna rättsakten (a) och parternas argument (b) först redovisas och sedan bedömas (c). Därefter skall tillämpningen av artikel 85.1 i EEG-fördraget på dessa faktiska omständigheter prövas.

1. De faktiska omständigheterna

A - Kontakterna mellan producenter och sammanträdet i "EATP" den 22 november 1977

a) Den angripna rättsakten

60 I beslutet (punkterna 17 fjärde stycket, 78 tredje stycket och 104 andra stycket) klandras sökanden för att i likhet med Hoechst, ICI, Linz, Saga och Solvay ha förklarat sig stödja Montes tillkännagivande i en artikel i fackpressen den 18 november 1977 (European Chemical News, nedan kallat "ECN") av sin avsikt att höja priset på fiber till 1.30 DEM/kg fr.o.m den 1 december. Det framgår av protokollet att de olika uttalanden som gjordes om detta vid sammanträdet i EATP den 22 november 1977 tyder på att det pris på 1,30 DEM/kg som Monte fastställt hade antagits av de övriga producenterna som "mål" för hela sektorn.

61 Enligt beslutet (punkt 16 första och andra styckena) uttalades denna försäkran om stöd under diskussionerna mellan producenterna för att undvika ett kraftigt prisfall på polypropen och de förluster som detta skulle medföra. Inom ramen för dessa diskussioner hade de viktigaste producenterna, Monte, Hoechst, ICI och Shell enligt kommissionen tagit initiativet till ett "avtal om minimipriser" som skulle träda i kraft den 1 augusti 1977. Närmare uppgifter om detta hade lämnats till de övriga producenterna, bl.a. Hercules, vars ekonomidirektör noterade att "minimipriserna" på de viktigaste polypropenkvaliteterna grundade sig på ett riktpris på 1,25 DEM/kg för kvaliteten fiber.

62 I beslutet (punkt 16 femte och sjätte styckena) heter det dessutom att ICI och Shell medger att de har haft kontakter med andra producenter för att undersöka möjligheterna att hejda prisfallet. Kommissionen har emellertid erkänt att den utom när det gäller de "fyra stora" (Hoechst, ICI, Monte och Shell) samt Hercules och Solvay varken har kunnat fastställa identiteten hos de producenter som vid den aktuella tidpunkten deltog i diskussionerna eller få detaljerade upplysningar om det sätt på vilket "avtalet om minimipriser" skulle fungera.

63 I beslutet (punkt 17 första stycket) sägs det dessutom att det var ungefär då Monte meddelade sin avsikt att höja sina priser som systemet med regelbundna sammanträden mellan polypropenproducenterna tog sin början. Det framhålls dock i beslutet att producenterna enligt ICI:s egen bekännelse redan dessförinnan upprätthöll kontakter sinsemellan, antagligen per telefon, när så behövdes.

b) Parternas argument

64 Sökanden har hävdat att det inte finns något bevis på att sökanden hade regelbundna kontakter med sina konkurrenter utom vid producentsammanträdena. Den anteckning från ett telefonsamtal (bil. 2 allmänna anmärkningar), förmodligen från början av 1977, som gjorts av Hercules ekonomidirektör och på vilken kommissionen grundar sig för att hävda att de "stora producenterna" hade slutit ett avtal sinsemellan, och vilken sökanden frivilligt överlämnat till kommissionen, bevisar på sin höjd att sökanden då och då fick upplysningar per telefon eller muntligen från de övriga producenterna om innehållet i de sammanträden som hade ägt rum dem emellan, vilket Hercules för övrigt aldrig förnekat. Men det finns ingenting vare sig i denna anteckning eller i någon annan handling som bevisar att Hercules tog initiativet till sådana kontakter, vilket företaget säger sig heller aldrig ha gjort.

65 Sökanden har för övrigt framhållit att kommissionen tror sig på grundval av handlingar som inte har något att göra med Hercules kunna dra den slutsatsen att vissa producenter kom överens om ett prisinitiativ för december 1977 och att det endast är med stöd av protokollet över uttalandena från sökandens direktörer vid sammanträdena i EATP i maj och juni 1977 (bil. 5 och 6 allmänna anmärkningar) som kommissionen påstår att Hercules deltog i detta avtal. Sökanden har emellertid påpekat att uttalandena från maj i tiden ligger före det första beviset på något avtal mellan de fyra stora producenterna och att det i deras innehåll inte finns någonting klandervärt. Uttalandena från november där det uttrycks stöd för tanken på en höjning av polypropenpriserna till följd av ökade produktionskostnader bevisar på intet sätt att det skulle ha förekommit en hemlig samverkan i strid med konkurrensreglerna. Det är för övrigt föga troligt att en sådan samverkan skulle tas upp på ett sammanträde i EATP i kunders i närvaro. Uttalandena på novembersammanträdet skulle lika gärna kunna vara en producents normala, allmänna reaktion på konkurrenternas offentliga agerande, som exempelvis Montes avisering i ECN om en prishöjning från dess sida (bil. 3 allmänna anmärkningar). När Hercules vid ett sammanträde i EATP i maj 1978 (bil. 7 allmänna anmärkningar) förklarade att priserna ännu inte uppnått en tillfredsställande nivå bevisar detta av samma skäl inte att sökanden deltog i prisavtal, särskilt som kommissionen anger att dessa avtal ingicks vid producentsammanträden i vilka Hercules deltagande inte kan bevisas. Således talar allt tillgängligt bevismaterial för Hercules mellan 1977 och en viss tidpunkt 1979 endast på ett passivt och sporadiskt sätt fick upplysningar om de diskussioner som kan ha ägt rum mellan de övriga producenterna.

66 Sökanden har vidare gjort gällande att kommissionen för denna tidsperiod inte förfogade över överensstämmande prisinstruktioner från Hercules och att företagets situation därför är identisk med BP:s, som också har haft kontakter med de övriga producenterna och Amocos, som förutom dessa kontakter också yttrade sig vid sammanträdet i EATP i maj 1978. Sökanden har vidare påpekat att kommissionen har medgivit att den inte med säkerhet kan fastställa att Hercules vid denna tidpunkt ingick som part i ett centralavtal.

67 Kommissionen har å sin sida dels grundat sina anmärkningar på den kännedom som Hercules hade om att de "fyra stora" hade slutit ett avtal om minimipriser och som framgår av Hercules anteckningar från ett telefonsamtal från mitten av 1977 visar (bil. 2 allmänna anmärkningar) där villkoren för detta avtal beskrivs, dels på Hercules uttalanden vid tre sammanträden i EATP i maj 1977 (bil. 5 allmänna anmärkningar), i november 1977 (bil. 6 allmänna anmärkningar) och i maj 1978 (bil. 7 allmänna anmärkningar). Vid det första mötet förklarade Hercules:

"Hercules is not happy with the current price levels, but feels it will be up to the traditional industry leaders to bring some order out of the present chaos."

