ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
Mål C-558/07

The Queen, på begäran av: S.P.C.M. SA m.fl.

mot

Secretary of State for the Environment, Food and Rural Affairs

(begäran om förhandsavgörande från High Court of Justice (England & Wales), Queen’s Bench Division (Administrative Court))

”Förordning (EG) nr 1907/2006 — Kemikalier — Registrering, utvärdering, godkännande och begränsning av kemikalier (REACH) — Uttrycket monomerer — Giltighet — Proportionalitet — Likabehandling”

Förslag till avgörande av generaladvokat J. Kokott föredraget den 10 mars 2009 I ‐ 5786

Domstolens dom (stora avdelningen) av den 7 juli 2009 I ‐ 5815

Sammanfattning av domen

Tillnärmning av lagstiftning – Registrering, utvärdering och godkännande av kemikalier – Reachförordningen (Europaparlamentets och rådets förordning nr 1907/2006, artiklarna 2.9, 3 punkterna 5 och 6, samt 6.1–6.3) Tillnärmning av lagstiftning – Registrering, utvärdering och godkännande av kemikalier – Reachförordningen (Europaparlamentets och rådets direktiv nr 1907/2006, artikel 6.3)
Mål C-388/07

The Queen, på begäran av:

The Incorporated Trustees of the National Council on Ageing

(Age Concern England)

mot

Secretary of State for Business, Enterprise and Regulatory Reform

(begäran om förhandsavgörande från High Court of Justice (England & Wales), Queen’s Bench Division (Administrative Court))

”Direktiv 2000/78 — Likabehandling i arbetslivet — Åldersdiskriminering — Uppsägning på grund av pensionering — Motivering”

Förslag till avgörande av generaladvokat J. Mazák föredraget den 23 september 2008 I ‐ 1573

Domstolens dom (tredje avdelningen) av den 5 mars 2009 I ‐ 1598

Sammanfattning av domen

Socialpolitik – Likabehandling i arbetslivet – Direktiv 2000/78 (Rådets direktiv 2000/78, skäl 14 och artiklarna 1 och 3.1 c) Socialpolitik – Likabehandling i arbetslivet – Direktiv 2000/78 (Rådets direktiv 2000/78, artiklarna 2.2 a och 6.1) Socialpolitik – Likabehandling i arbetslivet – Direktiv 2000/78 (Rådets direktiv 2000/78, artiklarna 2.2 b och 6.1)
I ‑ 51*UPPLYSNING OM OPUBLICERADE AVGÖRANDEN
Domstolens dom (sjunde avdelningen) av den 1 april 2008 —  
kommissionen mot Luxemburg
(mål C-417/07)
”Fördragsbrott — Direktiv 2004/36/EG — Säkerhet i fråga 
om luftfartyg från tredje land som använder flygplatser i 
gemenskapen — Underlåtenhet att införliva inom den föreskrivna fristen”
1.  Talan om fördragsbrott — Kommissionens rätt att agera — Utrymme för skön 
(Artikel 226 EG) (se punkt 7)
2.  Institutionernas rättsakter — Direktiven — Medlemsstaternas genomförande 
— Kravet på ett klart och precist införlivande (Artikel 249 EG) (se punkt 10)
3.  Talan om fördragsbrott — Domstolens prövning av huruvida talan är 
välgrundad — Situation som ska beaktas — Situationen vid utgången av den 
frist som har angivits i det motiverade yttrandet (Artikel 226 EG) (se punkt 12)
Saken
Fördragsbrott — Underlåtenhet att inom den föreskrivna fristen anta de lagar och 
andra författningar som är nödvändiga för att följa Europaparlamentets och rådets 
direktiv nr 2004/36/EG av den 21 april 2004 om säkerheten i fråga om luftfartyg från 
tredjeland som använder flygplatser i gemenskapen (EUT L 143, s. 76).
I ‑ 52*UPPLYSNING OM OPUBLICERADE AVGÖRANDEN
Domslut
1)  Storhertigdömet Luxemburg har underlåtit att uppfylla sina skyldigheter 
enligt Europaparlamentets och rådets direktiv  nr  2004/36/EG av den 
21  april  2004 om säkerheten i fråga om luftfartyg från tredjeland som 
använder flygplatser i gemenskapen genom att inte inom den föreskrivna 
fristen anta de lagar och andra författningar som är nödvändiga för att följa 
direktivet.
2)  Storhertigdömet Luxemburg ska ersätta rättegångskostnaderna.
Domstolens dom (femte avdelningen) av den 3 april 2008 —  
kommissionen mot Belgien
(mål C-522/06)
”Fördragsbrott — Förordning (EG) nr 2037/2000 — Ämnen 
som bryter ned ozonskiktet — Återvinning, återanvändning, 
regenerering och destruering av sådana ämnen”
Talan om fördragsbrott — Domstolens prövning av huruvida talan är välgrundad — 
Situation som ska beaktas — Situationen vid utgången av den frist som har angivits i 
det motiverade yttrandet (Artikel 226 EG) (se punkt 19)
Saken
Fördragsbrott — Europaparlamentets och rådets förordning (EG) nr  2037/2000 
av den 29  juni  2000 om ämnen som bryter ned ozonskiktet (EGT  L  244, s.  1) — 
Artiklarna 16.5 och 17.1 — Underlåtenhet att definiera minimikrav på kvalifikationer
39

