ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
148

För fullständighetens skull ska det påpekas att om det antas att en sådan hänvisning vore tillräcklig i förevarande fall, så att tribunalen skulle kunna söka i bilaga A.5 till ansökan efter en handling som styreker förekomsten av dessa lån, ska åtminstone de två handlingar som återfinns på sidorna 43 och 44, respektive 45 och 46 i akten innehållande bilagorna till ansökan beaktas. Dessa två handlingar utgörs av två låneavtal som ingåtts mellan Codefa, i egenskap av låntagare, och sökanden, i egenskap av långivare, till ett belopp om 70000 euro, respektive 150000 euro, det vill säga totalt 220000 euro, vilket motsvarar det belopp som sökanden har åberopat. Det ska emellertid påpekas att dessa två avtal, vilka är avfattade på engelska, varken är paraferade eller undertecknade, vilket sökanden även har medgett vid förhandlingen. Under dessa omständigheter kan det konstateras att även om den argumentation som grundas på dessa två avtal skulle kunna prövas i sak, ska avtalens bevisvärde begränsas avsevärt eftersom de inte gör det möjligt att med säkerhet fastställa förekomsten av den fordran som sökanden har åberopat till stöd för sitt yrkande om ersättning för den aktuella skadan. I motsats till vad sökanden gjort gällande under förhandlingen kan denna slutsats inte påverkas av det förhållandet att det framgår av detaljerna i Codefas passiva balansräkning (sammanställning av den 30 juni 2011), vilken återfinns på sidorna 80 och 81 i akten innehållande bilagorna till ansökan, under rubriken ”[k]ortfritsiga konto- och checkräkningskrediter”, att det på rad 455002 ”Mahmoudian Féreidoun” hänvisas till en skuld på 220000 euro netto den 30 juni 2011. Eftersom Cofeda likviderades mer än sex månader efter det att denna sammanställning upprättades, är det nämligen inte möjligt att försäkra sig om att de lån som sökanden beviljat Codefa inte till viss del, eller till och med till fullo, återbetalats. Även om det antas att tribunalen kan beakta denna handling i bilaga A.5 till ansökan, till vilken sökanden inte har hänvisat specifikt i ansökan, kan en sådan uppgift under alla omständigheter inte styrka att den påstådda skadan är för handen.
11

Genom skrivelse av den 27 maj 2014 (nedan kallad den formella underrättelsen) meddelade kommissionen formellt franska myndigheter att den vidhöll sin uppfattning. Kommissionen ansåg att de konstaterade bristerna utgjordes av en otillräcklig nyckelkontroll som skapade en risk ”för fonderna” och vanligtvis skulle medföra en finansiell korrigering på fem procent. Kommissionen klargjorde emellertid att eftersom dessa brister redan hade konstaterats under de två föregående utredningarna skulle de anses som återkommande vilket medförde en tillämpning av en höjd schablonmässig korrigering på tio procent till ett nettobelopp som skulle undantas från finansiering av utgifter som redovisats till Europeiska garantifonden för jordbruket (EGFJ) och Europeiska jordbruksfonden för landsbygdsutveckling (EJFLU) på 115971211,03 euro. Kommissionen har även anfört att den schablonmässiga korrigeringen avsåg utgifter för åren 2011–2013 vilka uppstått under räkenskapsåren 2011–2013 eftersom ingen korrigeringsåtgärd hade vidtagits under dessa år.
50

Enligt artikel 84.1 i rättegångsreglerna får nya grunder inte åberopas under rättegången, såvida de inte föranleds av rättsliga eller faktiska omständigheter som framkommit först under förfarandet. En grund som utgör en utvidgning av en grund som tidigare har åberopats, direkt eller indirekt, i ansökan genom vilken talan väckts och som har ett nära samband med den tidigare åberopade grunden måste dessutom anses kunna tas upp till prövning. Vidare kan argument vars innebörd har ett nära samband med en grund som har åberopats i ansökan genom vilken talan väckts inte anses utgöra nya grunder och får åberopas i samband med repliken eller under förhandlingen (se dom av den 12 september 2012, Italien/kommissionen, T‑394/06, ej publicerad, EU:T:2012:417, punkt 48 och där angiven rättspraxis).
7