( "Hercules är inte belåtet med de nuvarande prisnivåerna utan anser att det åligger de traditionella ledarna inom sektorn att skapa ordning i det kaos som för närvarande råder.")

Vid det andra mötet förklarade sökanden:

"Since the first alternative does not appear likely, I was happy to learn on Friday from Mrs. T. of European Chemical News that Montedison had announced to her that they had made the first move in announcing the new European prices for their grades of polypropene",

("Eftersom det första alternativet inte förefaller sannolikt var det glädjande när jag i fredags fick reda på av fru T. på European Chemical News att Montedison hade meddelat henne att företaget hade tagit första steget genom att meddela de nya priserna på sina olika polypropenkvaliteter i Europa,")

Därmed uttryckte sökanden sitt stöd för ett initiativ från Monte vilket återgavs i fackpressen (bil. 3 allmänna anmärkningar i vilken det hänvisas till en tidigare artikel). Det är sannolikt att Hercules kände till att detta initiativ var resultatet av ett otillåtet avtal (bil. 2 allmänna anmärkningar). Vid det tredje mötet sade sökanden:

"Although prices for polypropene have increased significantly since the fourth quarter of last year, they are not yet at a satisfactory level. It may not have been realistic to think that an increase to 1.30 DEM/kg could have been reached in one step, but the need to get to this minimum level has not and will not diminish."

("Fastän priserna på polypropen stigit avsevärt från fjärde kvartalet förra året har de ännu inte uppnått en tillfredsställande nivå. Det hade väl knappast varit realistiskt att tro att man skulle kunna få igenom en ökning till 1,30 DEM/kg i ett enda steg men behovet att uppnå denna miniminivå har inte blivit mindre och kommer inte att bli mindre.")

68 När det gäller telefonkontakterna med andra producenter hävdar kommissionen att det är Hercules själv som i sitt svar på meddelandet om anmärkningar har förklarat att dess anställde B. då och då tog emot telefonsamtal genom vilka han fick information om innehållet i de sammanträden som han inte hade deltagit i.

69 Kommissionen har förklarat att den inte dragit någon slutsats i fråga om Hercules deltagande i producentsammanträdena med undantag av sammanträdena i EATP före 1979. I detta sammanhang har kommissionen med intresse uppmärksammat det påstående som Hercules gjorde i sin replik, där företaget säger att det fick reda på resultaten av de möten som ägde rum "under den första perioden då B. till en början inte alls deltog i dessa möten och sedan endast deltog mycket sporadiskt". Det framgår således klart att Hercules syftar på perioden 1978 och antyder att det stöd som uttrycktes för prishöjningarna vid sammanträdena i EATP åtminstone grundade sig på kännedomen om en hemlig samverkan och på avsikten att ansluta sig till denna.

70 När det gäller den diskriminering som sökanden skulle vara utsatt för i jämförelse med Amoco och BP har kommissionen påpekat att det i punkt 78 i beslutet klart anges att det är för att "bevisen var otillräckliga för ett definitivt fastställande av deras medverkan i en överträdelse av artikel 85.1 i EEG-fördraget" som Amoco och BP inte befinner sig bland mottagarna av beslutet.

c) Förstainstansrättens bedömning

71 Förstainstansrätten finner att sökanden såväl i sitt svar på begäran om upplysningar (bil. 1 anmärkningarna mot Hercules) som i sin ansökan erkänt sig då och då från de övriga producenterna ha fått upplysningar per telefon om diskussioner eller möten som ägt rum dem emellan, även om sökanden nekar till att ha tagit initiativet till sådana kontakter. Det skall dessutom framhållas att dessa kontakter inte har avgränsats tidsmässigt.

72 Mot bakgrund av dessa kontakter 1977 och 1978 och sökandens uttalanden vid sammanträdet i EATP den 27 maj 1977 skall det undersökas om sökandens uttalanden vid sammanträdet i EATP den 22 november 1977 uttrycker enighet med övriga producenter om ett prismål på 1,30 DEM/kg för den 1 december 1977. Att detta prismål existerade bekräftas av sökandens uttalanden vid sammanträdet i EATP den 26 maj 1978.

73 Enligt förstainstansrättens bedömning är detta fallet. Vid sammanträdet i EATP den 27 maj 1977 (bil. 5 allmänna anmärkningar) föreslog nämligen sökanden att de traditionella marknadsledarna (dvs. de "fyra stora") skulle skapa ordning i det kaos som rådde på marknaden. Vid mitten av 1977 (bil. 2 allmänna anmärkningar) fick sökanden per telefon reda på att de "fyra stora" hade slutit ett avtal om minimipriser (1,25 DEM/kg). Vid sammanträdet i EATP den 22 november 1977 (bil. 6 allmänna anmärkningar) välkomnade sökanden öppet nyheten i ECN om att Monte hade tagit det första steget genom att meddela nya priser på polypropen i Europa (1,30 DEM/kg), samtidigt som sökanden kände till att ett avtal om minimipriser hade ingåtts och att Monte deltog i detta avtal. Vid sammanträdet i EATP den 26 maj 1978 (bil. 7 allmänna anmärkningar) konstaterade sökanden att priserna hade stigit - dock inte tillräckligt - och att det inte hade varit realistiskt att tro att en prishöjning till 1,30/kg skulle kunna ske i ett enda steg.

74 För övrigt anser förstainstansrätten att Amocos fall skiljer sig från sökandens därigenom att man inte har något bevis på att detta företag haft kontakter med andra polypropenproducenter före sammanträdet i EATP den 26 maj 1978 och eftersom Amoco inte deltog i EATP-mötena den 27 maj 1977 och den 22 november 1977. Vid det senare mötet uppnådde man enighet mellan de olika polypropenproducenterna. Vad gäller BP så deltog det företaget inte i något av mötena.

75 Det följer av ovanstående överväganden att kommissionen har styrkt dels att sökanden hade informerats om resultatet av prisdiskussionerna och vid behov hade varit i kontakt med övriga producenter, särskilt under åren 1977 och 1978, dels att sökandens uttalanden såsom de återges i protokollet från sammanträdet i EATP den 22 november 1977 uttryckte enighet mellan sökanden och övriga producenter om att fastställa ett prismål på 1,30 DEM/kg.

B - Systemet med regelbundna sammanträden

a) Den angripna rättsakten

76 Enligt beslutet (punkt 18 första stycket) ägde minst sex sammanträden rum under 1978 mellan höga chefer med ansvar för polypropensektorn hos vissa producenter ("chefer"). Detta system kompletterades snart med sammanträden på lägre nivå mellan chefer med inriktning på marknadsföring ("experter"). (Här hänvisas till ICI:s svar på begäran om upplysningar enligt artikel 11 i förordning nr 17, bil. 8 allmänna anmärkningar). I beslutet framhålls att sökanden säger sig ha deltagit ganska oregelbundet i dessa sammanträden till i början av 1982 men med större regelbundenhet fr.o.m maj samma år (punkt 18 tredje stycket).

