ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
78

Artikel 6ter 1 c andra meningen, där det hänvisas till ett sådant samband, avser nämligen endast sådana emblem och andra kännetecken tillhörande internationella mellanstatliga organisationer som avses i punkt 1 b, och inte sådana statsemblem och andra statskännetecken som avses i 1 a. Det är uppenbart att de ”nämnda bestämmelser”, som avses i artikel 6ter 1 c andra meningen, avser de bestämmelser som nämnts i punkt 1 c första meningen, närmare bestämt ”bestämmelserna under b”, beträffande emblem tillhörande internationella organisationer. Denna tolkning bekräftas av att det vid två tillfällen i punkt 1 c andra meningen, hänförs till ”organisationen” i fråga.
1)

Environmental Management Consultants Ltd skall till Europeiska gemenskapernas kommission återbetala 31965,28 euro, jämte dröjsmålsränta — om 9,26 procent per år mellan den 1 och den 31 augusti 2001, — om 8,62 procent per år mellan den 1 september och den 31 december 2001, — om 10,57 procent per år mellan den 1 januari och den 30 juni 2002, — om 10,47 procent per år mellan den 1 juli och den 31 december 2002, — om 9,97 procent per år mellan den 1 januari och den 30 juni 2003, — om 9,22 procent per år mellan den 1 juli och den 31 december 2003, — om 9,14 procent per år mellan den 1 januari och den 30 juni 2004, — om 9,13 procent per år mellan den 1 juli och den 31 december 2004, — om 9,21 procent per år mellan den 1 januari och den 31 januari 2005, — till en lagenlig räntesats som beräknas enligt artikel 288 i Tysklands civillag (Bürgerliches Gesetzbuch), dock högt 9,21 procent från och med den 1 februari 2005 till och med att skulden helt har betalats.
139

Kommissionen har, genom att i skäl 63 i beslutet att inleda det formella granskningsförfarandet anföra att schablonavgiften ”förefaller vara en skatteavgift på [France Télécoms] rörelseresultat, snarare än ett särskilt sätt att ålägga [France Télécom] att betala företagsskatt”, gjort det möjligt för Republiken Frankrike att under det administrativa förfarandet bemöta arten av den aktuella avgiften. Det framgår för övrigt av den franska regeringens förklaringar vid förhandlingen att under förfarandet uppkom frågeställningen om det var möjligt att göra en kompensation mellan å ena sidan det överskott som uttagits till följd av denna avgift från Republiken Frankrike och befrielsen från företagsskatt för France Télécom under åren 1991–1993 och underbeskattningen för åren 1994–2002, å andra sidan. Kommissionen anförde emellertid i beslutet att inleda det formella granskningsförfarandet just att det inte var möjligt att godta en kompensation mellan schablonavgiften och den företagsskatt France Télécom skulle ha betalat för åren 1991–1993, på grund av att den förstnämnda inte var någon skatt. Vad som anförts i beslutet att inleda det formella granskningsförfarandet har således gjort det möjligt för Republiken Frankrike att bestrida den bedömning kommissionen avsåg att göra beträffande schablonavgiften.
Tribunalens dom (andra avdelningen) av den 20 september 2011 – Arch Chemicals m.fl. mot kommissionen

(förenade målen T‑75/04 och T‑77/04–T‑79/04)

”Talan om ogiltigförklaring – Veterinärkontroll – Utsläppande av biocidprodukter på marknaden – Förordning (EG) nr 2032/2003 – Inte individuellt berörd – Avvisning”

Talan om ogiltigförklaring – Fysiska eller juridiska personer – Rättsakter som berör dem direkt och personligen – Möjlighet att vara individuellt berörd av ett generellt beslut – Villkor – Kommissionsförordning som syftar till att ange tillämpningsvillkoren för ett arbetsprogram om översyn av befintliga verksamma ämnen – Talan som väckts av dem som framställer verksamma ämnen – Inte individuellt berörd – Avvisning (Artikel 230, fjärde stycket EG; kommissionens förordning nr 2032/2003) (se punkterna 47–51, 57–59, 62 och 63)

Saken

Talan om ogiltigförklaring av artiklarna 3, 4.2, 5.3, 10.2 andra stycket, 11.3, 13, 14.2 och bilaga II till kommissionens förordning (EG) nr 2032/2003 av den 4 november 2003 om andra fasen av det tioåriga arbetsprogram som avses i artikel 16.2 i Europaparlamentets och rådets direktiv 98/8/EG om utsläppande av biocidprodukter på marknaden, och om ändring av förordning (EG) nr 1896/2000 (EUT L 307, s. 1)

Domslut

1) Talan ogillas.

