Domstolens dom (femte avdelningen) den 19 september 2002. - Förbundsrepubliken Tyskland mot Europeiska kommissionen. - EUGFJ - Avslut av räkenskaper - Räkenskapsåret 1995 - Jordbruksgrödor. - Mål C-377/99.



Rättsfallssamling 2002 s. I-07421



Sammanfattning

Parter

Domskäl

Beslut om rättegångskostnader

Domslut



Nyckelord

1. Jordbruk - Gemensam jordbrukspolitik - Finansiering genom EUGFJ - Avslut av räkenskaper - Föremål för talan - Fördelning av ekonomiska bördor mellan medlemsstaterna och gemenskapen - Kommissionens utrymme för skönsmässig bedömning - Föreligger inte

2. Jordbruk - Gemensam jordbrukspolitik - Finansiering genom EUGFJ - Avslut av räkenskaper - Förlikningsförfarande - Uppgifter som skall meddelas förlikningsorganet

(Kommissionens beslut 94/442, artikel 1.2 a)

3. Jordbruk - EUGFJ - Avslut av räkenskaper - Kommissionens befogenhet att kontrollera utgifternas rättsenlighet - Skäligt tvivel - Medlemsstatens bevisbörda

Sammanfattning

1. Förfarandet vid avslut av räkenskaperna för EUGFJ syftar inte enbart till att fastställa om utbetalningarna verkligen ägt rum, och detta enligt föreskrifterna, utan också om de ekonomiska bördor som följer av den gemensamma jordbrukspolitiken fördelats på ett riktigt sätt mellan medlemsstaterna och gemenskapen. Kommissionen har i detta avseende ingen befogenhet att på grundval av en egen bedömning avvika från gällande regler för denna kostnadsfördelning.

( se punkt 51 )

2. I artikel 1.2 a kommissionens beslut 94/442 om ett förlikningsförfarande i samband med räkenskapsavslutet för garantisektionen vid Europeiska utvecklings- och garantifonden för jordbruket (EUGFJ) föreskrivs att förlikningsorganets ståndpunkt inte skall föregripa kommissionens slutliga beslut om avslut av räkenskaper. Trots detta och trots att kommissionen således får fatta ett beslut som avviker från förlikningsorganets ståndpunkt, skulle förlikningsförfarandet förlora sin ändamålsenliga verkan om nämnda organ inte hade kännedom om samtliga avgörande omständigheter som kommissionen lade till grund för sitt beslut.

( se punkt 66 )

3. Kommissionen är, när den vägrar att belasta EUGFJ med vissa utgifter på grund av att dessa orsakats av att en medlemsstat gjort sig skyldig till överträdelser av gemenskapsbestämmelser, inte skyldig att på ett uttömmande sätt visa att de kontroller som utförts av medlemsstaterna är otillräckliga, utan endast att det föreligger allvarliga och berättigade skäl att betvivla de kontroller som genomförts av de nationella myndigheterna. Denna lättnad i kommissionens bevisbörda förklaras av att det är medlemsstaten som har lättast att samla in och kontrollera de uppgifter som är nödvändiga för att avsluta räkenskaperna för EUGFJ. Det åligger följaktligen medlemsstaten att så detaljerat och fullständigt som möjligt bevisa att kontrollerna verkligen har genomförts samt, i förekommande fall, bevisa att kommissionens påståenden är felaktiga.

( se punkt 95 )

Parter

I mål C-377/99,

Förbundsrepubliken Tyskland, inledningsvis företrädd av W.-D. Plessing och C.-D. Quassowski, därefter av W.-D. Plessing och B. Muttelsee-Schön, båda i egenskap av ombud,

sökande,

mot

Europeiska gemenskapernas kommission, företrädd av M. Niejahr och G. Braun, båda i egenskap av ombud, med delgivningsadress i Luxemburg,

svarande,

angående en talan om delvis ogiltigförklaring av kommissionens beslut 1999/596/EG av den 28 juli 1999 om ändring av beslut 1999/187/EG om avslut av medlemsstaternas räkenskaper avseende utgifter som finansieras genom garantisektionen vid Europeiska utvecklings- och garantifonden för jordbruk (EUGFJ) för räkenskapsåret 1995 (EGT L 226, s. 26), i den del det i beslutet beträffande Förbundsrepubliken Tyskland tillämpas en schablonmässig korrigering på 5 procent av utgifterna som deklarerats avseende finansiellt stöd inom området för jordbruksgrödor i delstaten Mecklenburg-Vorpommern, det vill säga 30 394 115,33 DEM, i stället för en korrigering på 2 procent, det vill säga 12 157 646,13 DEM.

meddelar

DOMSTOLEN (femte avdelningen)

sammansatt av avdelningsordföranden P. Jann samt domarna S. von Bahr (referent), D.A.O. Edward, A. La Pergola, och C.W.A. Timmermans,

generaladvokat: C. Stix-Hackl,

justitiesekreterare: byrådirektören M.-F. Contet,

med hänsyn till förhandlingsrapporten,

efter att parterna har avgivit muntliga yttranden vid förhandlingen den 10 januari 2002,

och efter att den 25 april 2002 ha hört generaladvokatens förslag till avgörande,

följande

Dom

Domskäl

1 Förbundsrepubliken Tyskland har, genom ansökan som inkom till domstolens kansli den 7 oktober 1999, med stöd av artikel 230 första stycket EG väckt talan om delvis ogiltigförklaring av kommissionens beslut 1999/596/EG av den 28 juli 1999 om ändring av beslut 1999/187/EG om avslut av medlemsstaternas räkenskaper avseende utgifter som finansieras genom garantisektionen vid Europeiska utvecklings- och garantifonden för jordbruk (EUGFJ) för räkenskapsåret 1995 (EGT L 226, s. 26, nedan kallat det omtvistade beslutet), i den del det i beslutet beträffande Förbundsrepubliken Tyskland tillämpas en schablonmässig korrigering på 5 procent av utgifterna som deklarerats avseende finansiellt stöd inom området för jordbruksgrödor i delstaten Mecklenburg-Vorpommern, det vill säga 30 394 115,33 DEM, i stället för en korrigering på 2 procent, det vill säga 12 157 646,13 DEM.

Tillämpliga bestämmelser

De gemenskapsrättsliga bestämmelserna

Förordningarna om finansiering av den gemensamma jordbrukspolitiken

2 Talan rör erläggande av kompensationsbetalning beträffande odlad areal inom området för jordbruksgrödor som dels omfattas av de allmänna bestämmelserna i rådets förordning (EEG) nr 729/70 av den 21 april 1970 om finansiering av den gemensamma jordbrukspolitiken (EGT L 94, s. 13; svensk specialutgåva, område 3, volym 3, s. 23), dels av de särskilda bestämmelserna, det vill säga rådets förordning (EEG) nr 1765/92 av den 30 juni 1992 om upprättande av ett stödsystem för producenter av vissa jordbruksgrödor (EGT L 181, s. 12; svensk specialutgåva, område 3, volym 43, s. 20), rådets förordning (EEG) nr 2078/92 av den 30 juni 1992 om produktionsmetoder inom jordbruket som är förenliga med miljöskydds- och naturvårdskraven (EGT L 215, s. 85; svensk specialutgåva, område 15, volym 11, s. 161) och rådets förordning (EEG) nr 2080/92 av den 30 juni 1992 om en gemenskapsordning för stöd till skogsbruksåtgärder inom jordbruket (EGT L 215, s. 96; svensk specialutgåva, område 3, volym 43, s. 234).