Intervenienten åberopade följande bevis som bifogats ansökan om ogiltighetsförklaring av den 26 september 2011: – Tre skärmdumpar som skrivits ut från dess hemsida den 25 juli 2011, varvid den första innehåller uppgifter om företaget av den 1 juli 2011 och de andra två innehåller kartor från 2010 som visar placeringen av intervenientens livsmedelsbutiker i Tyskland och Österrike. – En skärmdump som skrivits ut från dess hemsida den 25 juli 2011 som innehåller uppgifter från 2010 angående vissa ”basprodukter”. – Årsrapporten för år 2006. – Årsrapporten för år 2004. – Årsrapporten för år 2005. – En skrivelse från Biogarten Handels GmbH till ”basic AG”, daterad den 21 april 2006, med angivande av de bonuspoäng som den förstnämnda tillerkände den senare för den omsättning som detta bolag uppnådde under första kvartalet 2006 från försäljningen av Biogarten-produkter. – En skrivelse från Biogarten till ”basic AG”, daterad den 13 december 2005, med angivande av de bonuspoäng som den förstnämnda tillerkände den senare för den omsättning som detta bolag uppnådde under perioden april till september 2005 från försäljningen av Biogarten-produkter. – En leveranssedel, daterad den 15 april 1999, utfärdad av Nordlicht Naturkost Handels GmbH till ”basic AG””Bio-Supermarkt”. – En faktura, daterad den 13 november 2001, utfärdad av Nordlicht Naturkost Handels GmbH till ”basic AG””Bio-Supermarkt”. – Försäljningsstatistik från den 1 december 2006, publicerad av Herrmannsdorfer Landwerkstätten Glonn GmbH & Co. KG, en leverantör av ekologiska livsmedel, och som bland annat rör ”basic”. – Ett intyg av den 19 september 2011 utfärdat av en anställd på intervenientens marknadsavdelning. – Tabeller med uppgifter som påstås avse omsättningen för ”basic” till och med juli 2009, december 2010 och juni 2011. – Reklambroschyrer från ”basic”-livsmedelsbutiker från juni, juli och december 2003, januari, februari, mars, april, september och november 2004, juni, oktober och november 2005 och januari, februari, april, maj och december 2006. – Reklammaterial utan datum. – Ett diplom för ”Årets företagare 2006” av den 21 september 2006 som tilldelats två ledningspersoner vid ”basic AG”. – Pressklipp från åren 2003 till 2006. – En dom av Landgericht München I (regional domstol för München I, Tyskland) av den 9 september 2006.
160

För det andra finns det ett orsakssamband mellan underlåtenheten att inom skälig handläggningstid meddela dom i mål T‑82/08 och uppkomsten av den skada som åsamkades sökanden på grund av att sökanden betalade bankgarantiavgifter under den tid som motsvarar den tid som tribunalen underlät att meddela dom inom skälig handläggningstid. När sökanden den 12 februari 2008 väckte talan i mål T‑82/08, och när den i februari 2008 ställde en bankgaranti som började gälla den 4 mars 2008, så var det inte möjligt att förutse att tribunalen skulle underlåta att meddela dom inom skälig handläggningstid. Sökanden kunde också förvänta sig att sökandens talan skulle handläggas inom skälig handläggningstid. Vidare kan det konstateras att tribunalens underlåtenhet att inom skälig handläggningstid meddela dom i mål T‑82/08 inträffade efter sökandens ursprungliga val att ställa en bankgaranti. Sambandet mellan den oskäliga handläggningstiden och betalningen av bankgarantiavgifter under den period som motsvarar den tid under vilken tribunalen åsidosatte sin skyldighet att meddela dom inom skälig handläggningstid, kan således inte ha brutits genom sökandens ursprungliga val att inte omedelbart betala en del av de böter som ålades genom beslut K(2007) 5791 och att ställa en bankgaranti (se, för ett liknande resonemang, dom av den 10 januari 2017, Gascogne Sack Deutschland och Gascogne/Europeiska unionen, T‑577/14, EU:T:2017:1, punkterna 115–121).
66