2) Arch Chemicals, Inc., Arch Timber Protection Ltd, Rhodia UK Ltd, Sumitomo Chemical (UK) plc och Troy Chemical Co. BV ska bära sina egna rättegångskostnader och ersätta Europeiska kommissionens rättegångskostnader, inbegripet de kostnader som åsamkats Sumitomo Chemical (UK) plc med anledning av ett förfarande om interimistiska åtgärder.

3) Europaparlamentet, Europeiska unionens råd, Konungariket Nederländerna och European Chemical Industry Council (CEFIC) ska bära sina egna rättegångskostnader.
48

Förstainstansrätten finner att det rör sig om ett nytt yrkande, som enligt artikel 48.2 i rättegångsreglerna inte får åberopas under rättegången. Bestridandet av beräkningen av värdet på hela den relevanta marknaden, som framfördes mycket kortfattat under förhandlingen, baserar sig inte på nya omständigheter som framkommit under förfarandet vid förstainstansrätten. Beloppet 291 miljoner euro som fastställts av kommissionen, och skälen som motiverar varför kommissionen tagit hänsyn till värdet på den interna förbrukningen tillsammans med beräkningen av omsättningen och de berörda företagens marknadsandelar, framgår klart av punkterna 37 och 291–295 i beslutet. Sökandens påstående att den, sedan ansökan lämnades in till förstainstansrätten, har ifrågasatt beräkningen av utgångsbeloppet för böterna innebär inte i sig att yrkandet i fråga kan anses utgöra en utvidgning av ett yrkande som tidigare – direkt eller underförstått – har åberopats i ansökan och som har ett nära samband med detta. Yrkandet kan således inte tas upp till sakprövning.
17

Sökanden har vad gäller den första delgrunden gjort gällande att det angripna beslutet antogs för sent, det vill säga mer än fyra år efter domstolens dom i CMB-målen. Kommissionens dröjsmål, som helt saknar förklaring, är oberättigat mot bakgrund av artikel 6.1 i Europeiska konventionen om skydd för de mänskliga rättigheterna (Europakonventionen) och artikel 47 i Europeiska unionens stadga om de grundläggande rättigheterna, som proklamerades i Nice den 7 december 2000 (EGT C 364, s. 1), gemenskapens rättspraxis och rättspraxis från den Europeiska domstolen för de mänskliga rättigheterna, bland annat med hänsyn till det höga bötesbeloppet, att det angripna beslutet inte är komplicerat (kommissionen har inte bedömt de relevanta överträdelserna i beslut 93/82) och att sökanden inte är ansvarig för dröjsmålet. Vidare innebär både rättssäkerhetsprincipen och principen om skydd för berättigade förväntningar att kommissionen inte kan dröja med att utöva sin behörighet under obestämd tid. Under dessa förhållanden är kommissionens nedsättning av bötesbeloppet med hänsyn till förfarandets varaktighet inte tillräcklig. Kommissionen har dessutom åsidosatt sökandens rätt till försvar, eftersom varken Cewal eller sökanden längre är verksamma inom den berörda sektorn och därför inte har haft möjlighet att försvara sig effektivt på grund av svårigheter att återfinna vissa handlingar och att fråga ut tidigare anställda.
396

Förstainstansrätten påpekar att Microsoft i ansökan endast har hävdat att organisationer inte väljer operativsystem för servrar utifrån deras interoperabilitet med Windowsoperativsystemen, med en allmän hänvisning till vissa dokument som bifogats ansökan (bilaga A.12.1 till ansökan (Matthews, ”The Commission’s Case on Microsoft’s Interoperability: An Examination of the Survey Evidence”) och bilaga A.22 till ansökan (Evans, Nichols och Padilla, ”The Commission Has Failed to Address Major Flaws in the Design, Conduct, and Analyses of Its Article 11 Inquiries”)). Förstainstansrätten kommer av de skäl som angetts ovan i punkterna 94–99 att lämna dessa bilagor utan avseende.
3