77 Enligt beslutet (punkt 78 andra stycket) anser Hercules att företaget som enda amerikanska producent på sammanträdena endast deltog i dessa som "observatör" och dessutom inte regelbundet. Hercules har erkänt att företaget deltog i sammanträdena fr.o.m maj 1979 och att det informerades om resultatet av de sammanträden som dess företrädare inte deltog i. Fr.o.m mitten av 1982 skall Hercules företrädare, samtidigt som han hotade med att dra sig tillbaka eftersom han "inte accepterades" av de tyska producenterna, ha deltagit i ett femtontal av de trettio plenarsammanträden som man känner till, inbegripet flera "chefsammanträden". Protokollen från ICI visar att Hercules företrädare tog aktiv del i diskussionerna och t o m förslog användningen av systemet med "account leadership". Han skall likaledes ha deltagit i lokala sammanträden, åtminstone i dem som gällde Benelux-länderna. Samtidigt som han fick detaljerad information om de övriga producenternas månatliga försäljning verkar det som om han inte avslöjat det egna företagets siffror.

78 I beslutet (punkt 78 elfte stycket) sägs att Hercules försökte framställa sin företrädares närvaro som ett inofficiellt initiativ från en relativt lågt placerad chef. I de egna handlingarna avslöjas emellertid att företrädaren innehade en ansvarsfull befattning i företaget som marknadsdirektör för polypropen och att hans överordnade redan 1977, då avtalet om minimipriser ingicks, och 1981 själva hade kontakt med övriga producenter inom ramen för prisförhandlingarna. Det är därför uteslutet att de inte kände till det verkliga målet för hans affärsresor, som de godkände fr.o.m maj 1979.

79 I beslutet (punkt 85 tredje stycket) fastställs att Hercules inte kan undgå sitt ansvar när det gäller överträdelsen genom att påstå att dess företrädares deltagande var "inofficiellt" eller att han undanhöll övriga producenter vissa upplysningar.

80 I beslutet (punkt 21) hävdas att syftet med de regelbundna sammanträdena särskilt var att fastställa mål för priser och försäljningsvolymer samt att övervaka att producenterna iakttog dessa mål.

b) Parternas argument

81 Sökanden har hävdat att kommissionen inte kan dra slutsatsen att Hercules gjorde sig skyldigt till en överträdelse utifrån det förhållandet att en av dess anställda, B., deltog i några sammanträden med polypropenproducenter, eftersom dennes deltagande var sporadiskt, passivt, okänt för hans överordnade och inofficiellt och hans befattningsnivå inte var tillräckligt hög för att han skulle kunna teckna avtal i företagets namn.

82 Sökanden har för det första uppgivit att dess anställde endast deltog i fem av de tjugofyra sammanträden som nämns i tabell 3 i beslutet för perioden före maj 1982, i sex av sexton "chefsammanträden" och i nio av femton "expertsammanträden" mellan maj 1982 och slutet av augusti 1983 samt att han inte deltog i något av de tre sammanträden som hölls efter den 23 augusti 1983. Sökanden har dessutom framhållit att den sporadiska karaktären hos hans deltagande i sammanträdena bekräftas av svaren från ICI (bil. 8 allmänna anmärkningar) och av Montes svar på begäran om upplysningar (bilaga 3 i meddelandet om anmärkningar till Monte, nedan kallade "anmärkningarna mot Monte").

83 Sökanden har för det andra framhållit att detta sporadiska deltagande i sammanträdena var enbart passivt, vilket framgår av ICI:s svar på begäran om upplysningar och för övrigt erkänns i beslutet (punkt 78 tionde stycket), där det heter att sökandens anställde "inte verkar ha upplyst om det egna företagets siffror". Detta är mycket viktigt eftersom det enligt sökanden var absolut nödvändigt att avslöja dessa siffror för att den konkurrensbegränsande samverkan skulle fungera och därför att ett utbyte av information om försäljningen var det medel med vilket producenterna avsåg att övervaka att ingångna avtal genomfördes.

84 Sökanden har för det tredje gjort gällande att dess anställdes närvaro vid sammanträdena stred mot företagets politik och att hans överordnade om de hade känt till det inte skulle ha godkänt det. Med hänseende till detta har sökanden förklarat att även om några av dess chefstjänstemän hade kontaktats av andra producenter i början av den period som kommissionens anklagelse gäller och underrättats om producentsammanträdena och en del prisarrangemang, betyder inte detta att ledningen visste att en av dess underordnade deltog i dessa sammanträden. När cheferna fick reda på att den anställde fick liknande upplysningar som de själva och hade uppmanats att delta i sammanträden, hade de erinrat honom om att det stred mot företagets politik att delta i sådana sammanträden. Det var enligt sökanden rimligt att tro att sådana instruktioner därefter hade åtlytts. Med tanke på att sökandens anställde för att kunna utöva sitt arbete var tvungen att företa ett stort antal resor till en mängd städer i Europa och att hans resor för detta ändamål varken krävde ett godkännande i förväg från hans överordnade eller någon förklaring från hans sida, var det ingenting - inte ens verifikationerna för hans resekostnader, som endast behövdes för återbetalning av hans utlägg - som gjorde det möjligt för hans överordnade, som för övrigt inte kände till plats och datum för sammanträdena, att upptäcka att han begav sig till sammanträdena, dessutom skedde detta sporadiskt. I motsats till vad kommissionen påstår i sitt svaromål motsägs enligt sökanden inte denna slutsats av rapporten från Hercules Incoporateds advokater (bil. 6 anmärkningarna mot Hercules) där det bara sägs att den anställdes roll "kan ha varit bekant" för hans överordnade och inte att den var bekant. Slutsatsen bekräftas i stället av det förhållandet att den anställdes överordnade den 29 juli 1981 informerade denne om vad som förevarit vid ett sammanträde som just hade ägt rum (bil. 18 anmärkningarna mot Hercules), vilket enligt sökanden visar att denne inte kände till sin underordnades deltagande. Enligt sökanden var motivet till den anställdes hemliga deltagande att inhämta information för att stiga i sina överordnades aktning.

85 Sökanden har erkänt att frågan ännu inte besvarats om ett företag kan ställas till ansvar för överträdelse av gemenskapens konkurrensregler, om det har vidtagit rimliga försiktighetsåtgärder i syfte att inte göra sig skyldigt till en sådan överträdelse och om en självsvåldig anställd trots företagets ansträngningar har tagit initiativ i strid med sina överordnades order.