Kommissionens ståndpunkt att de harmoniserade standarder som ursprungligen antogs inom ramen för direktiv 98/37 inte kan ligga till grund för en presumtion om överensstämmelse med de grundläggande hälso-och säkerhetskraven i direktiv 2006/42, innebär att det antal harmoniserade standarder som kunde användas under det tidiga skedet av det sistnämnda direktivets tillämpning var avsevärt begränsat. Denna ståndpunkt medför således att effektiviteten i systemet undergrävs. Det kan härvidlag noteras att det sista offentliggörandet i officiella tidningen av ”titlar på och hänvisningar till harmoniserade standarder inom ramen för [direktiv 98/37]”, i mars 2009, omfattar 57 sidor (EUT C 74, 2009, s. 4), medan det första motsvarande offentliggörandet inom ramen för direktiv 2006/42 endast omfattar 26 sidor (EUT C 214, 2009, s. 1) samt att det andra motsvarande offentliggörandet, som gjordes omedelbart före den 29 december 2009 – den första dagen för tillämpningen av de bestämmelser genom vilka detta direktiv införlivats – fortfarande inte omfattar mer än 37 sidor (EUT C 309, 2009, s. 29). Med tanke på att det i snitt förtecknas ett tiotal harmoniserade standarder på en sida i dessa offentliggöranden skulle kommissionens synsätt medföra att tillverkarna – vid tidpunkten för det faktiska genomförandet av direktiv 2006/42 i slutet av december 2009 – för att visa att det förelåg en presumtion om att deras produkter överensstämde med de grundläggande hälso- och säkerhetskraven i det nya direktivet kunde använda sig av ungefär 200 färre harmoniserade standarder än vad som var fallet i slutet av tillämpningsperioden för direktiv 98/37. Detta skulle vara oförenligt med den viktiga funktion som mekanismen för överensstämmelse med harmoniserade standarder har enligt dessa två direktiv. Det ska noteras att det är först i offentliggörandet i april 2011 (EUT C 110, 2011, s. 1) som det återfinns ett jämförbart antal harmoniserade standarder beträffande vilka referenser har offentliggjorts inom ramen för båda direktiven.
49

De varumärken som avses i artikel 7.1 b i förordning nr 207/2009 är sådana varumärken som inte fyller varumärkets grundläggande funktion, det vill säga att identifiera det kommersiella ursprunget för den aktuella varan eller tjänsten, så att den konsument som köper den vara eller den tjänst som varumärket avser kan göra samma val vid ett senare köp, om erfarenheten varit positiv, eller att göra ett annat val, om den varit negativ (dom av den 3 juli 2003, Best Buy Concepts/harmoniseringskontoret (BEST BUY), T‑122/01, EU:T:2003:183, punkt 20, dom av den 21 januari 2011, BSH/harmoniseringskontoret (executive edition), T‑310/08, ej publicerad, EU:T:2011:16, punkt 23, och dom av den 23 januari 2014, Novartis/harmoniseringskontoret (CARE TO CARE), T‑68/13, ej publicerad, EU:T:2014:29, punkt 12).
55

Tvärtemot vad EUIPO har hävdat framgår det på intet sätt av regel 37 b iv i förordning (EG) nr 2868/95 att överklagandenämnden måste anse att bevisning som inte ingetts till annulleringsenheten har inkommit för sent. I nämnda regel preciseras nämligen endast att ansökan om ogiltighetsförklaring ska innehålla den bevisning som den grundas på. Av detta följer att denna regel inte innebär att all bevisning som ingetts efter ansökan om ogiltighetsförklaring ingavs, antingen till annulleringsenheten eller till överklagandenämnden, ska anses ha ingetts för sent.
28

Ett kännetecken saknar särskiljningsförmåga, i den mening som avses i nämnda bestämmelse, om det inte fyller ett varumärkes grundläggande funktion, nämligen den att ange varans eller tjänstens ursprung så att den konsument som köper den vara eller den tjänst som kännetecknas av varumärket kan göra samma val vid ett senare köp, om erfarenheten varit positiv, eller göra ett annat val, om erfarenheten varit negativ (dom av den 31 mars 2004, Fieldturf/harmoniseringskontoret (LOOKS LIKE GRASS ... FEELS LIKE GRASS ... PLAYS LIKE GRASS), T‑216/02, EU:T:2004:96, punkt 23).
36