Under dessa omständigheter beslutade Oberlandesgericht Wien att vilandeförklara målet och hänskjuta följande tolkningsfrågor till domstolen: ”1) Utgör den i 5j § … KSchG … föreskrivna rätten för en konsument att väcka talan om att näringsidkaren ska förpliktas att till konsumenten utge den vinst som konsumenten förefaller ha vunnit, i fall då näringsidkaren sänder (eller har sänt) ett meddelande om vinst eller annat liknande meddelande till en viss konsument och härvid, genom det sätt på vilket meddelandet har utformats, ger (eller har gett) konsumenten intrycket att han eller hon har vunnit ett pris, utan att tilldelningen av vinsten är beroende av en varubeställning eller av en provbeställning och någon sådan beställning inte heller har gjorts, men mottagaren av meddelandet likväl har begärt att vinsten ska utbetalas, med hänsyn till … förordning … nr 44/2001 … en rättighet enligt ett avtal, eller en därmed likställd rättighet, i den mening som avses i artikel 15.1 c i nämnda förordning? 2) För det fall fråga 1 ska besvaras nekande: Är det fråga om en sådan rättighet som avses i artikel 15.1 c i förordning nr 44/2001 när utbetalningen av vinsten inte har gjorts beroende av en varubeställning, men varor likväl har beställts av den konsument till vilken meddelandet skickades?”
6

I artikel 159 LSA föreskrivs följande: ”1. Om detta krävs för att tillgodose bolagets intresse kan bolagsstämman vid beslutet om kapitalökning besluta att begränsa eller upphäva företrädesrätten. Beslutet måste, för att vara giltigt, överensstämma med bestämmelserna i artikel 144 och uppfylla följande villkor: … b) Vid kallelsen till bolagsstämman ska aktieägarna, i enlighet med artikel 144.1 c, ges tillgång till en redogörelse som utarbetats av bolagsförvaltarna, i vilket i detalj anges skälen för förslaget och grunderna för emissionskursen samt vilka personer som ska ha rätt att teckna aktierna. Aktieägarna ska även ges tillgång till en redogörelse som, under förvaltarnas ansvar, ska upprättas av en revisor som har utsetts av handelsregistret i detta syfte och som ska vara en annan än den revisor som granskar bolagets räkenskaper. I redogörelsen ska anges det rimliga värdet av bolagets aktier, det teoretiska värdet av de företrädesrätter som föreslås upphävda samt rimligheten i uppgifterna i förvaltarnas redogörelse. c) Kvotvärdet av de nya aktierna plus eventuell emissionsavgift ska motsvara det rimliga värde som framgår av den redogörelse från revisorn som avses ovan i punkt b. Vad gäller börsnoterade bolag ska det rimliga värdet av bolagets aktier förstås som marknadsvärdet, vilket ska fastställas på grundval av det börsnoterade värdet, varvid en eventuell annan beräkningsgrund ska motiveras. Bolagsstämman kan trots detta, när det gäller börsnoterade bolag, så snart denna har tillgång till förvaltarnas redogörelse och den redogörelse från revisorn som avses ovan i punkt b, i vilka i så fall även aktiernas nettovärde ska anges, besluta om emission av nya aktier till vilket pris som helst, under förutsättning att detta är högre än aktiernas nettovärde enligt revisorns redogörelse. Bolagsstämman kan i ett sådant fall välja att enbart besluta om förfarandet för fastställande av detta pris. … …”
18

