Förslag till avgörande av generaladvokat Mischo föredraget den 17 maj 2001. - Cordis Obst und Gemüse Großhandel GmbH mot Europeiska kommissionen och Franska republiken. - Överklagande - Gemensam organisation av marknaden - Bananer - Import från AVS-staterna och tredje land - Begäran om importlicenser - Övergångsåtgärder - Förordning (EEG) nr 404/93 - Principen om likabehandling. - Mål C-442/99 P.



Rättsfallssamling 2001 s. I-06629



Generaladvokatens förslag till avgörande

1. Cordis Obst und Gemüse Großhandel GmbH (nedan kallad Cordis) har överklagat Europeiska gemenskapernas förstainstansrätts (femte avdelningen) dom av den 28 september 1999 i mål T-612/97, Cordis mot kommissionen (REG 1999, s. II-2771) (nedan kallad den överklagade domen).

I - Tillämpliga bestämmelser

2. Vad beträffar de bestämmelser som var tillämpliga konstaterade förstainstansrätten följande:

"1 En gemensam ordning för import av bananer som har ersatt de olika nationella ordningarna har införts genom rådets förordning (EEG) nr 404/93 av den 13 februari 1993 om den gemensamma organisationen av marknaden för bananer (EGT L 47, s. 1, svensk specialutgåva, område 3, volym 48, s. 129, nedan kallad förordning nr 404/93). För att säkerställa en tillfredsställande avsättning för bananer som har skördats inom gemenskapen och för produkter med ursprung i staterna i Afrika, Västindien och Stilla havet (AVS) och andra tredje länder öppnas, genom förordning nr 404/93, en årlig tullkvot för import av bananer från tredje land och av icke traditionella AVS-bananer. Icke traditionella AVS-bananer utgörs av den kvantitet bananer som traditionellt exporteras av AVS-staterna men som överstiger den kvantitet som anges i bilagan till förordning nr 404/93.

2 Varje år utarbetas en prognos för produktionen och förbrukningen inom gemenskapen samt för import och export. Den tullkvot som har fastställts på grundval av denna prognos fördelas mellan de inom gemenskapen etablerade aktörerna, på grundval av ursprung och den genomsnittliga kvantitet bananer som aktörerna har sålt under de tre senaste år för vilka det finns statistiska uppgifter. Fördelningen medför att det utfärdas importlicenser enligt vilka aktörerna får importera bananer tullfritt eller under åtnjutande av förmånstull.

3 Tjugoandra övervägandet i ingressen till förordning nr 404/93 har följande lydelse:

När den gemensamma organisationen av marknaden ersätter de olika nationella organisationerna i samband med att denna förordning träder i kraft kan det uppstå en störning på den inre marknaden. Kommissionen bör därför ges möjlighet att från och med den 1 juli 1993 vidta sådana övergångsåtgärder som är nödvändiga för att övervinna svårigheterna med att införa den nya ordningen.

4 I artikel 30 i förordning nr 404/93 föreskrivs följande:

Om det efter juli 1993 krävs särskilda åtgärder för att underlätta övergången från den ordning som gällde innan denna förordning trädde i kraft till den som fastställs genom denna förordning, särskilt för att komma tillrätta med svårigheter av en känslig natur, skall kommissionen ... besluta om de övergångsåtgärder som den bedömer vara nödvändiga."

II - Bakgrund

3. Vad beträffar bakgrunden till talan anförde förstainstansrätten följande:

"5 [Cordis] bildades den 1 november 1990, efter Tysklands återförening, och är etablerad i förutvarande Tyska Demokratiska Republiken (nedan kallad före detta DDR). Den bedriver partihandel med frukt samt ombesörjer bland annat mogning och förpackning av bananer.

6 Den centraliserade planekonomin i före detta DDR medförde att ett statligt organ fick monopol på importen av bananer och att statsägda företag fick monopol på mogning. Lagerlokalerna för mogningen av frukten i före detta DDR såldes därefter till filialer till fruktbolag i Förbundsrepubliken Tyskland.

