6

Förstainstansrättens ordförande fastslog att ärendet inte var brådskande efter att ha gjort följande bedömning: ”20. I det förevarande fallet skulle enligt sökanden risken för allvarlig och irreparabel skada vid omedelbar verkställighet av beslutet framgå av att den hierarkiska underordning av ledamöterna av byråns överklagandenämnder som åstadkommits genom det omtvistade beslutet riskerar att äventyra deras oavhängighet under hela deras mandatperiod, utan att en eventuell ogiltigförklaring av rättsakten i fråga skulle kunna innebära en retroaktiv gottgörelse för de berörda. 21. Oavhängigheten för ledamöterna av överklagandenämnderna erkänns i förordning nr 40/94, vars artikel 131.2 har följande lydelse: ’Ledamöterna av överklagandenämnderna skall vara oavhängiga. Vid beslutsfattandet skall de inte vara bundna av några instruktioner.’ 22. Det skall framhållas att sökanden inte har ingett något bevis för att det omtvistade beslutet, i synnerhet artikel 2 i detta, om det inte medgavs uppskov med verkställigheten av detta under förfarandet rörande huvudsaken vid förstainstansrätten, skulle ha till verkan att äventyra den oavhängighet som måste känneteckna överklagandenämndernas ledamöters beslutande verksamhet. Tvärtom begränsar sig sökanden till att hävda att det omtvistade beslutet är ’av den arten att det inkräktar på oavhängigheten’ för ledamöterna av överklagandenämnderna, att ’den oavhängiga ställningen ... skulle påverkas’, att han ’skulle vållas den allvarliga skada som det skulle innebära att behöva fullgöra sin mandatperiod under tvånget av en hierarkisk underordning som är oförenlig med överklagandenämndernas verksamhet’ och slutligen att ’själva funktionen och trovärdigheten av systemet med intern och oavhängig granskning av byråns beslut ... oåterkalleligt skulle påverkas av genomförandet ... av det omtvistade beslutet’. Sökanden har inte framfört någon konkret omständighet till stöd för sina påståenden. 23. Den skada som sökanden, i egenskap av ledamot av en överklagandenämnd, hänvisar till i sin ansökan om interimistiska åtgärder förefaller således enbart vara skenbar. 24. Risken för att sökandens oavhängighet faktiskt äventyras kan konkretiseras i verklig skada enbart om rättsakter som antagits med stöd av det omtvistade beslutet skulle inverka störande på den oavhängighet som han åtnjuter under sin mandatperiod. Hittills har emellertid byrån inte antagit någon rättsakt för genomförandet av det omtvistade beslutet som konkret äventyrar sökandens oavhängighet och denne har inte framfört någon omständighet som kan leda till antagandet att det finns en sådan risk. 25. Den princip som följer av artikel 131 i förordning nr 40/94 skall följaktligen tillämpas i det förevarande fallet, vilket bekräftas av sjätte övervägandet i det omtvistade beslutet och vilket även bekräftas av upphovsmannen till detta, byråns direktör, som i ett internt meddelande av den 10 juni 1996 riktat till ordföranden och ledamöterna i första överklagandenämnden garanterade de berörda att oavhängigheten skulle respekteras i följande ordalag: ’Jag kan försäkra Er om att jag inte vid något tillfälle har avsett att äventyra Er oavhängighet, som i verkligheten är friheten att besluta.’ Även om det antas att den behöriga myndigheten med stöd av artikel 2 i det omtvistade beslutet därefter skulle vidta åtgärder som kunde äventyra sökandens oavhängighet, skulle denne vid den tidpunkten kunna väcka talan vid gemenskapsdomstolen om ogiltigförklaring av denna åtgärd samt ansöka om interimistiska åtgärder.”