FÖRSLAG TILL AVGÖRANDE AV GENERALADVOKAT

EVGENI TANCHEV

föredraget den 22 maj 2019 ( 1 )

Mål C‑236/18

GRDF SA

mot

Eni Gas & Power France SA,

Direct énergie,

Commission de régulation de l’énergie,

Procureur général près la cour d’appel de Paris

(begäran om förhandsavgörande från Cour de cassation (Högsta domstolen, Frankrike))

”Direktiv 2009/73/EG om gemensamma regler för den inre marknaden för naturgas – Skyldigheter för systemansvariga för distributionssystem – Artikel 41 i direktiv 2009/73 – Verkan i tiden av beslut från tvistlösande myndigheter – Effektivitets- och likvärdighetsprinciperna – Rättssäkerhet och berättigade förväntningar”

1. Förevarande begäran om förhandsavgörande från Cour de cassation (Högsta domstolen, Frankrike) (nedan kallad den hänskjutande domstolen) rör tvistlösande myndigheters befogenheter enligt artikel 41 i Europaparlamentets och rådets direktiv 2009/73/EG av den 13 juli 2009 om gemensamma regler för den inre marknaden för naturgas och om upphävande av direktiv 2003/55/EG. ( 2 ) Den hänskjutande domstolen frågar sig i huvudsak från vilken tidpunkt en tvistlösande myndighets förslag till åtgärd för att lösa en tvist som uppstått inom ramen för direktiv 2009/73 kan tillämpas. Kan ett beslut från en tvistlösande myndighet tillämpas på hela den avtalsperiod som tvisten avser eller ska denna period begränsas?

2. Denna fråga har uppkommit inom ramen för ett avtal mellan en systemansvarig för ett distributionssystem, GRDF, och en leverantör, Direct énergie, som under en längre tid var oförenligt med direktiv 2009/73. Avtalet gjorde det nämligen möjligt att låta leverantören, Direct énergie, bära kostnaderna för slutkunders uteblivna betalningar när dessa kostnader egentligen borde ha burits av den systemansvarige för distributionssystemet, GRDF. Ett svar på den tolkningsfråga som ställts är därför nödvändigt för att kunna fastställa omfattningen av de finansiella konsekvenserna för GDRF, i dess avtalsförhållande med Direct énergie, till följd av detta fel, inom ramen för de så kallade kombinationsavtal som i Frankrike ingås med konsumenter och näringsidkare som bedriver verksamhet i liten skala avseende både leverans och distribution av naturgas.

I. Tillämpliga bestämmelser

A. Unionsrätt

3. I skälen 3, 6, 25, 30, 33 och 48 i direktiv 2009/73 anges följande: ”(3) De friheter som Europeiska unionens medborgare garanteras genom fördraget – bland annat, fri rörlighet för varor, etableringsfriheten och friheten att tillhandahålla tjänster – kan endast uppnås på en fullständigt öppnad marknad, där alla konsumenter fritt kan välja handlare och där alla handlare kan leverera fritt till sina kunder. … (6) Utan effektiv åtskillnad mellan näten och verksamheter som rör produktion och leverans (’effektiv åtskillnad’), finns det en risk för diskriminering, inte bara i samband med nätdriften utan även när det gäller incitamenten för de vertikalt integrerade företagen att göra de investeringar i näten som krävs … (25) Icke-diskriminerande tillträde till distributionsnätet är avgörande för tillträdet för kunder i återförsäljarledet… … (30) För att den inre marknaden för naturgas ska kunna fungera korrekt behöver energitillsynsmyndigheterna kunna fatta beslut i alla relevanta tillsynsfrågor, och de måste också vara fullständigt oberoende av övriga offentliga eller privata intressen. Detta hindrar inte domstolsprövning och parlamentarisk övervakning enligt medlemsstaternas konstitutionella rätt… (33) Energitillsynsmyndigheterna bör ha befogenhet att fatta bindande beslut avseende naturgasföretag och antingen själva besluta, eller föreslå att en behörig domstol beslutar, om effektiva, proportionerliga och avskräckande sanktioner för naturgasföretag som inte fullgör sina skyldigheter. Energitillsynsmyndigheterna bör även ges befogenhet att, oavsett tillämpningen av konkurrensbestämmelserna, fatta beslut om åtgärder som säkerställer fördelar för kunderna genom främjande av den effektiva konkurrens som är nödvändig för att den inre marknaden för naturgas ska fungera korrekt. Program för frigörande av gas är en av möjliga åtgärder för att främja effektiv konkurrens och säkerställa att marknaden fungerar korrekt. Energitillsynsmyndigheterna bör även ges befogenheter att bidra till att säkerställa en hög standard på allmännyttiga tjänster som står i samklang med kraven på öppnande av marknaden, skydd för utsatta kunder och ett verkligt effektivt konsumentskydd. Dessa bestämmelser bör varken påverka kommissionens befogenheter att tillämpa konkurrensreglerna, inbegripet granskningen av företagskoncentration med en gemenskapsdimension, eller reglerna för den inre marknaden, såsom den fria rörligheten för kapital. Det oberoende organ till vilket en part som berörs av ett beslut av en nationell tillsynsmyndighet har rätt att överklaga kan vara en domstol eller annan rättslig instans med befogenhet att genomföra en rättslig prövning. … (48) Konsumenternas intresse bör stå i centrum för detta direktiv och tjänsternas kvalitet bör höra till naturgasföretagens centrala ansvarsområden. Befintliga konsumenträttigheter behöver stärkas och tryggas och bör innefatta ökad transparens. Konsumentskyddet bör säkerställa att alla konsumenter inom gemenskapens utökade ansvarsområde kan dra nytta av en konkurrensutsatt marknad. Medlemsstaterna eller, om en medlemsstat föreskrivit detta, tillsynsmyndigheterna, bör se till att konsumenträttigheterna tillgodoses.”

4. Artikel 32 i direktiv 2009/73 har rubriken ”Tillträde för tredje part”. I artikel 32.1 föreskrivs följande: ”Medlemsstaterna ska se till att det införs en ordning för tredje parts tillträde till överförings- och distributionssystem och LNG-anläggningar grundad på offentliggjorda tariffer, som ska gälla för alla berättigade kunder, inbegripet gashandelsföretag, och som ska tillämpas objektivt utan att någon diskriminerande åtskillnad görs mellan systemanvändarna. Medlemsstaterna ska se till att dessa tariffer, eller de metoder som använts för att beräkna dem, godkänns av en i artikel 39.1 avsedd tillsynsmyndighet innan de träder i kraft i enlighet med artikel 41 samt att tarifferna – och metoderna om endast dessa har godkänts – offentliggörs innan de träder i kraft.”

5. I artikel 40 i direktiv 2009/73, som har rubriken ”Tillsynsmyndigheternas allmänna mål”, föreskrivs följande: ”När tillsynsmyndigheten utför de uppgifter som anges i detta direktiv ska den vidta alla rimliga åtgärder för att bidra till följande mål inom ramen för sina skyldigheter och befogenheter enligt artikel 41, i förekommande fall i samarbete med andra relevanta nationella myndigheter, inklusive konkurrensmyndigheterna, och utan att inkräkta på deras behörighet: a) I nära samarbete med byrån, andra medlemsstaters tillsynsmyndigheter och kommissionen främja en konkurrenskraftig, säker och miljömässigt hållbar inre marknad för naturgas i gemenskapen och ett verkligt öppnande av marknaden för samtliga kunder och gashandlare i gemenskapen, och se till att det råder lämpliga villkor för att gasnäten fungerar effektivt och tillförlitligt med beaktande av de långsiktiga målen. … e) Underlätta tillträde till nätet för ny produktionskapacitet, i synnerhet genom att undanröja hinder som skulle kunna förhindra tillträdet för nya marknadsaktörer och för gas från förnybara energikällor. …”

