Domstolens dom (sjätte avdelningen) den 12 oktober 2000. - Snellers Auto's BV mot Algemeen Directeur van de Dienst Wegverkeer. - Begäran om förhandsavgörande: Raad van State - Nederländerna. - Första ibruktagande av fordon - Fastställelse av tidpunkten - Tekniska standarder och föreskrifter - Artikel 30 i EG-fördraget (nu artikel 28 EG i ändrad lydelse). - Mål C-314/98.



Rättsfallssamling 2000 s. I-08633



Sammanfattning

Parter

Domskäl

Beslut om rättegångskostnader

Domslut



Nyckelord

1 Tillnärmning av lagstiftning - Informationsförfarande beträffande tekniska standarder och föreskrifter - Direktiv 83/189 - Tillämpning i tiden

(Europaparlamentets och rådets direktiv 94/10; rådets direktiv 83/189)

2 Tillnärmning av lagstiftning - Informationsförfarande beträffande tekniska standarder och föreskrifter - Tekniska föreskrifter i den mening som avses i direktiv 83/189 - Begrepp - Nationella bestämmelser om fastställelse av tidpunkten för ett fordons första ibruktagande - Omfattas inte

(Rådets direktiv 83/189, artikel 1, punkterna 1 och 5)

3 Fri rörlighet för varor - Kvantitativa restriktioner - Åtgärder med motsvarande verkan - Nationella bestämmelser, enligt vilka tidpunkten för ett importerat fordons första ibruktagande får fastställas till dagen för utfärdandet av dess registreringsbevis endast under förutsättning att fordonet inte har varit registrerat i mer än två dagar i en annan medlemsstat - Otillåtna - Skäl - Trafiksäkerhet - Miljöskydd - Villkor

(EG-fördraget, artikel 30 (nu artikel 28 EG i ändrad lydelse))

Sammanfattning

1 Vid bedömningen av om nationella bestämmelser, som har utfärdats efter antagandet av direktiv 94/10 om en väsentlig ändring för andra gången av direktiv 83/189, men före utgången av tidsfristen för införlivande av direktivet, utgör tekniska föreskrifter som omfattas av anmälningsskyldigheten enligt direktiv 83/189 om ett informationsförfarande beträffande tekniska standarder och föreskrifter, i dess lydelse enligt direktiv 88/182, skall det inte tas hänsyn till de ändringar som därefter har införts genom direktiv 94/10.

Syftet med direktiv 94/10 är nämligen inte endast att klargöra de begrepp som förekommer i direktiv 83/189. Direktiv 94/10 ändrar väsentligen det materiella tillämpningsområdet för direktiv 83/189, vilket framgår av direktivets rubrik samt av dess andra övervägande och dess bestämmelser.

(se punkterna 31 och 33 samt punkt 1 i domslutet)

2 Nationella bestämmelser om fastställelse av tidpunkten för ett fordons första ibruktagande omfattas inte av tillämpningsområdet för direktiv 83/189 om ett informationsförfarande beträffande tekniska standarder och föreskrifter, i dess lydelse enligt direktiv 88/182.

Bestämmelser som syftar till att fastställa tidpunkten för ett fordons första ibruktagande vid utfärdandet av ett registreringsbevis definierar inte någon egenskap som krävs av produkten som sådan och utgör således inte tekniska specifikationer i den mening som avses i direktiv 83/189. De kan därför inte betecknas som tekniska föreskrifter som omfattas av tillämpningsområdet för detta direktiv.

(se punkterna 37-40 samt punkt 2 i domslutet)

3 Nationella bestämmelser, enligt vilka tidpunkten för ett importerat fordons första ibruktagande får fastställas till dagen för utfärdandet av dess registreringsbevis endast under förutsättning att fordonet inte har varit registrerat i mer än två dagar i en annan medlemsstat, utgör en åtgärd med motsvarande verkan som en kvantitativ importrestriktion i den mening som avses i artikel 30 i fördraget (nu artikel 28 EG i ändrad lydelse).

Även om det i bestämmelserna inte görs någon skillnad i formellt hänseende mellan officiella importörer och parallellimportörer, medför de i praktiken en nackdel för parallellimportörerna, eftersom dessa måste iaktta krav som är stränga och svåra att uppfylla för att kunna erhålla registreringsbevis där tidpunkten för fordonets första ibruktagande anges till tidpunkten för registreringsbevisets utfärdande. Bestämmelserna påverkar således inte försäljningen av fordon som importeras av auktoriserade återförsäljare och försäljningen av fordon som parallellimporteras av icke auktoriserade återförsäljare på samma sätt.

Sådana bestämmelser kan - trots deras restriktiva verkningar för den fria rörligheten för varor - vara motiverade av sådana tvingande hänsyn som trafiksäkerhet och/eller miljöskydd om det kan visas att den restriktion som följer därav är nödvändig för att garantera trafiksäkerheten och/eller skydda miljön och står i proportion till dessa mål, särskilt i det avseendet att det inte går att vidta andra och mindre ingripande åtgärder.