Var och en av klagandena i målet vid den nationella domstolen väckte mellan den 30 april 2001 och den 11 november 2002, talan vid Polymeles Protodikeio Athinon (allmän domstol som dömer i första instans i Aten). De gjorde gällande att de inställda leveranserna från GSK AEVE av beställda läkemedel, samt den omständigheten att dessa salufördes genom Farmacenter, innebar illojal konkurrens och missbruk av den dominerande ställning som GSK AEVE innehade på marknaderna för de aktuella läkemedlen. De nämnda klagandena yrkade att GSK AEVE skulle förpliktas att fortsätta att leverera en kvantitet av de aktuella läkemedlen som motsvarade genomsnittet per månad av de varor som GSK AEVE hade sålt till dem under perioden den 1 januari 2000–31 oktober 2000, samt att utge skadestånd och ersättning för utebliven vinst. Vissa av klagandena yrkade mer specifikt att det nämnda bolaget skulle förpliktas att fortsätta sina leveranser genom att förse dem med en kvantitet som motsvarade genomsnittet per månad av de läkemedel som GSK AEVE hade levererat dem under samma period, ökad med en viss procentsats.
283

Denna helomvändning i kommissionens ståndpunkt kan förvisso tyckas förvånande, inte minst med tanke på hur sent den gjordes. Som framgår av handlingarna i målet och av diskussionerna i förstainstansrätten ansåg kommissionen under hela det administrativa förfarandet, på grundval av all information den fått under fem månaders undersökning från såväl olika marknadsaktörer som från parterna i koncentrationen, att marknaden var tillräckligt öppen för att möjliggöra en tyst prissamverkan, och det var inte förrän den argumentation som lades fram av parterna i koncentrationen, vilka assisterades av sin ekonomiske rådgivare, vid utfrågningen den [14] och den [15] juni 2004, som kommissionen, utan att göra några nya marknadsundersökningar, intog motsatt ståndpunkt och den 1 juli 2004 sände förslaget till beslut till den rådgivande kommittén.
15

Artikel 8 i direktiv 2004/48 har följande lydelse: ”1. Medlemsstaterna skall se till att de behöriga rättsliga myndigheterna, i samband med en rättegång om immaterialrättsintrång och som svar på en berättigad och proportionell begäran av käranden, får besluta att information om ursprung och distributionsnät för de intrångsgörande varorna eller tjänsterna skall lämnas av intrångsgöraren och/eller annan person som a) har befunnits förfoga över intrångsgörande varor i kommersiell skala, b) har befunnits använda intrångsgörande tjänster i kommersiell skala, c) har befunnits i kommersiell skala tillhandahålla tjänster som använts i intrångsgörande verksamhet, eller d) har pekats ut av en person som avses i a, b eller c såsom delaktig i produktion, tillverkning eller distribution av varorna eller tillhandahållandet av tjänsterna. 2. Informationen i punkt 1 skall, om lämpligt, omfatta a) namn och adress på producenter, tillverkare, distributörer, leverantörer och andra som tidigare innehaft respektive använt varorna eller tjänsterna, samt på tilltänkta grossister och detaljister, b) uppgifter om hur mycket som producerats, tillverkats, levererats, mottagits eller beställts samt om erhållet pris på varorna eller tjänsterna. 3. Punkterna 1 och 2 skall inte påverka tillämpningen av andra lagbestämmelser som: a) ger rättighetshavaren rätt till ytterligare information b) reglerar hur information som lämnas enligt denna artikel får användas i civilrättsliga eller straffrättsliga förfaranden, c) reglerar ansvar för missbruk av rätten till information, d) gör det möjligt att vägra lämna sådan information som skulle tvinga den person som avses i punkt 1 att medge egen eller nära anhörigs medverkan i ett immaterialrättsintrång, eller e) reglerar sekretesskydd för informationskällor eller behandling av personuppgifter.”
Mål C-499/06

Halina Nerkowska

mot

Zakład Ubezpieczeń Społecznych Oddział w Koszalinie

(begäran om förhandsavgörande från Sąd Okręgowy w Koszalinie)

”Invaliditetspension som beviljas civila offer för krig eller förtryck — Villkor om bosättning inom det nationella territoriet — Artikel 18.1 EG”

Förslag till avgörande av generaladvokat M. Poiares Maduro föredraget den 28 februari 2008 I - 3995

