ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
10

Artikel 1 i det direktivet har rubriken ”Definitioner”. I artikel 1.3 föreskrivs följande: ”I detta direktiv avses med vidaresändning via kabel en samtidig, oförändrad och oavkortad vidaresändning via kabel eller mikrovågssystem till allmänheten av en ursprunglig sändning från en annan medlemsstat via tråd eller trådlöst, inbegripet sändning via satellit, av televisions- och radioprogram som är avsedda för mottagning av allmänheten.”
8

Vad gäller beskattningen av utdelning till ett bolag som inte har sitt säte i Tyskland föreskriver 32 § punkt 5 KStG följande: ”5) Om den skatt för juridiska personer som fordringsägaren ska betala på inkomst av kapital, i den mening som avses i 20 § punkt 1 led 1 [EStG], definitivt har betalats in i enlighet med punkt 1 [i denna paragraf], ska den skatt på inkomst av kapital som har innehållits och betalats in efter ansökan återbetalas till fordringsägaren i enlighet med 36 § punkt 2 led 2 [EStG] om 1. fordran på kapitalinkomsten enligt 2 § led 1 innehas av ett bolag med begränsad skattskyldighet som a) samtidigt är ett bolag, i den mening som avses i artikel 54 [FEUF] eller artikel 34 i [avtalet om Europeiska ekonomiska samarbetsområdet av den 2 maj 1992 (EGT L 1, 1994, s. 3)], b) har sitt säte och sin verkliga ledning i en medlemsstat i Europeiska unionen eller i en stat på vilken [avtalet om Europeiska ekonomiska samarbetsområdet] är tillämpligt, c) i den stat där det har sin verkliga ledning utan valmöjlighet omfattas av en enligt 1 § jämförbar obegränsad skattskyldighet, utan att åtnjuta något undantag från denna, och 2. fordringsägaren innehar en direkt andel i det ursprungliga bolagskapitalet från gäldenären för kapitalinkomsten och inte uppfyller kraven på minsta innehav i 43b § punkt 2 [EStG]. Första meningen är endast tillämplig om 1. återbetalning av den aktuella skatten på inkomst av kapital inte föreskrivs enligt andra bestämmelser, 2. inkomst av kapital enligt 8b § punkt 1 inte beaktas vid fastställandet av inkomsten, 3. kapitalinkomster på grund av utländska bestämmelser inte kan tillskrivas någon person som inte är berättigad till återbetalning enligt denna punkt om denne erhåller kapitalinkomsterna direkt, 4. rätten till fullständig eller delvis återbetalning av skatt på inkomst av kapital inte är helt utesluten vid en motsvarande tillämpning av 50d § punkt 3 [EStG] i tillämpliga delar, och 5. skatten på inkomst av kapital inte kan räknas av hos fordringsägaren eller någon direkt eller indirekt andelsinnehavare i fordringsägaren eller dras av som driftskostnader eller kostnader för intäkternas förvärvande. En möjlighet att skjuta upp avräkningen ska likställas med avräkning. Den som har en fordran på inkomsten av kapital ska styrka att återbetalningsvillkoren är uppfyllda. Särskilt är vederbörande skyldig att genom ett intyg från skattemyndigheten i sin hemviststat styrka att denne anses ha skatterättslig hemvist i denna stat, har en obegränsad skyldighet att betala bolagsskatt där, inte är undantagen från bolagsskatt och är den faktiska mottagaren av inkomsten av kapital. Av den utländska skattemyndighetens intyg ska det framgå att det inte är möjligt att räkna av, dra av eller skjuta upp den tyska skatten på inkomst av kapital och att någon avräkning, något avdrag eller någon uppskjutning inte heller har ägt rum i praktiken. Skatt på inkomst av kapital ska återbetalas med avseende på all inkomst av kapital som erhållits under ett kalenderår, i den mening som avses i första meningen, på grundval av ett undantagsbeslut enligt 155 § punkt 1 tredje meningen Abgabenordnung [(Skattelagen)].”
37