(se punkterna 46, 48 och 60 samt punkterna 3 och 4 i domslutet)

Parter

I mål C-314/98,

angående en begäran enligt artikel 177 i EG-fördraget (nu artikel 234 EG), från Nederlandse Raad van State (Nederländerna), att domstolen skall meddela ett förhandsavgörande i det vid den nationella domstolen anhängiga målet mellan

Snellers Auto's BV

och

Algemeen Directeur van de Dienst Wegverkeer,

angående tolkningen av rådets direktiv 83/189/EEG av den 28 mars 1983 om ett informationsförfarande beträffande tekniska standarder och föreskrifter (EGT L 109, s. 8; svensk specialutgåva, område 13, volym 12, s. 154), i dess lydelse enligt rådets direktiv 88/182/EEG av den 22 mars 1988 (EGT L 81, s. 75; svensk specialutgåva, område 13, volym 17, s. 36) och enligt Europaparlamentets och rådets direktiv 94/10/EG av den 23 mars 1994 om en väsentlig ändring för andra gången av direktiv 83/189 om ett informationsförfarande beträffande tekniska standarder och föreskrifter (EGT L 100, s. 30; svensk specialutgåva, område 13, volym 26, s. 32), och av artiklarna 30 och 36 i EG-fördraget (nu artiklarna 28 EG och 30 EG i ändrade lydelser),

meddelar

DOMSTOLEN

(sjätte avdelningen)

sammansatt av avdelningsordföranden C. Gulmann (referent), samt domarna J.-P. Puissochet och F. Macken,

generaladvokat: P. Léger,

justitiesekreterare: avdelningsdirektören H.A. Rühl,

med beaktande av de skriftliga yttranden som har inkommit från:

- Snellers Auto's BV, genom advokaten W.B.J. van Overbeek, Haag,

- Nederländernas regering, genom M.A. Fierstra, chef för utrikesministeriets avdelning för europarättsliga frågor, i egenskap av ombud,

- Belgiens regering, genom förste rådgivaren J. Devadder, utrikes-, utrikeshandels- och utvecklingsbiståndsministeriets rättsavdelning, i egenskap av ombud,

- Frankrikes regering, genom K. Rispal-Bellanger, sous-directeur, utrikesministeriets rättsavdelning, och R. Loosli-Surrans, chargé de mission vid samma avdelning, båda i egenskap av ombud,

- Österrikes regering, genom C. Stix-Hackl, Gesandte, förbundsutrikesministeriet, i egenskap av ombud,

- Förenade kungarikets regering, genom J.E. Collins, Assistant Treasury Solicitor, i egenskap av ombud, biträdd av M. Hoskins, barrister,

- Europeiska gemenskapernas kommission, genom juridiske rådgivaren H. van Lier och M. Shotter, nationell tjänsteman med förordnande vid rättstjänsten, båda i egenskap av ombud, biträdda av advokaten M. van der Woude, Bryssel,

med hänsyn till förhandlingsrapporten,

efter att muntliga yttranden har avgivits vid förhandlingen den 25 november 1999 av: Snellers Auto's BV, Nederländernas regering, Frankrikes regering samt kommissionen,

och efter att den 17 februari 2000 ha hört generaladvokatens förslag till avgörande,

följande

Dom

Domskäl

1 Nederlandse Raad van State har genom beslut av den 10 augusti 1998, som inkom till domstolens kansli den 14 augusti 1998, i enlighet med artikel 177 i EG-fördraget (nu artikel 234 EG) ställt sex frågor om tolkningen av rådets direktiv 83/189/EEG av den 28 mars 1983 om ett informationsförfarande beträffande tekniska standarder och föreskrifter (EGT L 109, s. 8; svensk specialutgåva, område 13, volym 12, s. 154), i dess lydelse enligt rådets direktiv 88/182/EEG av den 22 mars 1988 (EGT L 81, s. 75; svensk specialutgåva, område 13, volym 17, s. 36) (nedan kallat direktiv 83/189) och enligt Europaparlamentets och rådets direktiv 94/10/EG av den 23 mars 1994 om en väsentlig ändring för andra gången av direktiv 83/189 om ett informationsförfarande beträffande tekniska standarder och föreskrifter (EGT L 100, s. 30; svensk specialutgåva, område 13, volym 26, s. 32), och av artiklarna 30 och 36 i EG-fördraget (nu artiklarna 28 EG och 30 EG i ändrade lydelser).

2 Frågorna har uppkommit i en tvist mellan Snellers Auto's BV (nedan kallat Snellers), Deurningen (Nederländerna), och Algemeen Directeur van de Dienst Wegverkeer (generaldirektören för vägtrafikverket) angående fastställelse av tidpunkten för ett importerat fordons första ibruktagande.

Gemenskapsrätten

3 Enligt artikel 30 i fördraget är kvantitativa importrestriktioner samt åtgärder med motsvarande verkan förbjudna mellan medlemsstaterna. Enligt artikel 36 i fördraget är förbud mot eller restriktioner för import som grundas på bland annat hänsyn till allmän ordning, allmän säkerhet och intresset att skydda människors hälsa och liv tillåtna, om de inte utgör ett medel för godtycklig diskriminering eller innefattar en förtäckt begränsning av handeln mellan medlemsstaterna.

4 I enlighet med artikel 1.5 i direktiv 83/189 skall med "teknisk föreskrift" förstås "tekniska specifikationer, inbegripet tillämpliga administrativa bestämmelser, som är rättsligt eller faktiskt tvingande vid marknadsföring eller användning i en medlemsstat eller en större del därav, med undantag för sådana specifikationer som har fastställts av lokala myndigheter".

5 Enligt artikel 1.1 i direktiv 83/189 skall med "teknisk specifikation" förstås "en i ett dokument intagen specifikation som fastställer de egenskaper som krävs av en produkt, exempelvis kvalitetsnivåer, prestanda, säkerhet eller dimensioner, inbegripet sådana krav på produkten som avser terminologi, symboler, provning och provningsmetoder, förpackning, märkning eller etikettering ...".

