Förslag till avgörande av generaladvokat Alber föredraget den 17 september 1998. - Italienska republiken mot Europeiska gemenskapernas kommission. - EUGFJ - Avslut av räkenskaper - Räkenskapsåret 1992. - Mål C-59/97.



Rättsfallssamling 1999 s. I-01683



Generaladvokatens förslag till avgörande

A - Inledning

1 Detta mål gäller huvudsakligen frågan om lagenligheten av förskotterade stödbelopp, för vilka säkerhet måste ställas. Säkerheten får frisläppas först när rätten till stöd har godkänts. Om ett stödbelopp har utbetalats felaktigt måste de nationella myndigheterna återkräva det; i annat fall föreligger inte någon rätt till kompensation från garantisektionen vid Europeiska utvecklings- och garantifonden för jordbruket (EUGJF).

2 Republiken Italien har väckt talan om delvis ogiltigförklaring av kommissionens beslut 96/701/EG av den 20 november 1996 (nedan kallat beslutet) om ändring av beslut 96/311/EG(1) om avslut av medlemsstaternas räkenskaper avseende utgifter som finansieras genom EUGFJ för räkenskapsåret 1992 samt vissa utgifter för år 1993.(2) Republiken Italien har överklagat beslutet till den del som kommissionen därigenom inte har godtagit vissa utgifter för konsumtionsstöd för olivolja.

3 De finansiella justeringar med ett belopp om totalt 11 934 331 913 LIT som kommissionen slutligen har gjort har i huvudsak motiverats med att bestämmelserna om förfarande och kontroll för utbetalning av stödbeloppen inte har iakttagits.

B - De faktiska förhållandena

4 Efter en utförlig skriftväxling mellan EUGFJ och de italienska myndigheterna avseende dokumentation och bevis om lagenligheten av konsumtionsstödet för olivolja för räkenskapsåret 1992 avsåg kommissionen till en början att göra en finansiell justering med ett belopp om 17 149 929 372 LIT. De italienska myndigheterna översände därefter i september 1994 ytterligare uppgifter. Genom beslut av den 13 januari 1995 underrättade kommissionen medlemsstaterna om att den för avslutande av räkenskaperna för räkenskapsåret 1992 endast skulle beakta de handlingar som inlämnats till och med den 28 februari 1995.

5 I skrivelse av den 15 juni 1995 underrättade EUGFJ de italienska myndigheterna om att kommissionen, på grund av de kompletterande uppgifter som under tiden kommit in, avsåg att göra en finansiell justering med ett belopp om totalt 11 934 331 913 LIT, vilket motsvarade de belopp för konsumtionsstödet för olivolja som de nationella myndigheterna hade utbetalat felaktigt och inte senare återkrävt.

6 Kommissionen underrättade därefter i skrivelse av den 6 juli 1995 officiellt de italienska myndigheterna om att det omtvistade beloppet inte kunde beaktas för räkenskapsåret 1992. Emellertid angav kommissionen i en skrivelse av den 17 januari 1996 att den för räkenskapsåret 1995 kunde beakta de belopp som de nationella myndigheterna hade återkrävt och återfått, förutsatt bland annat att kommissionen senast den 29 februari 1996 erhållit de handlingar som visade att uppgivna utgifter var berättigade.

7 Sedan även denna frist förlängts gjorde kommissionen slutligen en positiv rättelse för räkenskapsåret 1995 med ett belopp om knappt 743 miljoner LIT, varvid den även beaktade fyra av de fall som det här är fråga om.

8 På grundval av de handlingar som kommit in till och med den 28 februari 1995 fattade kommissionen den 20 november 1996 beslut om avslut av räkenskaperna för räkenskapsåret 1992 och vissa utgifter för räkenskapsåret 1993. Kommissionen gjorde därvid den nedsättning av utgifterna med totalt 11 934 331 913 LIT som den hade förutskickat.

9 Som framgår av den sammanfattande rapporten(3) har det överklagade beslutet grundats på att stödbelopp i 82 fall har utbetalats felaktigt - varvid nämnda stödbelopp inte längre täcktes av säkerheter - och de nationella myndigheterna ännu inte fått tillbaka ifrågavarande belopp från mottagarna.

