Beslut meddelat av domstolens ordförande den 11 april 2002. - NDC Health GmbH & Co. KG och NDC Health Corporation mot Europeiska kommissionen och IMS Health Inc. - Mål C-481/01 P (R).



Rättsfallssamling 2002 s. I-03401



Sammanfattning

Parter

Domskäl

Beslut om rättegångskostnader

Domslut



Nyckelord

1. Överklagande - Grunder - Felaktig bedömning av de faktiska omständigheterna - Kan inte prövas - Ogillande

(Artikel 225 EG; EG-stadgan för domstolen, artikel 50 andra stycket och artikel 51)

2. Interimistiskt förfarande - Uppskov med verkställigheten - Uppskov med verkställigheten av interimistiska åtgärder - Omfattningen av behörigheten för den domstol som prövar en begäran om interimistiska åtgärder

(Artikel 242 EG; förstainstansrättens rättegångsregler, artikel 104)

3. Interimistiskt förfarande - Uppskov med verkställigheten - Villkor för bifall - Fumus boni juris - Begränsning av en upphovsrätt - Beaktande av hur allvarlig grunden är vid bedömningen av kravet på skyndsamhet och vid intresseavvägningen - Felaktig rättstillämpning - Föreligger inte

(Artikel 242 EG; förstainstansrättens rättegångsregler, artikel 104.2)

4. Överklagande - Grunder - Felaktig rättstillämpning av domstolen som prövar ansökan om interimistiska åtgärder - Inverkan på giltigheten av det interimistiska beslutet - Villkor

(Artikel 225 EG; EG-stadgan för domstolen, artikel 50 andra stycket)

Sammanfattning

1. Enligt artiklarna 225 EG och 51 i stadgan för domstolen är det "endast i rättsfrågor" som överklagande får ske, varför den inte får bedöma de faktiska omständigheterna. Bestämmelsen är även tillämplig vid överklaganden enligt artikel 50 andra stycket i nämnda stadga.

Förstainstansrätten är dels ensam behörig att fastställa de faktiska omständigheterna, utom då det av handlingarna i målet framgår att de fastställda omständigheterna är materiellt oriktiga, dels ensam behörig att bedöma dessa faktiska omständigheter. Bedömningen av de faktiska omständigheterna är därför inte, utom i det fall då omständigheterna har missuppfattats, en rättsfråga som i sig är underställd domstolens kontroll vid ett överklagande.

( se punkterna 53 och 54 )

2. Under ett interimistiskt förfarande som syftar till ett uppskov med verkställigheten av en rättsakt från en gemenskapsinstitution skall förstainstansrätten pröva om sökanden har visat att det finns ett krav på skyndsamhet samt de faktiska och rättsliga grunder på vilka den begärda åtgärden omedelbart framstår som befogad.

Den rättspraxis enligt vilken domstolens prövning av talan om ogiltigförklaring endast skall avse en kontroll av att reglerna för handläggning har följts, att motiveringen är tillräcklig, att de faktiska omständigheterna är materiellt riktiga, att bedömningen av dessa omständigheter inte är uppenbart oriktig och att det inte förekommit maktmissbruk kan inte överföras på det interimistiska förfarandet i oförändrat skick utan att villkoren för att vidta provisoriska åtgärder ifrågasätts.

En sådan överföring, som vid ett interimistiskt förfarande som riktas mot ett beslut av kommissionen om interimistiska åtgärder skulle innebära att sökanden kan göra gällande en särskilt övertygande fumus boni juris och påvisa förekomsten av uppenbart oriktiga bedömningar avseende utvärderingen av kravet på skyndsamhet och i förevarande fall kommissionens intresseavvägning, skulle nämligen riskera det tillfälliga rättsliga skyddet på ett överdrivet sätt, och det omfattande utrymme för skönsmässig bedömning som förstainstansrätten har för att utöva den befogenhet som den har fått skulle begränsas.

Den omständigheten att det ifrågasatta beslutet liksom i förevarande fall avser kommissionens beslut att förordna om interimistiska åtgärder påverkar inte denna bedömning. Det är nämligen inte motiverat att ge sådana preliminära kommissionsbeslut en speciell ställning vad gäller ansökan om interimistiska åtgärder. Vid prövningen av villkoren för att förordna om interimistiska åtgärder kan alltså inte förstainstansrätten tillmäta kommissionens preliminära bedömningar större betydelse än kommissionens slutgiltiga bedömningar.

( se punkterna 56-59 )

3. I ett interimistiskt förfarande måste de villkor som gäller vid förordnande om uppskov med verkställigheten och om interimistiska åtgärder prövas tillsammans varvid domstolen som prövar ansökan om en interimistisk åtgärd förfogar över ett omfattande utrymme för skönsmässig bedömning. Därmed kan den mer eller mindre allvarliga karaktären hos de grunder som åberopats för att fumus boni juris skall fastställas beaktas av domstolen, som prövar ansökan om en interimistisk åtgärd vid dess bedömning av kravet på skyndsamhet och i förevarande fall även intresseavvägningen.

När det gäller argumentet avseende den vikt som fästs vid IMS upphovsrätt kan utnyttjandet av immateriella rättigheter endast begränsas med stöd av artikel 82 EG under särskilda omständigheter.

Ett beslut vari styrkan hos den fumus boni juris som sökanden åberopat beaktas, och vari särskild betydelse tillmäts följderna som det ifrågasatta beslutet får för sökandens upphovsrätt, är följaktligen inte behäftat med någon felaktig rättstillämpning.

( se punkterna 63-65 )

4. En felaktig rättstillämpning vid tolkningen av en gemenskapsrättslig bestämmelse kan medföra att giltigheten av ett interimistiskt beslut ifrågasätts endast när detta är avgörande för bedömningen av ett av villkoren för att interimistiska åtgärder skall kunna vidtas.

( se punkterna 81 och 82 )

Parter

I mål C-481/01 P(R),

NDC Health Corporation, tidigare National Data Corporation, Atlanta (Förenta staterna),

och

NDC Health GmbH & Co. KG, Waldems-Esch (Tyskland),

företrädda av F. Fine, solicitor, C. Price, avocat, I.S. Forrester, QC, D. Powell, solicitor, A.F. Gagliardi, avvocato, och J. Killick, barrister, med delgivningsadress i Luxemburg,

klagande,

angående överklagande av beslut meddelat den 26 oktober 2001 av ordföranden vid Europeiska gemenskapernas förstainstansrätt i mål T-184/01 R, IMS Health mot kommissionen (REG 2001, s. II-0000), i vilket det förs talan om att detta beslut skall upphävas,

i vilket de andra parterna är:

IMS Health Inc., Fairfield (Förenta staterna), företrätt av N. Levy och J. Temple Lang, solicitors, samt av R. O'Donoghue, barrister,

sökande i första instans,

Europeiska gemenskapernas kommission, företrädd av A. Whelan, i egenskap av ombud, med delgivningsadress i Luxemburg,

svarande i första instans,

och

AzyX Deutschland GmbH Geopharma Information Services, Neu-Isenburg (Tyskland), företrätt av G. Vandersanden och L. Levi, avocats,

intervenient i första instans,

meddelar

DOMSTOLENS ORDFÖRANDE

efter att ha hört generaladvokat A. Tizzano,

följande

Beslut

Domskäl

1 NDC Health Corporation, tidigare National Data Corporation, och NDC Health GmbH & Co. KG (nedan kallade NDC) har, genom ansökan som inkom till domstolens kansli den 12 december 2001, med stöd av artikel 225 EG och artikel 50 andra stycket i EG-stadgan för domstolen överklagat beslutet av förstainstansrättens ordförande av den 26 oktober 2001 i mål T-184/01 R, IMS Health mot kommissionen (REG 2001, s. II-0000, nedan kallat det överklagade beslutet), genom vilket denne fastställde att kommissionens beslut 2002/165/EG av den 3 juli 2001 om ett förfarande enligt artikel 82 i EG-fördraget (Ärende COMP D3/38.044 - NDC Health/IMS Health: Interimistiska åtgärder) (EGT L 59, 2002, s. 18) (nedan kallat det ifrågasatta beslutet) inte får verkställas förrän målet rörande huvudsaken har avgjorts.

2 Kommissionen, AzyX Deutschland GmbH Geopharma Information Services (nedan kallat AzyX) och IMS Health Inc. (nedan kallat IMS) inkom till domstolens kansli den 18 januari 2002 med sina skriftliga yttranden.

