ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
11.

Skyldigheten att offentliggöra prospekt regleras i artikel 3 i prospektdirektivet, vilken har följande lydelse: ”1. Medlemsstaterna ska inte tillåta erbjudande av värdepapper till allmänheten inom deras territorier utan att ett prospekt dessförinnan har offentliggjorts. 2. Skyldigheten att offentliggöra prospekt ska inte gälla följande slag av erbjudanden: a) erbjudanden av värdepapper som endast riktas till kvalificerade investerare, och/eller b) erbjudanden av värdepapper som riktas till färre än hundra fysiska eller juridiska personer, som inte är kvalificerade investerare, per medlemsstat, och/eller c) erbjudanden av värdepapper som riktas till investerare som förvärvar värdepapper för ett sammanlagt vederlag på minst 50000 euro per investerare för varje separat erbjudande, och/eller d) erbjudanden av värdepapper med ett nominellt värde per enhet på minst 50000 euro, och/eller e) erbjudanden av värdepapper för ett sammanlagt vederlag på under 100000 euro, varvid detta tröskelvärde ska beräknas för en tolvmånadersperiod. Varje därpå följande återförsäljning av värdepapper, som tidigare erbjöds genom en eller flera av de slag av erbjudanden som nämns i denna punkt, ska dock betraktas som ett separat erbjudande, och den definition som anges i artikel 2.1 d ska tillämpas för fastställande av huruvida återförsäljningen är ett erbjudande av värdepapper till allmänheten. Vid värdepappersplaceringar via finansiella mellanhänder ska prospekt offentliggöras om inget av villkoren under a-e uppfylls när det gäller den slutliga placeringen. 3. Medlemsstaterna ska se till att det krävs att ett prospekt offentliggörs vid varje upptagande av värdepapper till handel på en reglerad marknad som är belägen eller verksam inom deras territorier.”
16.

En unionsmedborgare och dennes familjemedlemmar (som inte är medborgare i en medlemsstat) har också rätt att uppehålla sig i den mottagande medlemsstaten under längre tid än tre månader om unionsmedborgaren uppfyller de villkor som anges i artikel 7.1 a, 7.1 b eller 7.1 c, det vill säga om den berörda personen: a) är anställd eller egenföretagare i den mottagande medlemsstaten, eller b) för egen och sina familjemedlemmars räkning har tillräckliga tillgångar samt har en heltäckande sjukförsäkring som gäller i den mottagande medlemsstaten, eller c) är student och har tillräckliga tillgångar och en heltäckande sjukförsäkring.
90.

Immofinanz har däremot invänt att om en investerare tilläts kräva tillbaka det ursprungliga förvärvspriset skulle detta kunna få samma effekt som att förklara bolaget ogiltigt. Detta skulle skapa rättsosäkerhet och strida mot artiklarna 12 och 13 i direktivet om skyddsåtgärder, som uttömmande anger de förutsättningar, under vilka ett bolag ska förklaras ogiltigt. Immofinanz har vidare anfört (under åberopande av domen i målet E. Friz ( 31 ), och har i detta avseende fått stöd av Aviso Zeta), att det är av yttersta vikt att värna om bolagets fortsatta existens. Om aktietransaktionen ska göras ogjord, aktierna återlämnas till Immofinanz och pengarna betalas tillbaka, ska således det belopp som ska återbetalas beräknas ex nunc (enligt aktiernas värde när kravet framställdes) och inte ex tunc (enligt det ursprungliga förvärvspriset).
21.

När kunden väljer priskategorin Basic för hela sin resa, ges under rubriken ”Din resa”en prisuppställning med uppgift om alla kostnader som hänför sig till bokningen till höger på bokningssidan. Prisuppställningen omfattar, utöver grundpriset för själva resan, som inbegriper skatter och avgifter, ett belopp som motsvarar bokningsavgift och i förekommande fall avgift för betalning med kreditkort. Summan av dessa kostnader utgör ”Slutligt pris”. För att kunna gå vidare med bokningen måste kunden här lägga in sina personuppgifter. Kunden ska därefter godkänna ”transportvillkoren”och ”användarvillkoren för webbplatsen”. I punkt 8.4 i ”transportvillkoren” anges följande i fråga om bagage: ”För priset Basic medför incheckning av ett bagage som får väga högst 23 kg per passagerare att det ska betalas ett tillägg, som varierar med hänsyn till varje flygnings särskilda beskaffenhet. I priskategorierna Optima och Excellence ingår gratis incheckning av ett bagage som får väga högst 23 kg. Oavsett vilket pris som väljs får passageraren checka in mer än ett bagage om högst 23 kg maximum, under förutsättning att motsvarande tillägg betalas för vart och ett av dem. Det är möjligt att checka in tyngre bagage mot betalning av ett tillägg, varvid varje bagage inte får väga mer än 32 kg. …”
6.