6. I artikel 41, som har rubriken ”Tillsynsmyndighetens skyldigheter och befogenheter”, föreskrivs följande: ”1. Tillsynsmyndigheten ska ha följande skyldigheter: a) Fastställa eller godkänna, enligt transparenta kriterier, överförings- eller distributionstariffer eller metoder för beräkning av dem. (b) Säkerställa att systemansvariga för och, i förekommande fall, ägare av överförings- och distributionssystem, liksom naturgasföretag, fullgör sina skyldigheter enligt detta direktiv samt övrig tillämplig gemenskapslagstiftning, inbegripet i fråga om gränsöverskridande aspekter. … f) Förhindra korssubventionering mellan verksamhetsgrenarna överföring, distribution, lagring, LNG och leverans. … 4. Medlemsstaterna ska säkerställa att tillsynsmyndigheterna tilldelas befogenheter som gör det möjligt för dem att utföra de uppgifter som anges i punkterna 1, 3 och 6 på ett effektivt och snabbt sätt. För detta ändamål ska tillsynsmyndigheten åtminstone få befogenheter att a) fatta bindande beslut om naturgasföretag, … d) besluta om effektiva, proportionerliga och avskräckande sanktioner för naturgasföretag som inte fullgör sina skyldigheter enligt detta direktiv eller enligt relevanta och rättsligt bindande beslut som fattats av tillsynsmyndigheten eller byrån, eller att föreslå en behörig domstol att besluta om sådana sanktioner; detta ska inbegripa befogenhet att införa eller att föreslå att det beslutas om sanktioner på upp till 10 % av den systemansvariges årliga omsättning eller på upp till 10 % av det vertikalt integrerade företagets årliga omsättning för den systemansvarige för överföringssystemet eller det vertikalt integrerade företaget, alltefter omständigheterna, för att de inte uppfyllt sina skyldigheter enligt detta direktiv, … … 10. Tillsynsmyndigheterna ska ha befogenhet att vid behov begära att de systemansvariga för överförings-, lagrings-, LNG- och distributionssystemen ändrar villkoren, inbegripet de tariffer och metoder som avses i denna artikel, för att säkerställa att de är proportionerliga och tillämpas på ett icke-diskriminerande sätt. … 11. Varje part som har ett klagomål mot en systemansvarig för överförings-, lagrings-, LNG- eller distributionssystemet vad avser den systemansvariges skyldigheter i enlighet med detta direktiv får inge klagomålet till tillsynsmyndigheterna, som i egenskap av tvistlösande myndigheter ska fatta ett beslut inom två månader från det att klagomålet mottagits. Denna period får förlängas med två månader om tillsynsmyndigheterna begär ytterligare upplysningar. Den förlängda perioden får förlängas ytterligare om den klagande samtycker till detta. Ett sådant beslut ska vara bindande så länge det inte har upphävts vid ett överklagande. …”

7. I artikel 13.1 i Europaparlamentets och rådets förordning (EG) nr 715/2009 av den 13 juli 2009 om villkor för tillträde till naturgasöverföringsnäten och om upphävande av förordning (EG) nr 1775/2005 ( 3 ) föreskrivs följande. ”De tariffer, eller de metoder som används för att beräkna dem, vilka tillämpas av systemansvariga för överföringssystem och har godkänts av tillsynsmyndigheterna enligt artikel 41.6 i direktiv 2009/73/EG, samt de tariffer som offentliggjorts enligt artikel 32.1 i det direktivet ska vara transparenta, ta hänsyn till systemets funktionsduglighet och förbättring och återspegla de faktiska kostnaderna, i den utsträckning kostnaderna motsvaras av de kostnader som effektiva och strukturellt jämförbara nätoperatörer har och är transparenta, samtidigt som en rimlig avkastning på investeringar tillgodoses och vid behov tariffjämförelser av tillsynsmyndigheterna beaktas. Tarifferna eller de metoder som används för att beräkna dem ska tillämpas på ett icke-diskriminerande sätt. Medlemsstaterna får besluta att tarifferna också får fastställas genom marknadsbaserade principer, såsom auktioner, förutsatt att sådana principer och de intäkter som uppstår från dessa har godkänts av tillsynsmyndigheten. Tarifferna eller de metoder som används för att beräkna dem ska underlätta effektiv gashandel och konkurrens och samtidigt hindra korssubventionering mellan nätanvändare samt ge incitament till investeringar och upprätthållande eller skapande av driftskompatibilitet för överföringsnät. Tariffer för nätanvändare ska vara icke-diskriminerande och fastställas separat vid varje ingång till och utgång från överföringssystemet. Mekanismer för kostnadsfördelning och metoder för fastställande av priser när det gäller inmatnings- och uttagspunkter ska godkännas av de nationella tillsynsmyndigheterna. Efter en övergångsperiod, dvs. senast den 3 september 2011, ska medlemsstaterna se till att nätavgifter inte beräknas på grundval av avtal.”

B. Nationell rätt

8. Enligt den hänskjutande domstolen föreskrivs i artikel L 134–20 i Code de l’énergie (energilagen), i den lydelse som var tillämplig under den relevanta perioden, följande: ”Kommitténs beslut, som får förenas med viten, ska vara motiverade. Av besluten ska framgå de tekniska och ekonomiska förutsättningarna för tvistlösning där tillgång till eller användning av nätverk, strukturer och anläggningar enligt artikel L 134–19 vid behov ska säkerställas. Om det är nödvändigt för att lösa tvisten, får kommittén på ett objektivt, öppet, icke-diskriminerande och proportionerligt sätt fastställa villkoren för tillträde till och utnyttjande av sådana nät, strukturer och anläggningar.” ( 4 )

II. Bakgrund, tvisten vid den nationella domstolen och tolkningsfrågan

9. De rättsliga föregångarna till Direct énergie, den andra motparten i det nationella målet, ingick den 21 juni 2005 respektive den 21 november 2008 två avtal om överföring av gas via det franska distributionsnätet. Avtalen ingicks med den systemansvarige för distributionssystemet, GRDF, klaganden i det nationella målet.

10. Den 22 juli 2013 vände sig bolaget Direct énergie till Comité de règlement des différends et des sanctions (tvistlösnings- och sanktionskommittén) (CORDIS), den tvistlösande myndighet som avses i artikel 41.11 i direktiv 2009/73, vid Commission de régulation de l’énergie (energitillsynsmyndigheten) (CRE), den verkställande myndigheten i Frankrike i den mening som avses i artiklarna 40 och 41 i direktiv 2009/73, för att denna skulle fatta beslut med avseende på den ekonomiska börda som detta bolag burit sedan de ovannämnda avtalen trädde i kraft, vilken borde ha burits av GRDF (se punkterna 1 och 2 ovan). ENI Gas & Power France, den första motparten i det nationella målet, deltog också i detta förfarande.

11. CORDIS meddelade ett beslut den 19 september 2014. Enligt beslutet om hänskjutande skulle GRDF enligt detta beslut översända ett nytt avtal om överföring av gas i distributionsnät för naturgas till Direct énergie inom sex månader räknat från och med delgivningen av beslutet, förutsatt att avtalet var förenligt med principen om att leverantören Direct énergie inte kan hållas ansvarig för att slutkunden inte har betalat de belopp denne är skyldig GRDF. Detta skulle gälla under hela avtalsperioden.

12. Direct énergie och ENI Gas & Power France överklagade detta beslut till Cour d’appel de Paris (Appellationsdomstolen i Paris, Frankrike) som fastställde beslutet genom dom av den 2 juni 2016, i vilken den konstaterade bland annat följande: – GRDF förpliktades att föreslå ändringar i form av ett tillägg till avtalen mellan GRDF och Direct énergie om tillträde till gassystemet. Enligt detta tillägg skulle de klausuler i avtalet enligt vilka leverantören Direct énergie för att få ingå avtalet tvingades gå med på att utföra förmedlingstjänster för bolaget GRDF, och ålades att tillhandahålla tjänster för vilka GRDF var ansvarig, i situationer då GRDF inte kunde förhandla om dessa tjänsters pris eller villkor, aldrig anses ha existerat. – Direct énergie skulle erhålla skälig ersättning, med beaktande av de kostnader som GRDF besparats med avseende på tjänster som Direct énergie tillhandahöll kunder för GRDF:s räkning.

13. GRDF överklagade denna dom till den hänskjutande domstolen, och förklarade att bolaget motsatte sig vad det ansåg vara ett beslut som gör det möjligt för CORDIS att fatta retroaktiva beslut som leder till en retroaktiv ändring av avtalsvillkor. Direct énergie har bestritt ändring, med åberopande av framför allt kravet på att unionsrätten ska ges verkan. Den hänskjutande domstolen konstaterar att principen om rättssäkerhet slogs fast i EU-domstolens dom av den 13 mars 2008, Vereniging Nationaal Overlegorgaan Sociale Werkvoorziening m.fl., ( 5 ) och anser att denna princip kan ha företräde framför kravet på att unionsrätten ska ges verkan.