Bakgrunden och förfarandet

3 Kommissionen fann i det ifrågasatta beslutet att IMS hade en dominerande ställning på den tyska marknaden för informationstjänster avseende försäljning av läkemedelsprodukter och utskrivande av recept för dessa. Kommissionen konstaterade att 1860 blockmetoden utgör en de facto-industrinorm på den ifrågavarande marknaden. Denna metod har utvecklats av IMS och den utgör en modell för att analysera den tyska marknaden ur ett geografiskt perspektiv. Modellen används av IMS för att formatera uppgifter avseende regional försäljning och för att erbjuda kunderna dessa uppgifter. Kommissionen fastställde att det föreligger en tillräckligt stark presumtion för att IMS vägran att licensiera användningen av nämnda metod utgör ett missbruk av en dominerande ställning. Denna vägran hindrar nya konkurrenter från att etablera sig eller behålla sin ställning på nämnda marknad, vilket orsakar en allvarlig och irreparabel skada på det allmänna intresset.

4 Kommissionen vidtog därför interimistiska åtgärder varvid IMS beordrades att "utan dröjsmål bevilja licens till alla företag som för närvarande agerar på den tyska marknaden för tjänster för regionala försäljningsuppgifter. Licens skall beviljas på begäran och på en icke-diskriminerande grund för användning av 1860 blockmetoden, på så sätt att företagen på marknaden kan använda och sälja regionala försäljningsuppgifter som är formaterade enligt denna metod" (artikel 1 i det ifrågasatta beslutet). Kommissionen beslöt även att "[avgiften] för licenserna skall bestämmas genom en överenskommelse mellan IMS och det företag som begär licens". Om sistnämnda parter inte når en överenskommelse skall avgiften fastställas av en eller flera oberoende experter (artikel 2 i det ifrågasatta beslutet).

5 IMS väckte, genom ansökan som inkom till förstainstansrättens kansli den 6 augusti 2001, med stöd av artikel 230 fjärde stycket EG talan om ogiltigförklaring av det ifrågasatta beslutet.

6 Genom särskild skrivelse som inkom till förstainstansrättens kansli samma dag begärde IMS även att rätten skulle besluta om uppskov med verkställigheten av det ifrågasatta beslutet till dess att förstainstansrätten hade avgjort målet rörande huvudsaken.

7 Begäran om uppskov avsåg även tiden fram till dess att begäran om interimistiska åtgärder hade avgjorts. Förstainstansrättens ordförandet fattade därför, med stöd av artikel 105.2 i förstainstansrättens rättegångsregler, ett beslut ex parte av den 10 augusti 2001 att bevilja uppskov med verkställigheten av det ifrågasatta beslutet i väntan på att begäran om interimistiska åtgärder avgjordes.

Det överklagade beslutet

8 Förstainstansrättens ordförande biföll genom det överklagade beslutet IMS begäran om uppskov med verkställigheten av det ifrågasatta beslutet.

9 En redogörelse för den faktiska och juridiska bakgrunden till målet, det ifrågasatta beslutet och förfarandet vid förstainstansrätten återfinns i punkterna 1-45 i det överklagade beslutet.

10 Förstainstansrättens ordförande erinrade i punkterna 49 och 50 i detta beslut inledningsvis om att enligt domstolens tolkning i beslut av den 17 januari 1980 i mål 792/79 R, Camera Care mot kommissionen (REG 1980, s. 119), följer kommissionens befogenhet att fatta interimistiska beslut under ett konkurrensförfarande av artikel 3.1 i rådets förordning nr 17 av den 6 februari 1962 Första förordningen om tillämpning av fördragets artiklar [81] och [82] (EGT 13, 1962, s. 204; svensk specialutgåva, område 8, volym 1, s. 8).

11 Förstainstansrättens ordförande prövade därefter frågan hur omfattande dess ingrepp i kommissionens beslut om interimistiska åtgärder vid tillämpningen av konkurrensregler får vara. Kommissionen hade nämligen hävdat att domstolsprövningen i mål om ogiltigförklaring av beslut som grundas på komplicerade ekonomiska bedömningar till sin natur är begränsad och att IMS därför i förevarande mål måste visa att kommissionen hade gjort sig skyldig till uppenbart felaktiga bedömningar i fråga om fumus boni juris, kravet på skyndsamhet och intresseavvägningen, vilka motiverade de interimistiska åtgärder som vidtagits i det ifrågasatta beslutet (punkt 56 i det överklagade beslutet).

12 Därvid gick förstainstansrättens ordförande igenom flera av domstolens och förstainstansrättens beslut i punkterna 58-64 i det överklagade beslutet (domstolens beslut av den 22 oktober 1975 i mål 109/75 R, National Carbonising Company mot kommissionen, REG 1975, s. 1193, av den 29 september 1982 i de förenade målen 228/82 R och 229/82 R, Ford mot kommissionen, REG 1982, s. 3091, och av den 19 juli 1995 i mål C-149/95 P(R), kommissionen mot Atlantic Container Line m.fl., REG 1995, s. I-2165, förstainstansrättens beslut av den 21 maj 1990 i mål T-23/90 R, Peugeot mot kommissionen, REG 1990, s. II-195, och av den 10 mars 1995 i mål T-395/94 R, Atlantic Container m.fl. mot kommissionen, REG 1995, s. II-595). Med hänsyn till dessa beslut gjorde förstainstansrättens ordförande följande överväganden:

"65 Av ovannämnda rättspraxis framgår inga principer som stöder kommissionens påstående, vilket stöds av [NDC], gällande den speciella karaktären av fumus boni juris, vilken skall föreligga i en ansökan om inhibition av ett interimistiskt kommissionsbeslut om skyddsåtgärder.

66 Inte heller finns det något annat övertygande skäl till varför en sökande skulle vara skyldig att visa att den av särskilt starka eller allvarliga skäl har rätt i sak vad gäller giltigheten av vad som trots allt utgör en utvärdering prima facie av kommissionen av om det föreligger en överträdelse mot gemenskapens konkurrensrätt. Det påmindes uttryckligen om den tillfälliga karaktären av sådana kommissionsbeslut i Ford- och Peugeotbesluten ... Endast det faktum att skälet för kommissionens bedömning var att det var brådskande att vidta skyddsåtgärder, motiverar inte att en sökande, som ansöker om uppskov med verkställigheten av beslutet som inför sådana åtgärder, skall vara skyldig att visa att fumus boni juris framstår som alldeles särskilt befogat. Domstolen som prövar den interimistiska ansökan kan ta hänsyn till kommissionens bekymmer när den bedömer till vems förmån intresseavvägningen utfaller. Det är därför inte motiverat att ge sådana preliminära kommissionsbeslut en speciell ställning vad gäller ansökningar om interimistiskt uppskov."

13 När det gäller frågan hur omfattande förstainstansrättens ingrepp i kommissionens bedömning av kravet på skyndsamhet och intresseavvägningen får vara, gjorde förstainstansrättens ordförande särskilt följande överväganden:

"72 Kommissionens bedömning av villkoren som enligt Camera Care-praxisen måste föreligga innan den antar ett beslut om införande av interimistiska åtgärder utgör i själva verket en av de nödvändiga rättsliga förutsättningarna för ett giltigt antagande av ett sådant beslut. Eftersom frånvaron av något av villkoren som fastställts enligt denna praxis räcker för att göra ett beslut om införande av interimistiska åtgärder ogiltigt, prövas kommissionens bedömning av kravet på skyndsamhet, liksom en besläktad bedömning av intresseavvägningen, av den domstol som prövar ansökan om inhibition av ett sådant beslut som en del av dess kontroll av fumus boni juris.

73 Sökanden i ett inhibitionsförfarande som det nu aktuella skall därför, för att visa fumus boni juris, visa att det finns betydande skäl att betvivla riktigheten i kommissionens bedömning av åtminstone ett av villkoren som krävs enligt Camera Care-praxisen. Domstolen som prövar en sådan ansökan kommer trots detta, när den avgör om alla villkoren för att bevilja inhibition som föreskrivs i artiklarna 242 EG och 243 EG samt i artikel 104.2 i rättegångsreglerna är uppfyllda, men särskilt när den bedömer om intresseavvägningen utfaller till förmån för sökanden eller kommissionen, att ta hänsyn både till den senares bedömning av kravet på skyndsamhet som motiverade att det ifrågasatta beslutet antogs och skälen till varför avvägningen mellan de inblandade intressena utföll till förmån för att anta sådana åtgärder."