Domstolens dom (fjärde avdelningen) av den 22 maj 2008 I - 4004

Sammanfattning av domen

Unionsmedborgarskap – Rätt att fritt röra sig och uppehålla sig inom medlemsstaternas territorier – Sociala förmåner

(Artikel 18 EG)

Artikel 18.1 EG ska tolkas på så sätt att den utgör hinder för att tillämpa en medlemsstats lagstiftning med stöd av vilken medlemsstaten, generellt och i samtliga fall, nekar sina medborgare utbetalning av en förmån som beviljas civila offer för krig eller förtryck av det enda skälet att medborgarna under hela den period under vilken förmånen betalas ut inte är bosatta i denna stat, utan i en annan medlemsstat.

Såväl viljan att begränsa solidaritetsplikten gentemot civila offer för krig eller förtryck så att den bara avser personer som har en anknytning till den berörda medlemsstatens folk, genom ett bosättningsvillkor som anses utgöra ett uttryck för graden av personernas anknytning till detta samhälle, som nödvändigheten av att kontrollera att dessa personer alltjämt uppfyller villkoren för att beviljas förmånen utgör objektiva skäl av allmänintresse som kan motivera att villkoren för att bevilja eller betala ut en sådan förmån kan påverka den rätt till fri rörlighet som medborgarna i denna medlemsstat har.

Även om bosättningen är ett kriterium som kan visa att en sådan anknytning finns, är det inte desto mindre så att det förhållandet att en person är medborgare i den medlemsstat som beviljar den förmån som är i fråga samt har bott i denna stat under mer än 20 år kan vara tillräckligt för att anse att det finns en anknytning mellan medlemsstaten och mottagaren av förmånen. Under dessa omständigheter måste kravet på bosättning under hela den period under vilken förmånen betalas ut anses vara oproportionerligt, eftersom det går utöver vad som är nödvändigt för att säkerställa en sådan anknytning. Ett bosättningsvillkor går dessutom utöver vad som är nödvändigt för att uppnå syftet att kontrollera att mottagaren av en förmån alltjämt uppfyller villkoren för att beviljas förmånen, och det strider därför mot proportionalitetsprincipen.

(se punkterna 35, 37 och 39–47 samt domslutet)
I ‑ 1923Mål C-306/06
01051 Telecom GmbH
mot
Deutsche Telekom AG
(begäran om förhandsavgörande  
från Oberlandesgericht Köln)
”Direktiv 2000/35/EG — Bekämpande av sena betalningar vid 
handelstransaktioner — Artikel 3.1 c ii — Sena betalningar — 
Banköverföring — Datum från vilket en betalning ska anses vara gjord”
Förslag till avgörande av generaladvokat M.  Poiares  Maduro föredraget den 
18 oktober 2007  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  . I ‑ 1925
Domstolens dom (första avdelningen) av den 3 april 2008    .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  I ‑ 1939
I ‑ 1924SAMMANFATTNING — MÅL C‑306/06
Sammanfattning av domen
Tillnärmning av lagstiftning — Bekämpande av sena betalningar vid handelstransaktioner 
— Direktiv 2000/35
(Europaparlamentets och rådets direktiv 2000/35, artikel 3.1 c ii)
Artikel 3.1 c ii i direktiv 2000/35 om bekäm ‑
pande av sena betalningar vid handelstrans ‑
aktioner ska tolkas så, att det enligt denna 
bestämmelse krävs, för att en betalning som 
sker via banköverföring ska medföra att 
rätt till uttag av dröjsmålsränta avvärjs eller bringas att upphöra, att det förfallna beloppet 
krediteras borgenärens konto i tid.
(se punkt 32 samt domslutet)
Direktiv 92/85 om åtgärder för att förbättra säkerhet och hälsa på arbetsplatsen för arbetstagare som är gravida, nyligen har fött barn eller ammar och särskilt förbudet mot uppsägning av gravida arbetstagare i artikel 10.1 i detta direktiv skall tolkas så, att dessa inte avser en arbetstagare som genomgår en provrörsbefruktning när denna arbetstagares äggceller befruktats med sädesceller från hennes partner vid den tidpunkt då uppsägningen meddelas, varvid provrörsbefruktade ägg finns, men ännu inte har inplanterats i kvinnans livmoder.