3 I artikel 3.1 i förordning nr 729/70 föreskrivs att intervention för att stabilisera jordbruksmarknaderna som görs i enlighet med gemenskapsbestämmelser inom ramen för den gemensamma organisationen av jordbruksmarknaderna, skall finansieras av garantisektionen vid EUGFJ.

4 Enligt artikel 5.2 b i förordning nr 729/70 skall kommissionen, på grundval av de handlingar som lämnats in av medlemsstaterna i enlighet med artikel 5.1 b i samma förordning, avsluta räkenskaperna för de myndigheter och organ som av medlemsstaterna bemyndigats att betala interventioner för att stabilisera jordbruksmarknaderna.

5 Med tillämpning av artikel 8.1 i förordning nr 729/70 skall medlemsstaterna i enlighet med nationella bestämmelser i lagar och andra författningar vidta de åtgärder som är nödvändiga för att försäkra sig om att transaktioner som finansieras av EUGFJ verkligen äger rum och att de genomförs korrekt, förhindra och beivra oegentligheter och driva in belopp som förlorats till följd av oegentligheter eller försumlighet. Enligt artikel 8.2 i samma förordning skall, om en fullständig indrivning inte kan åstadkommas, de finansiella följderna av oegentligheter och försummelser bäras av gemenskapen, med undantag av följderna av sådana oegentligheter eller försummelser som kan tillskrivas myndigheter eller andra organ i medlemsstaterna.

Det integrerade systemet för administration och kontroll

6 I artikel 1.1 a i rådets förordning (EEG) nr 3508/92 av den 27 november 1992 om ett integrerat system för administration och kontroll av vissa stödsystem inom gemenskapen (EGT L 355, s. 1; svensk specialutgåva, område 3, volym 46, s. 78) föreskrivs att varje medlemsstat skall upprätta ett integrerat administrations- och kontrollsystem som är tillämpligt på bland annat det stödsystem för producenter av vissa jordbruksgrödor som fastställts genom förordning 1765/92.

7 Enligt artikel 2 i förordning nr 3508/92 skall det integrerade systemet för administration och kontroll bland annat inbegripa en datoriserad databas, ett alfanumeriskt system för identifiering av jordbruksskiften, stödansökningar och ett integrerat kontrollsystem.

8 Enligt artikel 1.4 i förordning nr 3508/92 skall i förordningen med jordbruksskifte avses ett sammanhängande markområde på vilket en enda jordbrukare odlar en enda gröda. I artikel 4 i samma förordning föreskrivs att det alfanumeriska systemet för identifiering av jordbruksskiftena skall upprättas på grundval av bland annat fastighetsregisterkartor och tillhörande handlingar. Enligt artikel 3 i kommissionens förordning (EEG) nr 3887/92 av den 23 december 1992 om fastställande av tillämpningsföreskrifter för det integrerade administrations- och kontrollsystemet för vissa av gemenskapens stödsystem (EGT L 391, s. 36; svensk specialutgåva, område 3, volym 47, s. 107) får medlemsstaterna, trots att det identifikationssystem som anges i artikel 4 i förordning nr 3508/92 skall utformas så att de enskilda jordbruksskiftena kan identifieras, fastställa att en annan enhet än jordbruksskifte, såsom fastighetsskifte eller en sammanhängande odlingsenhet, används.

Schablonmässiga korrigeringar

9 Kommissionens riktlinjer i fråga om schablonmässiga korrigeringar, tillämpliga på bland annat räkenskapsåret 1995, har angetts i dokument nr VI/216/93 av den 3 juni 1993 (nedan kallat dokument VI/216/93). I nämnda dokument föreskrivs följande bestämmelser:

"För att fastställa om en finansiell korrigering är nödvändig och, om så är fallet, med vilket belopp, skall man följa ett allmänt övervägande om den grad av risk för förluster för gemenskapsfonderna som uppstått till följd av brister i kontrollen. Följande speciella faktorer skall beaktas:

1. Handlar det om en brist i kontrollsystemets effektivitet i allmänhet, effektiviteten hos en särskild del i systemet eller om hur en eller flera kontroller utförs inom systemet?

2. Bristens betydelse för alla administrativa kontroller, fysiska kontroller och andra planerade kontroller.

3. Hur känslig åtgärden är för bedrägeri, med speciell hänsyn tagen till ekonomiska incitament."

10 I dokumentet föreskrivs att kommissionen skall tillämpa följande schablonmässiga korrigeringar:

"A. 2 % av utgifterna - då bristen begränsar sig till mindre betydelsefulla delar av kontrollsystemet eller till utförandet av kontroller som inte är väsentliga för att garantera utgiftens regelmässighet, på så sätt att det rimligtvis kan antas att risken för förlust för EUGFJ varit liten.

B. 5 % av utgifterna - då bristen hänför sig till viktiga delar i kontrollsystemet eller till genomförandet av kontroller som spelar en viktig roll för att garantera utgiftens regelmässighet, på så sätt att det rimligtvis kan antas att risken för förlust för EUGFJ varit ansenlig.

C. 10 % av utgiften - då bristen berör hela eller grundläggande delar av kontrollsystemet eller då bristen berör utförandet av kontroller som är väsentliga för att garantera utgiftens regelmässighet, så att man kan anta att det är stor risk att det blir en omfattande förlust för EUGFJ."

Förlikningsförfarandet

11 Genom kommissionens beslut 94/442/EG av den 1 juli 1994 om ett förlikningsförfarande i samband med räkenskapsavslutet för garantisektionen vid Europeiska utvecklings- och garantifonden för jordbruket (EUGFJ) (EGT L 182, s. 45; svensk specialutgåva, område 3, volym 59, s. 78) skapades ett förlikningsorgan. I artikel 1.2 a i beslutet föreskrivs att "organets ståndpunkt inte [skall] föregripa kommissionens slutliga beslut om räkenskapsavslutet".

Den nationella lagstiftningen

12 Enligt 3 § fjärde stycket i Kulturpflanzen-Ausgleichszahlungs-Verordnung (den tyska jordbruksgröde- och kompensationsförordningen, BGBl. 1995 I, s. 1562, nedan kallad KAV) avses med jordbruksskifte "sammanhängande åkermark på vilken en enda producent odlar en gröda eller som har lagts i träda, och som utgörs av ett eller flera fastighetsskiften eller av delar av fastighetsskiften. Markområde är ett jordbruksskifte i den mening som avses i första meningen".

13 Fastighetsskifte definieras enligt 3 § tredje stycket KAV som "en enligt jordbruksregistret avgränsad areal".

14 Enligt 3 § fjärde stycket a KAV avses slutligen med odlingsenhet "sammanhängande åkermark på vilken en enda producent odlar en eller flera grödor eller som har lagts i träda, och som omges av naturliga gränser eller arealer som inte brukas av denna producent. En odlingsenhet kan utgöras av en eller flera fastighetsskiften eller av delar av fastighetsskiften".

Bakgrund och det administrativa förfarandet

15 Delstaten Mecklenburg-Vorpommern beviljade stöd för räkenskapsåret 1995, vilket motsvarar skördeåret 1994, avseende sektorn för jordbruksgrödor. Användningen av dessa stöd reglerades genom det integrerade systemet för administration och kontroll, vilket hade inrättats i Mecklenburg-Vorpommern i enlighet med förordningarna nr 3508/92 och nr 3887/92.