14 Förstainstansrättens ordförande slog i punkt 74 i det överklagade beslutet fast att "kommissionens påstående, som stöds av [NDC], avseende att fumus boni juris uppenbarligen föreligger och att den som söker uppskov med verkställigheten av ett kommissionsbeslut om införande av interimistiska åtgärder måste kunna visa detta, inte skall tillmätas någon betydelse".

15 När det gäller fumus boni juris ifrågasatte IMS med sitt huvudsakliga påstående huruvida kommissionen gjort en korrekt rättslig bedömning när den fann att nämnda bolags vägran att bevilja licenser innebar att bolaget missbrukade sin dominerande ställning på den relevanta marknaden.

16 Förstainstansrättens ordförande fann mot denna bakgrund att det var nödvändigt att undersöka huruvida IMS visat att det fortfarande fanns allvarliga skäl att betvivla det ifrågasatta beslutets giltighet (punkt 90 i det överklagade beslutet). I detta syfte undersökte rättens ordförande i punkterna 94-105 i beslutet den rättspraxis avseende "särskilda omständigheter" som kan medföra att den som innehar en upphovsrätt och som utnyttjar denna därigenom missbrukar sin dominerande ställning (dom av den 6 april 1995 i de förenade målen C-241/91 P och C-242/91 P, RTE och ITP mot kommissionen, REG 1995, s. I-743, och av den 26 november 1998 i mål C-7/97, Bronner, REG 1998, s. I-7791).

17 Enligt förstainstansrättens ordförande syntes kommissionen ha fattat det ifrågasatta beslutet på grundval av en individuell tolkning av varje enskilt villkor som var förenat med "exceptionella omständigheter" i domen i det ovannämnda målet RTE och ITP mot kommissionen (punkt 100 i det överklagade beslutet). Kommissionen försökte motivera denna tolkning genom att hänvisa till domen i det ovannämnda målet Bronner. Förstainstansrättens ordförande ansåg emellertid att "[ä]ven om kommissionens tolkning kan vara riktig, kan det inte uteslutas att ... de särskilda omständigheter[na] ... är samverkande" (punkt 104 i det överklagade beslutet). Rättens ordförande ansåg särskilt att IMS påstående att kravet enligt rättspraxis är att en vägran att bevilja licenser "måste förhindra uppkomsten av en ny produkt på en marknad som är skild från den som det ifrågavarande företaget är dominerande på, är en vansklig rättsfråga som grundligt skall prövas av förstainstansrätten när målet prövas i sak" (punkt 105 i det överklagade beslutet).

18 Sammanfattningsvis fastställde förstainstansrättens ordförande i det överklagade beslutet att det fanns "en allvarlig tvist angående riktigheten av den grundläggande rättsliga slutsatsen som stöder det ifrågasatta beslutet", vilket ledde till fumus boni juris (punkt 106 i det överklagade beslutet).

19 Domstolen fann även att kravet på skyndsamhet var uppfyllt med hänsyn till att det förelåg en faktisk och påtaglig risk att verkställandet av det ifrågasatta beslutet innan målet hade avgjorts i sak skulle kunna orsaka [IMS] allvarlig och irreparabel skada (punkt 132 i det överklagade beslutet). Domstolen grundade denna slutsats på bland annat följande överväganden:

"127 Den påstått rent tillfälliga karaktären av det betydande ingreppet i det specifika innehållet i sökandens immateriella rättighet kan inte i sig räcka för att mildra den faktiska risk som föreligger för allvarlig och irreparabel skada på sökandens intressen.

128 För det första finns det en klar risk att IMS Healths nuvarande kunder, av vilka många själva är stora läkemedelsföretag eller företag som ingår i ekonomiskt starka multinationella koncerner, om de skulle få välja mellan konkurrerande företag som tillhandahåller regionala försäljningsdatatjänster som grundar sig på 1860 blockmetoden under en period på två till tre år, inte gärna skulle acceptera att tvingas gå tillbaka till en enda tjänst som erbjuds till ett högre pris av en monopolistisk tillhandahållare av tjänster. För det andra kommer IMS Healths kunders missnöje att förvärras om, vilket domstolen som prövar den aktuella ansökan om interimistiska åtgärder informerades om av intervenienterna, detaljerna i försäljningsdatatjänsterna som de erbjuder, vilka trots allt grundar sig på 1860 blockmetoden, skiljer sig mycket från dem som sökanden tillhandahåller. Det kan därför inte uteslutas att sådant missnöje skulle kunna visa sig i en vilja att ta de nödvändiga kostnaderna för att acceptera försäljningsdata i ett format som inte är kompatibelt med 1860 blockmetoden för att undvika att gå tillbaka till sökanden som har en kvasi-monopolistisk ställning på den relevanta marknaden. Detta är särskilt fallet eftersom många av dessa kunder, som det påstås i det ifrågasatta beslutet (punkterna 75-84), genom RPM Arbeitskreis (arbetsgrupp), verkar ha spelat en betydande roll i utvecklingen av 1860 blockmetoden. Enbart den omständigheten att, som AzyX har påstått, några av dem vid en konferens som det ordnat i Frankfurt den 15 mars 2001 under ett fyra och en halv timme långt möte verkar ha varit ovilliga att uppmuntra en övergång till ett annat format, utesluter inte en förändring i deras attityd rörande det ifrågasatta beslutet - vars förväntade antagande man beslöt att stödja vid det mötet - senare skulle ogiltigförklaras.

129 Det måste följaktligen konstateras som en faktisk omständighet att det finns skälig anledning att befara att marknaden skulle kunna utvecklas på ett sådant sätt att det blev svårt, för att inte säga omöjligt, att senare återställa denna marknadsutveckling om talan skulle bifallas i sak ...

130 Det kan inte heller uteslutas att ett genomförande av det ifrågasatta beslutet kommer att inskränka sökandens frihet att definiera inriktningen på sin affärsverksamhet ... Det står genom de yttranden som getts in i det aktuella förfarandet klart att om beslutet genomfördes skulle sökanden inte kunna fortsätta att tillämpa samma inriktning på sin affärsverksamhet som den hittills tillämpat på en marknad där dess konkurrenter har laglig rätt att fritt konkurrera med den, under den enda förutsättningen att de erlägger royalties. När det ifrågasatta beslutet fattades tillhandahöll både NDC Health och AzyX tjänster antingen baserade på 1860 blockmetoden (och gjorde således med all sannolikhet intrång i sökandens upphovsrätt) eller baserade på någon annan liknande blockmetod som kan ha utgjort avledningar av den metoden som utgjorde upphovsrättsintrång (och för vilka ett klimat av rättslig osäkerhet rådde). Införandet av en skyldighet för sökanden att bevilja NDC Health och AzyX licenser kommer klart att förändra de rådande marknadsförhållandena. Bara den omständigheten att, som kommissionen har anmärkt, sökandens egen inledande vägran att bevilja sina konkurrenter licenser bidrog till den osäkerheten, ändrar inte karaktären av de förändringar i marknadsförhållanden som skulle bli följden av det eventuella godtagandet av NDC:s och AzyX:s beteende, som blir resultatet av att de beviljas licenser efter genomförandet av det ifrågasatta beslutet.

131 Under omständigheter där, som kommissionen har gjort gällande i sina kompletterande yttranden, det inte är möjligt att med säkerhet säga om sökandens konkurrenters nuvarande blockmetod gör intrång i dess upphovsrätt och där åtminstone en av dessa konkurrenter, nämligen NDC, offentligt förnekar att dess 3 942 blockmetod gör intrång i denna upphovsrätt, är det inte heller möjligt att som helt hypotetisk avfärda risken att NDC och AzyX kan använda den period av skydd mot talan om upphovsrättsintrång, vilken skulle bli följden om det ifrågasatta beslutet verkställdes, till att övertala sina nuvarande och framtida kunder att övergå från 1860 blockmetoden till andra metoder som påstås inte göra intrång. Vid första anblicken verkar det troligt att sökanden måste beakta denna risk när den formulerar inriktningen på sin affärsverksamhet i avvaktan på att målet avgörs i sak."