86 Sökanden har för det fjärde påpekat att dess anställde inte deltog fullt ut i sammanträdena utan endast i egenskap av observatör och att de övriga sammanträdesdeltagarna kände till detta eftersom han för dem markerat sin status som inofficiell observatör. Detta framgår av protokollet från ett sammanträde i mars 1983 (bil. 11 anmärkningarna mot Hercules) där man kan läsa att "marknadsdirektör B. deltar inofficiellt". Detta inofficiella deltagande väckte enligt sökanden de tyska och nederländska producenternas irritation, vilket framgår av protokollet från sammanträdet den 2 december 1982 (bil. 33 allmänna anmärkningar) och av anteckningarna från ett telefonsamtal mellan sökandens anställde och en chef på ICI den 3 december 1982 (bil. 88 allmänna anmärkningar).

87 Sökanden har till sist gjort gällande att den anställdes ansvarsnivå på företaget hindrade honom från att underteckna avtal om prismål eller neddragningar av produktion eller försäljning. Enligt sökanden var den anställde nämligen inte någon hög chef inom företaget trots sin titel. Han hade inget ledningsansvar och inte de befogenheter som krävs för att teckna avtal i företagets namn. Han hade framför allt ingen beslutanderätt i fråga om produktionskontroll eller allmän försäljningspolicy, och hans beslut om prisangivelser till de lokala ekonomidirektörerna krävde godkännande från hans överordnade.

88 Kommissionen har å sin sida gjort gällande att den, så snart den blivit övertygad om att ett företag anslutit sig till den gemensamma planen om prisreglering och avsättning (se punkt 83 första stycket i beslutet), inte ansåg att regelbundenheten i sammanträdesdeltagandet var en relevant faktor. Kommissionen har ändå framhållit att Hercules i sitt svar på meddelandet om anmärkningar erkände att dess anställde deltog "mycket ofta" i sammanträdena från februari 1982 t o m mars 1983. Dessutom upptas Hercules bland de ordinarie sammanträdesdeltagarna i protokollet från sammanträdet den 1 juni 1983 (bil. 40 allmänna anmärkningar).

89 Kommissionen har ifrågasatt att sökandens deltagande i sammanträdena var passivt med stöd av två mycket korta anteckningar av vilka den ena lyder "B. - Account leadership" (bil. 10 anmärkningarna mot Hercules) och den andra "B.: originator of 'account leadership' concept (not working)" ["B.: initiativtagare till 'account leadership' (ej i funktion)"] (bil. 11 anmärkningarna mot Hercules), av vilka den dragit slutsatsen att sökandens anställde var upphovsman till "account leadership-systemet". Kommissionen har även åberopat protokollet från ett sammanträde i mars 1982 (bil. 43 anmärkningarna mot Hercules) av vilket det framgår att B. hade begärt en ändring av den kvot som han hade tilldelats. Kommissionen tillägger att det förhållandet att sökandens anställde inte avslöjat sina försäljningssiffror under sammanträdena saknar betydelse, eftersom han kände till att de övriga producenterna kunde fastställa dessa siffror med hjälp av uppgifterna i datasystemet Fides.

90 Kommissionen har, när det gäller det påstådda förbudet för sökandens anställde att delta i sammanträdena, anmärkt att denne åtminstone två gånger, nämligen 1977 (bil.2 allmänna anmärkningar) och den 29 juli 1981 (bil. 18 anmärkningarna mot Hercules) fått information av sina överordnade om de prisavtal som hade ingåtts. I informationen av den 29 juli 1981 om sammanträdet den 28 juli finns det ingenting som motsäger kommissionens teori eftersom sökandens anställde inte var närvarande vid detta sammanträde. Det är följaktligen knappast troligt att han ansågs ha begripit att företaget ställde sig avvisande till denna konkurrensbegränsande samverkan och att det var förbjudet för honom att delta i sammanträdena. Kommissionen framhåller för övrigt att det inte finns något spår i handlingarna av detta förbud. Det är heller inte sannolikt att B:s överordnade inte skulle ha känt till att han deltog i sammanträdena. Det anges uttryckligen i en rapport från en av Hercules Incorporateds advokater som sammanställdes veckorna efter kommissionens undersökningar (bil. 6 anmärkningarna mot Hercules): "It appears that Mr. B.'s non-participant observer role may have been known to several of his immediate superiors" ("Det förefaller troligt att flera av B:s direkt överordnade chefer kände till dennes ställning som icke deltagande observatör"). Kommissionen tillägger att även om B:s verksamhet var obekant för hans överordnade och utgjorde ett disciplinbrott - vilket kommissionen inte anser - kan Hercules för den skull inte undandra sig sitt ansvar.

91 Kommissionen anser vidare att sökandens anställdes deltagande i sammanträdena inte skilde sig från de övriga producenternas, vilket framgick av hans aktiva deltagande i diskussionerna och de avtal som han ingick i företagets namn. I det hänseendet erinrar kommissionen om den roll som den anställde spelade vid införandet av "account leadership-systemet" samt hans godkännande vid sammanträdet den 2 december 1982 (bil. 33 tabell 2 i allmänna anmärkningar) och i ett telefonsamtal den 3 december 1982 (bil. 88 allmänna anmärkningar) av den kvot som hade tilldelats sökanden samt ändringen av densamma vid ett sammanträde i mars 1982.

92 Kommissionen har till sist påpekat att det inte tjänar någonting till att försöka visa att sökandens anställde inte hade någon beslutanderätt i företaget, eftersom motsatsen klart visas av det förhållandet att sökandens prisinstruktioner efter sammanträdena återspeglade de prismål som avtalats vid sammanträdena.

c) Förstainstansrättens bedömning

93 När det gäller sökandens första deltagande i sammanträdena mellan producenterna har förstainstansrätten konstaterat att det i det särskilda meddelande om anmärkningar som ställdes till Hercules heter: "Mr F. B., ..., attended a number of 'Bosses' and 'Experts' meetings from 1979..."(F. B. deltog i ett antal 'chef'- och 'expertsammanträden' fr.o.m 1979").

94 Enligt svaren från ICI, Monte och sökanden på begäran om upplysningar (bil.8 allmänna anmärkningar; bil. 3 anmärkningarna mot Monte och bil. 3 anmärkningarna mot Hercules) deltog Hercules oregelbundet i sammanträdena 1979, 1980 och 1981. Företaget medger att det deltog i ett eller två sammanträden 1979, i ett sammanträde 1980 och i två sammanträden 1981. Det skall dock framhållas att det av protokollet från det förhör som kommissionens tjänstemän höll med sökandens anställde, B., framgår (bil. 7 anmärkningarna mot Hercules, bilaga A) att denne uppgav att han kanske deltagit i ytterligare två sammanträden 1979, ytterligare två sammanträden 1980 och ytterligare ett sammanträde 1981. Det framgår vidare av sökandens svar på meddelandet om anmärkningar att sökanden ofta deltog i sammanträdena fr.o.m februari 1982, av vilket man kan dra slutsatsen att sökanden deltog i de sammanträden som hölls i februari, mars och april 1982 (dvs. fem sammanträden). Följaktligen har sökandens deltagande i sammanträdena under dessa år inte varit så oregelbundet som hävdats, eftersom det enligt sökandens egen utsago är möjligt att man före maj 1982 deltagit i 15 av 29 sammanträden (dvs. till de 24 sammanträden som nämns i tabell 3 i beslutet i fråga skall läggas de sammanträden under samma period som nämns i protokollet från förhöret med B. men som inte återfinns i tabell 3 i beslutet) och inte i 5 av 24 sammanträden.