6 Enligt artiklarna 8 och 9 i direktiv 83/189 skall medlemsstaterna anmäla alla förslag till tekniska föreskrifter som omfattas av direktivets tillämpningsområde till kommissionen och i vissa fall skjuta upp antagandet av dessa förslag i flera månader för att ge kommissionen möjlighet att kontrollera om förslagen är förenliga med gemenskapsrätten eller att föreslå eller anta ett direktiv inom området.

7 Det framgår av tolfte och fjortonde övervägandena i direktiv 94/10 att tillämpningen av direktiv 83/189 har visat att det är nödvändigt att dels klargöra begreppet teknisk föreskrift som är faktiskt tvingande, i synnerhet beträffande sådana bestämmelser i vilka de offentliga myndigheterna hänvisar till tekniska specifikationer eller andra krav eller uppmuntrar till att dessa följs, dels klargöra eller mera i detalj precisera arbetsordningen, vissa definitioner eller vissa skyldigheter för medlemsstaterna enligt det direktivet.

8 Artikel 1.2 och 1.3 i direktiv 83/189, i dess lydelse enligt direktiv 94/10, innehåller således följande nya definitioner:

"2) 'teknisk specifikation': en i ett dokument intagen specifikation som fastställer de egenskaper som krävs av en produkt, exempelvis kvalitetsnivåer, prestanda, säkerhet eller dimensioner, inbegripet sådana krav på produkten som avser varubeteckning, terminologi, symboler, provning och provningsmetoder, förpackning, märkning eller etikettering och förfaranden för bedömning av överensstämmelse.

...

3) 'annat krav': ett krav som inte är en teknisk specifikation och som ställs på en produkt framför allt för att skydda konsumenterna eller miljön och som påverkar dess livscykel efter det att den har släppts ut på marknaden, t.ex. villkor för användning, återvinning, återanvändning eller omhändertagande, om dessa föreskrifter på ett väsentligt sätt kan påverka produktens sammansättning, natur eller saluföring av den."

9 Enligt artikel 1.9 i direktiv 83/189, i dess lydelse enligt direktiv 94/10, skall med "teknisk föreskrift" förstås "tekniska specifikationer och andra krav, inbegripet tillämpliga administrativa bestämmelser, som är rättsligt eller faktiskt tvingande vid saluföring eller användning av en produkt i en medlemsstat eller en större del därav, samt - med undantag av dem som anges i artikel 10 - medlemsstaternas lagar och andra författningar som förbjuder tillverkning, import, saluföring eller användning av produkten".

10 Enligt artikel 2 i direktiv 94/10 skulle medlemsstaterna sätta i kraft de lagar och andra författningar som är nödvändiga för att följa detta direktiv före den 1 juli 1995.

Nationell rätt

11 Wegenverkeerswet 1994 (vägtrafiklagen) utgör grunden för den nederländska vägtrafiklagstiftningen. Genom denna lag har en offentlig myndighet, Dienst Wegverkeer (vägtrafikverket), inrättats. Myndigheten har till uppgift att utfärda registreringsbevis för motorfordon i Nederländerna.

12 Registreringsbevisen består av tre delar. Del 1 innehåller detaljerade tekniska data om fordonet samt en avdelning med rubriken "Särskilda anmärkningar", där tidpunkten för fordonets första ibruktagande anges.

13 Bestämmelserna om hur denna tidpunkt skall fastställas finns i Regeling houdende vaststelling van regels omtrent de wijze waarop de datum van eerste toelating tot de openbare weg op het kentekenbewijs, dan wel het registratiebewijs van een voertuig wordt bepaald (förordning om hur tidpunkten för första ibruktagande skall fastställas i ett fordons registreringsbevis, nedan kallad förordningen). Denna förordning antogs av ministeriet för transport och offentliga arbeten den 9 december 1994. Den trädde i kraft den 1 januari 1995.

14 I förordningen föreskrivs i huvudsak tre metoder för att fastställa tidpunkten för ett fordons första ibruktagande.

15 Den första metoden tillämpas på fordon som aldrig har registrerats i Nederländerna eller i något annat land. I det fallet föreskrivs i artikel 3 i förordningen att Dienst Wegverkeer skall undersöka om det finns "uppenbara tecken på att fordonet har brukats". Om så är fallet fastställs tidpunkten för fordonets första ibruktagande till dess tillverkningsdatum. Om fordonet inte uppvisar några uppenbara tecken på att ha brukats, skall Dienst Wegverkeer utfärda ett "blankt" registreringsbevis, det vill säga ett registreringsbevis där det som tidpunkt för första ibruktagande anges den dag då registreringsbeviset utfärdades.

16 Den andra metoden tillämpas på fordon som redan har varit registrerade i Nederländerna. I det fallet föreskrivs i artikel 2 i förordningen att uppgifterna i det gamla nederländska registreringsbeviset skall föras över till det nya.

17 Den tredje metoden tillämpas på fordon som redan har varit registrerade utanför Nederländerna. I det fallet föreskrivs i artikel 4 i den omtvistade förordningen att Dienst Wegverkeer skall undersöka om det föreligger "uppenbara tecken på att fordonet har brukats". Om fordonet inte uppvisar några uppenbara tecken på att ha brukats kan Dienst Wegverkeer utfärda ett "blankt" registreringsbevis, under förutsättning att sökanden kan uppvisa följande handlingar:

- ett utländskt registreringsbevis som varit gällande i högst två dagar, och

- en inköpsfaktura i original där följande anges: säljarens registreringsnummer för mervärdesskatt, fordonets vägmätarställning (som inte får överstiga 2 500 km) och identifieringsmärkning samt en försäkran från säljaren om att fordonet är nytt och obrukat.