20 Domstolen slog i fråga om intresseavvägningen fast att denna utföll "till förmån för att besluta om uppskov med verkställigheten av det ifrågasatta beslutet innan målet har avgjorts i sak" (punkt 149 i det överklagade beslutet). Domstolen grundade sin bedömning på följande överväganden:

"143 Det är viktigt att inledningsvis komma ihåg att allmänintresset av att äganderätt i allmänhet och immateriella rättigheter i synnerhet respekteras uttryckligen återspeglas i artiklarna 30 EG och 295 EG. Enbart den omständigheten att sökanden har åberopat och försökt upprätthålla respekten för sin upphovsrätt till 1860 blockmetoden av ekonomiska skäl minskar inte dess rätt att stödja sig på den exklusiva rättighet som ges enligt nationell rätt med det särskilda syftet att främja nyskapande (se domen i målet Warner Brothers och Metronome Video, punkt 13, dom i de förenade målen C-92/92 och C-326/92, Phil Collins m.fl., REG 1993, s. I-5145, svensk specialutgåva, volym 14, s. 351, punkt 20, i mål C-200/96, Metronome Musik, REG 1998, s. I-1953, punkterna 15 och 24, och i mål C-61/97, FDV, REG 1998, s. I-5171, punkterna 13-18).

144 I det aktuella fallet, där det av första intrycket att döma finns ett klart allmänintresse bakom sökandens strävan att upprätthålla respekten för och dra nytta av det särskilda innehållet i dess upphovsrätt till 1860 blockmetoden, skulle den till sin natur exceptionella karaktären hos befogenheten att vidta interimistiska åtgärder normalt kräva att beteenden, mot vilka sådana åtgärder riktar sig och som syftar till deras upphörande eller ändrande, klart faller inom ramen för fördragets konkurrensregler. Att karakterisera den omtvistade vägran att licensiera i det aktuella förfarandet som ett missbruk beror dock, prima facie, på riktigheten av kommissionens tolkning av rättspraxisen avseende omfattningen av särskilda omständigheter. Det är denna rättspraxis som förklarar de klart speciella situationer där syftet med artikel 82 EG kan ta över det som ligger bakom beviljandet av immateriella rättigheter. I detta sammanhang, där det är tveksamt om sökandens beteende är av missbrukskaraktär med hänsyn till den relevanta rättspraxisen och där det finns en påtaglig risk att den kommer att lida allvarlig och irreparabel skada om den under tiden tvingas att bevilja licenser till sina konkurrenter, utfaller intresseavvägningen till förmån för att dess upphovsrätt skall skyddas ofördärvad till dess målet avgjorts i sak.

145 Detta stämmer särskilt i det aktuella förfarandet där det är klart att allmänintresset som kommissionen åberopar i det ifrågasatta beslutet i verkligheten primärt avser sökandens konkurrenters intressen. NDC och NDC Health har påstått att konsumenterna kommer att gynnas av att det råder konkurrens på marknaden. Sökanden har likväl påpekat, utan att ha blivit motsagd på denna punkt, att eftersom läkemedelsföretags kostnader för att köpa försäljningsdatainformation utgör en liten del av deras totala försäljnings- och marknadsföringskostnader, skulle det inte få någon (eller åtminstone ingen märkbar) effekt för de slutliga konsumenterna av läkemedelsprodukter om sökandens exklusiva rättighet upprätthölls i avvaktan på att målet avgjordes i sak. Det kan därför, åtminstone vid första anblicken, inte uteslutas att den intresseavvägning som kommissionen gjort i det ifrågasatta beslutet, där NDC:s och AzyX:s intressen verkar likställas med intresset av att konkurrensen upprätthålls ..., inte tar hänsyn till det primära syftet med artikel 82 EG, vilket är att förhindra en snedvridning av konkurrensen, och särskilt att säkerställa konsumenternas intresse hellre än att skydda en särskild konkurrents ställning (generaladvokaten Jacobs förslag till avgörande i domen i målet Bronner, punkt 58).

146 Även om AzyX står inför det större hotet av permanent, eller åtminstone långvarig, uteslutning från den relevanta marknaden, vilket erkändes i det ifrågasatta beslutet, innebär inte intresseavvägningen i det aktuella förfarandet att beslutet omedelbart skall verkställas. Det står klart från den information som tillhandahållits ordföranden angående Oberlandesgericht Frankfurts beslut av den 18 september 2001 och från en genomgång av resonemanget i domen att det inte längre finns något domstolsförbud för AzyX att konkurrera på den relevanta marknaden genom att använda blockmetoder som kan göra intrång i sökandens upphovsrätt till 1860 blockmetoden. Om AzyX fortsätter att använda sådana metoder skulle det utsättas för risken att, om giltigheten av IMS:s upphovsrätt till den metoden senare definitivt godkändes, behöva betala skadestånd till IMS Health för upphovsrättsintrång. Allmänintresset av att säkerställa att IMS utsätts för konkurrens på den relevanta marknaden, i avvaktan på att målet avgörs i sak, kan dock inte i sådan utsträckning ta över det som gäller behovet av att skydda dess upphovsrätt att AzyX, på grundval av en interimistisk tillämpning av artikel 82 EG, skulle beviljas en licens i syfte att skydda det mot risken av en dom som är motsatt den som meddelats i förfarandet om upphovsrättsintrång mellan AzyX och IMS Health i Tyskland, vilket, som IMS har informerat ordföranden om, kommer att komma upp till förhandling vid Landgericht Frankfurt den 21 november 2001.

147 Vad gäller kommissionens tvekan angående sannolikheten för att NDC Health inte har möjlighet att vara verksamt på den relevanta marknaden i avvaktan på att målet avgörs i sak, verkar den risken, med hänsyn till NDC-koncernens ekonomiska styrka, inte vara påtagligt större än risken, vilken förkastades av kommissionen, att den slutliga förlusten, som sökanden riskerar att lida om det ifrågasatta beslutet verkställs, i sig kan hota IMS Healths fortsatta verksamhet på denna marknad ...

148 Slutligen, i den mån som den hänvisning som kommissionen i sina skriftliga yttranden gör till andra intressen som skyddas genom det ifrågasatta beslutet kan anses som en förklaring, mer än en utvidgning, till de intressen som kommissionen åberopat i detta beslut, skulle det inte motivera att en annan bedömning av intresseavvägningen gjordes i det aktuella förfarandet. Enbart den omständigheten att vissa läkemedelsföretag skulle kunna vara missnöjda med priserna och standarden på de tjänster som IMS Health erbjuder skulle således inte kunna betyda att deras intressen led allvarlig och irreparabel skada genom ett interimistiskt uppskov med verkställigheten av det ifrågasatta beslutet."

21 Förstainstansrättens ordförande förordnade följaktligen om uppskov med verkställigheten av det ifrågasatta beslutet till dess att förstainstansrätten har avgjort målet i sak (första punkten i beslutsdelen av det överklagade beslutet).

Överklagandet

Parternas argument

Argument som framförts av NDC, AzyX och kommissionen

22 NDC har, med stöd av AzyX och kommissionen, yrkat att det överklagade beslutet skall upphävas, att IMS begäran att förstainstansrätten skall förordna om interimistiska åtgärder skall avslås och att IMS skall förpliktas att ersätta rättegångskostnaderna. De har åberopat fjorton grunder till stöd för sitt överklagande.

23 NDC har med sin första grund anklagat förstainstansrättens ordförande för att ha ersatt kommissionens prövning med sin domstolsprövning av omständigheterna med kommissionens prövning, vilket strider mot principerna som gäller för domstolsprövningen i situationer som innefattar komplicerade ekonomiska bedömningar. Denna kontroll omfattar endast den överklagade rättsaktens lagenlighet. Begränsningen av domstolens kontroll har betydelse särskilt vid en begäran om interimistiska åtgärder. Enligt NDC får det överklagade beslutet avvika från kommissionens konstateranden i fråga om faktiska omständigheter endast om det har fastställts att konstaterandena var uppenbart felaktiga. Förstainstansrättens ordförande var skyldig att undersöka om fumus boni juris hade åberopats avseende ett uppenbart fel. De nämnda företagen har givit flera exempel som visar att rättens ordförandes slutsatser skilde sig från kommissionens slutsatser, utan att därvid förklara i vilket avseende som kommissionens beslut var rättsligt felaktigt.