14. Den hänskjutande domstolen har därför begärt ett förhandsavgörande avseende följande fråga: ”Ska … direktiv 2009/73 …, och särskilt artikel 41.11 i direktivet, tolkas så, att en tillsynsmyndighet som har att lösa en tvist ska ha befogenhet att fatta ett beslut som är tillämpligt på hela den period som omfattas av den aktuella tvisten, oavsett när tvisten uppstod mellan parterna, och i synnerhet beakta följderna av att ett avtal inte är förenligt med direktivets bestämmelser i ett beslut vars verkan omfattar hela avtalsperioden?”

15. GRDF, Direct énergie, ENI Gas & Power France, den franska regeringen och Europeiska kommissionen har inkommit med skriftliga yttranden. Samtliga deltog i den muntliga förhandlingen den 6 mars 2019.

III. Sammanfattning av de skriftliga yttrandena

16. För GRDF tyder unionslagstiftarens tystnad på en önskan att inte tillåta organ som CORDIS att fatta retroaktiva beslut. ( 6 ) GRDF har vidare hävdat att verkan i tiden av beslut som fattas av organisationer som CORDIS är en fråga om naturlig processuell autonomi. ( 7 )

17. I avsaknad av en bestämmelse i den nationella rättsordningen som är tillämplig i tiden på det nationella målet ( 8 ) ska den retroaktiva verkan av CORDIS beslut bedömas med hänvisning till principerna om likvärdighet och effektivitet, icke-retroaktivitet, rättssäkerhet och berättigade förväntningar. Ingen av dessa principer ger stöd åt uppfattningen att CORDIS beslut har retroaktiv verkan. GRDF har även gjort gällande att de beslut som CORDIS fattar är av administrativ och inte rättslig karaktär.

18. GRDF har gjort gällande att den verkan i tiden av CORDIS beslut som det förespråkar är förenlig med likvärdighetsprincipen. GRDF har vidare gjort gällande att effektivitetsprincipen ska tolkas mot bakgrund av artikel 34.3 i direktiv 2009/73, som framhåller vikten av en snabb lösning. Den omständigheten att CORDIS beslut saknar retroaktiv verkan undergräver inte detta. ( 9 )

19. Vad gäller principen om rättssäkerhet och berättigade förväntningar har GRDF bland annat gjort gällande att principen att administrativa beslut inte har retroaktiv verkan gäller när medlemsstaternas myndigheter fattar administrativa beslut som faller inom unionsrättens tillämpningsområde. ( 10 ) Principen om rättssäkerhet och berättigade förväntningar kräver att reglerna är tydliga och exakta, ( 11 ) och att deras tillämpning kan förutses, och retroaktiva åtgärder är oförenliga med detta och med konsumentskyddet.

20. Att tillerkänna CORDIS beslut retroaktiv verkan skulle enligt GRDF ifrågasätta den rättsliga stabiliteten inom naturgassektorn och få ekonomiska följder, så att GRDF skulle bli tvungen att höja kostnaderna för sina tjänster, och denna höjning skulle då kompenseras genom att slutpriset på naturgas höjdes för konsumenterna.

21. ENI Gas & Power France har gjort gällande att CORDIS roll inte kan vara helt olik den roll som en domstol har, eftersom det har till uppgift att tillhandahålla ett skydd som är mer effektivt och kan erhållas snabbare än det skydd som en domstol kan ge, och inte tvärtom. Effektivitetsprincipen är en viktig rättsregel i unionsrätten, ( 12 ) och nationella förfaranden ska därför garantera att CORDIS beslut har full rättsverkan. ENI Gas & Power France har även gjort gällande att likvärdighetsprincipen inte har åsidosatts, medan rättssäkerhetsprincipen i sig är flexibel och inte ger någon ovillkorlig garanti för att ett visst rättsförhållande inte kommer att ändras. Unionsrätten ställer således krav på att tvistlösningsorganet ska ha befogenhet att meddela beslut som gäller hela den period som omfattas av rättsstridigheten.

22. Direct énergie har medgett att om CORDIS beslut inte hade verkan från dagen för olagliga avtalsförpliktelser skulle parterna systematiskt föredra att ärendena prövades av domstol, vars avgöranden har sådan verkan, vilket skulle leda till asymmetri vad gäller rättsverkningar och vara oförenligt med målet om snabba åtgärder i direktiv 2009/73. ( 13 ) Direktiv 2009/73 skulle berövas sin ändamålsenliga verkan och Direct énergie har därför uppmanat domstolen att analogt tillämpa den rättspraxis som har utvecklats på konsumentskyddsområdet i fråga om otillbörliga avtalsvillkor och likabehandling. ( 14 )

23. Direct énergie har även gjort gällande att enligt direktiv 2009/73, närmare bestämt artikel 41.4 d, bör nationella tillsynsmyndigheter ha omfattande befogenheter.

24. Direct énergie har erinrat om att principen om rättssäkerhet endast kan åberopas när en administrativ handling uppenbart strider mot unionsrätten, även om denna har vunnit laga kraft. ( 15 ) Direct énergie har tillagt att om CORDIS beslut inte tillerkänns retroaktiv verkan skulle detta innebära ett godkännande av en praxis som strider mot unionslagstiftningen, och Direct énergie har avvisat GRDF:s argument att marknaden skulle destabiliseras. ( 16 ) Unionsrättens företräde, och kravet på effektiva, proportionerliga och avskräckande åtgärder, gör att oförenliga avtalsprinciper måste upphävas.

25. Direct énergie har slutligen gjort gällande att den hänskjutande domstolens hänvisning till domen Vereniging Nationaal Overlegorgaan Sociale Werkvoorziening saknar fog. ( 17 )

26. Den franska regeringen har framhållit att det nationella målet endast rör så kallade kombinationsavtal, där hushållskunder har tecknat ett enda avtal för både leverans och distribution av gas. Gasleverantörer som Direct énergie och ENI Gas & Power France har ingått överföringsavtal med GRDF i syfte att sedan ingå kombinationsavtal med kunder. Överföring av belopp som erhållits enligt dessa distributionsavtal ska vidarebefordras till GRDF. Resultatet av dessa avtal blev att kostnaderna för obetalda kundräkningar bars av Direct énergie och ENI, i stället för av den systemansvarige för distributionssystemet, GRDF. Detta utgör bakgrunden till tvisten.

27. Den franska regeringen har uppmanat domstolen att omformulera den fråga som ställts, och ifrågasätter framför allt den del av frågan som avser huruvida CORDIS ”ska ha befogenhet att fatta ett beslut som är tillämpligt på hela den period som omfattas av den aktuella tvisten” enligt unionsrätten. Om denna fråga ska besvaras nekande, finns det inga garantier för att den hänskjutande domstolen får ett användbart svar, eftersom svaret inte kommer att behandla frågan om huruvida en sådan retroaktiv verkan är tillåten enligt unionsrätten, även om den inte föreskrivs däri. ( 18 ) Den franska regeringen föreslår därför en omformulering av den fråga som ställts så att den avser huruvida unionsrätten utgör hinder för att låta sådana beslut gälla en tidsperiod som täcker hela den omtvistade avtalsperioden.

28. Den franska regeringen har hävdat att både den ändamålsenliga verkan av direktiv 2009/73 och effektivitetsprincipen talar för ett nekande svar på den sålunda omformulerade frågan. Detta förutsätter dock att rättssäkerhetsprincipen, proportionalitetsprincipen och grundläggande rättigheter i Europeiska unionens stadga om de grundläggande rättigheterna iakttas, viket det ankommer på den nationella domstolen att avgöra.