I artikel 6.1 i punktskattedirektivet föreskrivs följande: ”1. Skattskyldighet för punktskatt inträder när varan släpps för konsumtion eller när sådana lagerbrister har registrerats som i enlighet med artikel 14.3 måste beläggas med punktskatt. Frisläppande av punktskattebelagda varor för konsumtion skall utgöras av a) varje avvikelse ... från uppskovsreglerna, b) all tillverkning ... av sådana varor utom ramen för uppskovsreglerna, c) all införsel ... av sådana varor om de inte omfattas av uppskovsregler.”
10.

19d § i Arbeitszeitgesetz (österrikisk lag om arbetstid, nedan kallad AZG) föreskriver följande: ”1. Arbete räknas som deltid när antalet överenskomna timmar per vecka i genomsnitt är färre än det normalt föreskrivna antalet arbetade timmar per vecka eller mindre än det normala antalet arbetade timmar per vecka enligt villkoren i tillämpligt kollektivavtal. … 6. Deltidsanställda får inte missgynnas i förhållande till heltidsanställda på grund av att de arbetar deltid, såvida det inte finns objektiva grunder som rättfärdigar olika behandling. … 7. Vid en rättstvist måste arbetsgivaren bevisa att ofördelaktiga villkor inte grundas på att arbetet sker på deltidsbasis.”
71.

Spanien hävdar att den text som ska tillämpas är 1996 års meddelande, i vilket det inte anges någon skyldighet att föra ett register för att kunna fastställa stöd av mindre betydelse per treårsperiod. I vilket fall som helst kan tidigare stöd inte kumuleras vid ny affärsverksamhet. Syftet med återkrav är dessutom att återställa en situation utan snedvridning av konkurrensen, och logiken bakom undantaget för stöd av mindre betydelse är att stöd som underskrider taket inte påverkar handeln mellan medlemsstaterna. ( 58 ) Eftersom stöd under 100000 euro per treårsperiod inte anses snedvrida konkurrensen räcker det att återkräva det belopp som överstiger denna summa. Det skulle vara oproportionerligt om stöd på 100000 euro inte behövde anmälas, samtidigt som det skulle vara obligatoriskt att återkräva oanmält stöd på 100000,01 euro i dess helhet. I WAM-beslutet beslutade kommissionen att endast det stöd som överskred taket skulle återkrävas. Det beslutet ogiltigförklarades, men inte av något skäl som är relevant för bestämmelsen om stöd av mindre betydelse. Slutligen påstår Spanien att likabehandlingsprincipen har åsidosatts. I ett tidigare mål ( 59 ) hade Spanien bara återkrävt de belopp som översteg 100000 euro per treårsperiod, vilket kommissionen hade godtagit.
9.

Genom 6a § likabehandlingslagen införlivas artikel 6.2 i direktiv 2000/78. Denna bestämmelse har följande lydelse: ”Uanset §§2-5 er denne lov ikke til hinder for fastsættelse af aldersgrænser for adgang til erhvervstilknyttede sociale sikringsordninger eller for anvendelse af alderskriteriet i aktuarberegninger inden for rammerne af disse ordninger. Anvendelsen af alderskriteriet må ikke medføre forskelsbehandling på grund af køn.”
6.

I artikel 6 i direktivet om miljökonsekvensbeskrivning regleras allmänhetens deltagande. Här ska särskilt artikel 6.3 framhållas, som avser information till allmänheten: ”Medlemsstaterna ska, inom lämpliga tidsramar, se till att den berörda allmänheten får tillgång till följande: a) All information som har samlats in i enlighet med artikel 5. b) I enlighet med den nationella lagstiftningen, de viktigaste rapporter och utlåtanden som har lämnats till den eller de behöriga myndigheterna vid den tidpunkt då den berörda allmänheten skall informeras i enlighet med punkt 2 i den här artikeln. c) I enlighet med bestämmelserna i Europaparlamentets och rådets direktiv 2003/4/EG av den 28 januari 2003 om allmänhetens tillgång till miljöinformation …, annan information än den som avses i punkt 2 i den här artikeln, som är relevant för beslutet i enlighet med artikel 8 i detta direktiv och som blir tillgänglig efter det att den berörda allmänheten har informerats i enlighet med punkt 2 i den här artikeln.”
61.