24 Enligt kommissionen är denna grund särskilt relevant när det gäller bedömningen av kravet på skyndsamhet och intresseavvägningen. I det överklagade beslutet togs inte någon hänsyn till den i det ifrågasatta direktivet konstaterade faktiska omständigheten enligt vilken 1 860 blockmetoden utgör en de facto-industrinorm som är absolut nödvändig för tillträde till den ifrågavarande marknaden. Inte heller togs någon hänsyn till de konstaterade faktiska omständigheterna avseende den oåterkalleliga marknadsutvecklingen som följde av inverkan från det ifrågasatta beslutet. I motsats till vad förstainstansrättens ordförande uttalade i punkt 73 i det överklagade beslutet, tog rättens ordförande inte någon hänsyn till dessa kommissionens konstateranden.

25 NDC har genom sin andra grund anklagat förstainstansrättens ordförande för att vid sin undersökning av kravet på skyndsamhet och intresseavvägningen ha beaktat huruvida argumenten avseende fumus boni juris var välgrundade, bland annat genom att fästa vikt vid följdverkningarna av alla slags inskränkningar av de rättigheter som följer av IMS upphovsrätt (punkterna 123-133 och 144 i det överklagade beslutet). Enligt NDC skiljer sig undersökningen av fumus boni juris från undersökningen av kravet på skyndsamhet och intresseavvägningen. Rättens ordförande beaktade inte denna skillnad.

26 Enligt NDC:s tredje grund tillämpade förstainstansrättens ordförande ett felaktigt rättsligt kriterium vid sin undersökning av om skadan var irreparabel på sätt som IMS anfört. Detta framgår enligt IMS av att rättens ordförande använde formuleringar som "det kan inte uteslutas" och "det är inte möjligt att som helt hypotetisk avfärda [den]" (punkterna 128, 130 och 131 i det överklagade beslutet). Dessa formuleringar räcker inte för att fastställa att det föreligger en konkret, allvarlig och irreparabel skada.

27 NDC har genom sin fjärde grund anmärkt att förstainstansrättens ordförande tillämpade ett felaktigt rättsligt kriterium när han undersökte kravet på skyndsamhet. I stället för att fästa vikt vid "missnöjet" hos IMS stamkunder borde rättens ordförande ha undersökt om det fanns "strukturella eller rättsliga hinder" för IMS att återvinna sin marknadsandel om förstainstansrätten skulle bifalla IMS talan i målet rörande huvudsaken (punkterna 128 och 129 i det överklagade beslutet). NDC har till stöd för sin grund åberopat beslutet av den 11 april 2001 i mål C-459/00 P(R), kommissionen mot Trenker (REG 2001, s. I-2823, punkt 102).

28 NDC har genom sin femte grund anklagat förstainstansrättens ordförande för att ha tillämpat ett felaktigt kriterium i punkt 128 i det överklagade beslutet för att avgöra om villkoret avseende krav på skyndsamhet var uppfyllt. Förstainstansrättens ordförande underlät bland annat att iaktta sin skyldighet att undersöka om skadan som IMS hade åberopat var en "direkt följd" av det ifrågasatta beslutet. NDC har till stöd för denna grund hänvisat till beslutet av den 30 juni 1999 i mål T-13/99 R, Pfizer Animal Health mot rådet (REG 1999, s. II-1961).

29 NDC:s sjätte grund avser att förstainstansrättens ordförande skall ha tillämpat ett felaktigt rättsligt kriterium när det gäller kravet på skyndsamhet genom att slå fast att en skyldighet att bevilja licenser oundvikligen begränsar IMS frihet att bestämma inriktningen på sin affärsverksamhet, varför ett uppskov med verkställigheten var befogat (punkterna 130 och 131 i det överklagade beslutet).

30 NDC har genom sin sjunde grund anmärkt att förstainstansrättens ordförande inte beaktade proportionalitetsprincipen. Rättens ordförande iakttog inte sin skyldighet att undersöka om det var nödvändigt att skjuta upp verkställigheten av det ifrågasatta beslutet för att förhindra en allvarlig och irreparabel skada. Förstainstansrättens ordförande skulle ha undersökt om andra åtgärder hade varit tillräckliga för att eliminera IMS farhågor.

31 NDC har genom sin åttonde grund hävdat att åberopandet av artikel 295 EG till stöd för ett uppskov av verkställigheten utgör en felaktig rättstillämpning. Denna bestämmelse är inte tillämplig när, som i förevarande fall, den förmodade upphovsrätten har tillkommit medelst ett gemenskapsdirektiv enligt vilket konkurrensbestämmelserna skall tillämpas på i direktivet givna rättigheter (punkt 143 i det överklagade beslutet).

32 Kommissionen har i fråga om denna grund visserligen bekräftat att den anser att skyddet för upphovsrätt är viktigt för det allmänna intresset. Den har emellertid även gjort gällande att de villkor som enligt det ifrågasatta beslutet skulle gälla för IMS skyldighet att bevilja licenser, i synnerhet att dessa var tillfälliga och att en skälig avgift skulle fastställas, var avpassade för att garantera att skadan på det allmänna intresset i förhållande till skyddet för immateriella rättigheter inte överskred de oundvikliga olägenheter som på kort sikt följde med antagandet av säkerhetsåtgärden. Slutsatsen som förstainstansrättens ordförande drog var felaktig, eftersom de offentliga och privata intressen som normalt skulle ha vägts mot intresset av att skydda upphovsrätten, inte beaktades.

33 NDC har genom sin nionde grund anklagat förstainstansrättens ordförande för att ha givit rättslig betydelse åt omständigheten att konsumenterna inte skulle komma att betala ett högre pris för läkemedelsprodukterna oavsett om uppskov med verkställigheten av det ifrågasatta beslutet beviljades. Enligt NDC har det aldrig framkommit i rättspraxis att den presumerade frånvaron av inverkan på de slutliga konsumenterna är relevant i fråga om uppskov med verkställigheten av ett beslut (punkt 145 i det överklagade beslutet).

34 Till stöd för denna grund har AzyX anklagat förstainstansrättens ordförande för att i punkt 145 i det överklagade beslutet ha funnit att det "åtminstone vid första anblicken, inte [kan] uteslutas att den intresseavvägning som kommissionen gjort i det ifrågasatta beslutet, där NDC:s och AzyX intressen verkar likställas med intresset av att konkurrensen upprätthålls ..., inte tar hänsyn till det primära syftet med artikel 82 EG, vilket är att förhindra en snedvridning av konkurrensen, och särskilt att säkerställa konsumenternas intresse hellre än att skydda en särskild konkurrents ställning". Enligt AzyX följer det av domstolens praxis (se bland annat dom av den 21 februari 1973 i mål 6/72, Europemballage och Continental Can mot kommissionen, REG 1973, s. 215, punkt 26; svensk specialutgåva, volym 2, s. 89) att artikel 82 EG omfattar flera ändamål bland vilka skyddet för konsumenternas intressen inte är det främsta. Syftet med det ifrågasatta beslutet är inte att skydda särskilda konkurrenters ställning, utan snarare att återupprätta konkurrensen på den berörda marknaden med hjälp av ett skydd för de ekonomiska aktörernas lika möjligheter.

35 Kommissionen har härvid gjort gällande att konkurrensen även syftar till att skydda kundernas intressen. Dessa kunder utgörs i förevarande fall av de läkemedelsbolag som nyttjar de ifrågavarande tjänsterna. Även kommissionen hänvisar till domen i det ovannämnda målet Europemballage och Continental Can mot kommissionen och erinrar därvid om att ett säkerställande av en verksam konkurrens på alla stadier under tillverkningen är förenligt med det allmänna intresset.

36 NDC har genom sin tionde grund anfört att påståendet att "det finns skälig anledning att befara att marknaden skulle utvecklas på ett sådant sätt ... att det skulle bli svårt, om inte omöjligt, att senare återställa denna marknadsutveckling" (punkt 129 i det överklagade beslutet) inte rättfärdigas av motiveringen för detta påstående.

37 NDC har genom sin elfte grund anklagat förstainstansrättens ordförande för att det överklagade beslutet är motsägelsefullt. I punkt 128 i beslutet anför nämligen rättens ordförande att kundernas missnöje skulle ha förvärrats eftersom erbjudandena från NDC och AzyX "skiljer sig mycket" från IMS erbjudanden, medan ordföranden i punkt 101 förklarar att dessa erbjudanden "i bästa fall [erbjuder] nya varianter av samma tjänster".