29. Om frågan inte omformuleras anser den franska regeringen att den ska besvaras nekande. I avsaknad av harmoniserad lagstiftning omfattas tidsmässiga rättsverkningar av medlemsstaternas utrymme för skönsmässig bedömning inom ramen för deras möjligheter att genomföra direktiv enligt artikel 288 FEUF, och medlemsstaternas nationella processuella autonomi, som omfattas av likvärdighets- och effektivitetsprinciperna samt andra allmänna principer i unionsrätten. Den franska regeringen har bland annat hänvisat till en dom från EU-domstolen på mervärdesskatteområdet, ( 19 ) och en dom rörande återbetalning av felaktigt utbetalade belopp, ( 20 ) för att illustrera hur rättssäkerhetsprincipen kan medföra en begränsning av verkningarna i tiden. ( 21 ) Det ankommer på den hänskjutande domstolen att bedöma huruvida likvärdighets- och effektivitetsprinciperna har iakttagits. ( 22 )

30. Kommissionen påminner om att organ som CORDIS är oberoende administrativa myndigheter vars befogenheter och funktioner i mångt och mycket påminner om de befogenheter och funktioner konkurrensmyndigheter har. När myndigheter som CORDIS fattar beslut på grundval av artikel 41.l1 i direktiv 2009/73 måste deras beslut vara lika effektiva som domstolsavgöranden, särskilt vad gäller deras tillämpning i tiden (ratione temporis). I princip får sådana avgöranden verkan från och med den tidpunkt då de meddelas (ex tunc), men lagstiftaren eller domstolen kan göra undantag från detta, på grundval av att en avvägning mellan kraven på att unionsrätten ges verkan och ges företräde framför nationell rätt, å ena sidan, och kraven på rättssäkerhet och skydd för berättigade förväntningar, å andra sidan, kräver en tidsmässig begränsning.

31. På grund av principen om lojalt samarbete och unionsrättens effektivitet och företräde ska alla rättsstridiga följder undanröjas från ett kontrakt vars villkor inte är förenliga med kraven i direktiv 2009/73. Domstolen begränsar dock själv sina avgörandens verkningar i tiden med hänsyn till kravet på rättssäkerhet. Detta sker dock endast i undantagsfall, ( 23 ) och endast när det är motiverat av tvingande rättssäkerhetshänsyn, varvid samtliga offentliga och privata intressen ska beaktas. ( 24 ) Rättighetsskyddet är också relevant. ( 25 )

32. Kommissionen har slutligen hänvisat till en dom om energitariffer och avtalsförhållanden som uppkommit före den aktuella tvisten. I denna dom fann EU-domstolen att det saknades anledning att begränsa domens rättsverkningar i tiden. ( 26 ) Kommissionen anser att det inte finns någon risk i det nationella målet som motiverar en begränsning av verkningarna i tiden. En tillsynsmyndighet som CORDIS måste därför ha befogenhet att fatta beslut som gäller hela den period som rättstvisten avser, oavsett vilken dag den faktiska tvisten mellan parterna inleddes. Detta är förenligt med andan i och syftet med direktiv 2009/73. Om verkningarna av beslut från tillsynsmyndigheter som CORDIS begränsades i tiden skulle besluten bli betydligt mindre effektiva vad gäller säkerställandet av en väl fungerande marknad och utvecklingen av en konkurrensutsatt gasmarknad.

IV. Bedömning

A. Inledande anmärkningar

1. EU-domstolens behörighet

33. Jag konstaterar inledningsvis att det i beslutet om hänskjutande inte ges någon närmare förklaring till varför vissa angivna bestämmelser i direktiv 2009/73 skulle vara relevanta för att lösa den materiella tvisten mellan parterna, med undantag för bestämmelsen om rättsmedel. I korthet handlar tvisten om huruvida den systemansvarige för distributionssystemet eller leverantören av naturgas bör bära bördan av slutkunders obetalda räkningar för så kallade kombinationsavtal om distribution och leverans av gas, och vad som ska ske när det har fastställts att denna börda ska bäras av den systemansvarige för distributionssystemet och inte av leverantören. Mer allmänt handlar tvisten om kundförvaltningstjänster och om den ersättning som ska betalas till leverantörer för att de utför dessa tjänster för en systemansvarigs räkning.

34. Detta är problematiskt, eftersom det i artikel 41.11 i direktiv 2009/73 anges att varje ”part som har ett klagomål mot en systemansvarig för överförings-, lagrings-, LNG- eller distributionssystemet vad avser den systemansvariges skyldigheter i enlighet med detta direktiv får inge klagomålet till tillsynsmyndigheterna” (min kursivering). Det ankommer på EU-domstolen att tolka en sådan bestämmelse när det har fastställts att den är relevant för en påstådd materiell överträdelse av direktivet i fråga, ( 27 ) med hänsyn till att Europeiska unionen inte har någon generell befogenhet i fråga om rättsmedel utanför de områden där den har en materiell befogenhet. Mer generellt ankommer det på den hänskjutande domstolen att förklara sambandet mellan de bestämmelser i unionslagstiftningen som det hänvisas till och den aktuella tvisten och föremålet för denna. ( 28 )

35. De muntliga yttrandena kan på denna punkt sammanfattas enligt följande.

36. GRDF har hävdat att de tjänster som är i fråga i förevarande tvist är de kundförvaltningstjänster avseende slutkunderna som leverantören utför för den systemansvariges räkning, och denna specifika tjänst nämns över huvud taget inte i direktiv 2009/73. Den regleras snarare av fransk lag, och det nationella målet faller därför utanför det materiella tillämpningsområdet för direktiv 2009/73.

37. ENI Gas & Power France har påpekat att direktiv 2009/73 föreskriver gemensamma regler för distribution och leverans av gas till slutkonsumenter. Bolaget har hänvisat till artikel 1 i direktiv 2009/73, som definierar direktivets syfte och tillämpningsområde, och uppgett att de tjänster som omfattades av det nationella målet rörde uttag av avgifter för tillträde till distributionsnätet, och leverantörens utförande av kundtjänster för den systemansvariges räkning. Betalningen för denna tjänst utgör själva kärnan i tvisten. Bolaget har mot denna bakgrund gjort gällande att tvisten faller inom tillämpningsområdet för direktiv 2009/73, eftersom den rör tillträde till nätet och distributions- och leveransförhållanden.

38. Direkt énergie har gjort gällande att den skyldighet som åligger den systemansvarige enligt direktiv 2009/73 är att säkerställa tillträde till nätet enligt artikel 32 i direktiv 2009/73, och detta tillträde får inte vara diskriminerande, förutom i de undantagsfall som anges i artikel 35. Direkt énergie har gjort gällande att om en systemansvarig för ett distributionssystem anser att en leverantör ska nekas tillträde om inte leverantören tillhandahåller tjänster för den systemansvarige, skulle detta innebära att leverantören nekas tillträde enligt direktiv 2009/73. Nämnda bolag har även hänvisat till tillsynsmyndighetens skyldigheter enligt artikel 40, särskilt i fråga om upprätthållande av konkurrensen.

39. I sina muntliga yttranden gjorde Frankrike vissa förtydliganden. Frankrikes ombud uppgav att kundförvaltningstjänster som leverantörer utför i Frankrike för systemansvariga för distributionsnät, som GRDF, är ett sätt att få tillgång till nätet, som har införts av den franska lagstiftaren, för att genomföra artikel 32 i direktiv 2009/73 om tredje parts tillträde till överförings- och distributionssystemet, genom det system med kombinationsavtal som detta innebär, samtidigt som kundens fria val av leverantör, som det hänvisas till i skäl 3 i direktiv 2009/73, iakttas.

40. Kommissionen har anfört den omständigheten att det nationella målet ställde två leverantörer av gas mot varandra och rörde distributionstjänster, när GRDF själv är systemansvarig för ett distributionssystem, varmed direktiv 2009/73 var tillämpligt.

41. Min slutsats är att det nationella målet omfattas av tillämpningsområdet för direktiv 2009/73, eftersom de muntliga yttranden som sammanfattats ovan skapar den nödvändiga kopplingen mellan den materiella tvist som uppstått mellan parterna och direktiv 2009/73. ( 29 ) I samband med detta har jag beaktat syftet med direktiv 2009/73 (se punkt 3 ovan), dess tillämpningsområde, ( 30 ) enligt definitionen i artikel 1, och att det på flera ställen i beslutet om hänskjutande anges att innebörden av begreppet distribution i artikel 2.5 i direktiv 2009/73 är relevant för det nationella målet, även om ingen fråga har ställts om denna aspekt. Tvisten rör framför allt de tariffer som är tillämpliga på tjänster som tillhandahålls av en leverantör som ombud för en systemansvarig för ett distributionssystem. Den rör således fastställandet av tariffer och tillträde till nät, vilka båda omfattas av direktivets materiella tillämpningsområde, och dess förhållande till artikel 41.11.