7 När sökandens verksamhet inleddes var möjligheterna små att få bananleveranser inom det område där sökandens huvudsakliga näringsverksamhet bedrevs och efterfrågan på bananer var större än utbudet och sökandens mogningskapacitet. Sökanden beslutade därför år 1991 att bygga ut sin verksamhet och uppföra nya mogningsanläggningar. För detta ändamål fick sökanden inget statligt stöd.

8 Enligt sökanden utnyttjades inte dess nya anläggningar fullt ut. Den har i detta hänseende gjort gällande att eftersom importen av gröna bananer var beroende av att licenser erhölls enligt förordning nr 404/93, övervältrade dess leverantörer sina kostnader på bananpriset, vilket fick till följd att konsumtionen minskade. Eftersom sökandens licenser tilldelades på grundval av den kvantitet bananer som hade sålts var det endast för otillräckliga kvantiteter som den kunde erhålla importlicenser.

9 Det var under dessa omständigheter som sökanden den 7 april 1996, med stöd av artikel 30 i förordning nr 404/93, begärde att kommissionen snarast möjligt skulle tilldela den ytterligare licenser såsom övergångsåtgärder avsedda att komma till rätta med en särskilt svår situation som berodde på de genom förordning nr 404/93 införda föreskrifterna.

10 Kommissionen avslog sökandens begäran genom beslut av den 24 oktober 1997 (nedan kallat det ifrågasatta beslutet), till stöd för vilket den anförde följande skäl (sjunde, åttonde, nionde och elfte övervägandet):

...

Cordis har inte bevisat att det var omöjligt för bolaget att få tillräckliga kvantiteter av bananer avsedda för mogning av andra aktörer eller andra källor, i stället för att självt importera dessa kvantiteter, för att lagerlokalerna för mogningen av frukten skulle kunna utnyttjas fullt ut. Den gemensamma organisationen av marknaden för bananer hindrar inte ett sådant tillvägagångssätt. Cordis har faktiskt erhållit stora kvantiteter av bananer avsedda för mogning av andra aktörer eller andra källor utan att självt behöva importera dem. Bolaget har följaktligen inte bevisat att allt påstått underutnyttjande av lagerlokalerna för mogningen av frukten och all påstådd stagnation av omsättningen på marknaden för bananer samt därav följande kundförlust och personalindragningar berodde på övergången från de bestämmelser som gällde innan förordningen trädde i kraft till den därigenom inrättade gemensamma organisationen av marknaden.

Cordis har inte bevisat att bolaget med säkerhet förfogade över en försörjningskälla för bananer avsedda för mogning innan det investerades i lagerlokalerna för mogningen av frukten. Cordis accepterade risken för att det inte skulle vara möjligt att få tillräckligt med bananer avsedda för mogning för att anläggningen skulle kunna utnyttjas fullt ut. Även om Cordis inte har kunnat få tillräckligt med bananer avsedda för mogning av andra aktörer eller andra källor, utan att självt behöva importera dessa kvantiteter, för att anläggningen skulle kunna utnyttjas fullt ut, beror detta - oaktat det som anförs i föregående stycken - följaktligen på en bristande omsorg från Cordis sida, som inte försäkrade sig om försörjningen innan det investerades i lagerlokalerna för mogning av frukten.

Cordis fick stora kvantiteter av bananer avsedda för mogning av Dole, och det fick tillräckliga kvantiteter av mogna bananer för att kunna täcka behoven hos dess kundkrets. Mogning av bananer är endast en av de många verksamheter som Cordis bedriver. Bolaget har följaktligen inte bevisat att varje påstådd minskning av dess mogningsverksamhet utgör en svårighet som hotar dess fortlevnad.

...

Cordis har inte bevisat att det innan ovannämnda datum hade vidtagit andra åtgärder som gav upphov till en särskilt svår situation i den mening som avses i domstolens dom i mål C-68/95 på grund av de svårigheter som hängde samman med den övergång som ledde till upphävandet av de nationella ordningar som gällde innan förordningen i fråga trädde i kraft."