38 Enligt NDC:s tolfte grund skulle det också vara motsägelsefullt, och innebära en missuppfattning av bevisningen, att hävda dels att det ifrågasatta beslutet tvingar IMS att ändra inriktningen på sin affärsverksamhet eftersom konkurrenterna, däribland AzyX, därmed skulle ha "laglig rätt att fritt konkurrera med [IMS]" (punkt 130 i det överklagade beslutet), dels att "det inte längre finns något domstolsförbud för AzyX att konkurrera" (punkt 146 i det överklagade beslutet).

39 Den trettonde grunden som NDC har anfört avser att förstainstansrättens ordförande inte beaktade den bevisning som den fått del av och som visar att IMS har nått framgång med sin företagsverksamhet i andra länder, däribland Storbritannien, utan att inneha någon sådan upphovsrätt som enligt IMS är nödvändig för verksamheten i Tyskland.

40 NDC har slutligen genom sin fjortonde grund anklagat förstainstansrättens ordförande för att inte ha beaktat de viktigaste aspekterna på konstaterandena i det ifrågasatta beslutet. Rättens ordförande förvanskade innehållet i beslutet såväl i fråga om de troliga följderna för NDC och AzyX av ett uppskov med verkställigheten av det ifrågasatta beslutet, som i fråga om de troliga följderna för IMS av ett avslag på begäran (punkt 147 i det överklagade beslutet).

IMS argument

41 IMS har yrkat att domstolen skall ogilla överklagandet och förplikta NDC att ersätta rättegångskostnaderna. Enligt IMS är det uppenbart att de grunder som avser förstainstansrättens ordförandes bedömning av sakomständigheterna inte kan tas upp till sakprövning och att överklagandet inte kan bifallas på resterande grunder som anförts.

42 IMS anser i fråga om den första grunden, som anförts till stöd för överklagandet, att denna inte beaktar den roll som förstainstansrättens ordförande har i interimistiska förfaranden, nämligen att endast tillämpa villkoren för att förordna om interimistiska åtgärder. Därvid kan rätten föranledas att fastställa de faktiska omständigheterna och att göra en rättslig bedömning av dessa. I detta avseende har IMS åberopat punkt 23 i beslutet i det ovannämnda målet kommissionen mot Atlantic Container Line m.fl., där det uttalas att "domstolen ... som prövar ansökan om en interimistisk åtgärd [förfogar] över ett omfattande utrymme för skönsmässig bedömning" när det gäller att avgöra hur prövningen av om villkoren för att bevilja interimistiska åtgärder är uppfyllda skall ske. Enligt IMS omfattas bedömningen av omständigheterna i det överklagade beslutet av förstainstansrättens ordförandes utrymme för skönsmässig bedömning. Enligt IMS skall rätten bortse från kommissionens konstateranden i sak endast när dessa är uppenbart felaktiga. I annat fall skulle nämligen det tillfälliga rättsliga skyddets omfattning minska betydligt. IMS har också erinrat om att även om förstainstansrättens ordförande medgav att det var nödvändigt att på ett övertygande sätt visa fumus boni juris, måste villkoret avseende fumus boni juris anses vara uppfyllt i förevarande fall (punkt 106 i det överklagade beslutet).

43 IMS har i fråga om NDC:s andra grund genmält att förstainstansrättens ordförande faktiskt har gjort en avvägning mellan intressena i förevarande mål, det vill säga IMS intresse och det allmänna intresset avseende skyddet för immateriella rättigheter, å ena sidan, och intresset som företräds av IMS, NDC och AzyX och som avser att en allvarlig och irreparabel skada skall undvikas, å andra sidan, samt ett behov av att garantera stabiliteten på den ifrågavarande marknaden genom att bevara situationen som den var innan det ifrågasatta beslutet fattades. IMS har tillagt att styrkan hos fumus boni juris, det vill säga hur pass välgrundad dess juridiska argumentation är, är relevant för intresseavvägningen. Ett företag skall inte behöva lida skada på grund av en säkerhetsåtgärd om det inte finns en stor sannolikhet för att det är fråga om en överträdelse av konkurrensbestämmelserna. Enligt IMS har förstainstansrättens ordförande på goda grunder tillmätt skyddet för immateriella rättigheter den främsta betydelsen bland övriga föreliggande intressen, eftersom det endast är under exceptionella omständigheter som en vägran att bevilja en licens strider mot konkurrensbestämmelserna.

44 IMS har i fråga om den tredje grunden för överklagandet gjort gällande att förstainstansrättens ordförande tillämpade rätt juridiskt kriterium avseende kravet på skyndsamhet. De citat som NDC har valt är tagna ur sitt sammanhang och de är inte representativa för det kriterium som tillämpats i det överklagade beslutet.

45 När det gäller den fjärde grunden som åberopats i överklagandet har IMS ifrågasatt argumentet att förstainstansrättens ordförande måste undersöka om det förelåg "strukturella eller rättsliga hinder" som skulle kunna hindra IMS från att återta sin del av marknaden för det fall den skulle vinna målet rörande huvudsaken. Rättens ordförande behöver inte fastställa förekomsten av sådana hinder om han redan har konstaterat att det finns ett påtagligt hinder till följd av ett motstånd bland IMS kunder att återgå till ett monopoltillstånd.

46 När det gäller den femte grunden för överklagandet, vilken avser att det inte prövades i det överklagade beslutet om de eventuella skador som IMS lidit av det ifrågasatta beslutet var en direkt följd av detta beslut, har IMS anfört att det är uppenbart att så är fallet. IMS har i detta avseende ifrågasatt huruvida beslutet i det ovannämnda målet Pfizer Animal Health mot rådet är relevant. Enligt IMS var nämligen skadorna som avsågs i det beslutet verkligen inte en följd av beslutet som var ifrågasatt i det målet.

47 IMS har i fråga om NDC:s sjätte grund, som rör den kommersiella friheten, hävdat att grunden avser en sakfråga och att den därför inte kan tas upp till prövning. För det fall domstolen finner att grunden kan tas upp till sakprövning, anser IMS att säkerhetsåtgärderna måste upprätthållas och att även status quo måste återställas snarare än att tvinga ett företag att ändra inriktningen på sin affärsverksamhet, medan det ifrågasatta beslutet däremot radikalt ändrar denna status quo, vilket får allvarliga följder för IMS kommersiella frihet.

48 IMS har i fråga om den sjunde grunden för överklagandet anfört att förstainstansrättens ordförande beaktade proportionalitetsprincipen. IMS har gjort gällande att andra möjligheter i form av bland annat NDC:s och AzyX:s ställande av bankgaranti framfördes med tillämpning av proportionalitetsprincipen under förhandlingen.

49 När det gäller NDC:s åttonde grund anser IMS att hänvisningen till artikel 295 EG är motiverad, eftersom den tyska lagstiftningen utgör grunden för dess upphovsrätt. Däremot saknar påståendet att artikel 295 EG inte är tillämplig på de harmoniserade äganderätterna grund i rättspraxis.

50 IMS har angående den nionde grunden gjort gällande att förstainstansrättens ordförande på goda grunder beaktade att det ifrågasatta beslutet inte påverkade slutkonsumenterna, i syfte att tillvarata intressena hos utomstående som inte var representerade i det interimistiska förfarandet. IMS har instämt i förstainstansrättens ordförandes uppfattning att den intresseavvägning som kommissionen gjort i det ifrågasatta beslutet, där NDC:s och AzyX:s intressen verkar likställas med intresset av att konkurrensen upprätthålls, inte tar hänsyn till det primära syftet med artikel 82 EG (punkt 145 i det överklagade beslutet). Enligt IMS medför det ifrågasatta beslutet att bolaget måste dela sin främsta konkurrensfördel med sina konkurrenter. Dessa kan följaktligen erbjuda i stort sett samma tjänster, vilket leder till att konkurrenterna skyddas i stället för att konkurrensen främjas.

51 När det gäller tionde till fjortonde grunderna anser IMS att de avser förstainstansrättens ordförandes bedömning av sakomständigheterna. Sådana grunder kan följaktligen inte tas upp till sakprövning. I andra hand anser IMS att överklagandet inte kan bifallas på någon av dessa grunder.

Bedömning

52 Parterna behöver inte yttra sig muntligen, eftersom deras skriftliga yttranden innehåller all den information som är nödvändig för att avgöra detta överklagande.