Till att börja med ska tribunalen, såsom intervenienten med rätta har yrkat, avvisa de bilagor till överklagandet som klaganden åberopade för första gången vid tribunalen. Det följer nämligen av artikel 65.2 i förordning nr 207/2009 att tribunalen ska pröva lagligheten av överklagandenämndernas beslut genom att kontrollera nämndernas tillämpning av unionsrätten utifrån bland annat de faktiska omständigheter som åberopats vid överklagandenämnderna. Faktiska omständigheter som parterna inte har åberopat vid EUIPO:s enheter kan sålunda inte längre åberopas i samband med överklagandet till tribunalen, och tribunalen får inte göra någon omprövning av de faktiska omständigheterna mot bakgrund av bevisning som åberopats för första gången vid tribunalen, utom vad avser sakförhållanden som EUIPO:s enheter borde ha prövat på eget initiativ enligt artikel 76.1 i förordning nr 207/2009 (se, för ett liknande resonemang, dom av den 10 november 2011, LG Electronics/harmoniseringskontoret, C‑88/11 P, EU:C:2011:727, punkterna 23–26 och där angiven rättspraxis, dom av den 24 november 2005, Sadas/harmoniseringskontoret – LTJ Diffusion (ARTHUR ET FELICIE), T‑346/04, REG, EU:T:2005:420, punkt 19, och dom av den 12 december 2014, Wilo/harmoniseringskontoret (Pioneering for You), T‑601/13, EU:T:2014:1067, punkt 12). I föreliggande fall ligger de nya faktiska omständigheter och bevis som åberopats av klaganden – inklusive uppgifter om omsättning samt kataloger, inom klagandens egen ansvarhetssfär, och klaganden har inte gjort gällande att EUIPO borde ha prövat dem på eget initiativ. Dessa omständigheter kan således inte påverka lagligheten av det överklagade beslutet och de ska avvisas. Det saknas därvid anledning att pröva deras bevisvärde.
I artikel 59 i förordning nr 1907/2006 om registrering, utvärdering, godkännande och begränsning av kemikalier (Reach), anges det inte på vilket sätt man ska gå till väga för att lägga fram flera förslag om identifiering av ett ämne som inger mycket stora betänkligheter enligt artikel 57 i nämnda förordning, oavsett om det rör sig om flera olika ämnen eller om flera olika egenskaper hos ett och samma ämne enligt den sistnämnda artikeln. Närmare bestämt preciseras det inte huruvida varje förslag som rör en av de grunder som anges i artikel 57 i förordningen måste inges separat eller om flera förslag av denna typ kan lämnas i en och samma handling. I vart fall innehåller dessa två bestämmelser inget som gör att det går att sluta sig till att det föreligger någon skyldighet att samla flera förslag i en och samma handling när förslagen lämnas in samtidigt av samma upphovsman. På samma sätt konstaterar tribunalen att det inte finns någon bestämmelse som förbjuder återkallande av ett eller flera förslag under förfarandets gång, inte ens om dessa förslag inledningsvis hade lämnats in inom ramen för en och samma ansökan.

Det betyder att den omröstning beträffande ett ämne som hölls inom ramen för diskussionerna i medlemsstatskommittén och som ägde rum efter det att en medlemsstat, i den dokumentation som lämnades in i enlighet med artikel 59.3 och 59.5 i förordning nr 1907/2006, separerat sina kommentarer beträffande detta ämne från kommentarerna vad gäller de övriga förslagen, inte kan anses ha stridit mot artikel 59.8 och 59.9 i förordning nr 1907/2006, eller ens mot den rätt att yttra sig som tillkommer leverantören av ämnet.