III - Den överklagade domen

4. Av den överklagade domen framgår att Cordis genom ansökan, som inkom till förstainstansrättens kansli den 29 december 1997, yrkade att det ifrågasatta beslutet skulle ogiltigförklaras. Republiken Frankrike tilläts att intervenera till stöd för kommissionens yrkanden.

5. Till stöd för sin talan vid förstainstansrätten hade Cordis åberopat två grunder som avsåg för det första åsidosättande av artikel 30 i förordning nr 404/93 och maktmissbruk, och för det andra åsidosättande av motiveringsskyldigheten.

6. Förstainstansrätten ogillade Cordis talan genom den överklagade domen. Rätten har i det resonemang som den förde som svar på Cordis första grund - ett resonemang som har bestritt i överklagandet - anfört följande:

"32 Genom artikel 30 i förordning nr 404/93 ges kommissionen befogenheter att vidta särskilda övergångsåtgärder för att underlätta övergången från den ordning som gällde innan denna förordning trädde i kraft till den som fastställs genom denna förordning, särskilt för att komma tillrätta med svårigheter som övergången ger upphov till. Enligt fast rättspraxis är dessa övergångsåtgärder avsedda att komma till rätta med den störning på den inre marknaden som uppkommer till följd av att den gemensamma organisationen av marknaden ersätter de olika nationella ordningarna. Nämnda åtgärder syftar även till att undanröja de svårigheter som de ekonomiska aktörerna ställs inför efter inrättandet av den gemensamma organisationen av marknaden, men som grundas på de förhållanden som rådde på de nationella marknaderna innan förordning nr 404/93 trädde i kraft (se beslutet i det ovannämnda målet Tyskland mot rådet, punkterna 46 och 47, domstolens dom i det ovannämnda målet T. Port, punkt 34, och av den 4 februari 1997 i de förenade målen C-9/95, C-23/95 och C-156/95, Belgien och Tyskland mot kommissionen, REG 1997, s. I-645, punkt 22, samt beslutet i det ovannämnda målet Camar mot kommissionen, punkt 42).

33 Domstolen har uttalat att kommissionen i detta hänseende måste ta hänsyn till situationen för sådana aktörer som, i enlighet med de nationella föreskrifter som gällde innan förordning nr 404/93 antogs, har förhållit sig på ett visst sätt, utan att kunna förutse vilka konsekvenser ett sådant förhållningssätt skulle få efter inrättandet av den gemensamma organisationen av marknaden (se domen i det ovannämnda målet T. Port, punkt 37).

34 Av detta följer att syftet med denna artikel är att underlätta övergången till den gemensamma organisationen av marknaden för bananer för de företag som till följd av denna händelse har ställts inför särskilda och oförutsebara svårigheter.

35 Det skall därför undersökas om de svårigheter som sökanden ställdes inför berodde på övergången till den gemensamma organisationen av marknaden.

36 Sökanden bildades den 1 november 1990, efter Tysklands återförening. Den beslutade således år 1991 att bygga ut sin verksamhet och att uppföra nya mogningsanläggningar utan att vara okunnig om den situation som rådde i Tyskland till följd av återföreningen.

37 Sökanden har inte anfört något argument som gör det möjligt att fastslå att de strukturproblem som hänger samman med Tysklands återförening i förhållande till sökanden har givit upphov till en särskild och oförutsebar svårighet som är en följd av inrättandet av den gemensamma organisationen av marknaden för bananer. Det skall tilläggas att parterna vid förhandlingen bekräftade att de företag som ombesörjde mogning i före detta DDR inte själva kunde importera bananer före inrättandet av den gemensamma organisationen av marknaden. Kommissionens påstående att inrättandet av den gemensamma organisationen av marknaden inte har förvärrat de av sökanden åberopade strukturproblemen är således välgrundat (se ovan punkt 27).

38 Sökanden anser emellertid att det är nödvändigt att kommissionen ingriper för att säkerställa att principen om likabehandling iakttas. Enligt sökanden innebär förordning nr 404/93, som föreskriver att importlicenserna skall tilldelas på grundval av den kvantitet bananer som har avsatts under referensperioden, att den ursprungliga konkurrenssituationen fixerades, eftersom de nya företagen hindrades från att minska sitt handikapp.