53 Domstolen erinrar inledningsvis om att enligt artiklarna 225 EG och 51 i EG-stadgan för domstolen är det "endast i rättsfrågor" som överklagande får ske, varför den inte får bedöma de faktiska omständigheterna. Bestämmelsen är även tillämplig vid överklaganden enligt artikel 50 andra stycket i nämnda stadga.

54 Förstainstansrätten är dels ensam behörig att fastställa de faktiska omständigheterna, utom då det av handlingarna i målet framgår att de fastställda omständigheterna är materiellt oriktiga, dels ensam behörig att bedöma dessa faktiska omständigheter. Bedömningen av de faktiska omständigheterna är därför inte, utom i det fall då omständigheterna har missuppfattats, en rättsfråga som i sig är underställd domstolens kontroll vid ett överklagande (se bland annat dom av den 11 februari 1999 i mål C-390/95 P, Antillean Rice Mills m.fl. mot kommissionen, REG 1999, s. I-769, punkt 29).

Den första grunden

55 Den första grunden avser frågan hur ingående förstainstansrättens ordförande får pröva kommissionens beslut om interimistiska åtgärder i konkurrensärenden.

56 Enligt rättspraxis som NDC har åberopat skall domstolens prövning av talan om ogiltigförklaring endast avse en kontroll av att reglerna för handläggning har följts, att motiveringen är tillräcklig, att de faktiska omständigheterna är materiellt riktiga, att bedömningen av dessa omständigheter inte är uppenbart oriktig och att det inte förekommit maktmissbruk (se bland annat domstolens dom av den 11 juli 1985 i mål 42/84, Remia m.fl. mot kommissionen, REG 1985, s. 2545, punkt 34; svensk specialutgåva, volym 8, s. 277). Vid ett interimistiskt förfarande som riktas mot ett beslut av kommissionen om interimistiska åtgärder anser NDC att denna rättspraxis innebär att sökanden kan göra gällande en särskilt övertygande fumus boni juris, och påvisa förekomsten av uppenbart oriktiga bedömningar avseende utvärderingen av kravet på skyndsamhet och i förevarande fall kommissionens intresseavvägning.

57 Domstolen erinrar i detta avseende om att under ett interimistiskt förfarande som syftar till ett uppskov med verkställigheten av en rättsakt från en gemenskapsinstitution skall förstainstansrätten pröva om sökanden har visat att det finns ett krav på skyndsamhet samt de faktiska och rättsliga grunder på vilka den begärda åtgärden omedelbart framstår som befogad (artikel 104.2 i förstainstansrättens rättegångsregler).

58 Den rättspraxis som NDC har åberopat kan inte överföras på det interimistiska förfarandet i oförändrat skick utan att villkoren för att vidta provisoriska åtgärder ifrågasätts. Med de verkningar som enligt NDC skulle följa på en sådan överföring vad gäller villkoren för att förordna om interimistiska åtgärder enligt nämnda rättegångsregler, riskeras det tillfälliga rättsliga skyddet på ett överdrivet sätt, och det omfattande utrymme för skönsmässig bedömning som förstainstansrätten har för att utöva den befogenhet som den har fått skulle begränsas (se, för ett liknande resonemang, beslutet i det ovannämnda målet kommissionen mot Atlantic Container Line m.fl., punkt 23).

59 Omständigheten att det ifrågasatta beslutet liksom i förevarande fall avser kommissionens beslut att förordna om interimistiska åtgärder, påverkar inte denna bedömning. Såsom har slagits fast i punkt 66 i det överklagade beslutet, är det nämligen inte motiverat att ge sådana preliminära kommissionsbeslut en speciell ställning vad gäller ansökan om interimistiska åtgärder. Vid prövningen av villkoren för att förordna om interimistiska åtgärder kan alltså inte förstainstansrätten tillmäta kommissionens preliminära bedömningar större betydelse än kommissionens slutgiltiga bedömningar.

60 Domstolen erinrar i detta avseende om att domstolen uttryckligen påtalade betydelsen av det tillfälliga rättsliga skyddet för en rättssökandes rättigheter i förhållande till interimistiska åtgärder som beslutats av kommissionen, vilket framgår av punkt 20 i beslutet i det ovannämnda målet Camera Care mot kommissionen.

61 Av vad som anförts ovan följer att överklagandet inte kan bifallas på den första grunden.

Den andra grunden

62 Den andra grunden rör frågan huruvida förstainstansrättens ordförande gjorde sig skyldig till en felaktig rättstillämpning när den vid sin undersökning av kravet på skyndsamhet och intresseavvägningen beaktade om de rättsliga argumenten avseende fumus boni juris var välgrundade, bland annat genom att fästa vikt vid följderna för IMS av all slags begränsning av dess upphovsrätt.

63 Domstolen erinrar i detta avseende om att de villkor som gäller vid förordnande om uppskov med verkställigheten och om interimistiska åtgärder måste prövas tillsammans varvid domstolen som prövar ansökan om en interimistisk åtgärd förfogar över ett omfattande utrymme för skönsmässig bedömning (beslutet i det ovannämnda målet kommissionen mot Atlantic Container Line m.fl., punkt 23). Därmed kan den mer eller mindre allvarliga karaktären hos de grunder som åberopats för att fumus boni juris skall fastställas beaktas av domstolen, som prövar ansökan om en interimistisk åtgärd vid dess bedömning av kravet på skyndsamhet och i förevarande fall även intresseavvägningen (se, för ett liknande resonemang, beslut av den 23 februari 2001 i mål C-445/00 R, Österrike mot rådet, REG 2001, s. I-1461, punkt 110).

64 När det gäller argumentet avseende den vikt som fästs vid IMS upphovsrätt, följer det av domstolens rättspraxis att utnyttjandet av immateriella rättigheter endast kan begränsas med stöd av artikel 82 EG under särskilda omständigheter (se bland annat dom av den 5 oktober 1988 i mål 238/87, Volvo, REG 1988, s. 6211, punkterna 7-9, och domen i det ovannämnda målet RTE och ITP mot kommissionen, punkterna 48-50).

65 Med hänsyn till styrkan hos den fumus boni juris som IMS åberopat, och särskilt med hänsyn till betydelsen av följderna som det ifrågasatta beslutet får för IMS upphovsrätt, är det överklagade beslutet följaktligen inte behäftat med någon felaktig rättstillämpning.

66 Överklagandet kan således inte heller bifallas på den andra grunden.

Grunderna avseende kravet på skyndsamhet

67 Genom tredje-sjunde grunderna har NDC anklagat förstainstansrättens ordförande för att ha tillämpat felaktiga rättsliga kriterier vid sin bedömning av kravet på skyndsamhet. Dessa grunder skall här prövas tillsammans.

68 Domstolen konstaterar i fråga om den tredje grunden att slutsatsen i punkt 132 i det överklagade beslutet, enligt vilken "det finns en faktisk och påtaglig risk att verkställandet av det ifrågasatta beslutet innan målet avgörs i sak skulle kunna orsaka sökanden allvarlig och irreparabel skada", grundas på en samlad bedömning som framgår av punkterna 124-131 i nämnda beslut.

69 Den omständigheten att vissa av riskerna som utpekas i dessa överväganden kännetecknas av uttrycken "det kan inte uteslutas" och "[det är] inte möjligt att som helt hypotetisk avfärda" inte kan medföra att förstainstansrättens ordförande gjorde sig skyldig till en felaktig rättstillämpning vid sin bedömning av kravet på skyndsamhet.

70 När det gäller den fjärde grunden konstaterar domstolen att punkt 102 i beslutet i det ovannämnda målet kommissionen mot Trenker, som NDC åberopat till stöd för sin argumentation, endast innehåller ett konstaterande att i det målet hade sökanden i första instans inte visat att det förelåg några "strukturella eller rättsliga hinder" som kunde inverka negativt på sökandens återtagande av marknadsandelar för varorna i fråga. Detta konstaterande utgör en del av de omständigheter som beaktades vid utvärderingen i fallet av kravet på skyndsamhet och av intresseavvägningen. Konstaterandet leder inte till slutsatsen att det allmänt är uteslutande strukturella eller rättsliga hinder för återtagande av marknadsandelar som kan påvisa att det finns ett krav på skyndsamhet i det interimistiska förfarandet.

71 När det gäller den bedömning som förstainstansrättens ordförande gjort av de faktiska omständigheterna avseende det ifrågasatta beslutets följder för IMS, kan denna bedömning inte prövas i förevarande överklagande på grund av de skäl som anförts i punkterna 53 och 54 i detta beslut.

