Nyckelord

Sammanfattning



Nyckelord

1. Talan om ogiltigförklaring – Fysiska eller juridiska personer – Rättsakter som berör dem direkt och personligen

(Artikel 230.4 EG)

2. Talan om ogiltigförklaring – Berättigat intresse av att få saken prövad

3. Konkurrens – Företagskoncentrationer – Kommissionens undersökning

(Rådets förordning nr 4064/89)

4. Konkurrens – Företagskoncentrationer – Bedömning av förenligheten med den gemensamma marknaden – Skyldighet för kommissionen att undersöka konkurrensproblem orsakade av en företagskoncentration på samtliga marknader som kan ha påverkats

(Rådets förordning nr 4064/89, artikel 2)

5. Konkurrens – Företagskoncentrationer – Bedömning av förenligheten med den gemensamma marknaden – En transaktion som kan skapa konkurrensfördelar som i slutändan kan komma konsumenterna till godo

(Rådets förordning nr 4064/89)

6. Konkurrens – Företagskoncentrationer – Kommissionens undersökning – Definition av relevant marknad – Kriterier

(Kommissionens meddelande 97/C 372/03, punkt 13)

7. Konkurrens – Företagskoncentrationer – Bedömning av förenligheten med den gemensamma marknaden – Beaktande av aktuell och potentiell konkurrens

8. Konkurrens – Företagskoncentrationer – Kommissionens undersökning – Antagande av ett beslut om att en företagskoncentration är förenlig med den gemensamma marknaden utan att etapp II inleds

9. Konkurrens – Företagskoncentrationer – Kommissionens undersökning – Åtaganden från de berörda företagen som innebär att den meddelade företagskoncentrationen är förenlig med den gemensamma marknaden

(Kommissionens meddelande 2001/C 68/03, punkt 17)

10. Konkurrens – Företagskoncentrationer – Bedömning av förenligheten med den gemensamma marknaden – Parterna i transaktionen bibehåller en väsentlig marknadsandel på marknader som påverkats

11. Konkurrens – Företagskoncentrationer – Kommissionens undersökning – Åtaganden från de berörda företagen som innebär att den meddelade företagskoncentrationen är förenlig med den gemensamma marknaden – Beteendeinriktade åtagandens tillåtlighet måste bedömas på samma sätt som strukturella åtaganden

12. Konkurrens – Företagskoncentrationer – Kommissionens undersökning – Åtaganden från de berörda företagen som innebär att den meddelade företagskoncentrationen är förenlig med den gemensamma marknaden – Formkrav

(Rådets förordning nr 4064/89, artikel 6.2)

Sammanfattning

1. Enligt artikel 230 fjärde stycket EG får varje fysisk eller juridisk person väcka talan mot ett beslut som är riktat till honom eller mot ett beslut som, även om det utfärdats i form av en förordning eller ett beslut riktat till en annan person, direkt och personligen berör honom.

Ett beslut från kommissionen att förklara en koncentration förenlig med den gemensamma marknaden, eftersom det omedelbart tillåter ett genomförande av koncentrationen, medför en omedelbar förändring av situationen på de berörda marknaderna. Eftersom det inte föreligger några tvivel om parternas vilja att genomföra koncentrationen i fråga, kan de ekonomiska aktörerna på de berörda marknaderna vid tidpunkten för nämnda beslut hålla det för säkert att situationen på marknaden omedelbart eller snabbt skulle kunna förändras, och att de därigenom är direkt berörda av nämnda beslut i den mening som avses i ovannämnda bestämmelse.

Huruvida ett sådant utomstående företag också personligen berörs av ett sådant beslut skall bedömas utifrån detta företags deltagande i det administrativa förfarandet och hur detta företags ställning på marknaden påverkas. Även om det visserligen inte är tillräckligt att enbart delta i förfarandet för att ett utomstående företag skall anses personligen berört, med hänsyn till att undersökningen av en koncentration kräver regelbundna kontakter med många företag, skall ett aktivt deltagande i det administrativa förfarandet inte desto mindre beaktas tillsammans med andra särskilda omständigheter för att avgöra huruvida en talan skall upptas till prövning.

Ett utomstående företag är således personligen berört av ett beslut i vilket en koncentration förklaras vara förenlig med den gemensamma marknaden om det bland annat aktivt har tagit del i det administrativa förfarandet samt utgör en av de främsta konkurrenterna till en av parterna i koncentrationen och är verksamt på en av de marknader där dessa parter är verksamma.