2. Ingen omformulering av tolkningsfrågan

42. Samtidigt delar jag inte Frankrikes uppfattning att tolkningsfrågan måste omformuleras. Den omständigheten att det tvingande ordet ”ska”, eller, som det står i originalversionen av beslutet om hänskjutande, ”ils commandent qu’une autorité de régulation … ait le pouvoir”, har använts med avseende på en tillsynsmyndighets befogenheter vad gäller dess besluts verkan i tiden, hindrar inte domstolen från att ge ett mer nyanserat svar.

3. Huruvida det nationella målet rör retroaktiv tillämpning och huruvida frågan delvis ska avvisas

43. Tvärtemot vad GRDF gjort gällande delar jag slutligen inte GRDF:s uppfattning att det nationella målet avser ett fall där CORDIS har gjort en retroaktiv tillämpning av unionsrätten.

44. Av fast rättspraxis framgår att EU-domstolens tolkning av en unionsbestämmelse – vid utövandet av sin behörighet enligt artikel 267 FEUF – innebär att den aktuella bestämmelsens innebörd och tillämpningsområde klargörs och förtydligas i erforderlig utsträckning, såsom den ska eller skulle ha tolkats och tillämpats från och med tidpunkten för dess ikraftträdande. Härav följer att domstolar får och ska tillämpa den sålunda tolkade bestämmelsen på rättsförhållanden som har uppkommit och ingåtts före dagen för meddelande av förhandsavgörandet, om övriga förutsättningar för att väcka talan vid behörig domstol angående bestämmelsens tillämpning är uppfyllda. ( 31 )

45. Domstolen har slagit fast att direktiv 2009/73 tidsmässigt är tillämpligt från den 3 mars 2011, då tiden för införlivande av direktivet löpte ut enligt artikel 54 i samma direktiv. ( 32 ) Varje tolkning som domstolen gör av artikel 41.11 i direktiv 2009/73 ska således tillämpas från den dagen (den 3 mars 2011). CORDIS befogenheter att vidta åtgärder i egenskap av tvistlösande myndighet enligt artikel 41.11 i direktiv 2009/73 måste med nödvändighet kunna utövas med avseende på perioden som går tillbaka till detta datum, med förbehåll för nationell processuell autonomi, som i sin tur ska vara förenlig med effektivitets- och likvärdighetsprinciperna och med lydelsen av artikel 41.11 och dess krav på att ett beslut ska fattas senast fyra månader från det att ett klagomål har mottagits.

46. Frågan är emellertid om artikel 41.11 i direktiv 2009/73 kan åberopas till stöd för att CORDIS har befogenhet att vidta åtgärder som är avsedda att ha verkningar före den 3 mars 2011. Detta är viktigt eftersom de avtal som är relevanta i det nationella målet ingicks den 21 juni 2005 respektive den 21 november 2008.

47. Denna fråga måste avgöras genom att tolka de relevanta villkoren i ovannämnda direktivs föregångare, nämligen direktiv 2003/55, och av huruvida CORDIS kan betraktas som tvistlösande myndighet enligt fransk rätt vid tillämpningen av direktiv 2003/55, vilket är en fråga för den nationella domstolen att avgöra. Direktiv 2009/73, som den hänskjutande domstolen har begärt tolkning av, kan dock inte åberopas till stöd för sådana åtgärder från CORDIS sida som är avsedda att ha verkningar före den 3 mars 2011.

48. Varken beslutet om hänskjutande eller de skriftliga yttrandena innehåller några upplysningar om sambandet mellan CORDIS och direktiv 2003/55. Det är visserligen riktigt att EU-domstolen i en dom har uttalat att artikel 41 i direktiv 2009/73 i allt väsentligt återger innehållet i artikel 25 i direktiv 2003/55. ( 33 ) Direktiv 2003/55 skiljer sig emellertid i flera materiella avseenden från direktiv 2009/73.

49. Det finns för det första inget skäl i direktiv 2003/55 som är analogt med skäl 33 i direktiv 2009/73, och dess krav på effektiva, proportionerliga och avskräckande åtgärder (se vidare punkterna 54–57 nedan). Det finns för det andra inte någon bestämmelse i direktiv 2003/55 som liknar artikel 41.17 i direktiv 2009/73. I artikel 41.17 föreskrivs att ”[m]edlemsstaterna ska se till att det finns lämpliga mekanismer på nationell nivå som ger den part som berörs av ett beslut fattat av tillsynsmyndigheten rätt att överklaga till ett organ som är oberoende av de berörda parterna och av någon regering”. För det tredje anges i förarbetena till direktiv 2009/73 att ett av syftena med det nya direktivet var att förstärka tillsynsmyndigheternas befogenheter, inklusive genom att ge dem en befogenhet att vidta avskräckande sanktionsåtgärder. Härigenom underförstods att sanktionsåtgärderna i det nya direktivet skulle skilja sig från dem som föreskrevs i direktiv 2003/55. ( 34 ) Tolkningsfrågan ska därför avvisas i den del den avser perioder före den 3 mars 2011. ( 35 )

50. Jag kommer nu att besvara den fråga som ställts på grundval av denna premiss och endast hänvisa till direktiv 2009/73, den enda åtgärd som det ställts en fråga om.

B. Svar på tolkningsfrågan

51. Vid fastställandet av svaret på den fråga som ställts har jag kommit fram till att kommissionen gjorde rätt som bedömde CORDIS ansvar med utgångspunkt i att den är en oberoende myndighet med verkställighetsskyldigheter enligt unionsrätten. Det är en etablerad princip i unionsrätten att ”principen om unionsrättens företräde inte bara medför en skyldighet för domstolar, utan för alla myndigheter i medlemsstaten, att säkerställa unionsbestämmelsernas fulla verkan.” ( 36 ) Omfattningen av denna skyldighet behandlades nyligen av en generaladvokat som anförde följande: ”Domstolen har … slagit fast att skyldigheten att omedelbart tillämpa unionsrätten gäller på samma sätt för både nationella domstolar och förvaltningsmyndigheter. Dessa ska inom ramen för sin respekt[i]ve behörighet och kompetens säkerställa att unionsbestämmelserna ges full verkan, utan att dessförinnan behöva begära eller avvakta att bestämmelsen i den nationella lagstiftningen dessförinnan har upphävts genom lagstiftning eller något annat konstitutionellt förfarande. Att tillmäta unionsrättsliga bestämmelser full effekt innebär slutligen att samtliga principer för nationell tillämpning av unionsrätten ska iakttas, till exempel principerna om företräde, direkt effekt och konform tolkning.” ( 37 )

52. I hittillsvarande rättspraxis har medlemsstaternas organ uppmanats att inte tillämpa nationell lagstiftning som strider mot unionsrätten när de utövar befogenheter som syftar till att säkerställa att lagstiftningen följs. ( 38 ) De organ i medlemsstaterna som har särskild skyldighet att vidta åtgärder för att avhjälpa rättsstridiga situationer måste således omfattas av den väl etablerade skyldigheten att lojalt säkerställa efterlevnaden av unionslagstiftningen i god tro, som nu återspeglas i artiklarna 4.3 och 19.1 FEU, åtminstone med avseende på sådana bestämmelser som artikel 41.11 i direktiv 2009/73, ( 39 ) och den skyldighet att vidta åtgärder för att avhjälpa rättsstridiga situationer som följer härav (se punkterna 54–57 nedan). EU-domstolen har nyligen prövat en tvist om tillämpningsområdet för bestämmelsen om rättsmedel i direktiv 2000/78/EG av den 27 november 2000 om inrättande av en allmän ram för likabehandling i arbetslivet, ( 40 ) och begränsningar av en nämnds befogenhet enligt nationell rätt att säkerställa likabehandling. ( 41 )