Med hänsyn till att rättssäkerhetsprincipen skall iakttas kan det skydd som införts genom artikel 10 i direktiv 92/85 härvid inte omfatta en sådan arbetstagare. De ovannämnda äggen kan nämligen innan de förs in i den ifrågavarande kvinnans livmoder i vissa medlemsstater bevaras under kortare eller längre tid. I den nationella lagstiftning som är i fråga i förevarande mål föreskrivs härvid att befruktade ägg får bevaras i upp till tio år. Att tillämpa skyddet mot uppsägning enligt artikel 10 i direktiv 92/85 på en arbetstagare innan befruktade ägg har förts in i kvinnan skulle således kunna innebära att det ovannämnda skyddet medgavs även när införandet av något skäl sköts upp under flera år eller när det bestämdes slutgiltigt att något införande inte skulle äga rum, eftersom provrörsbefruktningen endast hade gjorts som en försiktighetsåtgärd.

(se punkterna 41, 42 och 53 samt domslutet)
Mål C-294/06

The Queen, på begäran av:

Ezgi Payir m.fl.

mot

Secretary of State for the Home Department

(begäran om förhandsavgörande från Court of Appeal (England & Wales) (Civil Division))

”Associeringsavtalet EEG-Turkiet — Fri rörlighet för arbetstagare — Associeringsrådets beslut nr 1/80 — Artikel 6.1 första strecksatsen — Arbetstagare som tillhör den reguljära arbetsmarknaden — Inresetillstånd för studerande eller au pairer — Betydelsen för uppehållsrätten”

Förslag till avgörande av generaladvokat J. Kokott föredraget den 18 juli 2007 I - 205

Domstolens dom (tredje avdelningen) av den 24 januari 2008 I - 226

Sammanfattning av domen

Internationella avtal – Associeringsavtalet EEG-Turkiet – Fri rörlighet för personer – Arbetstagare – Turkiska medborgares rätt till förlängt uppehållstillstånd

(Associeringsrådets beslut nr 1/80, artikel 6.1)

Den omständigheten att en turkisk medborgare har getts tillstånd att resa in i en medlemsstat i egenskap av au pair eller studerande kan inte innebära att nämnda medborgare inte kan anses vara en ”arbetstagare” eller tillhöra medlemsstatens ”reguljära arbetsmarknad” i den mening som avses i artikel 6.1 i associeringsrådets beslut nr 1/80 EEG–Turkiet. Denna omständighet kan följaktligen inte hindra nämnda medborgare från att med framgång åberopa denna bestämmelse för att få sitt arbetstillstånd förnyat och komma i åtnjutande av motsvarande uppehållsrätt.

Vid prövningen av om de turkiska medborgarna uppfyller villkoren i artikel 6.1 i det aktuella beslutet skall skälen för att bevilja de berörda inresa i den berörda medlemsstaten nämligen inte beaktas. De rättigheter som turkiska arbetstagare tillerkänns i nämnda artikel har nämligen inte gjorts avhängiga av några villkor rörande skälen till att de ursprungligen beviljats rätt till inresa, arbete och vistelse.

Om nämnda turkiska medborgare själva lyckas uppfylla de villkor som föreskrivs i de tre strecksatserna i artikel 6.1 i beslut nr 1/80, kan de inte fråntas de rättigheter som de successivt, i förhållande till hur länge de har utövat den avlönade verksamheten, ges i denna bestämmelse.

Under dessa omständigheter kan det inte med framgång göras gällande att en studerande eller en au pair skulle kunna kringgå värdmedlemsstatens lagstiftning för att gradvis komma i åtnjutande av en obegränsad tillgång till denna medlemsstats arbetsmarknad, när vederbörande endast utövar en rättighet som uttryckligen föreskrivs i beslut nr 1/80. Något annat gäller endast om de sistnämnda medelst vilseledande uppgifter har utverkat inresetillstånd till en medlemsstat genom att felaktigt uppge att de har för avsikt att studera eller arbeta som au pair. Då de berördas uppgifter om deras avsikter bekräftas genom faktiskt genomförda studier eller arbete som au pair, då de lagligen fått arbete i värdmedlemsstaten och då de uppfyller de villkor som ställs i artikel 6.1 i det aktuella beslutet, kan de däremot till fullo göra gällande de rättigheter som denna bestämmelse ger dem.