I förevarande fall framgår det av begäran om förhandsavgörande att det nationella målet avser frågan huruvida Republiken Österrike är skyldig att, vid beviljande av ålderspension, beakta perioder för vård av barn som klaganden i det nationella målet har fullgjort i andra medlemsstater. Den hänskjutande domstolen har nämligen angett att ett sådant beaktande är uteslutet enligt artikel 44.2 i förordning nr 987/2009, eftersom det enligt denna bestämmelse krävs att den berörda personen har förvärvsarbetat eller varit verksam som egenföretagare i den berörda medlemsstaten ”vid den tidpunkt då perioden för vård av barn enligt [den medlemsstatens lagstiftning] började beaktas för det berörda barnet”, varvid denna tidpunkt bestäms av de nationella bestämmelser i den medlemsstaten som reglerar beaktandet av perioder för vård av barn. Även om klaganden i målet vid den nationella domstolen under sitt yrkesverksamma liv arbetade som anställd eller bedrev verksamhet som egenföretagare enbart i Österrike och endast betalade in avgifter till denna medlemsstats system för social trygghet, är det utrett att hon vid de relevanta datumen, som enligt den österrikiska lagstiftningen var den 1 januari 1988 och den 1 mars 1990, inte var arbetstagare eller egenföretagare i Österrike. Under dessa omständigheter vill den hänskjutande domstolen få klarhet i huruvida Republiken Österrike, för det fall att artikel 44 ska tolkas så, att den inte är exklusivt tillämplig, i enlighet med den rättspraxis som följer av domen av den 19 juli 2012, Reichel-Albert (C-522/10, EU:C:2012:475), vars omständigheter enligt den hänskjutande domstolen är jämförbara med dem i det mål den har att avgöra, är skyldig att beakta dessa perioder enligt artikel 21 FEUF.
4

I artikel 4 i samma direktiv, med rubriken ”Ytterligare registreringshinder eller ogiltighetsgrunder med avseende på konflikter med äldre rättigheter”, föreskrevs följande: ”1. Ett varumärke ska inte registreras eller ska, om det är registrerat, kunna ogiltigförklaras a) om det är identiskt med ett äldre varumärke och de varor eller tjänster som varumärket har ansökts eller registrerats för är identiska med de varor eller tjänster för vilka det äldre varumärket är skyddat, b) om det på grund av sin identitet eller likhet med det äldre varumärket och identiteten eller likheten mellan de varor eller tjänster som täcks av varumärkena föreligger en risk att allmänheten förväxlar dem, inbegripet risken för att varumärket associeras med det äldre varumärket. 2. Med äldre varumärken i punkt 1 avses a) följande kategorier av varumärken för vilka ansökan om registrering gjorts tidigare än ansökan om registrering av varumärket i fråga, med vederbörlig hänsyn tagen till de anspråk som kan göras på företrädesrätt för dessa varumärken, nämligen i) [EU-varumärken], ii) varumärken som har registrerats i medlemsstat eller, vad avser Belgien, Luxemburg eller Nederländerna, hos Benelux byrå för immateriell äganderätt, iii) varumärken som blivit föremål för en internationell registrering med rättsverkan i medlemsstaten i fråga, b) [EU-varumärken] som … gör befogat anspråk på anciennitet …; c) ansökan om varumärken nämnda i leden a och b under förutsättning av deras registrering, … 4. Vidare får en medlemsstat besluta att ett varumärke inte ska registreras eller, om det är registrerat, ska kunna ogiltigförklaras i följande fall: a) Om varumärket är identiskt med, eller liknar ett äldre nationellt varumärke enligt punkt 2 och det avses bli registrerat för eller redan har registrerats för varor och tjänster som inte liknar dem för vilka det äldre varumärket är registrerat, om det äldre varumärket är känt i medlemsstaten i fråga och användningen av det yngre varumärket utan skälig anledning skulle dra otillbörlig fördel av eller vara till förfång för det äldre varumärkets särskiljningsförmåga eller renommé. b) Om rätten till ett oregistrerat varumärke eller till ett annat i förvärvsverksamhet använt tecken har förvärvats före tidpunkten för ansökan om registrering av det yngre märket eller före tidpunkten för den företrädesrätt som åberopats till stöd för ansökan om registrering av det yngre märket och om det oregistrerade varumärket eller tecknet ger innehavaren rätt att förbjuda användningen av det yngre varumärket. c) Om användningen av ett varumärke får förbjudas med stöd av en annan äldre rättighet än de rättigheter som avses i punkt 2 och led b i den här punkten och särskilt i) rätten till ett namn, ii) rätten till egen bild, iii) en upphovsrätt, iv) en industriell rättighet. …”
10