53. Domstolen slog i domen Minister for Justice and Equality och Commissioner of the Garda Síochána fast att när en nämnd har inrättats som ett alternativ till domstolar för att säkerställa likabehandling enligt direktiv 2000/78 vore det ”motstridigt om enskilda kunde åberopa unionsbestämmelser på ett visst område vid ett organ som i nationell rätt getts behörighet att pröva tvister på detta område, samtidigt som nämnda organ likväl inte var skyldigt att tillämpa unionsbestämmelserna genom att underlåta att tillämpa bestämmelser i nationell rätt som inte är förenliga med de förstnämnda bestämmelserna.” ( 42 )

54. Det är ostridigt att CORDIS är den tvistlösande myndighet som den franska regeringen inrättat för att fullgöra sina skyldigheter enligt artikel 41.11 i direktiv 2009/73. Det är också ostridigt att det finns ett alternativt tillvägagångssätt, som målet Minister för Justice and Equality och Commissioner of the Garda Síochána är ett exempel på, nämligen att vända sig till de allmänna domstolarna (se artikel 41.15 och 41.17 i direktiv 2009/73). På samma sätt som myndighetens befogenheter i det målet inte fick begränsas i förhållande till de allmänna domstolarna anser jag, i likhet med Direct énergie och ENI, Gas & Power, att om de åtgärder som CORDIS hade befogenhet att vidta inte kunde få retroaktiv verkan i samma utsträckning som de franska domstolarnas åtgärder skulle detta avskräcka parterna från att använda sig av CORDIS-förfarandet och motverka syftet med direktiv 2009/73 när det gäller tillgången till snabba rättsmedel. ( 43 )

55. De åtgärder som CORDIS är skyldig att vidta måste därför omfatta hela den period som går tillbaka till den 3 mars 2011. Med undantag för den aspekten omfattas frågan om vilka specifika sanktioner som ska finnas att tillgå av den nationella processuella autonomin, med förbehåll för effektivitets- och likvärdighetsprinciperna, och bestämmelserna om rättsmedel i direktiv 2009/73.

56. Även om det i skäl 33 och artikel 41.4 d i direktiv 2009/73 endast anges att tillsynsmyndigheter och domstolar har befogenhet att utfärda ”effektiva, proportionerliga och avskräckande sanktioner” framgår det av lydelsen av artikel 41.11 att tvistlösande myndigheter omfattas av begreppet tillsynsmyndigheter. Det ankommer på CORDIS och de franska domstolarna att tillämpa fransk rätt i detta avseende, med vederbörlig hänsyn till lydelsen i och syftet med direktiv 2009/73, och besluta vad som utgör effektiva, proportionerliga och avskräckande åtgärder för den period som går tillbaka till den 3 mars 2011, eftersom direktiv 2009/73 inte innehåller några kriterier för att bedöma detta. ( 44 ) Detta innebär till exempel att en fransk domstol eller CORDIS kan komma att betrakta en ändring av avtalen genom ett tillägg som går ända tillbaka till åren 2005 och 2008 som oproportionerligt, ( 45 ) med tanke på omfattningen av syftena med direktiv 2009/73 (se punkt 3 ovan), som sträcker sig från att garantera rättvisa valmöjligheter för konsumenterna till lika tillgång till nätet, syftet att skydda systemens integritet och att tarifferna ska återspegla de faktiska kostnaderna (se punkt 7 ovan vad gäller förordning nr 715/2009) och de konsekvenser som GRDF påstår följer för gassektorns stabilitet (se punkt 20 ovan).

57. Det är emellertid inte denna fråga som har ställts till EU-domstolen i förevarande mål. Frågan rör verkningarna i tiden av de effektiva, proportionerliga och avskräckande åtgärder som CORDIS är skyldig att utfärda enligt direktiv 2009/73 under en viss tidsperiod.

58. Ovanstående analys räcker därför för att besvara den fråga som ställts, eftersom denna är begränsad till de ”befogenheter” som CORDIS ska anförtros enligt direktiv 2009/73. För fullständighetens skull lägger jag dock till följande.

59. Mycket material har lagts fram inför domstolen om principen om rättssäkerhet och principen om skydd för berättigade förväntningar, vilka obestridligen är bindande för medlemsstaternas myndigheter när de genomför unionsrätten. ( 46 ) Dessa principer förefaller vara relevanta endast i följande avseenden i det nationella målet.

60. Vad gäller rättssäkerhetsprincipen motiverar denna att rimliga nationella tidsfrister tillämpas för att väcka talan, vilket faktiskt går före kravet på ändamålsenlig verkan av direktiv vad gäller tidsperioder som ligger före den dag då EU-domstolen meddelat en dom angående deras tolkning, förutsatt att dessa tidsfrister i sin tur överensstämmer med principerna om likvärdighet och effektivitet och inte omfattas av vissa begränsade undantag. ( 47 ) Om de nationella tidsfristerna för att väcka talan har iakttagits är det emellertid endast EU-domstolen, och inte de franska domstolarna eller CORDIS, som kan anpassa verkningarna i tiden av direktiv 2009/73 och utesluta perioder som löper från och med den 3 mars 2011 fram till och med i dag. ( 48 )

61. Inom ramen för konkurrenslagstiftningen har EU-domstolen emellertid funnit att vad gäller de sanktioner som medlemsstaternas konkurrensmyndigheter kan utfärda mot företag medför rättssäkerhetsprincipen att de nationella myndigheternas skyldighet att inte tillämpa konkurrenshämmande nationell lagstiftning ”inte får leda till att de berörda företagen utsätts för straffrättsliga eller administrativa sanktionsåtgärder för ett tidigare förfarande, om detta förfarande föreskrevs i lag” (min kursivering). ( 49 ) Om sådana omständigheter skulle uppkomma vid franska domstolar eller vid CORDIS, måste samma regel även tillämpas till förmån för GRDF.

62. Vad gäller principen om berättigade förväntningar kan jag inte se att denna rättsregel är relevant för de åtgärder CORDIS har befogenhet att vidta enligt unionsrätten mot bakgrund av omständigheterna i det nationella målet, när det av EU-domstolens praxis framgår att skydd för berättigade förväntningar inte kan åberopas av en nationell domstol, som dömer i en tvist mellan privatpersoner, för att tillämpa en nationell rättsregel som strider mot de allmänna principer som fastställts i direktiv. ( 50 ) I förevarande fall följer CORDIS skyldighet att vidta effektiva, proportionerliga och avskräckande åtgärder av ett direktiv.

63. Slutligen delar jag Direct énergies uppfattning att domen Vereniging Nationaal Overlegorgaan Sociale Werkvoorziening m.fl. ( 51 ) har begränsat värde när det gäller att lösa tvisten i det nationella målet. Det målet rörde indragning och återvinning av finansiellt stöd från EU, och den begränsade roll som principen om berättigade förväntningar och rättssäkerhet kan spela när den konkurrerar med kravet på ändamålsenlig verkan hos de EU-förordningar som gäller på just det området.

V. Förslag till avgörande

64. Mot bakgrund av vad som ovan anförts föreslår jag att den fråga som har ställts av Cour de cassation (Högsta domstolen, Frankrike) ska besvaras på följande sätt. Europaparlamentets och rådets direktiv 2009/73/EG av den 13 juli 2009 om gemensamma regler för den inre marknaden för naturgas och om upphävande av direktiv 2003/55/EG, och särskilt artikel 41.11 i direktivet, ska tolkas så, att en tillsynsmyndighet som har att lösa en tvist ska ha befogenhet att fatta ett beslut som är tillämpligt på hela den period som omfattas av direktiv 2009/73, det vill säga som går ända tillbaka till den 3 mars 2011, oavsett vilken dag som de omtvistade avtalen trädde i kraft.

( 1 ) Originalspråk: engelska.

( 2 ) EUT L 211, 2009, s. 94.

( 3 ) EUT L 211, 2009, s. 36.

( 4 ) Genom lag nr 2017–55 av den 20 januari 2017 infördes ett fjärde stycke i artikel L-134–20 i energilagen. Enligt villkoren i detta får CORDIS, på begäran av den part som ingett ett klagomål, besluta att kommitténs beslut ska ha verkan från och med en tidpunkt innan klagomålet ingavs. Denna tidpunkt får emellertid inte infalla före den dag då någon av parterna för första gången formellt ifrågasatte avtalet och, i varje fall, inte tidigare än två år före den dag då klagomålet ingavs på begäran av den part som vänder sig till den. Denna bestämmelse är emellertid inte tillämplig i tiden (ratione temporis) på det nationella målet. För att en begäran om förhandsavgörande ska anses inte vara hypotetisk, krävs att den ”tillgodose[r] behov som är knutna till den faktiska lösningen av en tvist”. Dom av den 10 december 2018, Wightman m.fl. (C‑621/18, EU:C:2018:999, punkt 28 och där angiven rättspraxis).