16 Den 23-27 oktober 1995 företog kommissionen en kontroll av tillämpningen av förordningarna nr 1765/92, nr 2078/92 och nr 2080/92 i Mecklenburg-Vorpommern inför räkenskapsavslutet för räkenskapsåret 1995.

17 Genom skrivelse av den 13 februari 1996 överlämnade kommissionen sina synpunkter till de tyska myndigheterna. I denna skrivelse påpekade kommissionen att brister i kontroll och förvaltning hade fastställts beträffande bestämmelserna om jordbruksgrödor i Mecklenburg-Vorpommern. Särskilt pekades på brister i Amt für Landwirtschaft Schwerin (nedan kallad Amt Schwerin).

18 De tyska myndigheterna svarade genom skrivelse av den 25 april 1996. Diverse skriftväxling ägde därefter rum mellan parterna fram till och med oktober 1996.

19 Genom skrivelse av den 17 juni 1997 delgav kommissionen de tyska myndigheterna de preliminära slutsatserna av kontrollen och föreslog en korrigering på 5 procent av utgifterna, motsvarande 30 394 115,33 DEM.

20 Ett bilateralt möte ägde rum den 24 juni 1997. Efter mötet skickade kommissionen en skrivelse av den 8 juli 1997 till de tyska myndigheterna. I denna skrivelse vidhöll kommissionen sin bedömning av kontrollresultaten.

21 Genom skrivelse av den 3 september 1997 ingav de tyska myndigheterna till kommissionen ett yttrande över sistnämnda skrivelse.

22 Genom skrivelse av den 12 juni 1998 delgav kommissionen de tyska myndigheterna formellt de slutsatser som den dragit av kontrollen i oktober 1995 i Mecklenburg-Vorpommern, på sätt som anges i beslut 94/442. Kommissionen anförde att den på grund av de tyska myndigheternas uppgifter i skrivelsen av den 3 september 1997 skulle bortse från den avsedda finansiella korrigeringen på 5 procent, och att den ansåg att en korrigering på 2 procent, det vill säga 12 157 646,13 DEM, var rimlig. Kommissionen förbehöll sig dock möjligheten att höja korrigeringssatsen, om det vid en kontroll under år 1998 skulle framkomma tvivel beträffande riktigheten av de uppgifter som lett fram till den ändrade korrigeringssatsen. Kommissionens förbehåll avsåg de tyska myndigheternas uppgifter om att i Mecklenburg-Vorpommern hade nära 90 procent av odlingsenheterna antingen lagts i träda eller varit föremål för monokultur. Kommissionen tillade att dess slutsatser kunde bli föremål för en ansökan om förlikning i enlighet med beslut 94/442.

23 Genom skrivelse av den 28 juli 1998 ansökte den tyska regeringen om att ett förlikningsförfarande skulle inledas.

24 I augusti 1998 genomförde kommissionen en andra kontroll i Mecklenburg-Vorpommern.

25 Efter denna kontroll begärde kommissionen genom skrivelse av den 24 november 1998 att de tyska myndigheterna skulle inkomma med kompletterande upplysningar. Denna skrivelse, av vilken en kopia har tillställts förlikningsorganet, innehåller särskilt följande textavsnitt:

"Låt mig dessutom uppmärksamma Er på följande aspekt som kan vara av betydelse inom ramen för förlikningsförfarandet. Vid en gemensam kontroll genomförd av GD VI och finanskontrollen i augusti 1998 har noterats att beträffande ett stort antal ansökningar avviker den areal som faktiskt odlas från den odlingsbara mark som är införd i jordbruksregistret, respektive att den areal som faktiskt odlas inte har anmälts som jordbruksskifte i sin helhet. För det fall uppgifterna om den areal som faktiskt odlas inte framgår av jordbruksregistret utan grundas på jordbrukarens uppgifter, understryker detta nödvändigheten av att mäta upp jordbruksskiftena vid kontroller på plats. Skulle det visa sig att detta antagande är riktigt, skulle de tyska myndigheternas argument - enligt vilket omkring 90 procent av alla odlingsenheter är sådan på vilken en enda gröda odlas eller som helt har lagts i träda - förlora i värde. Ärendet undersöks för närvarande och jag skulle vara tacksam om Ni så snart som möjligt kunde meddela Era eventuella anmärkningar härtill."

26 Olika skrivelser utväxlades mellan de tyska myndigheterna, kommissionen och förlikningsorganet under november och december 1998. Genom en skrivelse av den 11 december 1998 svarade den tyska regeringen särskilt på kommissionens frågor i skrivelsen av den 24 november 1998. De tyska myndigheterna förklarade därvidlag att den uppenbara avvikelsen mellan uppgiven areal och den areal som fanns registrerad i fastighetsregistret samt den påstådda nödvändigheten av att göra en uppmätning är en följd av att kommissionen missuppfattat vissa dokument som sökanden tillhandahållit.

27 I sin slutliga rapport, antagen den 30 december 1998, angav förlikningsorganet att det hade kännedom om att kommissionen i skrivelsen av den 24 november 1998 hade uttryckt tvivel beträffande dels hur många kontroller som utförts på plats i Amt Schwerin, dels relevansen av de tyska myndigheternas argument att den av kommissionen föreslagna uppmätningen var onödig i ett stort antal fall. Förlikningsorganet avgav följande yttrande:

"a) Det är visserligen riktigt att något uppenbart missbruk inte har kunnat konstateras, men det är ändå så att det har förekommit vissa brister i kontrollsystemet under år 1994.

b) Efter att ha granskat ärendet och efter att ha hört parterna vid sammanträdet kan det inte förnekas att Mecklenburg-Vorpommern under år 1994 gjort stora ansträngningar för att inrätta ett tillämpligt kontrollsystem i syfte att undvika förluster för EUGFJ. Eftersom det är fråga om en ny delstat som fortfarande har att bekanta sig med gemenskapens administrativa system, förtjänar dessa ansträngningar ett särskilt erkännande.

c) Följaktligen anser förlikningsorganet att det i vart fall är berättigat att inte tillämpa den av kommissionen inledningsvis föreskrivna korrigeringssatsen på 5 procent."

28 I den sammanfattande rapporten av den 12 januari 1999 vidhöll kommissionen sitt förslag att tillämpa en finansiell korrigeringssats på 2 procent i stället för 5 procent. Denna korrigeringssats skulle visserligen endast tillämpas under förbehåll av att de tyska myndigheternas uppgifter om att omkring 90 procent av odlingsenheterna i Mecklenburg-Vorpommern endast används på ett sätt (monokultur eller träda) kunde styrkas vid en senare kontroll i samband med räkenskapsavslutet. Kommissionen angav att Förbundsrepubliken Tyskland hade anhängiggjort ärendet vid förlikningsorganet.