Kortet ger innehavaren rätt att under en begränsad tid och upp till ett visst värde få tillgång till ett sextiotal attraktioner, såsom sevärdheter och museer. Det ingår även ett tiotal persontransporttjänster såsom turer med bolagets egna Hop on Hop off-bussar och Hop on Hop off-båtar samt sightseeingturer med andra arrangörer. Vissa av dessa tjänster är mervärdesskattepliktiga med en skattesats på mellan 6 procent och 25 procent, medan andra tjänster är undantagna från skatteplikt. Innehavaren av det aktuella kortet använder kortet som betalning för inträdet eller nyttjandet och betalar inte något ytterligare utan registrerar bara kortet i en särskild kortläsare. I enlighet med avtal med DSAB får arrangören sedan ersättning från bolaget för varje inträde eller nyttjande med en viss procent av det ordinarie inträdes- eller nyttjandepriset. Arrangören är inte skyldig att medge innehavaren av ett kort inträde mer än en gång. DSAB garanterar inte ett minsta antal besökare. Om värdegränsen har uppnåtts är kortet inte längre giltigt.
8

I artikel 13 i förordningen, med rubriken ”Information som ska tillhandahållas om personuppgifterna samlas in från den registrerade”, föreskrivs följande i punkt 1 c och e: ”Om personuppgifter som rör en registrerad person samlas in från den registrerade, ska den personuppgiftsansvarige, när personuppgifterna erhålls, till den registrerade lämna information om följande: … c) Ändamålen med den behandling för vilken personuppgifterna är avsedda samt den rättsliga grunden för behandlingen. … e) Mottagarna eller de kategorier av mottagare som ska ta del av personuppgifterna, i förekommande fall.”
24

I artikel 202a.1–202a.4 ZKPO, med rubriken ”Omräkning av källskatt”, i den lydelse som gällde från och med den 1 januari 2010, föreskrevs följande: ”1) … En utländsk person som har skatterättslig hemvist i en av Europeiska unionens medlemsstater eller i en annan stat som är part i avtalet om Europeiska ekonomiska samarbetsområdet [av den 2 maj 1992 (EGT L 1, 1994, s. 3)] ska ha rätt att välja en omräkning av källskatten på de intäkter som avses i artikel 12.2, 12.3, 12.5 och 12.8. När en utländsk person väljer omräkning av källskatten, ska omräkningen gälla alla intäkter som avses i artikel 12.2, 12.3, 12.5 och 12.8 och som den uppburit under räkenskapsåret. 2) När en person utan hemvist i landet väljer att räkna om källskatten för sina inkomster ska den omräknade skatten anses motsvara den skatt för juridiska personer som skulle ha tagits ut på dessa inkomster om de hade uppburits av en juridisk person med hemvist i landet. Om den utländska personen har haft kostnader knutna till intäkterna i den mening som avses i första meningen på vilka en skatt på kostnaderna skulle ha utgått om de hade burits av en juridisk person med säte i landet, ska beloppet för den omräknade skatten höjas med detta skattebelopp. 3) När beloppet för den källskatt som föreskrivs i artikel 195.1 överstiger beloppet för den skatt som omräknats i enlighet med punkt 2, ska skillnaden återbetalas upp till beloppet för den källskatt som föreskrivs i artikel 195.1, vilket den utländska personen inte får dra av från den skatt som denne ska erlägga i sin hemviststat. 4) Den årliga skattedeklaration som lämnas in ska visa om personen har valt en omräkning av källskatten. En utländsk person ska lämna in sin skattedeklaration till Teritorialna direktsia na Natsionalnata agentsia za prihodite – Sofia [regionala styrelsen vid den nationella skattemyndigheten för staden Sofia, Bulgarien)], senast den 31 december året efter det år då intäkterna uppburits.”
71