18 Om fordonet har varit registrerat i mer än två dagar i utlandet, skall Dienst Wegverkeer utfärda ett registreringsbevis där tidpunkten för fordonets första ibruktagande anges till den dag då det första gången togs i bruk i utlandet.

Tvisten vid den nationella domstolen och tolkningsfrågorna

19 Den 6 augusti 1996 registrerade Autohaus Werner Pelster GmbH (nedan kallat Autohaus Werner), med säte i Gronau (Tyskland), en personbil av märket BMW i Zentrale Fahrzeugregister (centrala fordonsregistret). Den myndighet som ombesörjer registrering av fordon i Tyskland utfärdade samma dag ett registreringsbevis i Autohaus Werners namn. I enlighet med den tyska lagstiftningen blev bilen därmed godkänd för trafik i Tyskland.

20 Den 13 augusti 1996 sålde Autohaus Werner, som är en av BMW AG:s auktoriserade återförsäljare, bilen till Snellers. Snellers tillhör inte BMW AG:s nätverk av auktoriserade återförsäljare men säljer i Nederländerna bland annat bilar av märket BMW, som bolaget parallellimporterar. Vid denna tidpunkt hade Snellers ännu inte hittat en köpare till bilen. Av fakturan framgick att det rörde sig om en ny bil och att anledningen till att mätarställningen stod på 800 km var att bilen hade körts från fabriken där den hade tillverkats till Gronau.

21 Den 14 augusti 1996 hämtade Snellers fordonet i Gronau och importerade det till Nederländerna. Den 15 augusti 1996 förde Snellers fordonet till Dienst Wegverkeers besiktningsställe i Lichtenvoorde. Vid besiktningen fick Snellers en deklarationsblankett avseende bilskatt/omsättningsskatt där det under rubriken om tidpunkten för första ibruktagande stod angivet: "ny".

22 Den 10 januari 1997 utfärdade Dienst Wegverkeer ett registreringsbevis, där det i del 1 (under "Särskilda anmärkningar") hade antecknats följande: "Tidpunkt för första ibruktagande 060896".

23 Genom skrivelse av den 27 januari 1997 klagade Snellers på Dienst Wegverkeers beslut att ange den 6 augusti 1996 som datum för bilens första ibruktagande. Snellers ansåg att Dienst Wegverkeers beslut medförde att bilens värde minskade, mot bakgrund av att det nederländska registreringsbeviset hade utfärdats den 10 januari 1997. På grund av noteringen "Tidpunkt för första ibruktagande 060896" i registreringsbeviset ansågs bilen härröra från tillverkningsåret 1996, vilket kunde medföra att den köpare som Snellers hade hittat skulle häva försäljningsavtalet. Om Dienst Wegverkeer däremot hade utfärdat ett blankt registreringsbevis, skulle bilen - mot bakgrund av registreringsbevisets utfärdandedag - kunna anses härröra från tillverkningsåret 1997.

24 Genom beslut av den 13 februari 1997 avslog Dienst Wegverkeer Snellers klagomål.

25 Snellers överklagade detta beslut till Arrondissementsrechtbank te Almelo och yrkade även att rättens ordförande skulle förordna om interimistiska åtgärder. Genom beslut av den 3 april 1997 biföll Arrondissementsrechtbanks ordförande överklagandet och upphävde beslutet av den 13 februari 1997. Genom skrivelse av den 16 april 1997 överklagade Dienst Wegverkeer detta beslut till Nederlandse Raad van State, Afdeling Bestuursrechtspraak (avdelningen för förvaltningsrättsliga tvister).

26 Vid denna domstol hävdade Snellers att den omtvistade förordningen var en teknisk föreskrift, i den mening som avses i direktiv 83/189, som inte hade anmälts till kommissionen i enlighet med detta direktiv. Bolaget gjorde även gällande - med hänvisning till dom av den 30 april 1996 i mål C-194/94, CIA Security International (REG 1996, s. I-2201) - att Nederlandse Raad van State därför inte kunde tillämpa förordningen i det ifrågavarande målet. Dessutom ansåg Snellers att förordningen var oförenlig med artiklarna 30 och 36 i fördraget, eftersom den utgjorde en åtgärd med motsvarande verkan som en kvantitativ importrestriktion och inte kunde motiveras av hänsyn till miljöskydd eller trafiksäkerhet.

Tolkningsfrågorna

27 Under dessa omständigheter beslutade Nederlandse Raad van State att vilandeförklara målet och ställa följande frågor till domstolen:

"1) Skall vid tillämpningen av direktiv 83/189/EEG, i dess lydelse enligt direktiv 88/182/EEG, med avseende på nationella bestämmelser som antagits den 9 december 1994, även de ändringar beaktas som införts efter denna tidpunkt genom direktiv 94/10/EG, vad beträffar bland annat de formuleringar som används i ingressen till det sistnämnda direktivet?

2) Om den första frågan besvaras jakande, omfattas då sådana bestämmelser som de i [förordningen] av tillämpningsområdet för direktiv 83/189/EEG, i dess lydelse enligt direktiven 88/182/EEG och 94/10/EG?