Konstantinos Antonopoulos var privaträttsligt visstidsanställd på departementet (och omfattades av kategori c ovan) under perioden november 2008–oktober 2009. Han var medlem i ett fackförbund och beviljades 34 dagars ledighet för facklig verksamhet under nämnda tidsperiod. Departementet ville betala hans lön för dessa 34 dagar, men kommissionären vägrade att godkänna utbetalningen med hänvisning till att Konstantionos Antonopoulos anställning inte berättigade honom till sådan ersättning.
20.

Den hänskjutande domstolen har påpekat att O.P.A.P. har utvidgat sin verksamhet till utlandet. Som anges i det motiverade yttrandet av den 28 februari 2008 från Europeiska gemenskapens kommission riktat till Republiken Grekland hade O.P.A.P. per den 31 mars 2005 redan inrättat 206 spelombud i Cypern, enligt ett grekisk-cypriotiskt avtal. O.P.A.P. bildade år 2003 bolaget O.P.A.P. Kyprou Ltd och år 2004 bolaget O.P.A.P. International Ltd. Sedan år 2003 innehar bolaget 90 procent av aktiekapitalet i bolaget O.P.A.P. Glory Ltd och 20 procent i bolaget Glory Technology Ltd. År 2004 bildade det i Grekland bolaget O.P.A.P. Parochis Ypiresion A.E.
30.

Vitsocker är en homogen produkt. ( 19 ) Sockerkategorierna A, B och C skiljer sig inte från varandra i fysiskt hänseende. Det är inte heller möjligt att fastställa tillverkningsdatum för socker med ledning av dess fysiska egenskaper. När en producent således lagrar socker i silos som redan innehåller socker som tillverkats under tidigare regleringsår är det omöjligt att se en skillnad på socker som tillverkats under olika regleringsår. ( 20 )
29.

I domen i det ovannämnda målet Sea slog domstolen fast att om ett kontrakt tilldelas ett offentligägt bolag utan anbudsförfarande, ”utgör det en ändring av ett grundläggande villkor för kontraktet – vilket då kräver inbjudan till anbudsgivning – om privata aktieägare i ett senare skede, men fortfarande inom kontraktets giltighetstid, tillåts bli delägare i bolaget”. ( 13 ) Om det i förevarande fall skulle konstateras att privat kapital har kommit in under avtalets eller koncessionens giltighetstid, är det tillräckligt för att på förhand utesluta att villkoret om motsvarande kontroll är uppfyllt. Under alla förhållanden ankommer det på den nationella domstolen att pröva huruvida så är fallet.
6.

Klagandena vid den nationella domstolen, Football Dataco Ltd, Scottish Premier League Ltd, Scottish Football League, PA Sport UK Ltd (nedan kallade klagandena), är ansvariga för att organisera mästerskap i de engelska och skotska fotbollsligorna. Football Dataco Ltd ansvarar för att upprätta och utnyttja data och upphovsrätter som är knutna till dessa ligor, och detta bolag har hävdat att det, i enlighet med brittisk rätt, innehar en rätt av sitt eget slag som avser databasen ”Football Live”.
19.

Avsikten med de åtgärder som Förbundsrepubliken Tyskland vidtagit är i huvudsak att under normala väderförhållanden förhindra överflygningar på låg höjd av tyskt territorium nära den schweiziska gränsen mellan kl. 21.00 och kl. 07.00 på vardagar och mellan kl. 20.00 och kl. 09.00 under veckoslut och på allmänna helgdagar i syfte att minska det buller som lokalbefolkningen utsätts för. Följaktligen var de två inflygningsstråk för landning från norr, som tidigare huvudsakligen användes i samband med landning på Zürich flygplats, inte längre möjliga under nämnda tider.
11.