Det ska först och främst påpekas att den hänskjutande domstolen inte har preciserat huruvida den, när den i sin fråga hänvisar till framläggandet av projekt, avser fristen för att lämna in projektförslag enligt den nationella rätten eller den dag då en berörd anbudsgivares projektförslag lämnades in. Det framgår emellertid av handlingarna i målet att Zinātnes parks ingav sina handlingar i det aktuella ärendet vid utgången av den frist som föreskrivs i den nationella rätten för att lämna in projektförslag. Det framstår därmed inte som nödvändigt att pröva huruvida medlemsstaterna enligt unionsrätten är skyldiga att låta anbudsgivarna göra preciseringar efter det att de har lämnat in sitt projektförslag, men före utgången av fristen för inlämnande. Denna fråga uppkommer däremot när det gäller preciseringar som kan göras efter denna frist.
6

I artikel 3 i nämnda direktiv föreskrivs följande: ”1. Medlemsstaterna skall vidta nödvändiga åtgärder för att säkerställa att tillstånd beviljas enligt ett förfarande som tillåter samtliga intresserade enheter att ge in ansökningar i enlighet med punkt 2 eller 3. 2. Detta förfarande skall inledas a) antingen på initiativ av de behöriga myndigheterna genom en inbjudan att ge in ansökningar som skall offentliggöras i Europeiska gemenskapernas officiella tidning minst 90 dagar före sista dagen för ingivande av ansökningar, eller b) genom en inbjudan att ge in ansökningar som skall offentliggöras i Europeiska gemenskapernas officiella tidning efter ingivandet av en ansökan från en enhet, utan att detta påverkar bestämmelserna i artikel 2.1. Övriga intresserade enheter skall under en period på minst 90 dagar efter dagen för offentliggörandet ha tillfälle att ge in ansökningar. Meddelandena skall ange typen av tillstånd, det eller de geografiska områden som i sin helhet eller delvis omfattas eller får omfattas av en ansökan och den föreslagna dagen eller tidsgränsen för beviljande av tillstånd. … 4. En medlemsstat får besluta att inte tillämpa bestämmelserna i punkt 1 om och i den utsträckning som geografiska hänsyn eller produktionshänsyn berättigar att tillstånd för ett område beviljas innehavaren av ett tillstånd för ett angränsande område. Den berörda medlemsstaten skall i ett sådant fall säkerställa att innehavarna av tillstånd för varje annat angränsande område ges möjlighet och får en tillräcklig tidsfrist att ge in ansökningar. …”
9