(se punkterna 30–32 och 35–38)

2. En talan om ogiltigförklaring som väcks av en fysisk eller juridisk person kan endast upptas till prövning om sökanden har ett intresse av att få den ifrågasatta rättsakten ogiltigförklarad. Ett sådant intresse, som skall vara ett faktiskt intresse som skall bedömas den dag talan väcks, föreligger endast om talan kan få rättsliga följder som kan medföra en fördel för sökanden. Ett företag som ifrågasätter ett beslut från kommissionen att godkänna en koncentration mellan två konkurrenter som skulle kunna påverka dess affärsmässiga situation har ett sådant intresse.

(se punkterna 40 och 41)

3. Den prövning som gemenskapsdomstolarna företar av kommissionens komplicerade ekonomiska bedömningar vid utövandet av det utrymme för skönsmässig bedömning som den har enligt förordning nr 4064/89 om kontroll av företagskoncentrationer, skall endast avse en kontroll av att reglerna för handläggning och motivering har följts, att de faktiska omständigheterna är materiellt riktiga, att bedömningen av dessa omständigheter inte är uppenbart oriktig och att det inte förekommit maktmissbruk.

(se punkt 44)

4. Inom ramen för sin bedömning av huruvida en koncentration är förenlig med den gemensamma marknaden skall kommissionen, enligt bland annat artikel 2 i förordning nr 4064/89 om kontroll av företagskoncentrationer, undersöka effekterna av en koncentration i konkurrenshänseende på marknader där det finns en risk att en sådan dominerande ställning skapas eller förstärks som medför att den effektiva konkurrensen inom den gemensamma marknaden påtagligt hämmas. Det kan inte uteslutas att en koncentration skulle kunna ha sådana effekter på marknader där det inte föreligger någon överlappning av den verksamhet som de samgående parterna bedriver. Även om kommissionens konkurrensbedömning till viss del styrs av de tveksamheter som framförts av de utomstående parter som yttrat sig under det administrativa förfarandet, är kommissionen även utan något uttryckligt påpekande från utomstående skyldig att, mot bakgrund av starka indicier, upptäcka de konkurrensproblem som koncentrationen för med sig på samtliga marknader som skulle kunna påverkas.

När kommissionen kritiseras för att inte ha beaktat ett eventuellt konkurrensproblem på marknader där det inte föreligger någon överlappning mellan de samgående parternas verksamheter, måste emellertid sökanden åberopa starka indicier som på ett påtagligt sätt visar att det föreligger ett konkurrensproblem som har en sådan inverkan att det borde ha undersökts av kommissionen. För att uppfylla detta krav åligger det sökanden att identifiera de berörda marknaderna, beskriva konkurrenssituationen utan koncentrationen och ange de sannolika effekterna av koncentrationen i förhållande till konkurrenssituationen på dessa marknader.

I detta hänseende är det inte tillräckligt för sökanden att endast påstå att kommissionen felaktigt begränsade sin konkurrensbedömning till marknader där det förelåg en direkt eller indirekt överlappning mellan de samgående parternas verksamheter, utan att anföra några argument till stöd för påståendet och i synnerhet utan att tydligt identifiera de marknader där det inte föreligger någon överlappning men som borde ha omfattats av undersökningen.

(se punkterna 63–68)

5. Granskningen av koncentrationer grundar sig inte på ett förbud mot att konkurrensfördelar erhålls genom en sådan transaktion som kan komma konsumenterna till godo, utan på en strävan att undvika att en dominerande ställning skapas eller förstärks som medför att den effektiva konkurrensen inom den gemensamma marknaden påtagligt hämmas. Möjligheten att till följd av en koncentration erbjuda konsumenterna tjänster till ett bättre pris kan endast i vissa särskilda fall eventuellt utgöra en indikation på att en dominerande ställning skapas eller förstärks, exempelvis om den sammanslagna enheten skulle ha för avsikt eller ha förmåga att tillämpa oskäligt låga priser.