72 När det gäller femte grunden för överklagandet skall det endast anföras att det i punkterna 128 och 129 i det överklagade beslutet klart påvisas ett direkt kausalsamband mellan det ifrågasatta beslutets verkställande och den skada som IMS skulle lida vid omedelbart verkställande.

73 När det gäller NDC:s sjätte grund räcker det att konstatera att denna ifrågasätter förstainstansrättens ordförandes konstateranden avseende förutsebara följder av det ifrågasatta beslutet på inriktningen på IMS affärsverksamhet. På grund av de skäl som anförts i punkterna 53 och 54 i detta beslut kan grunden följaktligen inte tas upp till sakprövning.

74 Domstolen konstaterar i fråga om NDC:s sjunde grund att denna endast innehåller ett påstående om att förstainstansrättens ordförande inte beaktade proportionalitetsprincipen, men att den inte innehåller något ifrågasättande av några exakta omständigheter i det överklagade beslutet. Enligt fast rättspraxis följer det av artiklarna 225 EG, 51 första stycket i EG-stadgan för domstolen och 112.1 c i domstolens rättegångsregler att det i ett överklagande klart skall anges på vilka punkter domen ifrågasätts, samt de rättsliga grunder som åberopas till stöd för yrkandet om upphävande (se bland annat dom av den 24 oktober 1996 i mål C-73/95 P, Viho mot kommissionen, REG 1996, s. I-5457, punkt 25).

75 Domstolen anför dessutom att det av punkt 122 i det överklagade beslutet framgår att förstainstansrättens ordförande beaktade den alternativa lösning som består i att en bestämmelse om bankgaranti skulle tas in i de slutgiltiga licensvillkoren, något som kommissionen, men inte NDC, godtog.

76 Av vad som anförts ovan följer att tredje-sjunde grunderna skall underkännas, då några av dem inte kan tas upp till sakprövning och då överklagandet inte kan bifallas på återstående del av dessa grunder.

Grunderna avseende intresseavvägningen

77 Åttonde och nionde grunderna för överklagandet skall prövas tillsammans och de avser felaktig rättstillämpning vid intresseavvägningen.

78 Genom den åttonde grunden har förstainstansrättens ordförande anklagats för att ha beaktat artikel 295 EG trots att denna bestämmelse är irrelevant i förevarande fall.

79 Genom den nionde grunden, såsom den har upprepats och utvecklats av AzyX och kommissionen, har det framförts invändningar mot att den omständigheten att konsumenterna inte skulle komma att betala mer för läkemedel vid ett uppskov med verkställigheten av det ifrågasatta beslutet har tillskrivits rättsliga följder genom det överklagade beslutet.

80 Kritiken avser i huvudsak tolkningen av artikel 82 EG, som gjorts i punkt 145 i det överklagade beslutet, i den meningen att det huvudsakliga målet med denna bestämmelse bland annat är att säkerställa konsumenternas intresse och inte att skydda en särskild konkurrents ställning. En sådan tolkning strider mot fast rättspraxis, enligt vilken nämnda bestämmelse "inte endast [avser] de förfaranden som direkt leder till skada för konsumenterna utan också missbruk som är skadligt för dem, då det påverkar [strukturen] för effektiv konkurrens" (se domen i det ovannämnda målet Europemballage och Continental Can mot kommissionen, punkt 26).

81 Domstolen anför inledningsvis att en felaktig rättstillämpning vid tolkningen av en gemenskapsrättslig bestämmelse som är avgörande för bedömningen av ett av villkoren för att bevilja interimistiska åtgärder, kan medföra att giltigheten av ett interimistiskt beslut ifrågasätts.

82 I förevarande fall skall det emellertid konstateras att åberopandet av artikel 295 EG, som gjorts i punkt 143 i det överklagade beslutet, inte är avgörande för utgången av intresseavvägningen. Förstainstansrättens ordförande nämnde faktiskt denna bestämmelse, artikel 30 EG och flera av domstolens domar för att motivera den tolkning som utmynnade i att skyddet för immateriella rättigheter omfattas av det allmänna intresset. Under dessa förhållanden saknar den åttonde grunden verkan, och det är därvid inte nödvändigt att avgöra huruvida artikel 295 EG är relevant i sammanhanget.

83 När det gäller den nionde grunden konstaterar domstolen att i den mån som förstainstansrättens ordförande i punkt 145 i det överklagade beslutet klargjorde att syftet med artikel 82 EG "är att förhindra en snedvridning av konkurrensen", strider inte beslutet mot domen i det ovannämnda målet Europemballage och Continental Can mot kommissionen.

84 Däremot går det inte att förbehållslöst instämma i övervägandena i punkt 145, i den mån som dessa kan anses utesluta skyddet för konkurrerande företags intressen från ändamålet med artikel 82 EG, även om dessa intressen inte kan särskiljas från upprätthållandet av en effektiv konkurrens.

85 För detta överklagande räcker det emellertid att konstatera dels att förstainstansrättens ordförande vid intresseavvägningen fick beakta följderna för konsumenternas intressen av ett uppskov med verkställigheten av det ifrågasatta beslutet, dels att punkt 145 i det överklagade beslutet utgör en del av ett antal argument som anförts i punkterna 143-148 i beslutet och som föranledde nämnda ordförande att anse att intresseavvägningen utföll till IMS fördel. Den eventuellt felaktiga rättstillämpningen avseende tolkningen av artikel 82 EG var följaktligen inte avgörande för förstainstansrättens ordförandes bedömning av intresseavvägningen.

86 Av vad som anförts ovan följer att överklagandet inte kan bifallas på den åttonde eller den nionde grunden.

Grunderna avseende uppenbart oriktiga bedömningar eller missuppfattning av bevisningen

87 NDC har genom sina sista fem grunder åberopat uppenbart felaktiga bedömningar eller missuppfattning av bevisningen.

88 Såsom anförts i punkterna 53 och 54 i förevarande beslut utgör inte förstainstansrättens värdering av den bevisning som den fått ta del av en rättsfråga som kan underställas domstolens prövning, utom i det fall då bevisningen har missuppfattats.

89 NDC har genom sin tionde grund ifrågasatt bedömningen av de faktiska omständigheterna, som gjorts av förstainstansrättens ordförande i fråga om kravet på skyndsamhet. Enligt NDC rättfärdigas inte bedömningen av motiveringen i det överklagade beslutet. Trettonde och fjortonde grunderna innehåller invändningar om att förstainstansrättens ordförande inte beaktade viss bevisning eller konstateranden av faktiska omständigheter i det ifrågasatta beslutet. Dock är denna ordförandes bedömning av kravet på skyndsamhet tillräckligt motiverad i punkterna 127-131 i det överklagade beslutet. Vidare har NDC inte visat på vilket sätt bedömningen som gjorts av förstainstansrättens ordförande, i de delar den skiljer sig från kommissionens bedömning eller inte tar hänsyn till viss bevisning, skulle utgöra en missuppfattning av omständigheterna.

90 När det gäller elfte och tolfte grunderna för överklagandet begränsas dessa till att endast innehålla påståenden om motstridiga meningsformuleringar i det överklagade beslutet som är tagna ur sitt sammanhang, och grunderna innehåller inga förklaringar till varför de skulle ge uttryck för missuppfattningar av de faktiska omständigheterna som skulle föranleda att det överklagade beslutet upphävdes.

91 Tionde-fjortonde grunderna skall följaktligen avvisas.

92 Av samtliga ovan anförda överväganden följer att överklagandet skall ogillas i sin helhet, eftersom det delvis inte kan tas upp till sakprövning och delvis är ogrundat.

Beslut om rättegångskostnader

Rättegångskostnader

93 Enligt artikel 69.2 i rättegångsreglerna, som är tillämplig i mål om överklagande enligt artikel 118, skall tappande part förpliktas att ersätta rättegångskostnaderna, om detta har yrkats. IMS har yrkat att NDC skall förpliktas att ersätta rättegångskostnaderna. Eftersom NDC har tappat målet, skall IMS yrkande bifallas.

Domslut

På dessa grunder fattar

DOMSTOLENS ORDFÖRANDE

följande beslut:

1) Överklagandet ogillas.

2) NDC Health Corporation och NDC Health GmbH & Co. KG skall ersätta rättegångskostnaderna.