39 Detta argument kan emellertid inte godtas. Artikel 30 i förordning nr 404/93, vilken såsom undantag från det allmänna systemet skall tolkas restriktivt, medger inte att de nya företagen kompenseras för konkurrensnackdelar som är knutna till skillnader i utvecklingsmöjligheterna i Tyskland. En sådan nackdel beror nämligen inte på upprättandet av den gemensamma organisationen av marknaden.

40 Även om det är riktigt att alla företag inte berörs på samma sätt av förordning nr 404/93, har domstolen tidigare i sin dom av den 5 oktober 1994 i mål C-280/93, Tyskland mot rådet (REG 1994, s. I-4973; svensk specialutgåva, volym 14), punkterna 73 och 74, fastslagit att denna skillnad i behandling, med tanke på de olika situationer som de olika grupperna av ekonomiska aktörer befann sig i före inrättandet av den gemensamma organisationen av marknaden, är en naturlig följd av målsättningen att integrera de tidigare avskärmade marknaderna."

IV - Överklagandet

7. Cordis har överklagat domen genom ansökan som inkom till domstolens kansli den 22 november 1999.

8. Till stöd för sitt överklagande har Cordis anfört två grunder som avser att villkoren för att tillämpa artikel 30 i förordning nr 404/93 har missförståtts och att det har gjorts en felaktig bedömning av principen om likabehandling.

Den grund som avser att villkoren för att tillämpa artikel 30 har missförståtts

Parternas argument

9. Cordis har påpekat att villkoren för att tillämpa artikel 30 i förordning nr 404/93 har missförståtts i den överklagade domen. I synnerhet kan punkt 37 i domen i målet T. Port - som förstainstansrätten hänvisar till i punkt 33 i den överklagade domen - inte tolkas på så sätt det, för kunna att tillämpa artikel 30 till förmån för en ekonomisk aktör, krävs att den berörda aktören har ställts inför särskilda och oförutsebara svårigheter, till följd av inrättandet av den gemensamma organisationen av marknaden för bananer (nedan kallad GOM).

10. Artikel 30 skall, enligt klaganden, nämligen tillämpas om gemenskapsåtgärder är nödvändiga för att underlätta övergången från de nationella ordningarna, som gäller för bananer, till GOM. De villkor som ställs är följaktligen att åtgärderna underlättar övergången till GOM och att detta bedöms vara nödvändigt.

11. Enligt klaganden innehåller artikel 30 inga allmänna kriterier om när det är nödvändigt att underlätta övergången från de nationella ordningarna, som gäller för bananer, till GOM. Det krävs följaktligen inte att störningarna medför oförutsebara svårigheter för de ekonomiska aktörerna. Förstainstansrätten har, genom att hänvisa till domen i det ovannämnda målet T. Port, tillämpat en rättspraxis från domstolen på klaganden som avser särskilt svåra situationer, trots att sådana situationer endast är ett av de typfall som artikel 30 är tillämplig på och klaganden inte befann sig i en sådan situation.

12. Cordis anser däremot att punkt 41 i domen i det ovannämnda målet T. Port ger mer vägledning i fråga om vilka kriterier som skall tillämpas på den ekonomiske aktörens handlande. Cordis har uppgett att "i förevarande fall var övergångssvårigheterna inte ett resultat av [dess] sätt att förhålla sig ... - den fullständigt oriktiga bedömningen i den överklagade domen - utan de var strukturproblem som hade uppkommit för sådana nya företag som sökanden och som hade förvärrats genom inrättandet av den gemensamma organisationen av marknaden för bananer. Sökandens handlande före ikraftträdandet av förordning nr 404/93 ... saknar helt betydelse i förevarande fall". Klaganden har vidare anfört att förstainstansrätten hade fel när den ansåg "att de av sökanden åberopade strukturproblemen inte har förvärrats av att de företag som ombesörjde mogning i före detta DDR inte själva kunde importera bananer före inrättandet av GOM".