(se punkt 72)

6. Det framgår av punkt 13 i tillkännagivandet av definitionen av relevant marknad i gemenskapens konkurrenslagstiftning att företagen utsätts för tre huvudtyper av konkurrensbegränsningar, nämligen utbytbarhet på efterfrågesidan, utbytbarhet på utbudssidan och potentiell konkurrens. Ur ekonomisk synvinkel och i samband med att den relevanta marknaden definieras utgör utbytbarheten på efterfrågesidan den mest omedelbara och effektiva begränsningen för leverantörer av en viss produkt, särskilt i fråga om prissättning. Även den tänkta utbytbarheten skall undersökas inte endast i förhållande till utbudssidan, utan även i förhållande till efterfrågesidan, vilket i princip utgör det mest verkningsfulla bedömningskriteriet.

Vad gäller efterfrågesidan är den avgörande omständigheten för att bedöma den geografiska utbytbarheten mellan två flygplatser inte avståndet mellan en huvudsaklig utgångspunkt och respektive flygplats, utan den tid som krävs för att ta sig till dessa flygplatser från denna punkt. När tiden för att ta sig till de båda flygplatserna är densamma, kan kommissionen utan att göra en oriktig bedömning fastställa att de båda flygplatserna var utbytbara på grund av att det för konsumenterna inte gör någon skillnad huruvida de åker till den ena eller den andra flygplatsen för att ta ett flyg respektive huruvida de tar sig in till centrum från endera av dessa två flygplatser.

För att undersöka utbytbarheten mellan två flygplatser måste kommissionen beakta hela efterfrågesidan, det vill säga både passagerare för vilka tiden är en viktig faktor och sådana där den inte var det, varvid kunder för vilka tiden inte utgör en viktig faktor har andra krav eftersom de är mer flexibla. Kommissionen kunde emellertid konstatera att två flygplatser inte är utbytbara för många affärskunder, eftersom en av flygplatserna har färre förbindelser. Av affärskundernas förväntningar kom kommissionen till slutsatsen att det förelåg ”sidomarknader” i den mån som tiden utgjorde en viktig faktor för passagerarna. Dessa överväganden, som gäller vissa affärskunder och vilka enbart motsvarar en del av efterfrågesidan, kan inte inverka på slutsatsen angående utbytbarheten.

Vad gäller flygplatsernas utbytbarhet såvitt avser utbudssidan, särskilt utbudet gentemot konsumenterna på en av flygplatserna, har överväganden som dels avser det slags linjer som flygplatserna erbjuder med hänsyn till deras specifika infrastruktur, dels de särskilda egenskaperna hos de båda flygplatserna, en mer begränsad inverkan. Även om särskilt lågprisflygbolag kan bedöma utbytbarheten annorlunda på grund av att dessa anser att det är viktigt att kunna välja flygplats i syfte att minimera kostnaderna, eftersom flygplatsskatterna skiljer sig åt från en flygplats till en annan, kan kommissionen, utan att göra en uppenbart oriktig bedömning, företa en helhetsbedömning för att fastställa att två flygplatser är utbytbara och därvid, bland flera kriterier, beakta lågprisbolagens särskilda kommersiella egenskaper.

(se punkterna 99–104 och 107–109)

7. Inom ramen för en bedömning av huruvida en koncentration är förenlig med den gemensamma marknaden skall bedömningen av konkurrensvillkoren inte bara baserar sig på den nuvarande konkurrensen mellan de företag som redan finns på den relevanta marknaden, utan även på den potentiella konkurrensen, för att fastställa om det finns verkliga och konkreta möjligheter för de företag som berörs av koncentrationen att konkurrera sinsemellan, eller om en ny konkurrent kan träda in på den relevanta marknaden och konkurrera med de etablerade företagen.

(se punkt 116)

8. Kommissionen förfogar över ett stort utrymme för skönsmässig bedömning när det gäller att bedöma nödvändigheten av att få till stånd åtaganden i syfte att skingra de allvarliga tvivel som en koncentration ger upphov till. Av detta följer att förstainstansrätten inte får ersätta kommissionens bedömning med sin egen, och att dess prövning skall begränsas till att kontrollera att kommissionen inte har gjort någon uppenbart oriktig bedömning. I synnerhet innebär inte underlåtelsen att beakta åtaganden som ett konkurrerande företag som deltagit i undersökningsförfarandet föreslagit i sig att det omtvistade beslutet är behäftat med en uppenbart oriktig bedömning. Den omständigheten att även andra åtaganden, som till och med var gynnsammare för konkurrensen, hade kunnat godtas kan inte medföra att beslutet ogiltigförklaras, såvitt kommissionen rimligen kunde fastslå att de åtaganden som gjorts i beslutet gör det möjligt att skingra de allvarliga tvivlen.