På andra marknader har Nintendo utsett fristående ensamåterförsäljare. The Games Ltd, en handelsdivision inom John Menzies Distribution Ltd, ett av John Menzies plc helägt dotterbolag, var Nintendos exklusiva återförsäljare för Förenade kungariket och Irland från och med augusti 1995 och åtminstone fram till den 31 december 1997.
31

Beräkningsmetoden för RES-betalningarna, vilka skall erläggas efter beslutet om införande av dessa betalningar, anges i bilaga II till RES och förklaras mer i detalj i Guide to the Risk Equalisation Scheme, 2003 as prescribed in Statutory Instrument No. 261 of 2003, July 2003 (HIA:s handledning för RES från år 2003, nedan kallad RES-handledningen).
Med avseende på åtaganden som har lämnats in för sent, framgår det av tillkännagivande från kommissionen om korrigerande åtgärder som kan godtas enligt rådets förordning nr 4064/89 och förordning nr 447/9 att parterna i en anmäld koncentration kan få sådana åtaganden beaktade av kommissionen om två kumulativa villkor är uppfyllda, nämligen dels att åtagandena löser de konkurrensproblem som tidigare har identifierats utan att det finns behov av någon annan marknadsundersökning, dels att det finns tillräckligt med tid för att samråda med medlemsstaterna om dessa åtaganden.

Enligt artikel 87.2 och 87.3 i förstainstansrättens rättegångsregler får rätten besluta att en part som inte har tappat målet på någon punkt ska bära sina rättegångskostnader, då den först vid den muntliga förhandlingen och som svar på ett beslut av förstainstansrätten, som har antagits med stöd av artikel 65 b och artikel 67.3 tredje stycket i rättegångsreglerna, lämnat in de handlingar som sökanden begärt och som var av betydelse för att sökanden skulle kunna göra gällande sina argument och för att möjliggöra för förstainstansrätten att pröva talan. Handlingarna borde ha lämnats in tillsammans med inlagorna, även om det kan anses att handlingarna i fråga inte var tillgängliga i enlighet med förordning nr 4064/89 eller förordning nr 1049/2001 och om detta inte hade någon påverkan på det aktuella målet i den mån dessa handlingar slutligen lämnades in under det kontradiktoriska förfarandet.

(se punkterna 135–139)
63

Det noteras inledningsvis att den fråga i vilken det råder oenighet inte avser frekvensen av de befordringar som sökandena skulle ha fått med tillämpning av den ostridiga befordringsandelen om 20 procent per år under den period för vilken skadestånd kan utgå, utan tillämpningen av befordringsandelen för att fastställa respektive sökandes placering i lönegrad och löneklass vid början av nämnda period, vilket i förekommande fall innebär att den berörda personens tidigare karriär i JET-projektet måste återskapas. Dessa invändningar avser således fastställandet av lönegrad och löneklass vid början av den period för vilken skadestånd kan utgå och de saknar samband med befordringarna under den nämnda perioden, som det nu är fråga om att återskapa.
4

Dessutom vidtogs enligt artikel 3.69 och 3.70 i legge no 549 (su) misure di razionalizzazione della finanza pubblica (lag nr 549 om åtgärder för att rationalisera de offentliga finanserna av den 28 december 1995, ordinarie tillägget till GURI nr 302, av den , nedan kallad lag nr 549/95), jämförd med decreto-legge no 331 (su) armonizzazione delle disposizioni in materia di imposte sugli oli minerali, sull’alcole, sulle bevande alcoliche, sui tabacchi lavorati e in materia di IVA con quelle recate da direttive CEE e modificazioni conseguenti a detta armonizzazione, nonché disposizioni concernenti la disciplina dei centri autorizzati di assistenza fiscale, le procedure dei rimborsi di imposta, l’esclusione dall’ILOR dei redditi di impresa fino all’ammontare corrispondente al contributo diretto lavorativo, l’istituzione per il 1993 di un’imposta erariale straordinaria su taluni beni ed altre disposizioni tributarie (lagdekret nr 331 om harmonisering av skattebestämmelser på olika områden, av den , GURI nr 203 av den , nedan kallat lagdekret nr 331/93), följande åtgärder till förmån för bolag enligt lag nr 142/90: — Befrielse från alla avgifter på överföringar av tillgångar som görs i samband med omvandlingen av specialföretag och kommunala företag till bolag enligt lag nr 142/90 (nedan kallad befrielse från avgift på överföringar). — Fullständig befrielse från bolagsskatt, det vill säga beskattningen av juridiska personers vinstmedel och lokal inkomstskatt, under tre år, till och med beskattningsåret 1999 (nedan kallad treårig befrielse från bolagsskatt).
356