13. Cordis har förklarat att de strukturproblem som det hade i egenskap av nytt företag inom de nya delstaterna - i likhet med strukturproblemen för samtliga nya företag - bestod i att den inte kunde bedriva mogningsverksamhet under den referensperiod som hade fastställts i förordning nr 404/93 för åren 1993 och 1994, det vill säga under åren 1989 och 1990.

14. I före detta DDR fanns endast statliga företag (Volkseigene Betriebe), varför det var omöjligt att före år 1990 bedriva en sådan privat partihandel och mogningsverksamhet som klaganden bedrev från och med år 1991. I DDR fanns ungefär 40 partihandelsföretag som var utrustade med mogningsanläggningar. I den mån dessa partihandelsföretag ombesörjde mogning under referensperioden kom mogningsverksamheten att tjäna som referens för att tilldela dem egna importlicenser i enlighet med artikel 3.1 c i kommissionens förordning (EEG) nr 1442/93 av den 10 juni 1993 om tillämpningsföreskrifter för ordningen för import av bananer till gemenskapen.

15. Cordis har i detta hänseende understrukit att mogningsverksamhet skiljer sig från importverksamhet, som staten hade monopol på såvitt avsåg DDR:s utrikeshandel. Förstainstansrätten beaktade sannolikt inte artikel 3.1 c i förordning nr 1442/93, när den grundade sig på importen och inte på den vid mogningsanläggningarna utförda mogningen av bananer. Även om de verksamheter som utgörs av import och av mogning av bananer kan sammanfalla, är så inte nödvändigtvis fallet.

16. Kommissionen anser att förstainstansrätten korrekt har fastställt tillämpningsområdet för artikel 30 i förordning nr 404/93, särskilt med hänsyn till rättsfallet T. Port (punkterna 35-41). För det första skall de med stöd av artikel 30 vidtagna åtgärderna uteslutande syfta till att underlätta övergången från de nationella ordningarna till GOM och till att övervinna de svårigheter som har uppkommit efter inrättandet av GOM. Svårigheterna skall emellertid ha sitt ursprung i det tillstånd som de nationella marknaderna befann sig i före utfärdandet av förordning nr 404/93 och skall inte ha kunnat förutses av de berörda aktörerna. För det andra skall nämnda åtgärder vara nödvändiga för att svårigheterna skall kunna övervinnas.

17. Kommissionen anser följaktligen att förstainstansrätten, i punkt 34 i den överklagade domen, har gjort en korrekt tolkning av syftet med artikel 30 i förordning nr 404/93.

18. Vad beträffar klagandens argument att de strukturproblem som hängde samman med återföreningen förvärrades av GOM, har kommissionen påpekat att förstainstansrättens analys härav i punkterna 35-37 i den överklagade domen var riktig.

19. Kommissionen anser att klagandens första grund endast syftar till att den ansökan som ingavs till förstainstansrätten skall omprövas och att grunden följaktligen inte kan tas upp till sakprövning.

20. Kommissionen har i andra hand anfört att klagandens invändning att förstainstansrätten har bortsett från att det i detta fall inte rörde sig om import utan om mogning av bananer inte är relevant. Denna fråga har korrekt analyserats i punkt 37 i den överklagade domen, vari det konstateras att GOM förbättrade utvecklingsmöjligheterna för de mogningsanläggningar som befann sig i klagandens situation. Kommissionen har i detta hänseende påmint om att GOM inte på något sätt har hindrat verksamheten hos de mogningsanläggningar som har kunnat ombesörja mogning även utan att ha egna importlicenser. Det är bara de mogningsanläggningar som avser att själva importera bananer för att därefter låta dem mogna som måste ha licenser. Cordis har emellertid medgett att det var omöjligt att importera bananer före inrättandet av GOM, vilket innebär att dess situation därefter inte försämrades. Tack vare GOM kunde mogningsanläggningarna dessutom skaffa sig egna referenskvantiteter såvitt avsåg bananer från tredje land eller icke traditionella bananer som hade mognat i deras anläggningar (artiklarna 3.1 c och 5.2 i förordning nr 1442/93).

21. Kommissionen har föreslagit att det skall fastslås antingen att talan inte kan vinna bifall på den första grunden eller att talan i denna del inte kan tas upp till sakprövning.