( 5 ) Dom av den 13 mars 2008, Vereniging Nationaal Overlegorgaan Sociale Werkvoorziening m.fl. (C‑383/06–C‑385/06, EU:C:2008:165)

( 6 ) GRDF hänvisar bland annat till dom av den 7 februari 2002, Krauer (C‑28/00, EU:C:2002:82), dom av den 18 april 2002, Duchon (C‑290/00, EU:C:2002:234), dom av den 17 juli 2014, Panasonic Italia m.fl. (C‑472/12, EU:C:2014:2082) och dom av den 15 juli 2004, Gerekens och Procola (C‑459/02, EU:C:2004:454).

( 7 ) Dom av den 13 mars 2007, Unibet (C‑432/05, EU:C:2007:163).

( 8 ) Fjärde stycket i lag nr 2017–55 av den 20 januari 2017 var inte i kraft vid den aktuella tidpunkten. Se fotnot 4 ovan.

( 9 ) GRDF lyfter särskilt fram domen av den 21 december 2016, Gutiérrez Naranjo m.fl. (C‑154/15, C‑307/15 och C‑308/15, EU:C:2016:980).

( 10 ) GRDF hänvisar till dom av den 15 juli 2004, Gerekens och Procola (C‑459/02, EU:C:2004:454, punkt 24), och dom av den 13 mars 2008, Vereniging Nationaal Overlegorgaan Sociale Werkvoorziening m.fl. (C‑383/06–C‑385/06, EU:C:2008:165, punkt 60).

( 11 ) GRDF hänvisar, bland annat, till dom av den 25 juni 1975, Deuka (5/75, EU:C:1975:88).

( 12 ) ENI Gas & Power France hänvisar, bland annat, till yttrande 1/91 (första yttrandet angående EES-avtalet) av den 14 december 1991 (EU:C:1991:490), och dom av den 13 mars 2007, Unibet (C‑432/05, EU:C:2007:163).

( 13 ) Direct énergie hänvisar till dom av den 14 mars 2013, Aziz (C‑415/11, EU:C:2013:164, punkt 60), och dom av den 21 januari 2015, Unicaja Banco and Caixabank (C‑482/13, C‑484/13, C‑485/13 och C‑487/13, EU:C:2015:21, punkt 31).

( 14 ) Direct énergie hänvisar till dom av den 11 december 1997, Magorrian och Cunningham (C‑246/96, EU:C:1997:605, punkt 41), dom av 16 maj 2000, Preston m.fl. (C‑78/98, EU:C:2000:247, punkterna 40 och 43), dom av den 14 mars 2013, Aziz (C‑415/11, EU:C:2013:164, punkt 60), och dom av den 21 december 2016, Gutiérrez Naranjo m.fl. (C‑154/15, C‑307/15 och C‑308/15, EU:C:2016:980, punkt 72).

( 15 ) Direct énergie hänvisar även till dom av den 4 oktober 2012, Byankov (C‑249/11, EU:C:2012:608, punkterna 80–82), och dom av den 19 april 2016, DI (C‑441/14, EU:C:2016:278, punkt 38) vad gäller skyddet för berättigade förväntningar.

( 16 ) Vad gäller denna punkt hänvisas till dom av den 9 september 2008, FIAMM m.fl./rådet och kommissionen (C‑120/06 P och C‑121/06 P, EU:C:2008:476, punkt 185).

( 17 ) Dom av den 13 mars 2008, Vereniging Nationaal Overlegorgaan Sociale Werkvoorziening m.fl. (C‑383/06–C‑385/06, EU:C:2008:165).

( 18 ) Den franska regeringen hänvisar till lag nr 2017–55, som begränsar verkan i tiden av beslut från organ som CORDIS till två år. Regeringen har emellertid medgett att denna lag inte är tillämplig i tiden (ratione temporis) i det nationella målet. Se fotnot 4 ovan.

( 19 ) Dom av den 12 april 2018, Biosafe - Indústria de Reciclagens (C‑8/17, EU:C:2018:249, punkt 36).

( 20 ) Dom av den 13 mars 2008, Vereniging Nationaal Overlegorgaan Sociale Werkvoorziening m.fl. (C‑383/06–C‑385/06, EU:C:2008:165, punkt 52).

( 21 ) Genom att anta lag nr 2017–55 har den franska lagstiftaren strävat efter jämvikt.

( 22 ) Här har den franska regeringen grundat sig på förslaget till avgörande av generaladvokaten Wahl i de förenade målen Finanzamt Neuss och Butin (C‑374/16 och C‑375/16, EU:C:2017:515, punkt 71).

( 23 ) Kommissionen hänvisar till dom av den 6 mars 2007, Meilicke m.fl. (C‑292/04, EU:C:2007:132, punkterna 35–37).

( 24 ) Dom av 8 november 2001, Silos (C‑228/99, EU:C:2001:599, punkterna 35–38).

( 25 ) Dom av den 26 april 1994, Roquette Frères (C‑228/92, EU:C:1994:168).

( 26 ) Dom av den 23 oktober 2014, Schulz och Egbringhoff (C‑359/11 och C‑400/11, EU:C:2014:2317, punkt 54 och följande punkter).

( 27 ) Se, exempelvis, dom av den 5 december 2013, Asociación de Consumidores Independientes de Castilla y León (C‑413/12, EU:C:2013:800), som rörde tillgängliga rättsmedel i en horisontell tvist, och i vilken domstolen i punkt 25 konstaterade följande: ”talan i det nationella målet har väckts av en konsumentskyddsorganisation i syfte att utverka ett förbud för en näringsidkare att använda sig av oskäliga avtalsvillkor”. I punkt 26 slog domstolen fast att ”domstolen [är] behörig att pröva de frågor som har ställts, eftersom de avser tolkningen av unionsrätten”. Se generaladvokaten Wahls ståndpunkt i målet Sánchez Morcillo och Abril García (C‑169/14, EU:C:2014:2110, punkterna 72–74). I punkt 70 undersökte generaladvokaten huruvida den aktuella rättsliga situationen, som rörde tillgängliga rättsmedel för att säkerställa den horisontella tillämpningen av unionens konsumentlagstiftning mellan två enskilda parter, omfattades av unionsrätten.

( 28 ) Dom av den 13 februari 2014, Airport Shuttle Express m.fl. (C‑162/12 och C‑163/12, EU:C:2014:74, punkt 39). Se, för en senare meddelad dom, dom av den 27 februari 2018, Associação Sindical dos Juízes Portugueses (C‑64/16, EU:C:2018:117, punkt 20).

( 29 ) EU-domstolen har godtagit att nationell lagstiftning kan reglera verksamhet som omfattas av direktivets tillämpningsområde, vilket medför att domstolen har behörighet. Se till exempel dom av den 2 oktober 2018, Ministerio Fiscal (C‑207/16, EU:C:2018, 788, punkt 38).

( 30 ) Se, exempelvis, dom av den 12 januari 2010, Petersen (C‑341/08, EU:C:2010:4, punkt 32).

( 31 ) Se, exempelvis, dom av den 22 oktober 1998, IN. CO. GE.’90 m.fl. (C‑10/97–C‑22/97, EU:C:1998:498, punkt 23).