10 Den italienska regeringen har huvudsakligen bestritt lagenligheten av den företagna nedsättningen på den grunden att slutsatserna i den sammanfattande rapporten inte är riktiga. I sin argumentation har den italienska regeringen indelat de berörda företagen i fem grupper.

11 Grupp A omfattar sju företag från vilka de utbetalade stödbeloppen har återkrävts och redan inbetalats till EUGFJ, nämligen företagen Valdolio, P.I.O., Certo C., OL. F.lli de Sensi, Perilli, Vizzari och OL. Albanese.

12 Till grupp B hänförs företaget Luccisano för vilket det stödbelopp som skulle återbetalas har dragits av från andra fordringar.

13 Grupp C utgörs av företaget Valle Picentino, där säkerhet för det förskotterade stödbeloppet under tiden har ställts i form av ett frivilligt hypotek på bolagets fasta egendom och en bankgaranti. Vid den tidpunkt då säkerheten frisläpptes förelåg det enligt den italienska regeringen ännu inte någon tillräckligt allvarlig misstanke om att företaget handlat rättsstridigt.

14 Vad angår företagen inom grupp D har den italienska regeringen hänvisat till att indrivningen av de förskotterade beloppen ännu inte har avslutats men att det fortfarande finns säkerhet för beloppen.

15 Slutligen föreligger det enligt den italienska regeringen för det femte en särskild situation för företaget Caruso Rosa. Såvitt avser detta företag har den myndighet (nämligen Agecontrol) som är behörig att granska att bestämmelserna för beviljande av konsumtionsstöd för olivolja iakttas visserligen misstänkt vissa överträdelser, men funnit det vara omöjligt att fastställa den exakta summan av de belopp som har utbetalats felaktigt. Eftersom det inte förelåg några säkra uppgifter, hade det emellertid inte heller varit möjligt att innehålla säkerheten. Så snart den ytterligare utredning som pågår avslutats kommer emellertid de felaktigt utbetalda beloppen att återkrävas.

16 Den italienska regeringen har yrkat att domstolen skall

- ogiltigförklara kommissionens slutliga beslut KOM (96) 3274 av den 20 november 1996 till den del beslutet innebär att en summa om sammanlagt 11 934 331 913 LIT inte kan finansieras genom EUGFJ vid avslutet av de räkenskaper som Republiken Italien har framlagt avseende utgifter för räkenskapsåret 1992 och

- förplikta kommissionen att betala rättegångskostnaderna.

17 Kommissionen har yrkat att domstolen skall

- ogilla Republiken Italiens talan och

- förplikta Republiken Italien att betala rättegångskostnaderna.

18 Enligt kommissionens uppfattning har den italienska regeringen inte visat att kommissionen har missbedömt de faktiska förhållandena. Kommissionen har gjort en riktig bedömning av alla de uppgifter som till och med den 25 februari 1995 ställts till dess förfogande och alltså lagenligt fattat beslutet att inte godkänna vissa utgifter för konsumtionsstöd för olivolja. Redan detta är enligt kommissionen tillräckligt för att Republiken Italiens talan skall ogillas.

19 Såvitt avser de enskilda företag som den italienska regeringen har nämnt har kommissionen anfört följande:

Vad angår företagen i grupp A har vid avslutet för räkenskapsåret 1995 de uppgivna utgifterna beaktats utom vad gäller utgifterna till företagen P.I.O., Certo C. och Perilli. Såvitt avser dessa tre företag är uppgifterna enligt kommissionen motsägelsefulla och tillåter inte slutsatsen att återbetalning faktiskt har skett.

20 De handlingar som lämnats för företaget Luccisano tillåter enligt kommissionen inte heller slutsatsen att det uppgivna beloppet faktiskt har återbetalats till EUGJF.

21 Såvitt avser företaget Valle Picentino har kommissionen hävdat att den ursprungliga säkerheten har frisläppts och att det uppgivna beloppet varken återkrävts eller tillgodoräknats EUGJF.

22 Vad angår de företag som sammanförts i grupp D har den italienska regeringen enligt kommissionen själv medgivit att de förskotterade stödbeloppen ännu inte har återbetalats och att de italienska myndigheterna inte kan visa att säkerheterna i fråga kvarstår. Just detta visar enligt kommissionen att det var riktigt att göra den överklagade nedsättningen.