22. Enligt den franska regeringen kan överklagandet inte tas upp till sakprövning i den del det innebär ett ifrågasättande av det sätt på vilket förstainstansrätten, i punkt 35 och följande punkter, har bedömt klagandens materiella situation med hänsyn till GOM.

23. Cordis har, enligt den franska regeringen, dessutom ändrat föremålet för tvisten genom att, tvärtemot den överklagade domen, hävda att övergångssvårigheterna är strukturella och inte beror på företagets förhållningssätt.

24. Den franska regeringen har i andra hand påpekat att det framgår av domen i det ovannämnda målet T. Port att artikel 30 i förordning nr 404/93 inte syftar till att komma till rätta med alla de svårigheter som alla de företag som aktivt handlar med bananer kan ställas inför. Denna bestämmelse i fördraget rör särskilt svåra situationer som rubbar grundvalen för de berörda aktörerna och som är en följd av att GOM trädde i kraft.

25. Den franska regeringen har dessutom påpekat att artikel 30 förutsätter att det i varje enskilt fall görs en prövning av den situation som de aktörer som åberopar sig på artikeln befinner sig i. Artikeln kan emellertid inte läggas till grund för en gemensam behandling av företag som, bland annat på grund av deras geografiska ursprung, betraktas som en helhet. Ett sådant tillvägagångssätt skulle dessutom strida mot artikel 230 EG, som innebär att klaganden skall vara den som den omtvistade gemenskapsrättsakten antingen riktar sig till eller direkt eller personligen berör. Det skulle för övrigt medföra att rättssäkerheten åsidosattes, eftersom det skulle utgöra en kränkning av förordning nr 404/93.

Bedömning

26. Av den överklagade domen framgår att förstainstansrätten i huvudsak har prövat "om de svårigheter som sökanden ställdes inför berodde på övergången till den gemensamma organisationen av marknaden".

27. Jag anser att det mot bakgrund av artikel 30 i förordning nr 404/93 inte kan bestridas att en sådan prövning var motiverad. Som domstolen erinrade om i sin dom i det ovannämnda målet T. Port förhåller det sig nämligen så att "[t]illämpningen av artikel 30 förutsätter att de åtgärder som kommissionen skall vidta syftar till att underlätta övergången av de olika nationella organisationerna till den gemensamma organisationen av marknaden och att de är nödvändiga för att göra detta". Om artikel 30 syftar till att "underlätta övergången" är det, enligt min mening, underförstått att den skall tillämpas på de fall där övergången ger upphov till svårigheter. Såväl lydelsen av artikel 30 som, för övrigt, den allmänna systematiken i förordning nr 404/93 gör det följaktligen motiverat att dra slutsatsen att denna bestämmelse endast syftar till att komma till rätta med de svårigheter som beror på övergången till GOM och inte svårigheter som har uppkommit av andra orsaker.

28. Som jag har påpekat ovan anser klaganden emellertid att förstainstansrätten, vid sin prövning av orsakssambandet mellan svårigheterna och övergången till GOM, borde ha tagit hänsyn till de "strukturproblem som hade uppkommit för sådana nya företag som sökanden och som hade förvärrats genom inrättandet av [GOM]".

29. Det kan emellertid konstateras att förstainstansrätten beaktade detta argument, i punkt 37 i sin dom, dock utan att godta detsamma.

30. Klaganden har genom sin argumentation således ifrågasatt förstainstansrättens bedömning av de faktiska omständigheterna.

31. Som den franska regeringen har påpekat är överklagandet emellertid begränsat till rättsfrågor. Av fast rättspraxis framgår nämligen att "förstainstansrätten [dels är] ensam behörig att fastställa de faktiska omständigheterna, utom då det av handlingarna i målet framgår att de fastställda omständigheterna är materiellt oriktiga, dels ensam behörig att bedöma dessa faktiska omständigheter. Bedömningen av de faktiska omständigheterna är därför inte, utom i det fall då uppgifterna har missuppfattats, en rättsfråga som i sig är underställd domstolens kontroll".