( 32 ) Med undantag för artikel 11 i direktiv 2009/73, vilken saknar betydelse i förevarande mål. Se dom av den 19 mars 2015, E.ON Földgáz Trade (C‑510/13, EU:C:2015:189, punkt 33). Mellan den 3 september 2009, den dag då direktiv 2009/73 trädde i kraft, och den 3 mars 2011, den dag då införlivandefristen löpte ut, var medlemsstaterna skyldiga att avhålla sig från att vidta några aktiva åtgärder som allvarligt skulle kunna försvåra uppnåendet av det resultat som föreskrevs genom det direktivet. Se förslag till avgörande av generaladvokaten Cruz Villalón i målet E.ON Földgáz Trade, (C‑510/13, EU:C:2014:2325, punkterna 22 och 23). Generaladvokaten hänvisade där till dom av den 18 december 1997, Inter-Environnement Wallonie (C‑129/96, EU:C:1997:628, punkt 45), dom av den 26 maj 2011, Stichting Natuur en Milieu m.fl. (C‑165/09–C‑167/09, EU:C:2011:348, punkt 78) och dom av den 11 september 2012, Nomarchiaki Aftodioikisi Aitoloakarnanias m.fl. (C‑43/10, EU:C:2012:560, punkt 57). Före den 3 mars 2011 var det Europaparlamentets och rådets direktiv 2003/55/EG av den 26 juni 2003 om gemensamma regler för den inre marknaden för naturgas och om upphävande av direktiv 98/30/EG som var tillämpligt (EUT L 176, 2003, s. 57). Se förslag till avgörande av generaladvokaten Cruz Villalón i målet E.ON Földgáz Trade, (C‑510/13, EU:C:2014:2325, punkterna 26 och 27).

( 33 ) Se dom av den 19 mars 2015, E.ON Földgáz Trade (C‑510/13, EU:C:2015:189, punkt 4).

( 34 ) COM (2007) 529 final, den 19 september 2007, punkt 2.1.

( 35 ) Enligt domstolens fasta praxis ska en begäran om förhandsavgörande avvisas i avsaknad av tillräckliga uppgifter om de faktiska och rättsliga omständigheter som utgör ramen för tvisten, i enlighet med vad som stadgas i artikel 94 i domstolens rättegångsregler. Se, exempelvis, den nyligen meddelade domen av den 28 mars 2019, Verlezza m.fl. (C‑487/17–C‑489/17, EU:C:2019:270, punkt 30). Vad gäller avvisning av en viss del av en begäran om förhandsavgörande, se till exempel dom av den 13 februari 2014, Crono Service m.fl. (C‑419/12 och C‑420/12, EU:C:2014:81, punkterna 31–33).

( 36 ) Dom av den 4 december 2018, Minister for Justice and Equality och Commissioner of the Garda Síochána (C‑378/17, EU:C:2018:979, punkt 39).

( 37 ) Förslag till avgörande av generaladvokaten General Bobek i målet Link Logistik N&N (C‑384/17, EU:C:2018:494, punkt 106). Generaladvokaten hänvisar till dom av den 9 mars 1978, Simmenthal (106/77, EU:C:1978:49, punkt 24), dom av den 22 juni 1989, Costanzo (103/88, EU:C:1989:256, punkt 31), dom av den 12 januari 2010, Petersen (C-341/08, EU:C:2010:4, punkt 80), dom av den 19 januari 2010, Kücükdeveci (C‑555/07, EU:C:2010:21, punkt 55), dom av den 5 juli 2016, Ognyanov (C‑614/14, EU:C:2016:514, punkt 34), dom av den 10 oktober 2017, Farrell (C‑413/15, EU:C:2017:745, punkt 34) och dom av den 14 september 2017, The Trustees of the BT Pension Scheme (C‑628/15, EU:C:2017:687, punkt 54 och där angiven rättspraxis). Se förslag till avgörande av generaladvokaten Wahl i målet Minister for Justice and Equality och Commissioner of the Garda Síochána (C‑378/17, EU:C:2018:698, punkt 71): ”Såsom jag ser det kan en förvaltningsmyndighet eller domstol endast ha en skyldighet att underlåta att tillämpa nationell lagstiftning för att säkerställa att unionsrätten ges full verkan, om det redan från början har fastställts att organet har materiell behörighet att pröva målet (eller, för den delen, såsom mer allmänt gäller myndigheter, att fatta beslut i en viss fråga).”

( 38 ) Min kursivering. Dom av den 4 december 2018, Minister for Justice and Equality och Commissioner of the Garda Síochána (C‑378/17, EU:C:2018:979, punkt 38 och där angiven rättspraxis).

( 39 ) EU-domstolen har konsekvent förklarat att ”… det ankommer på medlemsstaterna, bland annat enligt principen om lojalt samarbete i artikel 4.3 första stycket FEU, att se till att unionsrätten tillämpas och respekteras på deras respektive territorier. Medlemsstaterna är, enligt artikel 4.3 andra stycket FEU, dessutom skyldiga att vidta alla lämpliga åtgärder, både allmänna och särskilda, för att säkerställa att de skyldigheter fullgörs som följer av fördragen eller unionens institutioners akter. I artikel 19.1 andra stycket FEU föreskrivs även att medlemsstaterna ska fastställa de möjligheter till överklagande som behövs för att säkerställa ett effektivt domstolsskydd inom de områden som omfattas av unionsrätten”. Se dom av den 14 september 2017, The Trustees of the BT Pension Scheme (C‑628/15, EU:C:2017:687, punkt 47).

( 40 ) EGT L 303, 2000, s. 16.

( 41 ) Dom av den 4 december 2018, Minister for Justice and Equality och Commissioner of the Garda Síochána (C‑378/17, EU:C:2018:979).

( 42 ) Ibidem, punkt 46 och där angiven rättspraxis.

( 43 ) Jag noterar att domstolen i domen av den 4 december 2018, Minister för Justice and Equality och Commissioner of the Garda Síochána (C‑378/17, EU:C:2018:979) inte uttryckligen slog fast att de skyldigheter som angetts i den domen endast åvilade organ som hade befogenhet att begära förhandsavgörande enligt artikel 267 FEUF, och hänvisade till avgöranden som rörde rent administrativa organ när den ålade dessa skyldigheter (se till exempel dom av den 22 juni 1989, Costanzo, 103/88, EU:C:1989:256). Domstolen avslutade med följande konstaterande: ”Till detta kommer att Workplace Relations Commission, såvitt detta organ ska anses vara en domstol, i den mening som avses i artikel 267 FEUF … med stöd av denna artikel kan hänskjuta en fråga till EU-domstolen om tolkningen av relevanta bestämmelser i unionsrätten, och är skyldigt, då organet måste rätta sig efter den dom som EU-domstolen meddelar i målet om förhandsavgörande, att tillämpa nämnda dom omedelbart, genom att vid behov på eget initiativ underlåta att tillämpa bestämmelser i nationell lagstiftning som strider mot unionsbestämmelserna”. Min kursivering.

( 44 ) Dom av den 23 december 2009, Spector Photo Group och Van Raemdonck (C‑45/08, EU:C:2009:806, punkt 71).

( 45 ) Domstolen har slagit fast att vid bedömningen av huruvida en sanktion eller åtgärd är proportionerlig ska den nationella domstolen ta hänsyn till hur allvarlig överträdelsen är. Se, exempelvis, dom av den 26 september 2018, Van Gennip m.fl. (C‑137/17, EU:C:2018:771, punkt 99 och där angiven rättspraxis).

( 46 ) Se, bland annat, dom av den 21 mars 2019, Unareti (C‑702/17, EU:C:2019:233, punkt 34).

( 47 ) Se, bland annat, dom av den 19 maj 2011, Iaia m.fl. (C‑452/09, EU:C:2011:323), punkterna 17 och 18.

( 48 ) Dom av den 23 oktober 2014, Schulz och Egbringhoff (C‑359/11 och C‑400/11, EU:C:2014:2317, punkt 57 och där angiven rättspraxis).

( 49 ) Dom av den 9 september 2003, CIF (C‑198/01, EU:C:2003:430, punkt 53).

( 50 ) Dom av den 19 april 2016, DI (C‑441/14, EU:C:2016:278, punkt 38). Se, för ett liknande resonemang, dom av den 13 oktober 2016, Polkomtel (C‑231/15, EU:C:2016:769, punkt 25).

( 51 ) Dom av den 13 mars 2008, Vereniging Nationaal Overlegorgaan Sociale Werkvoorziening m.fl. (C‑383/06–C‑385/06, EU:C:2008:165). Många av de domar som GRDF har åberopat avser omständigheter under vilka unionslagstiftningen kan tillämpas på omständigheter som uppkommit före den dag då lagstiftningen trädde i kraft. Se till exempel fotnot 6 ovan. Denna situation uppkommer emellertid inte i det nationella målet enligt det synsätt som jag här har föreslagit.