3) Om den första frågan besvaras nekande önskas svar på följande frågor:

a) Skall uttrycket 'teknisk specifikation' i artikel 1.1 i direktiv 83/189/EEG, i dess lydelse enligt direktiv 88/182/EEG, tolkas så, att det även är tillämpligt på sådana bestämmelser som de i [förordningen]?

b) Skall i motsatt fall sådana bestämmelser anses omfattas av artikel 1.5 i direktivet i dess ändrade lydelse ('teknisk föreskrift')?

4) Utgör nationella bestämmelser om utfärdande av blanka registreringsbevis, enligt vilka det inte skall göras någon formell skillnad mellan officiella importörer och parallellimportörer, men vilka medför att det i praktiken blir svårare för parallellimportörerna att tillhandahålla bilar med blanka registreringsbevis, eftersom de i utlandet endast kan inköpa registrerade bilar, samtidigt som det enligt samma bestämmelser bland annat krävs att den importerade bilen inte har varit registrerad i mer än två dagar i den medlemsstat varifrån den importeras för att ett blankt registreringsbevis skall kunna utfärdas, en åtgärd med motsvarande verkan som en kvantitativ importrestriktion i den mening som avses i artikel 30 i EG-fördraget?

5) Om den fjärde frågan besvaras jakande, är då sådana bestämmelser som de i [förordningen] motiverade av hänsyn till trafiksäkerheten och/eller miljöskyddet, särskilt på grund av deras samband med de krav som gäller för bilen och med fastställelsen av den tidpunkt då den allmänna skyldigheten att besiktiga fordonet uppkommer?

6) Om den femte frågan besvaras jakande, skall det då anses att ett sådant handelshinder står i proportion till målet med de nationella bestämmelserna om utfärdande av blanka registreringsbevis om dessa bestämmelser inte gör det möjligt att bevisa att ett fordon är nytt? Och har det någon betydelse för svaret på denna fråga att en parallellimportör kan komma överens med sin leverantör i en annan medlemsstat om att leverantören, efter att det utländska registreringsbeviset har utfärdats, skall begära att det därigenom beviljade tillståndet att ta fordonet i bruk tills vidare skall skjutas upp och sedan dra tillbaka denna begäran när parallellimportören ansöker om registrering i importlandet?"

Den första och den andra frågan

28 Den hänskjutande domstolen har ställt sin första fråga för att få klarhet i huruvida det, vid bedömningen av om sådana nationella bestämmelser som de i förordningen, som antogs den 9 december 1994, utgör tekniska föreskrifter som omfattas av anmälningsskyldigheten i direktiv 83/189, skall tas hänsyn till de ändringar som därefter har införts genom direktiv 94/10.

29 Den hänskjutande domstolen har i begäran om förhandsavgörande konstaterat att förordningen med hänsyn till tidpunkten för dess antagande tidsmässigt [ratione temporis] faller utanför tillämpningsområdet för direktiv 94/10, eftersom medlemsstaterna skulle införliva detta direktiv senast den 1 juli 1995. Med beaktande av övervägandena i direktiv 94/10 skulle direktivet emellertid kunna betraktas endast som ett klargörande av de begrepp som redan finns i direktiv 83/189 och inte innebära en utvidgning eller en förändring av dessa begrepp.

30 I detta avseende är det enligt Snellers av betydelse att gemenskapslagstiftaren i det fjortonde övervägandet i direktiv 94/10 konstaterar att det erfarenhetsmässigt har visat sig nödvändigt att klargöra vissa definitioner i direktiv 83/189. Snellers har gjort gällande att införandet av begreppet "varubeteckning" i artikel 1.2 i direktiv 83/189, i dess lydelse enligt direktiv 94/10, endast innebär ett klargörande av begreppet "teknisk specifikation" som redan finns i direktiv 83/189. Direktiv 94/10 är således relevant vid den hänskjutande domstolens bedömning av om förordningen skulle ha anmälts när den antogs.

31 Domstolen påpekar, såsom den nederländska, den belgiska, den franska, den österrikiska och den brittiska regeringen samt kommissionen har gjort, att syftet med direktiv 94/10 inte endast är att klargöra de begrepp som förekommer i direktiv 83/189. Direktiv 94/10 ändrar väsentligen det materiella tillämpningsområdet för direktiv 83/189, vilket framgår av direktivets rubrik samt av dess andra övervägande och dess bestämmelser.

32 Under dessa förhållanden och i enlighet med den analys som gjorts av nämnda regeringar och av kommissionen kan det konstateras att definitionen av begreppet teknisk föreskrift i direktiv 83/189 skall läggas till grund för bedömningen av om förordningen skall betecknas som en sådan föreskrift, eftersom den ändring av denna definition som införts genom direktiv 94/10 inte endast syftar till att klargöra detta begrepp.

33 Första frågan skall således besvaras på så sätt att det vid bedömningen av om sådana nationella bestämmelser som de i förordningen, som antogs den 9 december 1994, utgör tekniska föreskrifter som omfattas av anmälningsskyldigheten enligt direktiv 83/189 inte skall tas hänsyn till de ändringar som därefter införts genom direktiv 94/10.

34 Med hänsyn till svaret på den första frågan behöver den andra frågan inte besvaras.

Den tredje frågan

35 Den hänskjutande domstolen har ställt sin tredje fråga för att få klarhet i huruvida nationella bestämmelser om fastställelse av tidpunkten för ett fordons första ibruktagande, som de i förordningen, omfattas av tillämpningsområdet för direktiv 83/189.