Kommissionens konsulter har, i sin rapport av den 18 juni 1997, undersökt de värden som Alitalia beaktat för dessa två omständigheter och för vart och ett av dem förklarat sitt val: ”On the basis of our analysis, we determined the GNP multiplier in 1.4. This value is consistent with the US Dept of Transportation analysis on the US market for the period 1980-1995. The most important reasons behind our decision are the following : — higher values (UBS, Boeing) refer to the world-wide market; — Alitalia’s most relevant markets (domestic and international) can be considered, after the US one, amongst the more mature, with lower prospective growth rates; — as a consequence, in the long term, the US market multiplier (which has recently reduced) seems to be more realistic. With reference to the real yield growth rate adopted by Alitalia on the basis of the Boeing studies, some considerations can be made : — in the long term, a study from McDonell Douglas foresees an average decline of 1.47 %; — both the mentioned studies (McDonell Douglas, Boeing) were prepared by aircrafts manufacturers; therefore they can be considered optimistic; — the estimate were prepared referring to the world-wide market, while Alitalia market has to be considered much more competitive than the average; — AEA historical data appear to be lower than those from Boeing and the forecasts for the period 1996-2000 are more prudent. On the basis of the above and our experience, it appears that the negative trend of the yield could be worse.”
185

Denna slutsats stöds av bevisning som åberopats av kommissionen i bland annat skäl 91 i det ifrågasatta beslutet, vilket har följande lydelse: ”Den 21 januari 1993 skickade [Corus] ett dokument till Vallourec (det är sannolikt att det även skickades till [Mannesmann] och Dalmine) med olika förslag till en överenskommelse om omstrukturering av sektorn för sömlösa rör. Förslagen skulle diskuteras vid ett möte på Heathrow den 29 januari 1993 mellan Mannesmann, Vallourec, Dalmine och Corus (sidan 4628 [i kommissionens akt, det vill säga den första sidan i handlingen kallad förslag till en överenskommelse om omstrukturering av sektorn för sömlösa rör]). I dokumentet sägs: ’ [Corus] has indicated its intention to withdraw eventually from seamless tube manufacture. It seeks to do this in an orderly and controlled manner in order to avoid disruption in the supply of tubes to its customers and to assist these producers who acquire the business to retain the order load... Discussions have been held over the last six months between [Corus] and other producers interested in acquiring assets from [Corus] and [Corus] believes that there is a consensus to proceed along the lines described in this paper’. [Corus har angivit att det så småningom avser att upphöra med tillverkningen av sömlösa rör. Det avser att genomföra detta på ett ordnat och kontrollerat sätt i syfte att undvika att dess kunder drabbas av ett avbrott i leveranserna av rör och i syfte att hjälpa de tillverkare som övertar verksamheten att bibehålla ordervolymen... Diskussioner har hållits under de senaste sex månaderna mellan Corus och andra tillverkare som är intresserade av att överta tillgångar från Corus, och Corus anser att det råder samförstånd om att fortsätta i enlighet med vad som beskrivs i denna handling.] Ett av förslagen gick ut på att OCTG-verksamheten skulle överlåtas till Vallourec, samtidigt som gällande avtal om leverans av rör med ogängade ändar mellan [Corus] och Vallourec, [Mannesmann] och Dalmine skulle bibehållas, med samma proportioner. Samma dag ägde ett möte rum mellan [Mannesmann] och [Corus], där [Mannesmann] ’agreed that Vallourec should take the lead in the future ownership of the OCTG Business’[godtog att Vallourec skulle ta ledningen när det gäller förvärvet av OCTG-verksamheten] (sidan 4626 [i kommissionens akt, det vill säga en sida i form av ett fax som skickades den 22 januari 1993 av Davis på Corus till Patrier på Vallourec]). I ett dokument från Dalmine med rubriken ’Seamless steel tube system in Europe and market evolution’[systemet med sömlösa stålrör i Europa och marknadens utveckling] som återfinns på sidan 2051 i kommissionens akt (sidan 2053 [i kommissionens akt]) från maj-augusti 1993 konstateras att problemet [Corus] endast kunde lösas på ett för alla parter godtagbart sätt av de europeiska företagen. Även Dalmine medgav att det var nödvändigt att Vallourec förvärvade [Corus] anläggningar.”
En uttagningskommittés arbete måste genomföras på sådant sätt att rekryteringen av gemenskapstjänstemän fungerar bra. Om detta arbete pågår under en lång period, kanske till och med under flera år, exempelvis på grund av ett av dess beslut har ogiltigförklarats av en gemenskapsdomstol, är det möjligt att dess sammansättning ändras under årens lopp till följd av händelser som administrationen inte kan påverka. När det visar sig vara omöjligt för administrationen att på ett identiskt sätt återskapa uttagningskommittén i dess ursprungliga sammansättning, har den möjlighet att ersätta vissa av medlemmarna i uttagningskommittén samtidigt som den — i syfte att säkerställa kontinuiteten i gemenskapsadministrationen — upprätthåller en situation som liknar den ursprungliga så mycket som möjligt.