95 Det finns anledning att överväga om oregelbundenheten när det gäller sökandens deltagande i sammanträdena under denna tid är den enda faktor som skall beaktas vid prövningen av sökandens deltagande i systemet med de regelbundna sammanträdena mellan polypropenproducenterna, eller om man även skall ta hänsyn till de kontakter som sökanden kan ha haft med övriga producenter. I det hänseendet skall det framhållas att sökanden i sitt svar på begäran om upplysningar uppgivit (bil. 1 anmärkningarna mot Hercules) följande:

"Mr B. was informed a number of occasions that meetings were scheduled to occur and was invited to attend. It does not appear that Mr B. was informed in such conversations about any action which it was proposed to take at such meetings. Mr B. did not make any commitment with respect to prices, volumes, or related matters, and did not authorize anyone to represent or act on behalf of Hercules at such meetings. On a number of occasions, but not invariably, Mr B. was informed after meetings as to what had transpired. On such occasions Mr B. did not make any commitments or express any intention, to follow or support any price changes that may hav been agreed upon at such meetings. On occasion, Mr B. may have made general statements indicating Hercules' desire for higher polypropene prices."

("B. fick upprepade gånger veta att sammanträden var planerade och inbjöds att delta. Det förefaller inte som om han under dessa samtal i förväg informerades om vilka åtgärder som skulle föreslås vid dessa sammanträden. B. ingick inte några avtal i fråga om priser, volymer eller liknande frågor och han bemyndigade inte någon att företräda Hercules vid dessa sammanträden eller uppträda i företagets namn. Vid flera tillfällen - dock inte regelmässigt - informerades B. efter sammanträdena om vad dessa hade resulterat i. I dessa sammanhang band han sig aldrig att tillämpa eller att stödja prisändringar som hade avtalats vid sammanträdena och uttryckte aldrig några avsikter i den vägen. Det är möjligt att han någon gång i allmänna ordalag uttryckte Hercules önskan om högre polypropenpriser.")

96 Mot bakgrund av dessa kontakter genom vilka B. kunde komplettera de talrika upplysningar som han hade inhämtat under sammanträdena om konkurrenternas planerade affärspolicy skall det fastställas att den relativa oregelbundenheten i sökandens anställdes deltagande i sammanträdena före maj 1982 inte motsäger att han deltog i systemet med regelbundna sammanträden mellan polypropenproducenterna under denna period.

97 Förstainstansrätten har fastställt att sökandens deltagande i sammanträdena fr.o.m maj 1982 t o m slutet av augusti 1983 var regelbundet, såsom framgår av sökandens svar på begäran om upplysningar, av sökandens svar på meddelandet om anmärkningar samt av protokollen från sammanträdena den 3 maj och den 1 juni 1983 (bil. 38 och 40 allmänna anmärkningar). I det första av dessa protokoll sägs "a fairly full attendance with only Hercules missing among usual participants" ("en ganska fullständig närvaro med Hercules som enda frånvarande bland de ordinarie deltagarna") och i det andra heter det "usual participants except for Solvay + Hercules" ("ordinarie deltagare utom Solvay och Hercules"). I detta sammanhang är det viktigt att framhålla att det i vissa sammanträdesprotokoll, som exempelvis i det från chefsammanträdet den 21 september 1982 (bil. 30 allmänna anmärkningar) anges att sökanden var närvarande, medan dessa sammanträden inte nämns i sökandens svar på begäran om upplysningar, vilket följaktligen bör anses som ofullständigt.

98 Kommissionen fann även med rätta, på grundval av ICI:s svar på begäran om upplysningar som bekräftas av talrika sammanträdesprotokoll att syftet med sammanträdena vid den tid då sökanden fortfarande fanns på marknaden syftet med sammanträdena särskilt var att fastställa mål för priser och försäljningsvolymer. I detta svar heter det således:

"'Target prices' for the basic grade of each principal category of polypropylene as proposed by producers from time to time since 1 January 1979 are set forth in Schedule...";

och

"A number of proposals for the volume of individual producers were discussed at meetings."

("De 'målpriser' som producenterna regelbundet föreslagit sedan den 1 januari 1979 för baskvaliteterna av alla de viktigaste polypropensorterna anges i bilagan..." och "ett antal förslag beträffande de olika producenternas försäljningsvolymer diskuterades under sammanträdena").

99 Härtill kommer att omnämnandet i ICI:s svar på begäran om upplysningar att det - utöver "chefsammanträdena" - organiserades sammanträden för "marknadsföringsexperter" från slutet av 1978 eller början av 1979, visar att överläggningarna om fastställelse av mål för priser och försäljningsvolymer blev allt konkretare och exaktare, medan "cheferna" 1978 hade inskränkt sig till att utveckla själva begreppet målpriser.

100 Utöver ovannämnda utdrag heter det i ICI:s svar på begäran om upplysningar: "Only 'Bosses' and 'Experts' meetings came to be held on a monthly basis" ("Endast 'chef'- och 'expertsammanträdena' ägde rum på månadsbasis"). Av det svaret drog kommissionen med rätta slutsatsen att dessa ingick i ett system med regelbundna sammanträden.

101 Det är för övrigt viktigt att framhålla att påståendet att sökandens anställde deltog passivt i sammanträdena vederläggs i olika delar av bevismaterialet. Det gäller först och främst de båda handskrivna anteckningar som nämns av kommissionen, av vilka den andra är från mars 1983 (bil. 10 och 11 anmärkningarna mot Hercules), där det heter: "B.: Originator of 'account leadership' concept (not working)" ["B.: initiativtagare till 'account leadership' (ej i funktion)"] av vilket man kan anta att det var B. som förslog "account leadership-systemet". Det gäller vidare protokollet från sammanträdet den 2 december 1982 (bil. 33 allmänna anmärkningar) samt protokollet från ett telefonsamtal mellan sökanden och en ICI-anställd följande dag (bil. 88 allmänna anmärkningar) som tillsammans visar att sökandens anställde till ICI överlämnade Amocos, BP:s och Hercules yttranden angående de kvoter som de hade tilldelats vid sammanträdet den 2 december 1982, även om B. inte avslöjade Hercules försäljningssiffror.