De bolag som är parter i förevarande mål, Alliance One International Inc. (AOI) – tidigare Standard Commercial Corp. (SCC) ( 5 ) –, Standard Commercial Tobacco Company Inc. (SCTC) och Trans-Continental Leaf Tobacco Corp. Ltd. (TCLT) är moder- respektive mormoderbolag till WWTE. De ansågs samtliga tillhöra den så kallade Standardkoncernen.
82.

Mot bakgrund av dessa överväganden föreslår jag att domstolen besvarar tolkningsfrågorna från First Tier Tribunal, Tax Chamber, på följande sätt: När en skattskyldig person (nedan kallad näringsidkare A) säljer telefonkort till en annan skattskyldig person (nedan kallad näringsidkare B) med information som gör det möjligt för köparen (nedan kallad slutanvändare C) att få tillgång till och motta telekommunikationstjänster från näringsidkare A motsvarande det belopp som angetts på kortet (förutsatt att näringsidkare A från näringsidkare B har mottagit det vederlag som de sinsemellan avtalat om) tillhandahåller näringsidkare A slutanvändaren C en tjänst som består i en rätt att få tillgång till telekommunikationstjänster mot förskottsbetalning. Om näringsidkare B deltar i tillhandahållandet av tjänsten till slutanvändare C, i eget namn men för näringsidkare A:s räkning, vilket det ankommer på den nationella domstolen att avgöra, ska näringsidkare B dock, enligt artikel 6.4 i rådets sjätte direktiv 77/388/EEG av den 17 maj 1977 om harmonisering av medlemsstaternas lagstiftning rörande omsättningsskatter – Gemensamt system för mervärdesskatt: enhetlig beräkningsgrund, i mervärdesskattehänseende anses ha mottagit tillhandahållandet av tjänsten från näringsidkare A och tillhandahållit slutanvändare C den.
98.

Mot bakgrund av det ovan anförda föreslår jag att domstolen ska ge följande svar på de tolkningsfrågor som har ställts av The Person Appointed by the Lord Chancellor under Section 76 of the Trade Marks Act 1994, on Appeal from the Registrar of Trade Marks och översänts av High Court of Justice (England & Wales): 1. a) Europaparlamentets och rådets direktiv 2008/95/EG av den 22 oktober 2008 om tillnärmningen av medlemsstaternas varumärkeslagar och rådets förordning (EG) nr 207/2009 av den 26 februari 2009 om gemenskapsvarumärken bör tolkas så, att angivandet av de varor eller tjänster för vilka den sökande ansöker om skydd måste uppfylla krav på klarhet och precision som är tillräckliga för att de behöriga myndigheterna och de ekonomiska aktörerna med exakthet ska kunna fastställa varumärkesskyddets omfattning. b) Dessa krav kan uppfyllas genom en konkret uppräkning av var och en av de varor och tjänster för vilka den sökande ansöker om skydd. De kan också uppfyllas genom angivande av grundläggande varor eller tjänster som gör det möjligt för de behöriga myndigheterna och de ekonomiska aktörerna att fastställa de berörda varornas och tjänsternas väsentliga objektiva egenskaper och kännetecken. 2) Direktiv 2008/95 och förordning nr 207/2009 ska tolkas så, att de inte utgör hinder för att en sökande anger de varor eller tjänster för vilka vederbörande ansöker om skydd genom att använda de allmänna beteckningar som återfinns i klassrubrikerna i den gemensamma klassificeringen av varor och tjänster för vilka ett varumärke är registrerat, förutsatt att ett sådant angivande uppfyller de tillämpliga kraven på klarhet och precision. 3) Meddelande nr 4/03, avseende användningen av klassrubriker i förteckningen över varor och tjänster för ansökan om och registrering av gemenskapsvarumärken, av den 16 juni 2003, från direktören på Byrån för harmonisering inom den inre marknaden (varumärken. mönster och modeller) (harmoniseringsbyrån) – där direktören anger dels att harmoniseringsbyrån inte motsätter sig användning av alltför vaga eller obestämda allmänna beteckningar eller klassrubriker, dels att användning av sådana beteckningar tolkas som anspråk avseende samtliga varor eller tjänster som tillhör den aktuella klassen – säkerställer inte den klarhet och precision som krävs i samband med registrering av ett varumärke, oavsett om det rör sig om ett nationellt varumärke eller ett gemenskapsvarumärke.
39.