(se punkterna 86 och 91)
Tribunalens dom (fjärde avdelningen) av den 28 september 2016 –

The Art Company B & S mot EUIPO – G‑Star Raw (THE ART OF RAW)

(mål T‑593/15)

”EU-varumärke — Invändningsförfarande — Ansökan om registrering som EU-varumärke av ordmärket THE ART OF RAW — Det äldre nationella figurmärket och EU-figurmärket art och det äldre EU-figurmärket The Art Company — Relativt registreringshinder — Risk för förväxling föreligger inte — Artikel 8.1 b i förordning (EG) nr 207/2009”

1. EU-varumärke — Definition och förvärv av EU-varumärke — Relativa registreringshinder — Invändning från innehavaren av ett identiskt eller liknande äldre varumärke som registrerats för varor eller tjänster som är identiska eller av liknande slag — Risk för förväxling med det äldre varumärket — Bedömningskriterier (Rådets förordning nr 207/2009, artikel 8.1 b) (se punkterna 18 och 19)

2. EU-varumärke — Definition och förvärv av EU-varumärke — Relativa registreringshinder — Invändning från innehavaren av ett identiskt eller liknande äldre varumärke som registrerats för varor eller tjänster som är identiska eller av liknande slag — Likhet mellan de berörda varumärkena — Bedömningskriterier (Rådets förordning nr207/2009, artikel 8.1 b) (punkterna 20 och 21)

3. EU-varumärke — Definition och förvärv av EU-varumärke — Relativa registreringshinder — Invändning från innehavaren av ett identiskt eller liknande äldre varumärke som registrerats för varor eller tjänster som är identiska eller av liknande slag — Risk för förväxling med det äldre varumärket — Ordmärket THE ART OF RAW — Figurmärkena art och The Art Company (Rådets förordning nr 207/2009, artikel 8.1 b) (se punkterna 23, 24, 49–53, 57 och 58)

4. EU-varumärke — Definition och förvärv av EU-varumärke — Relativa registreringshinder — Invändning från innehavaren av ett identiskt eller liknande äldre varumärke som registrerats för varor eller tjänster som är identiska eller av liknande slag — Risk för förväxling med det äldre varumärket — Låg särskiljningsförmåga hos det äldre varumärket — Av betydelse (Rådets förordning nr 207/2009, artikel 8.1 b) (se punkterna 37 och 39)

Saken

Överklagande av det beslut som meddelades av EUIPO:s första överklagandenämnd den 9 juli 2015 (ärende R 1980/2014‑1), om ett invändningsförfarande mellan The Art Company B & S och G-Star Raw.

Domslut

1) Överklagandet ogillas.
2

Larko etablerades år 1989 som ett nytt företag efter likvidationen av Hellenic Mining and Metallurgical SA. Vid tidpunkten för de faktiska omständigheterna hade bolaget tre aktieägare: Grekiska staten, vilken innehade 55,2 procent av aktierna via det privata kreditinstitutet Hellenic Republic Asset Development Fund, National Bank of Greece SA (nedan kallad NBG), som innehade 33,4 procent av aktierna, och Public Power Corporation (den största elproducenten i Grekland, i vilken staten är majoritetsägare), som innehade 11,4 procent av aktierna.
106

När det gäller kravet på undanröjande av all konkurrens är det inte nödvändigt att, vid fastställandet av att artikel 102 FEUF har åsidosatts, styrka att all konkurrens på marknaden undanröjs, utan det räcker att styrka att den aktuella vägran riskerar att, eller är av beskaffenheten att, undanröja all konkurrens på marknaden (dom av den 17 september 2007, Microsoft/kommissionen, T‑201/04, EU:T:2007:289, punkt 563, och dom av den 9 september 2009, Clearstream/kommissionen, T‑301/04, EU:T:2009:317, punkt 148).
26

Artikel 48.2 i rättegångsreglerna av den 2 maj 1991, enligt vilken nya grunder får åberopas under rättegången om de föranleds av rättsliga eller faktiska omständigheter som framkommit först under förfarandet, kan förvisso i vissa fall tillämpas vid ändring av yrkanden (se, för ett liknande resonemang, dom av den 1 april 2009, Valero Jordana/kommissionen, T‑385/04, EU:T:2009:97, punkterna 76 och 77). Så är särskilt fallet när det angripna beslutet under förfarandets gång ersätts med ett annat beslut med samma föremål, vilket då ska betraktas som en ny omständighet som innebär att sökanden har möjlighet att justera sina yrkanden (beslut av den 21 september 2011, Internationaler Hilfsfonds/kommissionen, T‑141/05 RENV, EU:T:2011:503, punkt 34).
138