102 Sökandens påståenden att B:s överordnade inte kände till att han deltog i sammanträdena och att de enligt sökanden meddelade B. att hans deltagande stred mot företagets politik saknar trovärdighet mot bakgrund av följande faktorer. Sökanden har inte kunnat lägga fram någon handling som styrker förbudet mot att delta i sammanträdena. Den anställdes överordnade hade kontakter med övriga sammanträdesdeltagare vilket bevisas av det förhållandet att dessa personer i juni 1977 och den 29 juli 1981 meddelade B. dels innehållet i ett telefonsamtal (bil. 2 allmänna anmärkningar), dels resultatet av ett sammanträde som han inte hade deltagit i (bil. 18 anmärkningarna mot Hercules). Det framgår av rapporten från Hercules Incorporated att B:s roll antagligen var känd av flera av hans direkt överordnade (bil. 6 anmärkningarna mot Hercules). Slutligen tyder det förhållandet att sökanden inför förstainstansrätten uppgivit att B:s beslut om prisinstruktioner till de lokala ekonomidirektörerna krävde ett godkännande från hans överordnade på att han inför sina överordnade måste motivera sina beslut genom att lägga fram de uppgifter som han grundade dem på och varifrån de kom.

103 Sökandens anställdes ställning vid sammanträdena, vilken har betecknats som "unofficial" av ICI i ovannämnda meddelande från mars 1983, skilde sig inte från de övriga deltagarnas, vilket framgår av den aktiva del som han tog i diskussionerna och av det förhållandet att de prisinstruktioner som sökanden gav efter sammanträdena i stor utsträckning motsvarade de prismål som hade fastställts vid dessa i fråga om belopp och ikraftträdandedag. Det förhållandet att ICI har betecknat B:s deltagande i sammanträdena som "unofficial" motsäger på intet sätt dessa iakttagelser eftersom denna beteckning inte bevisar att de övriga producenterna kände till att sökandens anställde deltog utan sina överordnades vetskap, t o m mot deras vilja, eller att han inte hade nödvändig behörighet att delta. Beteckningen visar enbart att den anställde inte önskade att hans deltagande i sammanträdena skulle bli känt utanför dessa.

104 När det gäller den anställdes tjänsteställning i det sökande företaget kan det konstateras att det av den omständigheten att ett stort antal prisinstruktioner som gavs av sökanden stämmer med resultaten från sammanträdena visar att B. antingen hade behörighet att omedelbart låta resultaten från de sammanträden i vilka han deltagit återspeglas i sökandens prispolicy - vilket tyder på att han hade den behörighet som krävdes för att ingå avtal i företagets namn - eller att han hade fullmakt att göra det.

105 Det framgår av föregående överväganden att kommissionen har styrkt för det första att sökanden deltog i systemet med regelbundna sammanträden mellan polypropenproducenterna fr.o.m början av 1979 till åtminstone slutet av augusti 1983, vilken slutsats kommissionen med rätta drog på grundval av sökandens deltagande i sammanträdena och de kontakter som sökande hade i samband med dessa sammanträden, för det andra att dessa sammanträden särskilt syftade till att fastställa prismål och försäljningsvolymer och för det tredje att sökandens deltagande i dessa sammanträden hade den omfattning som anges i beslutet.

C - Prisinitiativen

a) Den angripna rättsakten

106 I beslutet (punkt 33) nämns sökandens namn i detta sammanhang endast i syfte att göra gällande att sökanden i januari 1981 deltog i två sammanträden under vilka det beslöts att man skulle verkställa en i december 1980 för den 1 februari 1981 bestämd prishöjning på grundval av ett fiberpris på 1,75 DEM/kg. Denna prishöjning skulle genomföras i två steg på så sätt att den första höjningen skulle gälla från den 1 februari och en ny höjning skulle tillämpas "utan undantag" från den 1 mars.

107 När det gäller det första av dessa prisinitiativ har kommissionen (punkt 29 i beslutet) anmärkt att den inte har några uppgifter om sammanträdena eller initiativen under första delen av 1979. I ett protokoll från ett sammanträde den 26 och 27 september 1979 anges emellertid att ett initiativ var planerat på grundval av ett pris på 1,90 DEM/kg för kvaliteten fiber fr.o.m den 1 juli och 2,05 DEM/kg fr.o.m den 1 september.

108 På grund av svårigheterna att höja priserna hade producenterna vid sammanträdet den 26 och 27 september emellertid beslutat sig för att flytta fram den planerade dagen för att nå prismålet med flera månader, till den 1 december 1979, eftersom den nya planen gick ut på att under hela oktober "upprätthålla" de nivåer som redan uppnåtts med möjlighet till en mellanliggande höjning i november som skulle föra upp priset till 1,90 eller 1,95 DEM/kg (punkt 31 första och andra styckena i beslutet).

109 När det gäller det andra prisinitiativet heter det i beslutet (punkt 32), även om inget protokoll från sammanträdena under 1980 påträffats, att producenterna sammanträdde minst sju gånger under detta år (hänvisning görs till tabell 3 i beslutet). I början av året skall det ha meddelats i fackpressen att producenterna var positiva till en kraftig prisstegring under 1980. Emellertid skedde en betydande nedgång i marknadspriserna till en nivå av 1,20 DEM/kg, och till och med ännu lägre, innan de började stabilisera sig någon gång i september. De prisinstruktioner som hade lämnats av vissa producenter (DSM, Hoechst, Linz, Monte, Saga och ICI) visar att i syfte att återställa prisnivån hade prismål fastställts för perioden december 1980 - januari 1981 baserat på ett grundpris av 1,50 DEM/kg för fiber, 1,70 DEM/kg för homopolymer och 1,95-2,00 DEM/kg för sampolymer. En intern handling från Solvay innehåller en tabell där de "uppnådda priserna" för oktober och november 1980 jämförs med "listpriserna" för januari 1981 vilka ligger runt 1,50/1,70/2,00 DEM/kg. Det var från början tänkt att dessa prisnivåer skulle tillämpas fr.o.m den 1 december 1980 - ett sammanträde hade ägt rum i Zürich den 13 - 15 oktober - men detta initiativ flyttades fram till den 1 januari 1981.

110 Det framhålls i beslutet (punkt 33 tredje stycket) att det inte är bekant huruvida Hercules deltog i sammanträdena i januari 1981 vid vilka det visade sig nödvändigt att företa den prishöjning som hade fastställts i december 1980 och som skulle träda i kraft den 1 februari 1981 på grundpriset 1,75 DEM/kg för fiber i två etapper, dvs. målet kvarstod vid 1,75 DEM/kg för februari, och ett prismål på 2,00 DEM/kg skulle införas fr.o.m den 1 mars "utan undantag". En tabell över prismålen för de sex huvudkvaliteterna gjordes upp i sex nationella valutor och dess genomförande var planerat till den 1 februari och den 1 första mars 1981. Det anges dock i beslutet att Hercules var närvarande vid det tidigare sammanträdet den 16 december 1980.