29 I tillägget av den 27 maj 1999 till den sammanfattande rapporten (nedan kallat tillägget till den sammanfattande rapporten), vilket mottogs av de tyska myndigheterna den 21 juni 1999, yttrade sig kommissionen över förlikningsorganets slutliga rapport av den 30 december 1998. Den gjorde gällande att kontrollsystemet visserligen inte utgjorde något uppenbart missbruk, men att det uppvisade allvarliga brister som motiverade en korrigering på 5 procent. Kommissionen uppgav att resultatet av den andra kontrollen utförd i augusti 1998 hade visat på en situation som var ännu värre än vad kommissionen hade befarat - vilket den hade meddelat de tyska myndigheterna i en skrivelse av den 24 november 1998 - vilket förlikningsorganet hade kännedom om trots att det inte tagit hänsyn till det i sin slutliga rapport. Särskilt kunde märkas att det på 15 procent av odlingsenheterna hade odlats flera grödor och att de jordbruksskiften som hörde till sådana enheter hade utgjort 29 procent av alla skiften. Kommissionen anförde även att nästan alla odlingsenheter utgjordes av ett helt fastighetsskifte och att mer än hälften av fastighetsskiftena var uppdelade på två eller flera odlingsenheter som oftast tillhörde en och samma producent.

30 Genom skrivelse av den 18 juni 1999 överlämnade kommissionen till de tyska myndigheterna, mot bakgrund av förlikningsförfarandet, sina slutgiltiga slutsatser för räkenskapsavslutet för garantisektionen vid EUGFJ för räkenskapsåret 1995 avseende sektorn för jordbruksgrödor. Innehållsmässigt överensstämde dessa slutsatser i huvudsak med de synpunkter som framförts i tillägget till den sammanfattande rapporten.

31 Efter samråd med medlemsstaterna den 22 juni 1999 i EUGFJ-utskottet antog kommissionen det omtvistade beslutet. I beslutet fastställdes att Förbundsrepubliken Tyskland skulle åläggas en finansiell korrigering på 5 procent av utgifterna som deklarerats som finansiellt stöd för sektorn för jordbruksgrödor i Mecklenburg-Vorpommern, det vill säga ett belopp på 30 394 115,33 DEM.

Den första grunden

Parternas argument

32 Som första grund har den tyska regeringen gjort gällande att kommissionens förbehåll i den formella delgivningen av den 12 juni 1998 angående tillämpningen av en korrigeringssats på 2 procent har förlorat sn giltighet.

33 Den tyska regeringen har erinrat om att kommissionen genom delgivningen formellt föreslagit att begränsa korrigeringssatsen till 2 procent, med förbehåll för att en kontroll under år 1998 inte vederlägger de upplysningar som lämnats av de tyska myndigheterna den 3 september 1997. Enligt dessa upplysningar hade närmare 90 procent av odlingsenheterna i Mecklenburg-Vorpommern lagts i träda eller också odlades endast en gröda på nämnda odlingsenheter.

34 Vid kontrollen i augusti 1998 bekräftades emellertid dessa upplysningar. Den tyska regeringen har betonat att kommissionen vitsordat att nära 90 procent av odlingsenheterna - 85 procent enligt kommissionens egna uppgifter - faktiskt hade lagts i träda eller också odlades endast en gröda på nämnda odlingsenheter. Avvikelsen på 5 procent är inte av betydande storlek. Denna avvikelse beror på att kommissionen från sin beräkning undantog de odlingsenheter på vilka flera grödor odlades, även om dessa odlingsenheter kunde få stöd med ett lika stort belopp, medan de tyska myndigheterna hade tagit med dessa odlingsenheter i sin beräkning. Smärre avvikelser kan dessutom bero på att de tyska myndigheternas siffror är från år 1995, medan kommissionens siffror är hämtade från en kontroll utförd år 1998.

35 Den tyska regeringen har gjort gällande att kommissionens förbehåll förlorade sin giltighet i och med att de tillhandahållna upplysningarna bekräftades. Kommissionen fick därefter inte längre ändra sitt förslag till en tvåprocentig korrigering i den formella delgivningen av den 12 juni 1998, eftersom detta förslag utgjorde grunden för förhandlingarna mellan parterna och inför förlikningsorganet. Kommissionen är bunden av de villkor som angavs i förbehållet.

36 Kommissionen har gjort gällande att talan inte kan vinna bifall på den tyska regeringens första grund. Den har för det första hävdat att grunden utgör en felaktig tolkning av förbehållet i den formella delgivningen av den 12 juni 1998. För det andra har det gjorts gällande att nämnda förbehåll inte är bindande.

37 Kommissionen har förklarat att förbehållet återspeglade det tvivel som kommissionen hade angående de konsekvenser som de tyska myndigheternas uppgifter skulle få på gemenskapsbudgeten. Enligt nämnda uppgifter utgjorde 90 procent av de uppgivna arealerna inte någon risk. Kommissionen har påpekat att det var viktigt att kontrollera att uppgifterna inte var vilseledande och att återstående 10 procent inte utgjorde en betydande areal.

38 Vid den andra kontrollen, som utfördes i augusti 1998, framkom för det första att flera grödor odlades på ungefär 15 procent - och inte 10 procent - av odlingsenheterna. Kommissionen har preciserat att detta förhållande inte i sig var avgörande, men att det inverkade på det slutliga beslutet.

39 För det andra kom kommissionen fram till att 29 procent av jordbruksskiftena befann sig inom odlingsenheter på vilka flera grödor odlades, och kunde av den anledningen utgöra en risk.

40 För det tredje har kommissionen bestritt den tyska regeringens påstående att de odlingsenheter, på vilka endast en gröda odlades eller som hade lagts i träda och som enligt den tyska regeringen utgjorde 90 procent av alla odlingsenheter, inte behövde mätas upp då det var tillräckligt att utföra en okulär kontroll. Kommissionen har gjort gällande att det endast är när odlingsenheterna utgörs av hela fastighetsskiften som det inte är nödvändigt att mäta dem. I dylika fall kan kontrollen nämligen göras med blotta ögat. Vid den andra kontrollen i augusti 1998 visade det sig emellertid att flera odlingsenheter inte utgjordes av hela fastighetsskiften, utan att antalet fastighetsskiften tvärtom översteg antalet odlingsenheter. Kommissionen anser således att till och med nämnda 90 procent av odlingsenheterna på vilka endast en gröda odlades, kunde utgöra en risk och borde ha mätts upp.

41 Kommissionen har gjort gällande att den av resultaten från den andra kontrollen kunde dra slutsatsen att arealen med total risk var större än vad den tyska regeringen hade låtit förstå. Till skillnad från den tyska regeringens bedömning anser kommissionen således att nämnda kontroll fick kommissionen att hysa än större tvivel och att den bekräftade att kommissionens förbehåll var korrekt.

42 Vad därefter gäller påståendet att förbehållet är bindande har kommissionen gjort gällande följande. Förbehållet var endast ett provisoriskt yttrande som avgavs av kommissionen under ärendets utredning. Kommissionen är inte bunden av förbehållet när den fattar sitt slutliga beslut.

Domstolens bedömning

43 Den tyska regeringens grund ger, för det första, upphov till en fråga rörande bedömning av sakomständigheter och, för det andra, en fråga om vilken rättslig verkan som skall tillmätas kommissionens förbehåll i den formella delgivningen av den 12 juni 1998.

44 För att för det första kontrollera huruvida den tyska regeringens bedömning av sakomständigheterna är riktig, kommer domstolen att beakta kommissionens påpekanden i nämnda delgivning och i skrivelsen av den 24 november 1998.

45 Av den formella delgivningen av den 12 juni 1998 framgår att det är de av de tyska myndigheterna lämnade upplysningarna om den mycket stora procentandel avseende odlingsenheter som endast används på ett sätt som fick kommissionen att sätta ned den inledningsvis föreslagna korrigeringssatsen. Kommissionen ansåg mot bakgrund av de uppgifterna att det förelåg en mindre risk än vad den inledningsvis hade funnit. Kommissionen angav emellertid att förslaget att ändra korrigeringssatsen var villkorat av att de tillhandahållna uppgifterna kontrollerades.