I punkt FCL.010 i nämnda bilaga, med rubriken ”Definitioner”, föreskrivs följande: ”I denna del gäller följande definitioner: … flygsimulator (FFS, Full Flight Simulator): återgivning i fullstorlek av cockpit av viss typ eller visst fabrikat, viss modell och serie av luftfartyg, inklusive sammankoppling av all utrustning och alla datorprogram som krävs för att återge luftfartyget i mark- och flygverksamhet, ett visuellt system som ger utblick från cockpit samt ett rörelsesystem som simulerar de krafter som uppstår vid flygning. … flygutbildningshjälpmedel (FTD, Flight Training Device): återgivning i fullstorlek av instrument, utrustning, paneler och manöverorgan för en viss typ av luftfartyg i ett öppet cockpitområde eller i en sluten luftfartygscockpit, inklusive sammankoppling av all utrustning och alla datorprogram som krävs för att återge luftfartyget under mark- och flygförhållanden i den omfattning som systemen är installerade i anordningen. Här krävs det varken ett rörelsesystem som simulerar de krafter som uppstår vid flygning eller ett visuellt system, frånsett för FTD(H) nivå 2 och 3, där visuella system måste ingå. utbildningshjälpmedel för flygträning och navigationsprocedurer (FNPT, Flight and Navigation Procedures Trainer): utbildningshjälpmedel som återger ett luftfartygs förarutrymme eller cockpitmiljön, inklusive sammankoppling av utrustning och datorprogram som krävs för att återge en typ eller klass av luftfartyg i flygverksamhet i en sådan omfattning som systemen verkar fungera i ett luftfartyg. … instrumenttid under flygning: flygtid under vilken en pilot kontrollerar ett luftfartyg med hjälp av enbart instrument. instrumenttid på marken: tid under vilken en pilot erhåller utbildning i simulerad instrumentflygning i utbildningshjälpmedel för flygsimulering (FSTD). instrumenttid: instrumenttid under flygning eller instrumenttid på marken. … samarbete i flerpilotsbesättning (MCC): flygbesättningens funktion som en samarbetsgrupp under ledning av befälhavaren. … befälhavare (PIC): pilot som är ansvarig för framförande och säkerhet under flygning. … flygprov: uppvisande av färdigheter inför utfärdande av certifikat eller behörighet, inbegripet sådana muntliga prov som kan krävas. … elevbefälhavare (SPIC): pilot under utbildning som agerar som befälhavare på en flygning med en flyginstruktör där instruktören endast iakttar eleven utan att påverka eller kontrollera flygningen. …”
68

Enligt punkt 26 i bilaga 1 till direktiv 2005/29 betraktas en näringsidkares förfarande att ”[t]a upprepade och oönskade kontakter per telefon, fax, e-post eller annat medium utom under de förhållanden och i den utsträckning som enligt nationell lagstiftning är motiverat för att få en avtalsmässig skyldighet fullgjord” som en ”affärsmetod som under alla omständigheter är otillbörlig” då den utgör en aggressiv affärsmetod.
9

Bilaga I till kommissionens genomförandeförordning (EU) nr 808/2014 av den 17 juli 2014 om regler för tillämpningen av förordning nr 1305/2013 (EUT L 227, 2014, s. 18) innehåller en del 5 med koder för åtgärder och delåtgärder. I denna del föreskrivs, i enlighet med artikel 19 i förordning nr 1305/2013, under kod 6, en åtgärd med rubriken ”Jordbruks- och affärsutveckling”. Bland de delåtgärder för planeringsändamål som omfattas av denna åtgärd finns, under kod 6.1, den som benämns ”Nyetableringsstöd till unga jordbrukare” och, under kod 6.3, den som benämns ”Etableringsstöd för utveckling av småbruk”.
17