111 Enligt beslutet (punkt 34) genomfördes antagligen aldrig förslaget att höja priserna till 2,00 DEM/kg fr.o.m den 1 mars. Producenterna hade skruvat ner sina förväntningar och hoppades på att uppnå nivån 1,75 DEM/kg i mars. Ett "expertsammanträde" från vilket protokoll saknas hölls i Amsterdam den 25 mars 1981, men omedelbart därefter gav åtminstone BASF, DSM, ICI, Monte och Shell instruktion om att prismålen (eller "listpriserna") skulle föras upp på en nivå som för fiber motsvarade 2,15 DEM/kg fr.o.m. den 1 maj. Hoechst gav liknande instruktioner för den 1 maj ca fyra veckor efter de andra. Några producenter lämnade sina försäljningskontor ett visst manöverutrymme genom att göra det möjligt för dem att tillämpa "minimipriser" eller "absoluta minimipriser" som låg något lägre än de överenskomna målen. Under första delen av 1981 steg priserna betydligt, men trots att höjningen den 1 maj hade fått kraftigt stöd av producenterna avtog takten i uppgången. Framemot mitten av året hade producenterna planerat att antingen stabilisera priserna eller t o m att sänka dem något eftersom efterfrågan under sommaren varit vikande.

112 När det gäller det tredje prisinitiativet heter det i beslutet (punkt 35) att Shell och ICI i juni 1981 redan hade planerat ett nytt prisinitiativ för september/oktober 1981, när det stod klart att prishöjningen under de första tre kvartalen hade mattats av. Shell, ICI och Monte träffades den 15 juni 1981 för att diskutera vilka metoder som kunde användas för att höja priserna på marknaden. Några dagar efter detta sammanträde gav både ICI och Shell instruktion till sina försäljningskontor att förbereda marknaden på en betydande höjning i september, baserad på ett nytt pris för fiber på 2,30 DEM/kg. Solvay påminde också den 17 juli 1981 sitt försäljningskontor för Benelux om att de måste förvarna kunderna om en betydande höjning fr.o.m. den 1 september, vars belopp skulle beslutas under sista veckan i juli då ett expertsammanträde var planerat till den 28 juli 1981. Vid det sammanträdet reviderades förmodligen det ursprungliga förslaget om ett pris på 2,30 DEM/kg i september 1981 medan priset på fiber för augusti åter höjdes till 2,00 DEM/kg. Septemberpriset skulle ligga på 2,20 DEM/kg. I en handskriven anteckning hos Hercules daterad den 29 juli 1981 (dvs. dagen efter det sammanträde i vilket Hercules sannolikt inte deltog) nämns dessa priser och betecknas som "officiella" för augusti och september och det hänvisas i förtäckta ordalag till informationskällan. Nya sammanträden ägde rum i Genève den 4 augusti och i Wien den 21 augusti 1981. Efter dessa sammanträden skickade producenterna ut nya instruktioner i vilka målet för den 1 oktober var fastställt till 2,30 DEM/kg. BASF, DSM, Hoechst, ICI, Montepolimeri och Shell gav nästan identiska instruktioner syftande till att dessa priser skulle tillämpas i september och i oktober.

113 Enligt beslutet (punkt 36) avsågs med det nya förslaget att priserna för september och oktober 1981 skulle höjas till ett "grundpris" på 2,20-2,30 DEM/kg för fiber. Ett dokument från Shell ger vid handen att man hade diskuterat att i ytterligare en etapp fr.o.m. den 1 november höja priset till 2,50 DEM/kg men att man sedan avstått från detta. I rapporterna från de olika producenterna anges att priserna steg under september och att initiativet fortsatte under oktober 1981 varvid uppnåddes priser på marknaden för fiber runt 2,00-2,10 DEM/kg. Det framgår av en anteckning från Hercules att målet på 2,30 DEM/kg nedjusterades i december 1981 och fastställdes på en mera realistisk nivå till 2,15 DEM/kg, men det sägs också att "tack vare allas beslutsamhet steg priserna till 2,05 DEM/kg, dvs. till ett belopp som låg närmare de offentliggjorda (sic!) målen än någonsin". I slutet av 1981 rapporterade fackpressen priser på 1,95-2,10 DEM/kg för fiber på polypropenmarknaden, dvs. ungefär 20 pfennig lägre än producenternas prismål. När det gäller kapaciteterna skall dessa ha utnyttjats till 80% vilket kan anses som "sunt".

114 Det fjärde prisinitiativet från juni-juli 1982 togs mot bakgrund av en återgång till balans på marknaden mellan utbud och efterfrågan. Detta initiativ beslutades vid producentsammanträdet den 13 maj 1982, i vilket Hercules deltog och vid vilket en utförlig tabell utarbetades över prismålen för den 1 juni för olika polypropenkvaliteter i olika nationella valutor (2,00 DEM/kg för fiber) (punkterna 37-39 första stycket i beslutet).

115 Sammanträdet den 13 maj 1982 följdes av prisinstruktioner från ATO, BASF, Hoechst, Hercules, Hüls, ICI, Linz, Monte och Shell, vilka bortsett från några smärre undantag motsvarade de prismål som hade fastställts vid sammanträdet (punkt 39 andra stycket i beslutet). Vid sammanträdet den 9 juni 1982 kunde producenterna endast avisera försiktiga höjningar.

116 Enligt beslutet (punkt 40) deltog sökanden även i det femte prisinitiativet för september-november 1982 vilket beslutades vid sammanträdet den 20 och 21 juli 1982 och syftade till att uppnå ett pris på 2,00 DEM/kg den 1 september och ett pris på 2,10 DEM/kg den 1 oktober, eftersom sökanden deltog i de flesta om än inte i samtliga sammanträden mellan juli och november 1982 vid vilka detta initiativ planerades och följdes upp (punkt 45 i beslutet). Vid sammanträdet den 20 augusti 1982 framflyttades den planerade höjningen den 1 september till den 1 oktober, och detta beslut bekräftades vid sammanträdet den 2 september 1982 (punkt 41 i beslutet).

117 Efter sammanträdena den 20 augusti och den 2 september 1982 gav ATO, DSM, Hercules, Hoechst, Hüls, ICI, Linz, Monte och Shell prisinstruktioner i överensstämmelse med det prismål som fastställts vid dessa sammanträden (punkt 43 i beslutet).

118 Enligt beslutet (punkt 44) genomfördes vid sammanträdet den 21 september 1982, i vilket sökanden deltog, en granskning av de åtgärder som vidtagits för att nå det tidigare uppsatta målet, och samtliga företag gav sitt stöd till ett förslag som syftade till att november-decemberpriset 1982 skulle höjas till 2,10 DEM/kg. Denna höjning bekräftades vid sammanträdet den 6 oktober 1982.

119 Efter sammanträdet den 6 oktober 1982 gav BASF, DSM, Hercules, Hoechst, Hüls, ICI, Linz, Monte, Shell och Saga prisinstruktioner vari den beslutade höjningen tillämpades (punkt 44, andra stycket i beslutet).