23 Vad slutligen angår företaget Caruso Rosa anser kommissionen att de italienska myndigheterna inte borde ha frisläppt säkerheten utan i stället skulle ha begärt förlängning av denna.

C - Tillämpliga bestämmelser

24 De grundläggande bestämmelserna för olivoljesektorn finns i förordning nr 136/66/EEG.(4) I artikel 11.1, som infördes genom förordning (EEG) nr 2210/88,(5) föreskrivs följande i fråga om konsumtionsstöd för olivolja:

"Om produktionsriktpriset minskat med produktionsstödet är högre än det representativa marknadspriset för olivolja skall ett konsumtionsstöd beviljas för olivolja som produceras och släpps ut på marknaden i gemenskapen. Stödet skall motsvara skillnaden mellan dessa två belopp."

25 I förordning (EEG) nr 3089/78(6) har principerna för beviljande av konsumtionsstöd för olivolja fastslagits. Enligt artikel 7 i denna förordning skall medlemsstaterna upprätta "ett kontrollsystem för att säkerställa att den produkt för vilken ansökan om stöd har lämnats in berättigar till detta stöd ..."

26 Enligt artikel 8 skall stödet betalas ut "när det kontrollorgan som utsetts av den medlemsstat där förpackningen äger rum har kontrollerat att villkoren för beviljande av stöd är uppfyllda.

Stödbeloppet får dock betalas ut så snart ansökan om stöd har lämnats in, förutsatt att tillräcklig säkerhet har ställts."

27 De tillämpningsföreskrifter för systemet för konsumtionsstöd för olivolja som skall tillämpas för det här aktuella räkenskapsåret 1992 finns i förordning (EEG) nr 2677/85,(7) senast ändrad genom förordning (EEG) nr 571/91.(8)

28 Enligt artikel 9.3 skall medlemsstaterna "betala stödet inom 150 dagar från den dag då ansökan ingavs". Vidare föreskrivs att "[d]enna tid får dock förlängas om övervakningsprocessen kräver ytterligare undersökningar, under förutsättning att giltigheten för den säkerhet som anges i artikel 11.1 förlängs med samma tid."

29 Såvitt avser säkerheten föreskrivs följande i artikel 11:

"1. Stödbeloppet skall förskotteras till den berörda parten så snart denne överlämnar en ansökan om stöd, tillsammans med ett intyg som visar att en säkerhet motsvarande stödbeloppet har ställts.

2. Säkerheten skall ställas av ett företag som uppfyller de kriterier som fastställs av den medlemsstat till vilken ansökan om stöd lämnas. Säkerheten skall vara giltig i minst sex månader.

3. Säkerheten skall frisläppas så snart som den behöriga myndigheten i medlemsstaten har godkänt rätten till stöd för de kvantiteter som anges i ansökan.

Om rätt till stöd inte erkänns i fråga om alla eller delar av de kvantiteter som anges i ansökan, skall säkerheten vara förverkad i proportion till de kvantiteter som inte uppfyllde villkoren för stöd.

Det organ som ansvarar för kontrollen av rätten till stöd skall till det utbetalande organet varje månad anmäla resultaten av sina undersökningar i fråga om godkännande av rätt till stöd för varje godkänt företag.

..."

30 I artikel 12.1 preciseras närmare det kontrollsystem som avses i artikel 7 i förordning nr 3089/78 för att säkerställa att kontrollerna genomförs effektivt och i vederbörlig ordning.

31 Därutöver föreskrivs i artikel 12 bland annat följande:

"1. ...

2. Om något tvivel uppstår vad beträffar riktigheten i de upplysningar som lämnats i ansökan om stöd, skall medlemsstaterna uppskjuta utbetalning av stödet för den kvantitet av olivolja som är föremål för kontroll och vidta alla de åtgärder som är nödvändiga för att säkerställa återvinning av det stöd som kan visa sig ha blivit felaktigt beviljat och säkerställa inbetalningen av eventuella böter.

...

3. Förskott och felaktigt utbetalt stöd skall återbetalas tillsammans med ... ränta ...

Det till medlemsstaterna inbetalade beloppet skall avräknas från de fordringar som den utbetalande byrån eller medlemsstatens myndigheter har ställt på Europeiska utvecklings- och garantifonden för jordbruket."