Förstainstansrätten måste dock inom ramen för utövandet av sin domstolskontroll ta hänsyn till det specifika syftet med de åtaganden som gjordes under etapp 1, vilka, till skillnad från de åtaganden som gjordes under etapp 2, inte syftade till att förhindra att en dominerande ställning skapades eller förstärktes, utan till att skingra alla allvarliga tvivel i denna fråga. När följaktligen förstainstansrätten har anledning att undersöka om de åtaganden som gjordes under etapp 1, med hänsyn till sin räckvidd och sitt innehåll, kunde medge att kommissionen antog ett beslut som innebär ett godkännande utan att inleda etapp 2, ankommer det på förstainstansrätten att kontrollera huruvida kommissionen utan att göra en uppenbart felaktig bedömning kunde betrakta nämnda åtaganden som en direkt och tillräcklig reaktion som klart skingrar alla allvarliga tvivel.

(se punkterna 128 och 129)

9. Även om det enligt punkt 17 i tillkännagivandet om korrigerande åtgärder som kan godtas enligt förordningarna nr 4064/89 och 447/98 kan vara nödvändigt att avyttra verksamheter som har samband med marknader där kommissionen inte hade några misstankar om konkurrensproblem, då detta kan vara det enda möjliga sättet att skapa en effektiv konkurrent på de berörda marknaderna, skall dessa åtgärder vidtas mot bakgrund av proportionalitetsprincipen.

Härav följer att åtagandena dels skall beslutas mot bakgrund av de konkurrensproblem som anförts beträffande de berörda marknaderna, men för det fall konkurrensen emellertid kan bibehållas på nämnda marknader är det i enlighet med proportionalitetsprincipen inte nödvändigt för kommissionen att utsträcka åtagandenas tillämpningsområde till att omfatta ej berörda marknader, och dels att åtagandena inte skall ses som ett sätt att, i avsaknad av något konkurrensmässigt skäl, gynna en eventuell konkurrent som önskar träda in på en viss marknad.

(se punkterna 132, 134 och 137)

10. Det förhållandet att en koncentration som förklarats vara förenlig med den gemensamma marknaden eventuellt kan behålla en stor marknadsandel på de berörda marknaderna visar inte att kommissionen har gjort en uppenbart oriktig bedömning, eftersom kommissionen nämligen har godtagit betydande åtaganden på dessa marknader, varvid bland annat marknadsinträdet för nya konkurrenter gynnas genom korrigerande åtgärder och andra faktorer som i sig är tillräckliga för att minska den sammanslagna enhetens tyngd i konkurrenshänseende.

(se punkt 175)

11. Beteendeinriktade åtaganden är inte till sin karaktär otillräckliga för att förhindra att en dominerande ställning skapas eller förstärks, och varje fall av sådana åtaganden måste bedömas för sig, på samma sätt som vid strukturella åtaganden.

(se punkt 182)

12. Enligt artikel 6.2 i förordning nr 4064/89 om kontroll av företagskoncentrationer kan kommissionen godkänna en koncentration om de åtaganden som föreslagits av de berörda företagen medför att det inte längre föreligger några allvarliga tvivel angående koncentrationens förenlighet med den gemensamma marknaden. Förordning nr 4064/89 uppställer härmed det mål som kommissionen skall uppnå, men lämnar kommissionen ett stort utrymme för skönsmässig bedömning när det gäller formen för de ifrågavarande åtagandena. I nämnda förordning uppställs inte något krav på att de parter som ingett en anmälan skall identifiera en ny aktör, även om ett sådant angivande i vissa fall kan vara nödvändigt, särskilt när det inte finns någon konkurrent som visat intresse för att träda in på den berörda marknaden. Det är emellertid inte nödvändigt att identifiera en viss aktör när flera konkurrenter under det administrativa förfarandet visat intresse för att träda in på de berörda marknaderna till följd av de åtaganden som de samgående företagen föreslagit.

I detta hänseende saknar det relevans att någon ny aktör, vid tidpunkten för förstainstansrättens förhandling i det mål som väckts mot kommissionens beslut att godkänna nämnda koncentration, inte hade tagit sig in på de berörda marknaderna. En ifrågasatt rättsakts lagenlighet skall nämligen bedömas med hänsyn till de faktiska och rättsliga omständigheter som förelåg vid den tidpunkt då rättsakten antogs.

(se punkterna 197, 198, 203 och 206)