(se punkt 67)

Hänvisning till Camara Alloisio m.fl. mot kommissionen, ovannämnd, punkt 81
För att en talan i ett personalmål skall kunna upptas till prövning, oavsett om den riktas enbart mot det beslut som ursprungligen ifrågasattes, mot beslutet om avslag på klagomålet eller mot båda dessa rättsakter gemensamt, måste den väckas inom de frister som föreskrivs i artiklarna 90 och 91 i tjänsteföreskrifterna. Dessa frister är avsedda att säkerställa säkerhet i rättsliga situationer. De utgör således tvingande rätt och något som varken parterna eller domstolen kan råda över. Att en institution av skäl som har samband med dess personalpolitik i sak besvarar ett administrativt klagomål som har inkommit för sent leder inte till en avvikelse från det system med tvingande frister som har inrättats genom artiklarna 90 och 91 i tjänsteföreskrifterna eller till att frånta administrationen möjligheten att under domstolsförfarandet göra en invändning om rättegångshinder på grund av att klagomålet har inkommit för sent.

(se punkterna 19 och 20)

Hänvisning till domstolen den 10 mars 1989, mål 126/87, Del Plato mot kommissionen, REG 1989, s. 643, punkt 9; förstainstansrätten den 6 december 1990, T-6/90, Petrilli mot kommissionen, REG 1990, s. II-765, punkt 26; förstainstansrätten den 15 februari 1995, T-112/94, Moat mot kommissionen, REGP 1995, s. I-A-37 och II-135
10