36 Snellers anser att förordningen omfattas av definitionen "teknisk specifikation" i artikel 1.1 i direktiv 83/189. Snellers har hänvisat till att det i denna bestämmelse föreskrivs att krav som rör "märkning och etikettering" av produkter omfattas av denna definition. Enligt Snellers skall en notering om tidpunkten för första ibruktagande i en handling, som varierar beroende på om det är fråga om fordon som har varit registrerade i mer än eller mindre än två dagar, anses utgöra märkning och etikettering av en produkt såsom ny och obrukad.

37 I detta avseende konstaterar domstolen, precis som den nederländska, den franska och den österrikiska regeringen samt kommissionen har påpekat, att bestämmelser som, i likhet med bestämmelserna i målet vid den nationella domstolen, syftar till att fastställa tidpunkten för ett fordons första ibruktagande inte utgör tekniska specifikationer i den mening som avses i direktiv 83/189. De kan därför inte betecknas som tekniska föreskrifter som omfattas av tillämpningsområdet för detta direktiv.

38 Enligt artikel 1.1 i direktiv 83/189 skall med teknisk specifikation förstås - såvitt gäller sådana produkter som är i fråga i målet vid den nationella domstolen - "en i ett dokument intagen specifikation som fastställer de egenskaper som krävs av en produkt". Tekniska specifikationer i den mening som avses i direktiv 83/189 skall således hänföra sig till produkten som sådan, vilket för övrigt framgår av den icke uttömmande uppräkningen av berörda specifikationer i artikel 1.1 i nämnda direktiv.

39 I förordningen föreskrivs kriterier för hur tidpunkten då ett fordon (i den mening som avses i Wegenverkeerswet) skall anses ha tagits i bruk för första gången skall fastställas vid utfärdandet av ett registreringsbevis. I förordningen definieras således inte någon egenskap som krävs av produkten som sådan.

40 Den tredje frågan skall således besvaras på så sätt att sådana nationella bestämmelser om fastställelse av tidpunkten för ett fordons första ibruktagande som de i förordningen inte omfattas av tillämpningsområdet för direktiv 83/189.

Den fjärde frågan

41 Den hänskjutande domstolen har ställt sin fjärde fråga för att få klarhet i huruvida nationella bestämmelser, enligt vilka tidpunkten för ett importerat fordons första ibruktagande får fastställas till dagen för utfärdandet av dess registreringsbevis endast under förutsättning att fordonet inte har varit registrerat i mer än två dagar i en annan medlemsstat (nedan kallat det omtvistade villkoret), utgör en åtgärd med motsvarande verkan som en kvantitativ importrestriktion i den mening som avses i artikel 30 i fördraget.

42 Den hänskjutande domstolen har påpekat att det i förordningen inte görs någon skillnad i formellt hänseende mellan officiella importörer och parallellimportörer, men att bestämmelsernas genomförande i praktiken leder till att parallellimportörer missgynnas i förhållande till officiella importörer.

43 Snellers har gjort gällande att förordningen utgör en åtgärd med motsvarande verkan som en kvantitativ importrestriktion i den mening som avses i artikel 30 i fördraget. Bolaget har påpekat att det i praktiken är omöjligt för parallellimportörer att inköpa oregistrerade fordon hos auktoriserade återförsäljare i en annan medlemsstat, eftersom tillverkare och leverantörer av fordon oftast förbjuder sina auktoriserade återförsäljare att sälja oregistrerade fordon. Snellers har vidare gjort gällande att förordningen medför att bolaget endast kan sälja bilarna till ett lägre pris än det pris som det betalade när det köpte dem, även om bolaget upplyser köparna om att det rör sig om nya och obrukade bilar. Det är nämligen av vikt för köparna vilket pris de skulle kunna få ut om de sålde bilen vidare såsom begagnad. I Nederländerna bestäms detta pris huvudsakligen av den tidpunkt för första ibruktagande som anges i nederländska registreringsbevis. Vid en vidareförsäljning finns det ingen handling som gör det möjligt att utröna om bilen var ny och obrukad när registreringsbeviset utfärdades, eftersom denna uppgift inte anges i registreringsbeviset. Skälet till att nederländska köpare inte köper sådana bilar (eller inte köper dem till samma pris) är just att dessa bilar skulle betinga ett lägre pris vid en vidareförsäljning.

44 Den nederländska regeringen har gjort gällande att det sätt på vilket tidpunkten för första ibruktagande fastställs i Nederländerna inte utgör en åtgärd med motsvarande verkan som en kvantitativ importrestriktion i den mening som avses i artikel 30 i fördraget. Det framgår av förordningen att, när en ansökan om registreringsbevis görs i Nederländerna för en bil som redan har tagits i bruk vid en tidigare tidpunkt, det är denna tidpunkt som i princip förs in i registreringsbeviset såsom tidpunkt för första ibruktagande. Det görs i detta avseende inte någon skillnad beroende på var det första ibruktagandet ägde rum. Även om det antas att parallellimportörerna utsätts för ett hinder, beror detta i sådant fall på de begränsningar som tillverkarna ålägger sina auktoriserade återförsäljare.

45 Den österrikiska regeringen och kommissionen anser att sådana nationella bestämmelser som de i förordningen medför att de parallella distributionskanalerna missgynnas i förhållande till det officiella nätverket av återförsäljare, och de kan således anses utgöra en åtgärd med motsvarande verkan som en kvantitativ importrestriktion i den mening som avses i artikel 30 i fördraget.