32. Av detta följer att, på samma sätt som att en bedömning av förstainstansrätten av huruvida en institutions handlande har vållat den skada som en sökande uppger att han har lidit inte kan prövas vid domstolen, det inte ankommer på domstolen att i förevarande överklagande uttala sig om förstainstansrättens bedömning, enligt vilken de svårigheter som Cordis ställdes inför inte var en följd av övergången till GOM.

33. Det kan i detta sammanhang konstateras att klaganden inte har lagt fram någon uppgift som visar att förstainstansrätten skulle ha missuppfattat de faktiska omständigheterna. Följande resonemang visar tvärtom, enligt min mening, att det som klaganden har betecknat som en svårighet inte har något samband med övergången till GOM.

34. Som jag påpekat ovan har klaganden med skärpa framhållit att den inte har åberopat en svårighet som är typisk för denna utan en svår situation som den har gemensamt med andra. Den har ställts inför ett "strukturproblem" som den har gemensamt med samtliga företag som är etablerade inom de nya delstaterna, som är en följd av att den inte kunde bedriva mogningsverksamhet under den i förordning nr 404/93 fastställda referensperioden, det vill säga under åren 1989 och 1990.

35. Klaganden betonade vid förhandlingen att problemets kärna bestod i att den hade behandlats som vilket nytt mogningsföretag som helst, som den 1 november 1990 hade inlett sina verksamheter var som helst i Tyskland.

36. Det kan emellertid inte råda något tvivel om att Cordis verkligen befinner sig i denna situation.

37. För det första har Cordis inte gjort något rättsligt förvärv genom privatisering av en äldre mogningsanläggning från DDR som har status av statligt företag (Volkseigene Betriebe).

38. För det andra har Cordis inte heller övertagit tekniska anläggningar från en sådan mogningsanläggning. Av dess ansökan vid förstainstansrätten framgår nämligen att Cordis endast anställde en del av personalen vid en äldre lantbruksförening för producenter, vilken inte bedrev någon verksamhet på området för bananer.

39. Cordis har i själva verket anfört följande.

40. Om vårt företag hade existerat år 1989, skulle det ha ägnat sig åt mogning av bananer. Företaget skulle således i dag ha kunnat hänvisa till de kvantiteter av bananer som hade saluförts under åren 1989 och 1990 för att begära licenser. Det politiska systemet i DDR hindrade emellertid företaget från att finnas till vid denna tidpunkt. Kommissionen borde följaktligen ha utgått från antagandet att företaget hade kunnat existera och den borde ha beviljat företaget en referenskvantitet på 5 000 ton bananer.

41. Invändningen att också varje nytt företag som bildades efter år 1990 i vilken tidigare delstat i DDR som helst skulle ha kunnat hänvisa till det som det hade utfört, om det hade funnits till tidigare, besvarade Cordis vid förhandlingen på följande sätt: Det var med full frihet som företagarna i Västtyskland beslutade att inte bilda ytterligare mogningsanläggningar tidigare, medan det självt hindrades från att göra det till följd av det socialpolitiska system som rådde inom före detta DDR.

42. Detta bevisar emellertid inte på något sätt att bolaget Cordis, om detta system inte fanns, skulle ha existerat som sådant, att det redan skulle ha uppnått sin aktuella mogningskapacitet och att det skulle ha kunnat utnyttja denna kapacitet fullt ut. Eftersom det "strukturproblem" som har åberopats av klaganden således inte har bevisats föreligga, följer av detta a fortiori att det inte heller har bevisats att något sådant strukturproblem har förvärrats genom övergången till GOM.

43. Sammanfattningsvis anser jag, när det gäller den första grunden, att förstainstansrätten följaktligen har tillämpat artikel 30 i förordning nr 404/93 på ett riktigt sätt genom att pröva om de av klaganden åberopade svårigheterna berodde på övergången till GOM. Rättens slutsats att dessa svårigheter inte berodde på övergången till GOM utgör dessutom en bedömning av faktiska omständigheter som faller utanför ramen för förevarande överklagande. Det har under alla omständigheter framkommit att inte någon del av det resonemang som klaganden har grundat på så kallade strukturproblem är övertygande.