Med anledning av denna dom offentliggjorde rådet och kommissionen den 5 augusti 1992 meddelande 92/C 198/04 i Europeiska gemenskapernas officiella tidning (EGT C 198, s. 4) (nedan kallat meddelandet av den 5 augusti 1992). I meddelandet anges följande: ”Med anledning av [domen i det ovan i punkt 9 nämnda målet Mulder II] …, anser gemenskapsinstitutionerna det vara nödvändigt att upplysa berörda parter om följande: 1) Domstolen har fastställt att gemenskapens utomobligatoriska ansvar enligt artikel [288 EG] kan göras gällande av varje producent som omfattas av definitionen i artikel 12 c i förordning (EEG) nr 857/84, och som till följd av sina åtaganden enligt bestämmelserna i förordning (EEG) nr 1078/77 inte har erhållit en mjölkkvot i tid och därför lidit skada i den mening som avses i ovannämnda dom, förutsatt att de uppfyller alla kriterier och förutsättningar enligt denna dom. 2) Institutionerna förbinder sig gentemot de producenter som nämns under punkt 1 att, till dess den i punkt 3 nämnda fristen har löpt ut, avstå från att göra någon invändning om den preskription som följer av artikel 43 i domstolens stadga (nu artikel 46 i domstolens stadga), såvida rätten till skadestånd inte redan var preskriberad den dag då detta meddelande offentliggjordes i Europeiska gemenskapernas officiella tidning eller då producenten vände sig till någon av institutionerna. 3) I syfte att ge domen [i det ovan i punkt 9 nämnda målet Mulder II] full verkan skall institutionerna anta tillämpningsföreskrifter för att utge ersättning jämte ränta till de berörda producenterna. Institutionerna skall ange till vilka myndigheter ansökningarna skall inges och inom vilken frist. Producenternas möjlighet att göra gällande sina rättigheter kvarstår, även om de inte framställer några krav till gemenskapsinstitutioner eller nationella myndigheter innan denna frist börjar löpa.”
23

Sökanden påpekar vidare att tullkontoret har underlåtit att underrätta det centrala kontoret som är ansvarigt för kontroll av kvota och övre gränser. Detta ledde till att de ursprungliga misstagen inte korrigerades förrän efter två år (för de importtransaktioner som utfördes under år 1990) och ett år (för de importtransaktioner som utfördes under år 1991). Under sammanträdet har sökanden tillagt att två uppgifter framgår av den akt som har inlämnats av kommissionen till förstainstansrätten på dennas anmodan. Det framgår enligt sökanden att direktören för tullkontoret har medgivit att om tullkontoret på ett korrekt sätt hade rapporterat till centralkontoret skulle detta ha upptäckt misstagen omedelbart. Det framgår dessutom av akten att meddelandet om ändringar sändes ungefär tolv månader efter det att misstagen upptäcktes i mars och i augusti 1991.
Nyckelord

Sammanfattning



Nyckelord

Utomobligatoriskt skadeståndsansvar – Villkor – Institutioners rättsstridiga agerande

(Artikel 288 andra stycket EG; rådets förordningar nr 857/84 och nr 2187/93)

Sammanfattning

Gemenskapen är skadeståndsskyldig gentemot mjölkproducenter som åtagit sig att avstå från saluförande och som åsamkats skada av att de har varit förhindrade att leverera mjölk till följd av förordning nr 857/84 om allmänna tillämpningsföreskrifter för den avgift som avses i artikel 5c i förordning nr 804/68 inom sektorn för mjölk och mjölkprodukter. Detta ansvar har uppkommit till följd av ett åsidosättande av principen om berättigade förväntningar. Denna princip kan emellertid inte göras gällande i förhållande till gemenskapslagstiftning annat än om gemenskapen själv tidigare har skapat en situation som kan ge upphov till berättigade förväntningar.

De producenter vars åtagande upphörde år 1983 kan således vinna framgång med en skadeståndstalan på grund av åsidosättande av principen om skydd för berättigade förväntningar under förutsättning att de kan visa att deras skäl för att inte återuppta mjölkproduktionen under referensåret är knutna till att de under en viss period hade upphört med produktionen och att de av organisatoriska skäl inte kunde återuppta produktionen omedelbart. Producenterna måste således visa att de verkligen hade för avsikt att återuppta mjölkproduktionen då deras åtagande att avstå från saluförande löpte ut.

Det faktum att sökanden senare erhöll en tillfällig referenskvantitet som sedan omvandlades till en slutgiltig sådan bevisar inte i sig att han hade för avsikt att återuppta mjölkproduktionen då hans åtagande att avstå från saluförande upphörde.

Inte heller kan det faktum att sökanden erbjöds ersättning med tillämpning av förordning nr 2187/93 om ett erbjudande om ersättning till vissa producenter av mjölk och mjölkprodukter som tillfälligt har varit förhindrade att utöva sin verksamhet anses utgöra bevis för att de nödvändiga villkoren för att gemenskapen skall ådra sig skadeståndsansvar för den skada som görs gällande är uppfyllda.

(se punkterna 103, 104, 107, 108, 119 och 124)