46 Domstolen konstaterar i detta avseende att, även om det i förordningen inte görs någon skillnad i formellt hänseende mellan officiella importörer och parallellimportörer, dess bestämmelser i praktiken medför en nackdel för parallellimportörerna, eftersom dessa måste iaktta krav som är stränga och svåra att uppfylla för att kunna erhålla registreringsbevis där tidpunkten för fordonets första ibruktagande anges till tidpunkten för registreringsbevisets utfärdande. Förordningen påverkar således inte försäljningen av fordon som importeras av auktoriserade återförsäljare och försäljningen av fordon som parallellimporteras av icke auktoriserade återförsäljare på samma sätt.

47 Det förhållandet att parallellimportörernas svårigheter att uppfylla det omtvistade villkoret kan bero på att de har svårt att hos auktoriserade återförsäljare i en annan medlemsstat inköpa fordon som är registrerade vid en tidpunkt som gör det möjligt att uppfylla det omtvistade villkoret - som den nederländska regeringen har påpekat - innebär inte att detta villkor inte utgör ett hinder för den fria rörligheten för varor i den mening som avses i artikel 30 i fördraget.

48 Den fjärde frågan skall således besvaras på så sätt att nationella bestämmelser, enligt vilka tidpunkten för ett importerat fordons första ibruktagande får fastställas till dagen för utfärdandet av dess registreringsbevis endast under förutsättning att fordonet inte har varit registrerat i mer än två dagar i en annan medlemsstat, utgör en åtgärd med motsvarande verkan som en kvantitativ importrestriktion i den mening som avses i artikel 30 i fördraget.

Den femte och den sjätte frågan

49 Den hänskjutande domstolen har ställt den femte och den sjätte frågan för att få klarhet i huruvida sådana nationella bestämmelser som de i förordningen - trots sina restriktiva verkningar för den fria rörligheten för varor - är motiverade av hänsyn till trafiksäkerheten och/eller miljöskyddet samt, i förekommande fall, om en sådan restriktion står i proportion till dessa mål.

50 I detta sammanhang har den nationella domstolen frågat om det är av betydelse för svaret på denna fråga att en parallellimportör kan komma överens med sin leverantör i den exporterande medlemsstaten om att leverantören, efter att registreringsbeviset i den exporterande medlemsstaten har utfärdats, skall begära att det därigenom beviljade tillståndet att ta fordonet i bruk tills vidare skall skjutas upp och sedan dra tillbaka denna begäran när parallellimportören ansöker om registrering i den importerande medlemsstaten.

51 Snellers har hävdat att det omtvistade villkoret inte kan motiveras med hänsyn till trafiksäkerheten och/eller miljöskyddet. Även om ett sådant handelshinder ansågs vara motiverat, skulle det inte kunna anses stå i proportion till det eftersträvade målet, om bestämmelserna innebär att det är omöjligt att bevisa att ett fordon är nytt.

52 Den nederländska regeringen har gjort gällande att det omtvistade villkoret är motiverat av hänsyn till trafiksäkerheten och miljöskyddet. De intressen som förordningen skall skydda genom att tidpunkten för ett fordons första ibruktagande fastställs är av sådan art att det endast finns ett mycket begränsat utrymme för undantag från huvudregeln att denna tidpunkt skall fastställas i enlighet med de faktiska förhållandena. Annars skulle de eftersträvade målen inte uppnås, i varje fall inte fullt ut. I förordningen föreskrivs ett undantag från huvudregeln att det är tidpunkten för utfärdande av det första personliga registreringsbeviset som skall vara avgörande. Detta undantag kan medges endast om det är förenat med stränga villkor.

53 Enligt den franska regeringen kan förordningen motiveras av hänsyn till hälso- och miljöskyddet, som eftersträvas genom bestämmelserna om fordonskontroll och om kontroll av fordonens avgasutsläpp. Vad beträffar åtgärdens proportionalitet anser den franska regeringen att Nederländernas geografiska läge gör det möjligt att inom en radie av 2 500 km och inom loppet av två dagar från samtliga medlemsstater inköpa och importera ett fordon vid sidan av det officiella nätverket av återförsäljare.

54 Kommissionen anser att hänsyn till trafiksäkerheten kan anses vara ett skäl som motiverar en restriktion för den fria rörligheten för varor. Ju äldre en bil är desto viktigare är det att kontrollera att den fortfarande uppfyller grundläggande säkerhetskrav. De nationella bestämmelserna måste emellertid vara nödvändiga och stå i proportion till det eftersträvade målet, vilket inte är fallet här. Det förhållandet att ett fordon har varit registrerat i mer än två dagar i en annan medlemsstat säger ingenting om hur gammalt fordonet är eller hur mycket det har använts.

55 Domstolen anmärker härvid att det framgår av fast rättspraxis att restriktioner för den fria rörligheten för varor i den mening som avses i artikel 30 i fördraget kan grundas på sådana tvingande hänsyn som trafiksäkerhet (se dom av den 5 oktober 1994 i mål C-55/93, Van Schaik, REG 1994. s. I-4837) och miljöskydd (se dom av den 14 juli 1998 i mål C-341/95, Bettati, REG 1998, s. I-4355, punkt 62). Det kan därför inte uteslutas att sådana nationella bestämmelser som de i förordningen, i vilka det föreskrivs kriterier för hur tidpunkten för ett fordons första ibruktagande skall fastställas, kan vara motiverade. Det är den hänskjutande domstolens uppgift att pröva om så faktiskt är fallet i det ifrågavarande målet.