(se punkterna 40, 45, 46 och 49 samt domslutet)
14

I enlighet med punkt 3 a i bilaga C till direktiv 88/407 måste sperma för handel inom gemenskapen förvaras under godkända betingelser under en period av minst 30 dagar före avsändandet. Detta krav ska emellertid inte tillämpas på färsk sperma.
59

Även om det antas att domar som meddelats med stöd av artikel 226 EG har samma rättsverkningar som dem som meddelats med stöd av artikel 234 EG och att överväganden om rättssäkerhet i undantagsfall således skulle kunna göra det nödvändigt att begränsa domarnas rättsverkningar i tiden (se dom av den 7 juni 2007 i mål C-178/05, kommissionen mot Grekland, REG 2007, s. I-4185, punkt 67, av den 12 februari 2009 i mål C-475/07, kommissionen mot Polen, REG 2009, s. I-0000, punkt 61, och av den 26 mars 2009 i mål C-559/07, kommissionen mot Grekland, REG 2009, s. I-0000, punkt 78), räcker det att konstatera att kommissionen i det aktuella fallet inte på något stadium under förfarandet har frångått sin principiella ståndpunkt. I kommissionens förklaring under förhandlingarna i samband med förordning nr 150/2003 uttryckte den i själva verket klart sin avsikt att inte avstå från uppbörden av de tullar som skulle ha betalats in för de perioder som inföll innan förordningen trädde i kraft, och den förbehöll sig rätten att vidta lämpliga åtgärder i det avseendet.
Nyckelord

Sammanfattning



Nyckelord

1. Skattebestämmelser – Harmonisering av lagstiftning – Omsättningsskatt – Gemensamt system för mervärdesskatt – Undantag som föreskrivs i sjätte direktivet

(Rådets direktiv 77/388, artikel 13 C)

2. Skattebestämmelser – Harmonisering av lagstiftning – Omsättningsskatt – Gemensamt system för mervärdesskatt – Undantag som föreskrivs i sjätte direktivet

(Rådets direktiv 77/388, artikel 13 B b och 13 C a)

Sammanfattning

1. Medlemsstaterna får göra en åtskillnad mellan olika typer av transaktioner eller mellan olika kategorier av skattskyldiga när de medger skattskyldiga valfrihet i fråga om beskattning enligt artikel 13 C i sjätte direktivet 77/388 om harmonisering av medlemsstaternas lagstiftning rörande omsättningsskatter, under förutsättning att de därvid iakttar målen med sjätte direktivet och de allmänna principerna däri, särskilt principen om skatteneutralitet och kravet på en riktig, enkel och enhetlig tillämpning av de föreskrivna undantagen.

(se punkt 35 samt punkt 1 i domslutet)

2. Det ankommer på den nationella domstolen att avgöra huruvida en nationell bestämmelse, i vilken det föreskrivs ett allmänt undantag från skatteplikt för transaktioner som utförs av idrottsföreningar utan vinstsyfte och vilken innebär en inskränkning av den rätt till valfrihet som ovannämnda föreningar har för beskattning av transaktioner i form av uthyrning och utarrendering, innebär att gränserna för det utrymme för skönsmässig bedömning som medlemsstaterna har tillerkänts har överskridits, särskilt med hänsyn till principen om skatteneutralitet och till kravet på en riktig, enkel och enhetlig tillämpning av de föreskrivna undantagen.

Eftersom artikel 13 C i sjätte direktivet 77/388 om harmonisering av medlemsstaternas lagstiftning rörande omsättningsskatter inte innehåller några närmare anvisningar i fråga om under vilka förutsättningar och på vilket sätt rätten till valfrihet får inskränkas, ankommer det nämligen på varje medlemsstat att genom den nationella lagstiftningen närmare bestämma omfattningen av rätten till valfrihet för beskattning av transaktioner i form av uthyrning och utarrendering av fast egendom och att anta bestämmelser enligt vilka vissa skattskyldiga har en sådan rätt. Artikel 13 C i sjätte direktivet innebär emellertid inte att medlemsstaterna har rätt att på något sätt villkora eller inskränka de undantag från skatteplikt som föreskrivs i del B i samma artikel 13, utan endast att medlemsstaterna har rätt att i större eller mindre mån medge de personer som är berättigade till undantagen en möjlighet att själva välja att transaktionerna skall beskattas, om dessa anser att det ligger i deras intresse.

(se punkterna 42–43 och 49 samt punkt 2 i domslutet)