46 I skrivelsen av den 24 november 1998, som upprättades efter den andra kontrollen utförd i augusti 1998, ställde kommissionen sig frågor angående den avvikelse som förelåg mellan brukad areal och registrerad fastighetsareal. Kommissionen angav vidare att det av den anledningen kunde bli nödvändigt att mäta upp de jordbruksskiften som inte motsvarade den areal som fanns i registret.

47 Av dessa båda handlingar framgår att kommissionen hyste tvivel angående hur stor den areal var beträffande vilken det förelåg risker. Kommissionens förbehåll skall mot den bakgrunden anses ge uttryck för kommissionens tvivel. För det fall dessa tvivel inte kunde skingras genom den aviserade kontrollen, hade kommissionen för avsikt att tillämpa förbehållet och ompröva den föreslagna korrigeringssatsen. Kommissionen hade således för avsikt att bedöma hur stora risker som förelåg för att EUGFJ skulle lida förlust. Denna bedömning skulle göras genom att kontrollera inte bara huruvida procentandelen avseende odlingsenheter som lagts i träda eller på vilka endast en gröda odlades var riktig, utan även i vilken mån denna procentandel var relevant.

48 Det skall konstateras att den andra kontrollen inte skingrade kommissionens tvivel, utan tvärtom förstärkte det. De tyska myndigheterna hade uppgett att 90 procent av odlingsenheterna i Mecklenburg-Vorpommern utgjordes av mark som lagts i träda eller på vilken endast en gröda odlades. Även om dessa uppgifter till största delen (5 procents avvikelse) kunde anses vara riktiga, fick kommissionen efter kontrollen göra den bedömningen att risken inte begränsades till återstående 10 procent, utan i stället kunde vara större mot bakgrund av att jordbruksskiftena inom odlingsenheterna, på vilka endast en gröda odlades eller som hade lagts i träda, i flera fall inte motsvarade fastighetsskiftena. De kunde därför inte kontrolleras okulärt, och för det fall de inte mättes upp utgjorde de en risk för att en för stor areal skulle uppges.

49 Till skillnad från vad den tyska regeringen har påstått innebar inte den i augusti 1998 utförda kontrollen jämte senare skriftväxling att kommissionens tvivel skingrades beträffande huruvida de tyska myndigheternas upplysningar om hur stor procentandelen var avseende odlingsenheterna på vilka endast en gröda odlades och som låg i träda var vilseledande. Kommissionen fick mot denna bakgrund och med stöd av förbehållets ordalydelse på nytt tillämpa den inledningsvis planerade korrigeringssatsen på 5 procent.

50 Vad för det andra gäller förbehållets rättsliga verkan gör domstolen följande bedömning. Till skillnad från vad den tyska regeringen har gjort gällande finner domstolen i vart fall att förbehållet endast ger uttryck för kommissionens temporära slutsatser. Förbehållet kan inte anses vara bindande på så sätt att kommissionen är skyldig att följa detsamma även om det skulle innebära att kommissionen tvingades godta utgifter som den finner vara oförenliga med gemenskapslagstiftningen.

51 Såsom generaladvokaten erinrat om i punkt 58 i sitt förslag till avgörande syftar förfarandet vid avslut av räkenskaperna inte enbart till att fastställa om utbetalningarna verkligen ägt rum, och detta enligt föreskrifterna, utan också om de ekonomiska bördor som följer av den gemensamma jordbrukspolitiken fördelats på riktigt sätt mellan medlemsstaterna och gemenskapen. Kommissionen har i detta avseende ingen befogenhet att på grundval av en egen bedömning avvika från gällande regler för denna kostnadsfördelning (se dom av den 7 februari 1979 i de förenade målen 15/76 och 16/76, Frankrike mot kommissionen, REG 1979, s. 321, punkt 28; svensk specialutgåva, volym 4, s. 287).

52 Mot bakgrund av kommissionens skyldigheter i förfaranden vid avslut av räkenskaper finner domstolen följande. För det fall, vilket dock inte varit aktuellt i förevarande mål, kommissionen på grund av förbehållets ordalydelse varit tvungen att godta utgifter som den bedömde vara oförenliga med gemenskapsrätten, hade kommissionen kunnat avvika från förbehållet samtidigt som den ger sökanden möjlighet att yttra sig över de skäl som föranlett kommissionen att ändra uppfattning. Den tyska regeringen har som andrahandsgrund åberopat rätten att yttra sig. Denna grund kommer att prövas nedan.

53 Av vad som anförts följer att talan inte kan vinna bifall på den första grunden.

Den andra grunden

Parternas argument

54 Genom den andra grunden har den tyska regeringen gjort gällande att formella fel begicks då det omtvistade beslutet fattades. Den tyska regeringen har hävdat att kommissionen under förfarandet åberopade nya argument för sent. Genom dessa nya argument utvidgades föremålet för tvisten, och därigenom åsidosattes reglerna för förlikningsförfarandet och rätten att yttra sig.

55 Den tyska regeringen har gjort gällande att det var först i tillägget till den sammanfattande rapporten som kommissionen nämnde de fyra nya omständigheter som blev avgörande för att korrigeringssatsen fastställdes till 5 procent i stället för 2 procent. Dessa omständigheter är följande:

- riskbedömningen tillämpas inte på 10 eller 15 procent av odlingsenheterna utan på 29 procent av samtliga jordbruksskiften,

- nästan samtliga odlingsenheter utgörs av flera fastighetsskiften,

- mer än hälften av fastighetsskiftena befinner sig på minst två odlingsenheter som oftast tillhör en och samma producent. I dessa fall kan det inte uteslutas att areal som bedömts vara större än vad den är och för vilken ett större stöd beviljats har deklarerats som ett jordbruksskifte,

- det föreligger risk beträffande ungefär 50 procent av jordbruksskiftena i Mecklenburg-Vorpommern.

56 Varken dessa påstådda konstateranden eller förslaget att påföra en femprocentig korrigering har getts in till förlikningsorganet. De borde därför inte ha lagts till grund för det omtvistade beslutet.

57 Den tyska regeringen har tillagt att den först den 21 juni 1999 fick kännedom om dessa fyra omständigheter som kommissionen till stor del grundat sitt svaromål på. Det var vid detta datum som tillägget till den sammanfattande rapporten avgavs, det vill säga en dag innan mötet inom EUGFJ-utskottet ägde rum. Den tyska regeringen har gjort gällande att kommissionen inte beredde den tillräckligt rådrum för att yttra sig i det avseendet.

58 Kommissionen har bestritt att reglerna för förlikningsförfarandet åsidosatts. Kommissionen har gjort gällande att förlikningsorganet underrättats om samtliga dokument som den hade i sin besittning, liksom om resultatet av den i augusti 1998 utförda andra kontrollen samt om kommissionens tvivel rörande huruvida det var tillräckligt att utföra kontroller på plats genom uppmätning. Kommissionen anser att den i själva verket inte åberopat några nya argument. Att den tyska regeringen i sin skriftväxling med kommissionen inte i tillräcklig mån undersökt kommissionens inställning och att förlikningsorganet inte beaktat detta i sitt yttrande, kan inte anses utgöra ett formellt fel som skall ligga kommissionen till last.