Underskott i ett utländskt fast driftställe kan kvittas mot överskott i huvudbolaget under samma taxeringsperiod. Enligt den så kallade underskottsframföringsregeln i Nederländerna är överskott i det fasta driftstället i Nederländerna inte skattefria under de år som följer, fram till dess att de underskott som överförts kvittats. Fördelningen av beskattningsrätten påverkas därmed inte, utan härmed undanröjs enbart den nackdel som uppkommer i likviditetshänseende när underskott i driftstället först under en senare taxeringsperiod kan kvittas mot egna överskott i etableringsstaten.
35.

I målet Royal Society for the Protection of Birds ( 18 ) tillfrågades domstolen huruvida dessa bestämmelser ska tolkas så, att en medlemsstat vid valet och avgränsningen av ett särskilt skyddsområde kan beakta ekonomiska krav i den mån dessa utgör tvingande orsaker som har ett allt överskuggande allmänintresse, såsom de orsaker som avses i artikel 6.4 i livsmiljödirektivet. Domstolen slog fast att de tvingande orsaker som har ett allt överskuggande allmänintresse, och som enligt artikel 6.4 i livsmiljödirektivet kan motivera en plan eller ett projekt som på ett betydande sätt kan påverka ett särskilt skyddsområde, i förekommande fall kan omfatta orsaker av social eller ekonomisk karaktär. Domstolen påpekade dock att även om det genom artikel 6.3 och 6.4 i livsmiljödirektivet, i den mån som den medförde en ändring av artikel 4.4 första meningen i fågeldirektivet, inrättades ett förfarande som gör det möjligt för medlemsstaterna att av tvingande orsaker, som har ett allt överskuggande allmänintresse och under vissa villkor, anta en plan eller ett projekt som medför skada för ett särskilt skyddsområde och, således, att på detta sätt ändra ett beslut om klassificeringen av ett sådant område genom att minska dess yta, medförde denna artikel emellertid inte några ändringar vad gäller det inledande skedet av klassificeringen av ett område som ett särskilt skyddsområde som avses i artikel 4.1 och 4.2 i fågeldirektivet. Av detta följde att klassificeringen av områden som särskilda skyddsområden, även enligt livsmiljödirektivet, i varje fall ska ske enligt de kriterier som är godkända i enlighet med artikel 4.1 och 4.2 i fågeldirektivet och att de ekonomiska krav som, i egenskap av en tvingande orsak som har ett allt överskuggande allmänintresse, möjliggör ett undantag från förpliktelsen att klassificera ett område utifrån dess ekologiska betydelse, inte kan tillmätas vikt i detta skede. ( 19 )
41.

Den österrikiska regeringen har vidare påpekat att det kostnadsfria utfärdandet av ett vägavgiftsbevis med ett års giltighet till personer med funktionsnedsättning syftar till att underlätta den personliga rörligheten för personer som på grund av sin funktionsnedsättning inte kan använda allmänna kommunikationer. Att förmånen i fråga är avsedd att stödja dem som använder avgiftsbelagda vägar regelbundet och under lång tid, och inte de personer som använder de österrikiska motorvägarna endast under en kort tid, framgår vidare tydligt av det faktum att endast vägavgiftsbevis med ett års giltighet tillhandahålls i det sammanhanget. I det hänseendet skulle även en person med funktionsnedsättning som är bosatt i Österrike och som använder en avgiftsbelagd väg endast då och då eller under en kort tid vara tvungen att köpa ett vägavgiftsbevis.
18.

Bestämmelsen ska förhindra att det uppkommer risk för skattebortfall genom att fakturan används för att göra avdrag för ingående skatt. ( 9 ) Genom att ange mervärdesskatt på en faktura ger utställaren nämligen sken av att ha gjort en skattepliktig transaktion och ha betalat eller vilja betala mervärdesskatt. Enligt artikel 21.1 c måste därför fakturautställaren även vara betalningsskyldig för mervärdesskatten. För att få göra gällande avdrag för ingående mervärdesskatt räcker det nämligen enligt artikel 18.1 b i sjätte direktivet att den skattskyldige mottagaren innehar en faktura på vilken mervärdesskatten anges i enlighet med bestämmelserna i artikel 22.3 i direktivet. Genom artikel 21.1 c säkerställs att den ingående mervärdesskatt som egentligen inte har betalats in inte dras av.
12.