För det tredje har kommissionen funnit att begreppen ”dubbel registrering”, ”registreringsnummer” och ”dubbel nationalitet” som användes för fartygen, inte var tvetydiga utan tydligt hade definierats i FN-rätten. Kommissionen har tillagt att det i unionsrätten tydligt anges att ett fiskefartyg ska vara registrerat i en enda stat och att det endast får segla under en stats flagg för att kunna omfattas av det allmänna preferenssystemet. Kommissionen har bekräftat att båda de berörda fartygen hade varit registrerade på Seychellerna och seglat under detta lands flagg under fem år. Samtidigt var de emellertid även registrerade i El Salvador och seglade under detta lands flagg. Trots det hade gäldenären förklarat att de villkor för att omfattas av det allmänna preferenssystemet som anges i artikel 68.2 i förordning nr 2454/93 var uppfyllda.
9

I punkt 3.1.2 i de allmänna bestämmelserna, med rubriken ”Hur kan du kontakta Epso?”, anges följande: ”Innan du kontaktar Epso ber vi dig att kontrollera att du noggrant har läst all information i meddelandet om uttagningsprov, i de här allmänna bestämmelserna och på Epsos webbplats, även under Vanliga frågor … Kontaktuppgifter hittar du på webbplatsen … I all korrespondens som rör din ansökan ska du uppge det namn som du har angett i ansökan, uttagningsprovets nummer och ditt ansökningsnummer. Epso tillämpar principerna i reglerna om god förvaltningssed … I enlighet med dessa principer förbehåller sig Epso dock rätten att inte besvara sådana brev från de sökande som enbart upprepar innehållet i tidigare brev eller är förolämpande eller meningslösa.”
20

Som angetts ovan i punkt 6 har den fjärde sökanden utgett sig för att vara universalsuccessor till Breco International (Private). Detta bolag fördes under bolagsnamnet Breco International upp i förteckningen över juridiska personer, enheter och organ som avses i artikel 6 i bilaga III till förordning nr 314/2004 enligt artikel 1 och bilagan till förordning nr 77/2009. I punkt 7 i del II i nämnda bilaga anges att Breco International är en juridisk person med säte i Saint-Hélier (Jersey). Rådet förklarade vid förhandlingen att det framgick av en rapport från en företagsinformationsbyrå, som bilagts rådets duplik, att det fanns en sådan enhet med säte i Jersey. Enligt ett intyg om namnbyte som utfärdades av Zimbabwes bolagsregister den 29 september 2010, vilket sökandena lade fram i samband med en rättelse av ansökan, är den fjärde sökanden det zimbabwiska bolaget Breco international (Private) Ltd, senare Fodya (Private) Ltd. Mot den bakgrunden fördes Breco Internationals namn upp på förteckningarna i fråga trots att det inte fanns några uppgifter från Zimbabwes bolagsregister som styrkte enhetens juridiska existens. Dessutom saknas stöd för slutsatsen att de berörda institutionerna, när de förde upp namnet Breco International i förteckningarna, avsåg att föra upp namnet på den fjärde sökanden i förteckningarna, vilken är etablerad i Harare (Zimbabwe) och vars identifikationsuppgifter därmed skiljer sig avsevärt från uppgifterna avseende Breco International. Under dessa förutsättningar har sökandena inte fog att anföra att namnet på den fjärde sökanden hade förts upp på förteckningarna i fråga.
5

Den 7 april 2011 ansökte sökanden, Instituto dos Vinhos do Douro e do Porto, IP, vid harmoniseringskontoret, om ogiltighetsförklaring av det omtvistade varumärket, enligt artikel 53.1 c jämförd med artiklarna 8.4, 53.2 d och 52.1 a i förordning nr 207/2009, jämförda med artikel 7.1 c och 7.1 g i samma förordning, i den del varumärket omfattar varor som avses i punkt 3 ovan.