59 Kommissionen har tillagt att den omständigheten att den återvände till sin första inställning då den förklarade att resultaten av den andra kontrollen motiverade en korrigeringssats på 5 procent, innebär inte att kommissionen är skyldig att inleda ett nytt förlikningsförfarande.

60 Vad gäller det påstådda åsidosättandet av rätten att yttra sig har kommissionen bestritt att nya argument åberopats för att motivera den högre korrigeringssats som slutligen tillämpades. Samtliga relevanta argument, särskilt problemen rörande bristande kontroller och att någon uppmätning inte gjordes vid kontrollerna, har varit föremål för diskussion mellan parterna. De tillkommande kontrollerna har endast medfört preciseringar i kvantitativa hänseenden. Dock har de inte medfört något nytt argument som skulle rättfärdiga en ny diskussion mellan de båda parterna.

61 Kommissionen har för övrigt tillagt att den tyska regeringen fortfarande hade möjlighet att ta ställning till de uppgifter som fanns i tillägget till den sammanfattande rapporten. Tillägget tillställdes regeringen innan det omtvistade beslutet fattades.

Domstolens bedömning

Åsidosättande av förlikningsförfarandet

62 Domstolen kommer nedan att pröva huruvida kommissionen åsidosatte reglerna för förlikningsförfarandet genom att delge de fyra omständigheterna i punkt 55 i denna dom jämte förslaget att göra en korrigering på 5 procent först efter det att förlikningsförfarandet avslutats.

63 I förordning nr 729/70, i dess lydelse som är tillämplig på omständigheterna i förevarande mål, saknas närmare bestämmelser om hur förfarandet skall gå till från det att kommissionen utför sina kontroller fram till dess att beslut om att undanta vissa utgifter fattas. Av artikel 1 i beslut 94/442 följer att ärenden kan hänskjutas till förlikningsorganet efter det att kommissionen utfört en kontroll, att bilaterala diskussioner om resultatet av kontrollen ägt rum och att kommissionen formellt och med hänvisning till nämnda beslut delgett medlemsstaten sin avsikt att undanta vissa utgifter.

64 Domstolen konstaterar först och främst att kommissionen i detta fall utförde en första kontroll mellan den 23 och den 27 oktober 1995, att ett bilateralt möte ägde rum den 24 juni 1997 och att kommissionen delgav den tyska regeringen sina slutsatser om resultatet av kontrollen genom skrivelse av den 12 juni 1998. I denna skrivelse hänvisades till beslut 94/442 och det preciserades att kommissionen hade för avsikt att undanta vissa utgifter. Skrivelsen uppfyller således gott och väl de villkor som ställs i artikel 1 i beslut nr 94/442.

65 Domstolen kommer därefter att pröva huruvida det faktum att de fyra omständigheterna i punkt 55 i denna dom jämte förslaget att göra en korrigering på 5 procent översändes för sent innebar att det blev meningslöst att hänskjuta ärendet till förlikningsorganet, då förlikningsorganet därigenom inte fick möjlighet att uttala sig om omständigheter som var avgörande för tvistens utgång. Vidare kommer domstolen att pröva huruvida kommissionen inte var skyldig att inleda ett nytt förlikningsförfarande.

66 Domstolen gör följande bedömning. I artikel 1.2 a i beslut 94/442 föreskrivs att förlikningsorganets ståndpunkt inte skall föregripa kommissionens slutliga beslut. Trots detta och trots att kommissionen således får fatta ett beslut som avviker från förlikningsorganets ståndpunkt, skulle förlikningsförfarandet förlora sin ändamålsenliga verkan om nämnda organ inte hade kännedom om samtliga avgörande omständigheter som kommissionen lade till grund för sitt beslut.

67 Av parternas argument och av de handlingar som getts in till domstolen framgår att förlikningsorganet hade kännedom om samtliga handlingar och upplysningar som kommissionen hade tillgång till. Vidare hade förlikningsorganet kännedom om kommissionens huvudsakliga påståenden. Förlikningsorganet underrättades om resultaten av den andra kontrollen utförd i augusti 1998 och om att kommissionen fruktade att EUGFJ skulle lida förluster på grund av de avvikelser som förelåg mellan å ena sidan den brukade arealen och den areal som deklarerats vara brukad areal och å andra sidan den odlingsbara mark som är införd i jordbruksregistret. Förlikningsorganet erhöll en kopia av kommissionens skrivelse av den 24 november 1998 till de tyska myndigheterna, samt de tyska myndigheternas svar på nämnda skrivelse.

68 Vad särskilt gäller de fyra omständigheterna i punkt 55 i denna dom gör domstolen följande bedömning. Dessa omständigheter bekräftar, med närmare angivelser i siffror, de tvivel som kommissionen tidigare hade gett uttryck för. Såväl de tyska myndigheterna som förlikningsorganet hade underrättats om dessa omständigheter. Dessa fyra omständigheter utvidgar således inte föremålet för tvisten, till skillnad från vad den tyska regeringen har påstått.

69 Av vad som anförts följer att förlikningsorganet erhöll samtliga handlingar som parterna hade. Vidare tog förlikningsorganet del av parternas samtliga huvudsakliga argument. Att kommissionen utförde en betydande kontroll på plats under förlikningsförfarandet utgör inte något formellt fel. I förordning nr 729/70, i den lydelse som gällde vid tidpunkten för sakomständigheterna, ställs nämligen inte några krav på att samtliga relevanta kontroller utförts före förlikningsförfarandet. Inte heller ställs några krav på att förlikningsorganet skall ha hållits underrättat om resultaten av den andra och sista kontrollen och om de tvivel som denna föranledde hos kommissionen.

70 Vad gäller korrigeringssatsen gör domstolen följande bedömning. Förlikningsorganet underrättades om att kommissionen tvekade om huruvida den skulle tillämpa en korrigeringssats på 5 procent eller 2 procent. Förlikningsorganet har för övrigt yttrat sig över detta. I beslut 94/442 ställs inte i detta skede av förfarandet några krav på en närmare bedömning av de utgifter som kommissionen avser att undanta.

71 Av vad som anförts följer att kommissionen inte åsidosatte reglerna för förlikningsförfarandet då den fattade det omtvistade beslutet.

Åsidosättande av rätten att yttra sig

72 I punkt 68 i denna dom har det slagits fast att de fyra omständigheter som kommissionen angett i tillägget till den sammanfattande rapporten inte utgör några nya omständigheter som utvidgar föremålet för tvisten.

73 Domstolen finner att kommissionen redan i början av förfarandet på ett korrekt sätt underrättade den tyska regeringen om att den hyste vissa tvivel. Skriftväxlingen mellan parterna har varit mycket omfattande. Efter att den 12 juni 1998 ha erhållit den formella delgivningen av slutsatserna från den första kontrollen, som utfördes i oktober 1995, hade sökanden tid att yttra sig däröver, vilket den för övrigt också har gjort. Vidare hade sökanden möjlighet att yttra sig efter skrivelsen av den 24 november 1998, genom vilken kommissionen fäste sökandens uppmärksamhet på att det förelåg avvikelser mellan de deklarerade arealerna och fastighetsskiftena, och att det möjligen skulle bli nödvändigt att genomföra en uppmätning. Den tyska regeringen anser att den svarade på kommissionens farhågor genom skrivelsen av den 11 december 1998. Domstolen finner emellertid att skrivelsen inte var av sådan art att den kunde skingra kommissionens tvivel.