32 Slutligen innehåller artikel 29 i förordning (EEG) nr 2220/85(9) följande bestämmelse:

"När den behöriga myndigheten får kännedom om omständigheter som medför att säkerheten förverkas helt eller delvis skall myndigheten utan dröjsmål kräva betalning av det förverkade beloppet av den part som är skyldig att uppfylla förpliktelsen med en frist på upp till 30 dagar från den dag då kravet meddelas."

Om betalning inte har skett inom den föreskrivna perioden kan bland annat även borgensmannen anmanas att omedelbart betala det förverkade beloppet.

33 Sammanfattningsvis kan alltså sägas att stödet utbetalas endast när den myndighet som är ansvarig för kontrollen har fastställt att det föreligger förutsättningar för utbetalningen. En förskottsbetalning av stödet är dock beroende av att det ställs en säkerhet som får frisläppas först när rätten till stöd har godkänts. Om det inte föreligger någon rätt till stöd, skall den ställda säkerheten omedelbart förverkas. Det berörda företaget skall alltså betala tillbaka förskottet när kontrollmyndigheten bestrider att företaget har rätt till stöd.

34 Enligt artikel 5 i förordning (EEG) nr 729/70(10) skall kommissionen besluta om avslut av räkenskaperna på grund av den årsredovisning som medlemsstaterna tillsammans med nödvändiga underlag för godkännande har tillställt kommissionen.

35 Kommissionen kan enligt artikel 1.3 i förordning (EEG) nr 1723/72,(11) som infördes genom förordning (EEG) nr 422/86,(12) fastställa en tidsfrist inom vilken medlemsstaten får inlämna ytterligare uppgifter. Om uppgifterna inte lämnas inom den fastställda tidsfristen "skall kommissionen fatta beslut på grundval av de uppgifter den har tillgång till vid utgången av tidsfristen, utom i de fall då förseningen beror på särskilda omständigheter".

D - Bedömning

36 Vad angår fyra av de sju företag som ingår i grupp A, nämligen Valdolio, Vizzari, OL. Albanese och OL. F.lli. de Sensi, medgav den italienska regeringen under den muntliga förhandlingen, efter ett tidigare skriftligt påpekande av kommissionen, att dess talan beträffande de i detta sammanhang uppgivna utgifterna har blivit ändamålslös,(13) eftersom just dessa belopp har beaktats för räkenskapsåret 1995. Den följande prövningen kan alltså inskränka sig till övriga av den italienska regeringen åberopade företag.

37 Vad den italienska regeringen anfört kan sammanfattas så, att de relevanta bestämmelserna har iakttagits i fråga om de handlingar som har inlämnats och att kommissionen därför varit skyldig att godkänna utgifterna.

38 Kommissionen har i första hand åberopat den till den 28 februari 1995 fastställda fristen för ingivande av de handlingar som behövdes för prövningen och avvisat de uppgifter som kommit in efter denna dag som för sent inkomna. I övrigt har kommissionen hänvisat till oklarheter och motsägelser i de uppgifter som lämnats och anmärkt på att gällande bestämmelser för beviljande av stöd inte har iakttagits.

39 Först skall påpekas att beviskravet på sökanden enligt domstolens fasta praxis är särskilt högt när en medlemsstat yrkar att ett beslut av kommissionen om avslut av räkenskaper gällande EUGJF skall ogiltigförklaras.(14)

40 Kommissionen är inte heller skyldig att på ett uttömmande sätt visa att de uppgifter som medlemsstaterna har översänt är felaktiga; den behöver endast visa prov på allvarliga tvivel med avseende på de siffror som har meddelats av de nationella kontrollmyndigheterna.(15) Denna fördelning av bevisbördan beror på att det ytterst är medlemsstaten som har de största möjligheterna att samla in och verifiera de uppgifter som är nödvändiga för att avsluta räkenskaperna gällande EUGJF. Det åligger följaktligen medlemsstaten att fullt ut bevisa riktigheten av de siffror som meddelats och, i förekommande fall, felaktigheter i kommissionens beräkningar.(16)

41 Vad så gäller de företag i grupp A som återstår, nämligen P.I.O., Certo C. och Perilli, har kommissionen hävdat att de handlingar som ställts till dess förfogande delvis föranleder slutsatsen att de framlagts först efter den 28 februari 1995 som kommissionen fastställt som sista inlämningsdag. Kommissionen har vidare anfört att det i handlingarna anges olika siffror beträffande de belopp som skall återkrävas, att dessa belopp visserligen delvis återkrävts men ännu inte återbetalats, och att beloppen dessutom förekommer under olika rubriker, varför det är oklart om de entydigt kan hänföras till en rubrik eller om de rent av hör hemma under flera rubriker och i så fall dubbelbokförts. Allt som allt kan man enligt kommissionen inte av handlingarna utläsa vare sig vilka konkreta belopp det gäller eller om beloppen verkligen har återbetalats.