120 I likhet med ATO, BASF, DSM, Hoechst, Hüls, ICI, Linz, Monte och Saga överlämnade sökanden till kommissionen prisinstruktioner för sina lokala försäljningskontor som inte bara överensstämde sinsemellan i fråga om belopp och tidsfrister, utan som även överensstämde med den prismålstabell som var fogad till ICI:s protokoll från "expertsammanträdet" den 2 september 1982 (bil. 29 allmänna anmärkningar) (punkt 45 andra stycket i beslutet).

121 Decembersammanträdet 1982 ledde enligt beslutet (punkt 46, andra stycket) till ett avtal om att november-decembernivån skulle införas i slutet av januari 1983.

122 Enligt beslutet (punkt 47) deltog sökanden slutligen i det sjätte prisinitiativet för juli-november 1983. Vid sammanträdet den 3 maj 1983 hade det nämligen avtalats att producenterna skulle försöka tillämpa ett prismål på 2,00 DEM/kg i juni 1983. Vid sammanträdet den 20 maj flyttades emellertid det tidigare fastställda målet fram till september och ett etappmål fastställdes till den 1 juli (1,85 DEM/kg). Vid ett sammanträde den 1 juni 1983 bekräftade sedan de närvarande producenterna sin beslutsamhet att genomföra höjningen till 1,85 DEM/kg. Vid det tillfället avtalades det att Shell skulle gå ut offentligt med initiativet i ECN.

123 I beslutet (punkt 49) framhålls att efter sammanträdet den 20 maj 1983 gav ICI, DSM, BASF, Hoechst, Linz, Shell, Hercules, ATO, Petrofina och Solvay sina försäljningskontor instruktion om att fr.o.m. den 1 juli tillämpa en tariff på 1,85 DEM/kg för fiber. I beslutet tilläggs att de prisinstruktioner som påträffats hos ATO och Petrofina är ofullständiga men att de bekräftar att dessa företag höjt sin prisnivå, i Petrofinas och Solvays fall med en viss försening. I beslutet fastslås att det således är bevisat att samtliga producenter som deltagit i sammanträdena eller förpliktat sig att stödja det nya målet på 1,85 DEM/kg givit instruktioner i syfte att tillämpa de nya priset, med undantag av Hüls där kommissionen inte hittat några instruktioner för juli 1983.

124 I beslutet (punkt 50) framhålls för övrigt att ytterligare sammanträden ägde rum den 16 juni, den 6 och 21 juli, den 10 och 23 augusti och den 5, 15 och 29 september 1983 i vilka samtliga ordinarie deltagare, inbegripet Hercules, deltog. I slutet av juli och i början av augusti 1983 gav BASF, DSM, Hercules, Hoechst, Hüls, ICI, Linz, Solvay, Monte och Saga instruktioner på grundval av ett pris på 2,00 DEM/kg för fiber till sina olika nationella försäljningskontor att tillämpas från den 1 september, medan det i ett internt meddelande från Shell av den 11 augusti angående dess priser i Förenade kungariket heter att dess dotterföretag i Förenade kungariket höll på att "sälja in" grundpriser som skulle gälla fr.o.m. den 1 september i enlighet med de mål som fastställts av de övriga producenterna. Redan mot slutet av månaden gav Shell emellertid instruktioner till sitt kontor i Förenade kungariket om att vänta med att genomföra höjningen fullt ut tills dess att de övriga producenterna uppnått önskad grundnivå. I beslutet förklaras att dessa instruktioner med förbehåll för några smärre undantag är identiska för varje kvalitet och för varje valuta.

125 Enligt beslutet (punkt 50 sista stycket) avslöjar de instruktioner som insamlats hos producenterna att det vid ett senare tillfälle beslutades om en uppföljning av septembersatsningen med nya etapper på grundval av ett pris på 2,10 DEM/kg för fiber den 1 oktober och om en höjning på 2,25 DEM/kg den 1 november. I beslutet (punkt 51 första stycket) framhålls dessutom att BASF, Hoechst, Hüls, ICI, Linz, Monte och Solvay alla till sina försäljningskontor givit instruktioner med identiska priser för oktober och november, medan Hercules till en början fastställde något lägre priser.

126 Enligt beslutet (punkt 105 fjärde stycket) pågick överträdelsen, oavsett tidpunkten för sista sammanträdet, till i november 1983 eftersom överenskommelsen fortsatte att ha verkningar åtminstone till denna tidpunkt, och november är den sista månaden för vilken det är känt att prismål avtalats och prisinstruktioner lämnades.

127 I beslutet (punkt 76 andra stycket) ger kommissionen ett detaljerat svar till Hercules, som kritiserat kommissionen för att felaktigt ha ansett att de olika producenternas prisinstruktioner lämnats samtidigt, när så inte var fallet. Likaså avvisas i beslutet (punkt 76 tredje stycket) allt bevisvärde hos den undersökning som lagts fram av Hercules i syfte att bevisa att det inte finns något samband mellan dess egna riktlinjer i fråga om priser och de prismål som fastställdes vid sammanträdena.

128 I beslutet (punkt 77 första stycket) framhålls vidare att vissa producenter inte överlämnade alla prisinstruktioner fr.o.m. 1979 till kommissionen som de hade ombetts att göra. Således gäller ifrågavarande handlingar i Hercules fall endast tiden 1982-1983.

b) Parternas argument

129 Sökanden har gjort gällande att kommissionen på grundval av handlingar från andra producenter felaktigt fastställt att Hercules understödde systemet med "prismål". Även om sökandens anställde deltog i några av de sammanträden vid vilka dessa priser diskuterades, finns inget angivet varken i sammanträdesprotokollen eller i andra direkta bevis att han godkände dessa priser eller att han förpliktade sig att tillämpa dem. Av tillgängligt bevismaterial, bl.a. vittnesmål från andra producenter enligt vilka B. inte gjorde något åtagande, liksom av det förhållandet att han inte hade någon behörighet att ingå avtal i företagets namn, kan motsatsen fastställas.

130 Sökanden har gjort gällande att kommissionen felaktigt stödde sig på den terminologi som används i företagets interna prisinstruktioner eftersom det här rör sig om den terminologi som normalt används i fackpressen.

131 Sökanden har kritiserat kommissionen för att den inte beaktade de anklagade företagens faktiska prestationer på marknaden och för att den helt och hållet grundade beslutet på en analys av de interna prinsinstruktionerna till företagen och på antagandet att konkurrensen nödvändigtvis skulle snedvridas genom dessa instruktioner. Denna analys från kommissionens sida är felaktig. Hercules prissystem fungerade i själva verket så att det inte kunde användas inom ramen för ett prisavtal med andra producenter. För det första har de lokala försäljningsdirektörerna enligt sina direktiv en stor frihet att avvika från de angivna prismålen. Under en stor del av perioden 1982-1983 ga