56 Även om den hänskjutande domstolen efter denna prövning konstaterar att sådana bestämmelser är motiverade av hänsyn till trafiksäkerheten och/eller miljöskyddet, måste det enligt fast rättspraxis (se domen i det ovannämnda målet Bettati, punkterna 63 och 64) dessutom prövas huruvida den restriktion för den fria rörligheten för varor som följer av det omtvistade villkoret och som särskilt drabbar parallellimportörerna är nödvändig för att garantera trafiksäkerheten och/eller skydda miljön och huruvida denna restriktion står i proportion till dessa mål, särskilt i det avseendet att det inte går att vidta andra och mindre ingripande åtgärder.

57 Som kommissionen har påpekat säger det förhållandet att ett fordon har varit registrerat i mer än två dagar i en annan medlemsstat inte något om hur gammalt fordonet är eller hur mycket det har använts. Härtill kommer att det vid kontrollbesiktningen är möjligt att åtminstone i viss mån fastställa i vilket skick fordonet är samt kontrollera att säljarens försäkran om att fordonet är nytt och obrukat är riktig.

58 Det kan tilläggas att det förhållandet att parallellimportörer och leverantörer kan ingå sådana överenskommelser som anges i punkt 50 i förevarande dom kan beaktas vid bedömningen av huruvida det omtvistade villkoret står i proportion till sitt mål. För att en sådan omständighet skall kunna beaktas krävs det emellertid att parallellimportören verkligen har en sådan möjlighet.

59 Det är den hänskjutande domstolens uppgift att mot bakgrund av vad som anförts ovan pröva huruvida det omtvistade villkoret i förevarande fall faktiskt är nödvändigt för att garantera trafiksäkerheten och/eller skydda miljön och huruvida den restriktion som följer därav står i proportion till dessa mål, särskilt i det avseendet att det inte går att vidta andra och mindre ingripande åtgärder.

60 Mot bakgrund av vad som anförts ovan skall den femte och den sjätte frågan besvaras på så sätt att nationella bestämmelser som de i förordningen - trots sina restriktiva verkningar för den fria rörligheten för varor - kan vara motiverade av sådana tvingande hänsyn som trafiksäkerhet och/eller miljöskydd om det kan visas att den restriktion som följer därav är nödvändig för att garantera trafiksäkerheten och/eller skydda miljön samt att restriktionen står i proportion till dessa mål, särskilt i det avseendet att det inte går att vidta andra och mindre ingripande åtgärder.

Beslut om rättegångskostnader

Rättegångskostnader

61 De kostnader som har förorsakats den nederländska, den belgiska, den franska, den österrikiska och den brittiska regeringen samt kommissionen, som har inkommit med yttranden till domstolen, är inte ersättningsgilla. Eftersom förfarandet i förhållande till parterna i målet vid den nationella domstolen utgör ett led i beredningen av samma mål, ankommer det på den nationella domstolen att besluta om rättegångskostnaderna.

Domslut

På dessa grunder beslutar

DOMSTOLEN

(sjätte avdelningen)

- angående de frågor som genom beslut av den 10 augusti 1998 har ställts av Nederlandse Raad van State - följande dom:

62 Vid bedömningen av om nationella bestämmelser som de i Regeling houdende vaststelling van regels omtrent de wijze waarop de datum van eerste toelating tot de openbare weg op het kentekenbewijs, dan wel het registratiebewijs van een voertuig wordt bepaald, vilka antogs den 9 december 1994, utgör tekniska föreskrifter som omfattas av anmälningsskyldigheten enligt rådets direktiv 83/189/EEG av den 28 mars 1983 om ett informationsförfarande beträffande tekniska standarder och föreskrifter, i dess lydelse enligt rådets direktiv 88/182/EEG av den 22 mars 1988, skall det inte tas hänsyn till de ändringar som därefter har införts genom Europaparlamentets och rådets direktiv 94/10/EG av den 23 mars 1994 om en väsentlig ändring för andra gången av direktiv 83/189.

63 Sådana nationella bestämmelser om fastställelse av tidpunkten för ett fordons första ibruktagande som de i Regeling houdende vaststelling van regels omtrent de wijze waarop de datum van eerste toelating tot de openbare weg op het kentekenbewijs, dan wel het registratiebewijs van een voertuig wordt bepaald omfattas inte av tillämpningsområdet för direktiv 83/189, i dess lydelse enligt direktiv 88/182.

64 Nationella bestämmelser, enligt vilka tidpunkten för ett importerat fordons första ibruktagande får fastställas till dagen för utfärdandet av dess registreringsbevis endast under förutsättning att fordonet inte har varit registrerat i mer än två dagar i en annan medlemsstat, utgör en åtgärd med motsvarande verkan som en kvantitativ importrestriktion i den mening som avses i artikel 30 i fördraget (nu artikel 28 EG i ändrad lydelse).

65 Sådana nationella bestämmelser kan - trots deras restriktiva verkningar för den fria rörligheten för varor - vara motiverade av sådana tvingande hänsyn som trafiksäkerhet och/eller miljöskydd om det kan visas att den restriktion som följer därav är nödvändig för att garantera trafiksäkerheten och/eller skydda miljön och står i proportion till dessa mål, särskilt i det avseendet att det inte går att vidta andra och mindre ingripande åtgärder.