42 Till en början skall konstateras att kommissionen i detta fall ostridigt har fastställt den sista inlämningsdagen som avses i artikel 1.3 i förordning nr 1723/72 till den 28 februari 1995. Eftersom den italienska regeringen inte har åberopat särskilda omständigheter har de uppgifter som meddelats efter denna dag alltså kommit in för sent.(17) Redan av detta skäl skall sökandens talan i denna del ogillas. Republiken Italien har inte heller anfört något konkret eller övertygande bevis som skulle kunna föranleda att riktigheten av de resultat till vilka kommissionen kommit eller den slutsats som kommissionen dragit av dessa ifrågasätts. Enbart ett påstående om motsatsen kan med hänsyn till ovan nämnda princip för fördelningen av bevisbördan inte vara tillräckligt.

43 Eftersom den italienska regeringen har inskränkt sig till att anföra att den inte kan se några motsägelser eller oklarheter i det material den ställt till kommissionens förfogande, har den inte med tillräcklig säkerhet visat att kommissionens beslut är felaktigt.

44 Vad beträffar det i grupp B nämnda företaget Luccisano skall först än en gång konstateras att kommissionen endast var skyldig att beakta det material som lämnats in till och med den 28 februari 1995. Den behöriga italienska myndigheten har först i en skrivelse av den 18 september 1995 informerat kommissionen om att företaget Luccisano i augusti 1994 begärt att det stödbelopp som skulle återbetalas skulle dras av från utestående fordringar. Detta avdrag gjordes dock först genom ett beslut av den 15 december 1995.

45 I denna del har kommissionen själv anfört att den har beaktat de uppgifter för räkenskapsåret 1995 som inlämnats efter fristens utgång i den mån uppgifterna kommit in före den 15 oktober 1995 (den dag då tidsfristen för inlämnande av handlingar för räkenskapsåret 1995 utlöpte). Av det sagda framgår att den italienska regeringen inte har lagt fram handlingarna inom den tidsfrist som kommissionen fastställt och inte heller har åberopat särskilda omständigheter som skulle kunna rättfärdiga förseningen.

46 Republiken Italiens talan skall följaktligen ogillas även såvitt den avser kommissionens vägran att godkänna utgifterna för räkenskapsåret 1992.

47 Vad angår det i grupp C nämnda företaget Valle Picentino har kommissionen grundat sin vägran att godkänna utgifterna på en rapport av den italienska kontrollmyndigheten. I denna rapport anges att man, även om det inte föreligger några objektiva bevis, rimligtvis måste utgå ifrån att det är möjligt att genomföra åtminstone delvis fiktiva köp av olivolja. Därmed sägs dock att företaget eventuellt har förfarit bedrägligt på ett sätt som principiellt utesluter godkännande av rätten till stöd. Den italienska regeringen medgav under den muntliga förhandlingen också att det mycket väl kan tänkas ha förekommit oegentligheter avseende det stödbelopp som utbetalats till detta företag. Det rör sig därvid enligt den italienska regeringen dock om obestyrkta tvivel.

48 De tillämpningsföreskrifter för systemet för konsumtionsstöd för olivolja som gemenskapslagstiftaren har utfärdat antogs dock också, såsom framgår av övervägandena i deras ingresser, i syfte att förebygga oegentligheter.

49 I detta sammanhang måste sedan också artikel 11.3 i förordning nr 2677/85 läsas. Enligt denna får en säkerhet frisläppas först när den behöriga myndigheten i medlemsstaten har godkänt rätten till stöd. Om det uppstår rimliga tvivel följer dock av bestämmelsen i artikel 11 att rätten till stöd inte kan godkännas. Kommissionen har emellertid med rätta påpekat att den ursprungligen ställda säkerheten inte borde ha frisläppts, eftersom det var mycket tveksamt om det berörda företagets tillvägagångssätt varit lagligt, särskilt som kontrollmyndigheten själv har antytt att det eventuellt förekommit fusk genom fiktiva köp.