74 Mot bakgrund av att de tyska myndigheterna erhöll tillägget till den sammanfattande rapporten först den 21 juni 1999, det vill säga en dag före mötet med EUGFJ-utskottet och ungefär fem veckor innan det omtvistade beslutet fattades, uppkommer däremot frågan huruvida sökanden hade tillräckligt med tid för att kunna bemöta anmärkningarna i nämnda handling.

75 Den tyska regeringen hade emellertid underrättats om samtliga viktiga omständigheter i ett tidigare skede. Vidare hade den tyska regeringen möjlighet att yttra sig bland annat över kommissionens frågeställningar i skrivelsen av den 24 november 1998, det vill säga mer än åtta månader före det omtvistade beslutet. Mot denna bakgrund finner därför domstolen att det tillämpade förfarandet inte inneburit att Förbundsrepubliken Tysklands rätt att yttra sig har åsidosatts.

76 Av vad som anförts följer att talan inte kan vinna bifall på den andra grunden.

Den tredje grunden

Parternas argument

77 Genom den tredje grunden har den tyska regeringen bestritt vissa av kommissionens påståenden och kommissionens bedömning av sakomständigheterna som ledde till att kommissionen gjorde en felaktig analys av vilken skaderisk som förelåg för EUGFJ. Genom den tredje grunden har den tyska regeringen dessutom gjort gällande att kommissionen grundade sig på vissa sakomständigheter vid två tillfällen, först till stöd för en korrigeringssats på 2 procent och därefter till stöd för en korrigeringssats på 5 procent.

Huruvida kommissionen gjorde en felaktig riskanalys som grundats på oriktiga konstateranden och på en oriktig bedömning av sakomständigheterna

78 Den tyska regeringen har för det första påpekat att kommissionen gjorde en riktig bedömning då den fann att nästan samtliga odlingsenheter i Mecklenburg-Vorpommern utgjordes av flera fastighetsskiften. Den tyska regeringen har emellertid gjort gällande att kommissionen därvidlag beskrev en situation som kommissionen redan hade kännedom om. Vidare har den tyska regeringen bestritt kommissionens påstående att det var nödvändigt att låta utföra en uppmätning av de jordbruksskiften som utgjordes av flera fastighetsskiften. Dessutom har den tyska regeringen bestritt kommissionens påstående att hälften av jordbruksskiftena var förknippade med risker i den berörda delstaten.

79 För det andra har den tyska regeringen hävdat att kommissionen ändrade beräkningsgrund för korrigeringssatsen genom att i stället för att göra avdrag för de odlingsenheter på vilka flera grödor odlades, det vill säga 15 procent av det totala antalet odlingsenheter, göra avdrag för jordbruksskiften som ingick i dessa odlingsenheter, det vill säga 29 procent av det totala antalet jordbruksskiften. Denna ändrade beräkningsgrund kan ge intryck av att antalet arealer som var förknippade med risk hade ökat. Enligt den tyska regeringen är det emellertid fråga om en lek med siffror, som på intet sätt återspeglar någon faktisk förändring. I båda fallen åsyftas samma odlade areal som är förknippad med risken att det uppgavs en för stor areal, och att kontrollen av 15 procent av odlingsenheterna automatiskt skulle innebära att 29 procent av jordbruksskiftena kontrollerades. Att kommissionen beaktade 29 procent av jordbruksskiftena som areal förknippad med risker innebar således inte att EUGFJ löpte större risk att lida förluster.

80 Den tyska regeringen har för det tredje bestritt kommissionens påstående att risken för att för stor areal uppgavs uppgick till 17,3 procent. Korrekt siffra skall i stället vara 2,4 procent. Den tyska regeringen har bestritt riktigheten av kommissionens riskbedömning, enligt vilken procentsatsen 17,3 procent skulle tillämpas på den i föregående punkt nämnda procentsatsen 29 procent, vilket ger ett resultat på 5 procent.

81 För det fjärde har den tyska regeringen gjort gällande att dubbelkontroller har utförts i tillräcklig omfattning.

82 För det femte har den tyska regeringen vitsordat att Amt Schwerin inom sitt område utfört färre antal kontroller på plats än vad som angivits, vilket emellertid förklarats med att det förelåg tekniska problem och ogynnsam väderlek. Enligt regeringen saknar detta betydelse, eftersom de kontroller som skall utföras enligt förordning nr 3887/92 verkligen har utförts.

83 Slutligen har den tyska regeringen bestritt kommissionens påstående att samtliga på plats utförda kontrollåtgärder, som är av mycket stor betydelse för kontrollfunktionen, är bristfälliga och leder till betydande risk för förluster för EUGFJ och därför motiverar en korrigering på 5 procent.

84 Kommissionen har gjort gällande att när en odlingsenhet är sammansatt av delar av fastighetsskiften utgör det en risk som motiverar en uppmätning för att exakt avgöra dimensionerna på stödberättigade jordbruksskiften. Att någon sådan uppmätning i princip inte gjordes föranledde kommissionen att fatta det omtvistade beslutet. På grundval av antalet ansökningar om stöd som är underkastade kommissionens finansiella kontroll, har kommissionen gjort den bedömningen att gränserna för över 50 procent av jordbruksskiftena inte motsvarar gränserna för fastighetsskiftena.

85 Vad gäller riskbedömningen på grundval av jordbruksskiftena i stället för på grundval av odlingsenheterna har kommissionen gjort gällande följande. Den tyska regeringens påstående att en kontroll av 15 procent av odlingsenheterna automatiskt innebär att även 29 procent av jordbruksskiftena kontrolleras är av mindre vikt. Det som enligt kommissionen är viktigt är att den tyska regeringen i praktiken inte i tillräcklig omfattning utfört kontroller som innefattar uppmätning. Kommissionen har ifrågasatt uppgiften om hur stor procentandel avseende odlingsenheterna där flera grödor odlas, och gjort gällande att den siffran inte är relevant utan i stället ger ett felaktigt intryck av att EUGFJ endast löper en begränsad risk.

86 Vad gäller den omständigheten att överdeklarationen beräknats till 17,3 procent av riskarean, har kommissionen erinrat om att detta angavs redan i skrivelsen av den 17 juni 1997. I nämnda skrivelse har kommissionen angett att av de tre företag som kontrollerats, avsåg begäran om stöd 17,75 ha som påstods ligga i träda, medan kommissionens tjänstemän under kontrollen kunde konstatera att den faktiska arealen uppgick till 14,57 ha. Mot bakgrund av att det inte var fråga om ett representativt urval, uppgick den föreslagna korrigeringssatsen inte till 17 procent utan till ungefär 5 procent.

87 Kommissionen har förklarat att den hänförde de deklarationer som var alltför väl tilltagna (17,3 procent) till de arealer som bedömts vara förknippade med risk (29 procent) och noterat att den erhållna procentsatsen på mer än 5 procent av möjligtvis alltför väl tilltagna deklarationer inte ligger alltför långt ifrån den korrigeringssats på 5 procent som tillämpades med stöd av de regler som är tillämpliga för schablonmässiga korrigeringar. Vid förhandlingen har kommissionen påpekat att den korrigeringssats som tillämpats av kommissionen snarare är resultatet av en helhetsbedömning av hur allvarlig bristen var och av vilken risk EUGFJ löpte att åsamkas förluster, än av en exakt matematisk uträkning.