I artikel 40 i denna lag, som har rubriken ”Inlämnande av anbudsansökningar och anbud”, föreskrivs följande: ”1. Den upphandlande myndigheten ska fastställa en tillräckligt lång frist för att lämna in anbudsansökningar och anbud, så att leverantörerna kan förbereda och lämna in sina anbudsansökningar och anbud på lämpligt sätt och i god tid. Tidsfristen får inte understiga de kortaste fristerna för att ge in anbudsansökningar och anbud som avses i artiklarna 60, 62, 65, 69 och 74 i denna lag. Den upphandlande myndigheten ska fastställa tidsfristen med beaktande av kontraktets komplexitet och den tid som behövs för att utforma anbudsansökningar och anbud. … 3. Om anbud kan lämnas in först efter ett besök på platsen för tillhandahållande av tjänster eller utförande av byggentreprenader eller efter att på plats ha fått kännedom om de villkor som uppställs i upphandlingsdokumenten, ska den upphandlande myndigheten fastställa längre frister för inlämnande av anbud än de som avses i artiklarna 60, 62, 65, 69 och 74 i denna lag, så att samtliga berörda ekonomiska aktörer ges möjlighet att ta del av all den information som behövs för att utforma ett anbud. 4. Den upphandlande myndigheten ska förlänga fristen för inlämnande av anbud så att samtliga berörda ekonomiska aktörer ges möjlighet att ta del av all den information som behövs för att utforma ett anbud i följande fall: 1) När ytterligare information som begärts i god tid av leverantören av något skäl lämnas mindre än sex dagar före den tidsfrist som fastställts för att lämna in anbud eller mindre än fyra dagar före om det rör sig om ett förenklat förfarande. När det rör sig om ett öppet, selektivt eller ett konkurrensutsatt påskyndat förfarande i den mening som avses i artikel 60.3 och artikel 62.7 i denna lag är fristen fyra dagar, om det rör sig om ett förenklat påskyndat förfarande är fristen tre dagar. 2) När väsentliga ändringar görs i upphandlingsdokumenten. 5. Den upphandlande myndigheten ska förlänga fristen för inlämnande av anbud i de fall som avses i punkt 4 i denna artikel med hänsyn till betydelsen av informationen eller ändringen av upphandlingsdokumenten. När ytterligare informationen inte har begärts i god tid eller saknar avgörande betydelse för utformningen av anbud är den upphandlande myndigheten inte skyldig att förlänga tidsfristen. …”
4

I artikel 103 i detta direktiv anges följande: ”1. För att kunna uppnå den målnivå som anges i artikel 102 ska medlemsstaterna säkerställa att bidrag samlas in minst en gång per år från institut som är auktoriserade på deras territorium, inbegripet unionsfilialer. 2. Bidraget från varje institut ska vara proportionellt mot dess skulder (exklusive kapitalbas) minus garanterade insättningar när de gäller de sammanlagda skulderna (exklusive kapitalbas) minus garanterade insättningar för alla auktoriserade institut inom medlemsstatens territorium. De bidragen ska justeras i förhållande till institutens riskprofil, i enlighet med det kriterium som antas enligt punkt 7. … 7. Kommissionen ska ges befogenhet att anta delegerade akter i enlighet med artikel 115 för att specificera begreppet bidragsjusteringar i förhållande till institutens riskprofil enligt vad som avses i punkt 2 i den här artikeln med hänsyn till följande: a) Institutets riskexponering, bland annat omfattningen av dess handel, dess exponeringar utanför balansräkningen och dess skuldsättningsnivå. b) Stabiliteten och variationen i företagets finansieringskällor och obelastade och höglikvida tillgångar. c) Institutets finansiella situation. d) Sannolikheten för att en ordnad resolution av institutet inleds. e) Omfattningen av tidigare extraordinärt offentligt finansiellt stöd till institutet. f) Komplexiteten i institutets struktur och möjligheten till dess resolution. g) Institutets betydelse för stabiliteten i det finansiella systemet eller ekonomin i en eller flera av unionens medlemsstater. h) Att institutet ingår i ett institutionellt skyddssystem.”
54

Domstolen har dessutom redan slagit fast att om en medlemsstat ställer krav på att ett företag som är etablerat i en annan medlemsstat ska ha ett etableringstillstånd i den förstnämnda medlemsstaten för att få tillhandahålla tjänster, skulle detta leda till att artikel 56 FEUF, vars syfte just är att undanröja inskränkningar i friheten att tillhandahålla tjänster för personer som inte är etablerade i den medlemsstat där tjänsten ska tillhandahållas, förlorar all ändamålsenlig verkan (se, analogt, dom av den 10 februari 1982, Transporoute et travaux, 76/81, EU:C:1982:49, punkt 14).