50 Denna slutsats kan inte påverkas av att man i efterhand ställer en ny säkerhet. Eftersom en förutsättning för utbetalning av stödet enligt de tillämpliga bestämmelserna är att det ställs en säkerhet, just för att eventuella bedrägliga avsikter skall omintetgöras, kan man inte kringgå bestämmelserna genom att först frisläppa en ställd säkerhet och sedan i förekommande fall i efterhand ersätta denna med en ny.

51 I detta fall är kontrollmyndighetens granskningsrapport daterad den 26 januari 1993, medan de av den italienska regeringen åberopade nya säkerheterna ställdes först i september 1993, alltså nio månader senare. En effektiv tillämpning av reglerna för konsumtionsstödet förutsätter emellertid att förskottsbetalningen täcks av en säkerhet ända till dess att rätten till stöd slutligt har godkänts. Att trots att det förelåg mycket välgrundade tvivel frisläppa den ställda säkerheten och först inom ramen för ett anhängigt brottmål trekvarts år senare ställa ny säkerhet stred därför mot gällande bestämmelser. Ett sådant tillvägagångssätt överensstämmer inte med innebörden av och syftet med kontrollbestämmelserna för konsumtionsstödet för olivolja, som bland annat är att förhindra eventuellt fusk. Vad den italienska regeringen först anförde om att det inte förelåg några misstankar avseende företaget Valle Picentinos förfarande hänförde sig till 1990 och saknar därför betydelse för detta mål.

52 Av det sagda följer att kommissionens argumentation skall godtas och att den italienska regeringens talan i denna del skall ogillas.

53 Vad den italienska regeringen anfört avseende de företag som sammanfattats under grupp D kan inte heller vinna bifall. Den har endast påstått att indrivningen av stödbeloppen ännu inte har avslutats och att gällande säkerheter kan visas föreligga, dock utan att ha gjort detta.

54 Eftersom det inte visats att dessa säkerheter föreligger, har den italienska regeringen endast gjort ett enkelt påstående som inte är tillräckligt för att visa att kommissionens beslut är rättsstridigt. Eftersom inte heller i övrigt några konkreta omständigheter i detta hänseende har anförts kan talan inte heller i denna del bifallas.

55 Den sista anmärkning som den italienska regeringen framställt gäller företaget Caruso Rosa. I detta fall har den italienska regeringen anfört att det visserligen påtalats av kontrollmyndigheten att det förekom överträdelser, men att det inte varit möjligt att exakt uppge de belopp som felaktigt utbetalats. Den ytterligare utredning som därefter gjorts har enligt den italienska regeringen inte lett till något annat resultatet. Mot kommissionens påpekande att de italienska myndigheterna varit skyldiga att begära en förlängning av säkerheten har den italienska regeringen endast invänt att ett sådant förfarande skulle ha varit meningslöst.

56 Även här kan konstateras att förutsättningar för rätten till stöd saknades på grund av att det uppstått tvivel, varför säkerheten enligt tillämpliga bestämmelser inte hade fått frisläppas. Med hänsyn till den princip för fördelning av bevisbördan som redovisats i det föregående skall här också påpekas att den italienska regeringen varken har lagt fram konkreta uppgifter eller förebragt bevis för att det varit riktigt att frisläppa säkerheten och att kommissionens förfarande varit rättsstridigt. Av gällande bestämmelser framgår nämligen att säkerhet som har ställts för ett stöd som beviljats som förskott inte får frisläppas, om ansökan om beviljande av stödet inte godkänns.

57 Sammanfattningsvis kan konstateras att den italienska regeringen inte har visat att kommissionens beräkningar är felaktiga. Republiken Italiens talan skall därför ogillas.

Rättegångskostnader

58 Enligt artikel 69 andra stycket första meningen i domstolens rättegångsregler skall tappande part förpliktas att ersätta rättegångskostnaderna, om det yrkas.

E - Förslag till avgörande

59 Mot denna bakgrund föreslår jag att domstolen meddelar följande dom:

1) Talan ogillas.

2) Republiken Italien skall ersätta rättegångskostnaderna.