Som det framgår av de ovannämnda målen härrör kravet på inbjudan till anbudsgivning från gemenskapens primärrätt och bör uppfyllas systematiskt. Att tilldela kontrakt utan föregående inbjudan till anbudsgivning kan skada inte endast potentiella anbudsgivare utan också allmänheten, som betalar för upphandlingsprojekten genom beskattning, och kan snedvrida konkurrensen på marknaden för offentlig upphandling och därigenom hindra effektiviteten hos fördragets regler om grundläggande gemenskapsrättsliga friheter. Av denna anledning bör en bestämmelse som ger en upphandlande myndighet möjlighet att avstå från inbjudan till anbudsgivning tolkas strikt. Artikel 20.2 i direktiv 93/38 är en sådan bestämmelse. Den inleds med konstaterandet att en upphandlande enhet får tilldela ett kontrakt utan föregående uppmaning till anbudsgivning, och sedan förtecknas uttömmande i vilka fall detta är tillåtet. Domstolen har redan uttalat sig om den korrekta tolkningen av denna bestämmelse i domen i målet kommissionen mot Grekland, som avsåg artikel 20.2 c och d, om kontrakt som av tekniska eller konstnärliga skäl endast kan fullföljas av en viss leverantör respektive om synnerligen brådskande fall: ”[d]et skall … inledningsvis erinras om att bestämmelserna i artikel 20.2 c och d i direktiv 93/38, som utgör undantag till bestämmelserna om förfarandena för offentlig upphandling, skall tolkas strikt”. ( 10 ) Förevarande mål ska avgöras inom ramen för artikel 20.2 a (om avsaknad av anbud och ”ej godtagbara” anbud), som bör tolkas lika strikt som artikel 20.2 c och d med hänsyn till att det inte finns något i andan eller ordalydelsen i artikel 20.2 eller i domen i det ovannämnda målet kommissionen mot Grekland som motiverar ett annat tolkningssätt.
30.

Förster överklagade beslutet till Rechtbank Alkmaar (domstolen i Alkmaar) och gjorde gällande att hon hade varit anställd under ett tillräckligt antal timmar under det första halvåret 2003 för att hon skulle betraktas som en gemenskapsarbetstagare även under det andra halvåret 2003. I andra hand gjorde Förster gällande att hon, i egenskap av unionsmedborgare som var fullständigt integrerad i det nederländska samhället, med stöd av domen i målet Bidar ( 10 ), hade rätt till studiemedel under denna period.
59.

Republiken Italien påstår att om försäkringsföretagen tillåts att avvisa oönskade kunder skulle dessa förare komma att vända sig till oseriösa företag eller förfalska dokument. Om förare hade varit skyldiga att ingå avtal men inte försäkringsföretag, skulle detta leda till en ökning av antalet oförsäkrade förare och olyckor orsakade av dem, till en ökning av ersättningen till trafikoffer från den italienska garantifonden för trafikoffer, till en ökning av rättegångar, och till att en effektiv och snabb skadereglering för trafikoffer upphör. Den italienska fonden betalade år 2005 ut 113,4 miljoner euro för olyckor där oförsäkrade förare var inblandade, vilket är en ökning med 17,1 procent sedan år 2004. Under år 2005 förliktes också 13771 krav, vilket innebär en ökning med 21,8 procent från föregående år. Den relativa kostnaden för olyckor där oförsäkrade fordon var inblandade som betalades av den italienska garantifonden, som också ersätter krav där oidentifierade fordon var inblandade, ökade från 7,4 procent under år 1995 till 12,6 procent under år 2000, sedan till 27,4 procent under år 2004 innan den nådde 30,6 procent under år 2005. Republiken Italien anser att en av orsakerna till ökningen av sådana olyckor står att finna i att vissa försäkringsföretag vägrar att meddela försäkring åt vissa kategorier av förare och förare som är bosatta i södra Italien. Vad gäller kommissionens påstående i punkt 53 ovan, att Republiken Italien inte kan hävda rättfärdigande av rent finansiella skäl, anser Republiken Italien att ovanstående uppgifter om det redan väsentliga och ökande problemet med att skyldigheten att teckna försäkring kringgås, verkligen visar att allvarliga följder skulle uppstå för den allmänna ordningen och det sociala trygghetssystemet om skyldigheten att ingå avtal för försäkringsföretagen skulle avskaffas.