44. Jag föreslår följaktligen att klagandens första grund skall underkännas.

Den grund som avser att principen om likabehandling har åsidosatts

Parternas argument

45. Cordis har vid denna andra grund i huvudsak anfört samma argument som vid den första grunden. Enligt klaganden utgör den överklagade domen ett åsidosättande av likhetsprincipen, som inte bara innebär att lika situationer inte får behandlas olika utan också att olika situationer inte får behandlas lika. Cordis har i detta hänseende angett att alla nya företag inom före detta DDR befann sig i samma situation. Till följd av att Tyskland delades och av den politiska och rättsliga situationen inom DDR under åren 1989 och 1990 var det endast dessa företag som inte kunde bedriva mogningsverksamheter som kunde tjäna som referens. Likhetsprincipen medför emellertid att gemenskapsinstitutionerna skall beakta dessa särskilda omständigheter. Om kommissionen inte avsåg att ta hänsyn till denna särskilda situation redan inom ramen för förordning nr 1442/93, var den åtminstone skyldig att vidta en övergångsåtgärd enligt artikel 30. Om kommissionen hade antagit sådana föreskrifter som var nödvändiga för att skydda de nya företagens grundläggande rättigheter, skulle dessa företags övergång till den situation som GOM ledde till ha underlättats och syftet med artikel 30 ha uppnåtts.

46. Kommissionen anser att förstainstansrätten, till skillnad från klagandens påståenden, tillämpade principen om likabehandling som en princip som innebär förbud mot att behandla olika situationer lika, varför den andra grunden skall ogillas av detta skäl.

47. Tvärtemot vad klaganden har hävdat finns det inte heller någon grund för påståendet att man, med hänsyn till principen om likabehandling, inom ramen för GOM måste beakta den särskilda situationen som de företag som bildades efter återföreningen befann sig i.

48. Den franska regeringen har påpekat att enligt rättspraxis är skillnader i behandling en naturlig följd av målsättningen att integrera de tidigare avskärmade marknaderna. I detta fall är det inte bara så att Cordis inte har behandlats på annat sätt än de företag som handlar med bananer. Dess situation har inte heller förvärrats till följd av att GOM inrättades, vilket riktigt konstaterades i den överklagade domen.

Bedömning

49. Det finns anledning att, i likhet med Cordis, erinra om att domstolen har fastslagit att "[e]tt ingripande av gemenskapsinstitutionerna krävs i synnerhet om övergången till den gemensamma organisationen av marknaden kränker vissa aktörers gemenskapsrättsligt skyddade grundläggande rättigheter, till exempel äganderätten och rätten till fri yrkesutövning".

50. Även om man härav kan dra slutsatsen att aktören även har rätt att få sin grundläggande rätt till likabehandling skyddad, kan det emellertid åter konstateras att detta skydd är begränsat till det fall där övergången till den gemensamma organisationen av marknaden kränker en grundläggande rättighet.

51. Eftersom förstainstansrätten i punkt 39 i den överklagade domen emellertid konstaterade att den av Cordis åberopade svårigheten - och följaktligen dess "skillnad" i behandling - inte berodde på övergången till GOM, har den inte åsidosatt principen om likabehandling genom att fastslå att artikel 30 inte medger att svårigheten kompenseras.

52. Det skall, i den mån det krävs, erinras om att förstainstansrättens bedömning att den av Cordis åberopade svårigheten inte berodde på övergången till GOM är en bedömning av faktiska omständigheter som faller utanför ramen för förevarande överklagande.

53. Jag noterar slutligen, och framför allt, att Cordis inte har behandlats mindre fördelaktigt än vilket annat företag som helst som bedriver mogningsverksamhet och som bildades vid samma tidpunkt någon annanstans inom gemenskapen.

54. Jag föreslår följaktligen att den andra grunden skall underkännas.

V - Förslag till avgörande

Jag föreslår att domstolen skall

- ogilla överklagandet,

- fastslå att Cordis skall bära sin rättegångskostnad och förpliktas att ersätta kommissionens rättegångskostnad, och

- fastslå att Republiken Frankrike skall bära sin rättegångskostnad.