(1) - Kommissionens beslut av den 10 april 1996 om avslut av medlemsstaternas räkenskaper avseende utgifter som finansieras genom garantisektionen vid Europeiska utvecklings- och garantifonden för jordbruket (EUGFJ) för räkenskapsåret 1992 samt vissa utgifter för räkenskapsåret 1993 (EGT L 117, s. 19). Republiken Italien har även väckt talan mot kommissionen om delvis ogiltigförklaring av detta beslut. Se härom generaladvokaten Albers förslag till avgörande av den 24 mars 1998 i mål C-242/96, Italien mot kommissionen.

(2) - EGT L 323, s. 26.

(3) - Sammanfattande rapport om resultaten av kontrollerna för avslut av räkenskaper avseende utgifter som finansieras genom EUGFJ för räkenskapsåret 1992 och vissa utgifter för räkenskapsåret 1993 (kommissionens dokument av den 27 mars 1996 VI/6355/95 slutlig).

(4) - Rådets förordning av den 22 september 1966 om den gemensamma organisationen av marknaden för oljor och fetter (EGT 172, 1966, s. 3025; svensk specialutgåva, område 3, volym 1, s. 167).

(5) - Rådets förordning av den 19 juli 1988 om ändring av förordning nr 136/66/EEG om den gemensamma organisationen av marknaden för oljor och fetter (EGT L 197, s. 1; svensk specialutgåva, område 3, volym 27, s. 31).

(6) - Rådets förordning av den 19 december 1978 om allmänna bestämmelser för konsumtionsstöd för olivolja (EGT L 369, s. 12; svensk specialutgåva, område 3, volym 10, s. 152).

(7) - Kommissionens förordning av den 24 september 1985 om genomförandebestämmelser för systemet för konsumtionsstöd för olja (EGT L 254, s. 5; svensk specialutgåva, område 3, volym 19, s. 165).

(8) - Kommissionens förordning av den 8 mars 1991 om ändring av förordning (EEG) nr 2677/85 om genomförandebestämmelser för systemet för konsumtionsstöd för olivolja (EGT L 63, s. 19; svensk specialutgåva, område 3, volym 36, s. 202).

(9) - Kommissionens förordning av den 22 juli 1985 om gemensamma tillämpningsföreskrifter för systemet med säkerheter för jordbruksprodukter (EGT L 205, s. 5; svensk specialutgåva, område 3, volym 19, s. 55).

(10) - Rådets förordning av den 21 april 1970 om finansiering av den gemensamma jordbrukspolitiken (EGT L 94, s. 13; svensk specialutgåva, område 3, volym 3, s. 23).

(11) - Kommissionens förordning av den 26 juli 1972 om avslut av räkenskaper gällande garantisektionen vid Europeiska utvecklings- och garantifonden för jordbruket (EGT L 186, s. 1; svensk specialutgåva, område 3, volym 4, s. 242).

(12) - Kommissionens förordning av den 25 februari 1986 om ändring av förordning (EEG) nr 1723/72 om avslut av räkenskaper gällande garantisektionen vid Europeiska utvecklings- och garantifonden för jordbruket (EGT L 48, s. 31; svensk specialutgåva, område 3, volym 20, s. 106).

(13) - Den italienska regeringen har i denna del dock varken återkallat sin talan eller begärt ett beslut om att det saknas anledning att pröva målet.

(14) - Dom av den 7 februari 1979 i mål 11/76, Nederländerna mot kommissionen (REG 1979, s. 245), punkt 9, och av den 10 november 1993 i mål C-48/91, Nederländerna mot kommissionen (REG 1993, s. 5611), punkt 16.

(15) - Punkt 17 i den i fotnot 14 nämnda domen i mål C-48/91.

(16) - Därvid skall beaktas att kommissionen inte har någon särskilt långtgående befogenhet att kontrollera nationella myndigheters förvaltning av EG-medel, varför fördelningen av bevisbördan även ur denna synpunkt förefaller riktig. Detta har Europaparlamentet hänvisat till i sitt beslut av den 13 april 1989 om förebyggande och bekämpande av EG-bedrägerier i "Europa 1992" (EGT C 120, s. 279).

(17) - Se beträffande detta även dom av den 22 juni 1993 i mål C-54/91, Tyskland mot kommissionen (REG 1993, s. I-3399), punkt 14.