88 Vad gäller den tyska regeringens argument rörande dubbelkontroller har kommissionen påpekat att den visserligen inte bestrider att administrativa kontroller har utförts, men att den konstaterat att kontrollerna - när de utförts - i allmänhet inte omfattat uppmätning i tillräcklig omfattning.

89 Kommissionen noterar den tyska regeringens förklaringar till de brister som konstaterats i Amt Schwerin, men anser att dessa förklaringar är av mindre betydelse när de ses mot bakgrund av de skäl som redan åberopats som motivering till att höja korrigeringssatsen.

90 Kommissionen har betonat att det är det faktum att risken ökade, inte den exakta riskökningen, som ligger till grund för den höjda korrigeringen.

Huruvida kommissionen använde samma omständigheter som grund för olika korrigeringssatser

91 Den tyska regeringen har gjort gällande att kommissionen vid två tillfällen grundat sig på följande omständigheter:

- några ingående dubbelkontroller har inte utförts,

- antalet utförda kontroller på plats i Amt Schwerin understiger vad som uppgetts,

- det föreligger tvivel beträffande huruvida den riskbedömning som Amt Schwerin påstår sig ha utfört verkligen har utförts.

92 Sökanden har påstått att kommissionen gjorde fel då den tillämpade dessa omständigheter som grund för att höja den finansiella korrigeringen från 2 till 5 procent. Grunden för detta påstående är att kommissionen beaktade omständigheterna på ett uttömmande och slutgiltigt sätt redan i förslaget till finansiell korrigering på 2 procent. Att vid två tillfällen använda sig av samma uppgifter utgör maktmissbruk.

93 Kommissionen har gjort gällande att ifrågavarande omständigheter inte togs i beaktande på ett uttömmande och slutgiltigt sätt då korrigeringssatsen provisoriskt sattes ned till 2 procent. Kommissionen har för övrigt hävdat att den fick åberopa samtliga relevanta argument när den gjorde sin slutgiltiga helhetsbedömning, utan att klandras för att vissa av omständigheterna tidigare använts.

Domstolens bedömning

Huruvida kommissionen gjorde en felaktig riskanalys som grundats på oriktiga konstateranden och på en oriktig bedömning av sakomständigheterna

94 Domstolen konstaterar att kommissionens och den tyska regeringens riskanalys skiljer sig åt i betydande mån.

95 Domstolen erinrar emellertid om att kommissionen, när den vägrar att belasta EUGFJ med vissa utgifter på grund av att dessa orsakats av att en medlemsstat gjort sig skyldig till överträdelser av gemenskapsbestämmelser, inte är skyldig att på ett uttömmande sätt visa att de kontroller som utförts av medlemsstaterna är otillräckliga, utan endast att det föreligger allvarliga och berättigade skäl att betvivla de kontroller som genomförts av de nationella myndigheterna. Denna lättnad i kommissionens bevisbörda förklaras av att det är medlemsstaten som har lättast att samla in och kontrollera de uppgifter som är nödvändiga för att avsluta räkenskaperna för EUGFJ. Det åligger följaktligen medlemsstaten att så detaljerat och fullständigt som möjligt bevisa att kontrollerna verkligen har genomförts samt, i förekommande fall, bevisa att kommissionens påståenden är felaktiga (dom av den 18 maj 2000 i mål C-242/97, Belgien mot kommissionen, REG 2000, s. I-3421, punkt 104).

96 Följaktligen åligger det den tyska regeringen att visa att kommissionen gjorde fel då den fann att det förelåg brister i de tyska myndigheternas kontrollsystem och då den gjorde en bedömning av de förluster som EUGFJ riskerade att åsamkas till följd av dessa brister.

97 Domstolen finner att den tyska regeringen inte bestritt att det förekommit bristfälligheter i kontrollsystemet, bland annat i Amt Schwerin. Den tyska regeringen har visserligen betvivlat riktigheten av siffran 17,3 procent angående de fall där det uppgavs en för stor areal, men den har inte visat att den av regeringen åberopade siffran 2,4 procent är korrekt. Inte heller har det visats att kommissionen gjorde en oriktig bedömning av hur stor risk EUGFJ löpte till följd av bristerna i viktiga delar av kontrollsystemet.

98 Av parternas argument och av de handlingar som getts in till domstolen följer särskilt att den tyska regeringen inte visat att siffran 10 procent rörande andelen odlingsenheter på vilka flera grödor odlas är relevant när det gäller att förringa konsekvenserna av konstaterade bristfälligheter. Däremot bekräftas det av kommissionens andra kontroll i augusti 1998 och av den tyska regeringens yttrande att denna siffra inte är relevant.

99 Mot denna bakgrund finner domstolen att den tyska regeringen inte har styrkt att kommissionens bedömning var oriktig. Kommissionen har på goda grunder kunnat anse att EUGFJ löpte en betydande risk att åsamkas förluster till följd av att någon uppmätning inte gjordes av jordbruksskiftena som låg i odlingsenheter på vars mark flera grödor odlades eller i andra odlingsenheter. Kommissionen har också på goda grunder kunnat anse att detta motiverade en korrigering på 5 procent i enlighet med de rekvisit som återfinns i dokument nr VI/216/93.

Huruvida kommissionen använde samma omständigheter som motivering till olika korrigeringssatser

100 Kommissionens argument till stöd för det omtvistade beslutet innefattar särskilt de tre omständigheter som anges i punkt 91 i denna dom.

101 Förbundsrepubliken Tyskland anser att kommissionen inte längre får beakta dessa omständigheter till stöd för sitt beslut att tillämpa en korrigeringssats på 5 procent på grund av att den redan beaktat dessa omständigheter i sitt förslag till fastställande av en korrigeringssats på 2 procent. Domstolen finner i detta avseende att detta argument inte kan godtas.

102 Det finns nämligen ingenting som hindrar kommissionen, då den fattar det omtvistade beslutet, att, såsom den gjort, beakta samtliga konstateranden och bedömningar som den gjort under förfarandet och som bedömts vara relevanta. Kommissionen fick därför på goda grunder beakta dels de första konstaterandena beträffande bristfälligheterna i Amt Schwerins kontroller, dels de tyska myndigheternas uppgifter angående hur stor procentandel av odlingsenheterna på vilka endast en gröda odlades eller som hade lagts i träda, dels resultaten från den andra kontrollen som utfördes i augusti 1998 och dels att de tyska myndigheterna inte lämnade något övertygande svar på frågan huruvida det var nödvändigt att mäta upp de jordbruksskiften som utgjorde odlingsenheterna.

103 Domstolen godtar därför inte den tyska regeringens argument att kommissionen på ett oegentligt sätt vid två tillfällen beaktade samma omständigheter.

104 Av vad som anförts följer att talan inte kan vinna bifall på den tredje grunden.

105 Talan kan således inte vinna bifall på någon av sökandens grunder. Talan skall därför ogillas i sin helhet.

Beslut om rättegångskostnader

Rättegångskostnader

106 Enligt artikel 69.2 i rättegångsreglerna skall tappande part förpliktas att ersätta rättegångskostnaderna, om detta har yrkats. Kommissionen har yrkat att Förbundsrepubliken Tyskland skall förpliktas att ersätta rättegångskostnaderna. Eftersom Förbundsrepubliken Tyskland har tappat målet, skall kommissionens yrkande bifallas.

Domslut

På dessa grunder beslutar

DOMSTOLEN (femte avdelningen)

följande dom:

1) Talan ogillas.

2) Förbundsrepubliken Tyskland skall ersätta rättegångskostnaderna.