FÖRSTAINSTANSRÄTTENSDOM (fjärde avdelningen)

den 17 december 1997

Mål T-225/95

Fotini Chiou

mot

Europeiska gemenskapernas kommission

”Tjänstemän — Internt uttagningsprov för överflyttning från kategori C till kategori B — Beslut av en uttagningskommitté i vilket det konstateras att sökande har misslyckats i det muntliga provet — Överensstämmelse mellan klagomålet och ansökan — Principen om likabehandling av kvinnor och män — Icke-diskrimineringsprincipen — Uttagningskommitténs bedömning”

Fullständig text på franska II-1135

Saken:

Talan om ogiltigförklaring av beslutet av uttagningskommittén i det interna uttagningsprovet KOM/B/9/93 att ge sökanden ett lägre betyg i det muntliga provet än vad som minst krävdes för godkännande och att till följd därav neka att föra in henne i förteckningen över godkända sökande.

Utgång:

Ogillande.

Resumé av domen

År 1992 deltog sökanden, som är tjänsteman vid kommissionen i kategori C, i ett internt uttagningsprov för överflyttning från kategori C till kategori B (KOM/B/4/92). Sökanden erhöll inte det poängtal som som lägst erfordrades i det muntliga provet och infördes därför inte i förteckningen över godkända sökande. Hon bestred provresultaten och väckte också, i detta syfte, talan vid förstainstansrätten, som ogillade hennes talan i dess helhet (se förstainstansrättens dom av den 1 december 1994 i mål T-46/93, Michaël-Chiou mot kommissionen, RecFP 1994, s. II-929).

År 1993 lämnade sökanden in en ny ansökan till det interna uttagningsprovet KOM/B/9/93 för överflyttning från kategori C till kategori B. Uttagningsprovet syftade till att det skulle upprättas en förteckning över godkända biträdande assistenter i lönegraderna 5 och 4 i kategori B, vilka under tillsyn skulle utföra verkställande uppgifter i form av löpande kontorsarbete som biträdande assistent, biträdande administrativ assistent och biträdande teknisk assistent. Uttagningskommitténs ordförande var densamme som i uttagningsprovet KOM/B/4/92.

Sökanden erhöll ett godkänt resultat i det första urvalsprovet och i det redaktionella provet och fick därför göra det muntliga provet den 17 oktober 1994.

I skrivelse av den 18 november 1994 underrättades sökanden om att hennes namn inte hade kunnat föras in i förteckningen över godkända sökande, eftersom hon inte hade erhållit det poängtal som som lägst erfordrades i det muntliga provet.

Den 15 februari 1995 framställde sökanden ett klagomål med stöd av artikel 90 i Tjänsteföreskrifter för tjänstemän i Europeiska gemenskaperna (tjänsteföreskrifterna) mot beslutet att inte införa henne i förteckningen över godkända sökande.

Klagomålet kompletterades senare genom ytterligare tre skrivelser av den 5 april, den 10 april respektive den 5 maj 1995.

Klagomålet prövades vid den interna arbetsgruppens möte den 6 april 1995 och avslogs därefter uttryckligen av kommissionen den 25 juli 1995, efter utgången av den föreskrivna fristen för att besvara klagomålet. Beslutet översändes till sökanden den 13 september 1995.

Upptagande till sakprövning

I stället för att direkt väcka talan vid förstainstansrätten angående uttagningskommitténs beslut, ingav sökanden ett administrativt klagomål till tillsättningsmyndigheten. Eftersom hon handlade på detta sätt, måste hon iaktta alla processuella regler som gällde för den inledande besvärsväg som hon hade valt (punkt 26).

Hänvisning till domstolen den 7 maj 1986, 52/85, Rihoux m.fl. mot kommissionen, Rec. 1986, s. 1555, punkt 11

För att talan inte skall avvisas måste en grund som framförs vid gemenskapsdomstolen ha åberopats redan under det administrativa förfarandet, så att tillsättningsmyndigheten kan få tillräckligt detaljerad kännedom om den kritik som den berörde har framfört mot det omtvistade beslutet. Dessutom skall grunden ha åberopats i själva klagomålet. En grund som nämns i klagomålet kan dock utvecklas i kompletterande skrivelser under det administrativa förfarandet förutsatt att den kritik som framförs i skrivelserna avser samma sak som anmärkningarna i det ursprungliga klagomålet. Detta är även en förutsättning för att en grand skall kunna åberopas vid förstainstansrätten (punkt 27-29).

Hänvisning till förstainstansrätten den 29 mars 1990, T-57/89, Alexandrakis mot kommissionen, Rec. 1990, s. II-143, punkterna 8 och 9; förstainstansrätten den 3 mars 1993, T-58/91, Booss och Fischer mot kommissionen, Rec. 1993, s. II-147, punkt 83; förstainstansrätten den 6 juni 1996, T-262/94, Baiwir mot kommissionen, REGP 1996, s. II-739, punkterna40 och 41

Det förhåller sig emellertid annorlunda om en grund, som helt saknar samband med anmärkningarna i klagomålet, framförs först efter utgången av den frist som föreskrivs i artikel 90 i tjänsteföreskrifterna. Det förfarande för klagomål som har införts genom denna artikel är underkastat strikta frister till följd av kravet på rättssäkerhet och behovet att undvika diskriminering eller godtycklig behandling vid rättskipningen (punkt 30).

Hänvisning till domstolen den 4 februari 1987, 276/85, Cladakis mot kommissionen, Rec. 1987, s. 495, punkt 11

Det var följaktligen nödvändigt att undersöka varje delgrund som avvisningsyrkandet avsåg för att klargöra om kommissionen, genom att ge klagomålet en vid tolkning, hade kunnat få tillräckligt detaljerad kännedom om den kritik som sökanden hade framfört mot det ifrågasatta beslutet (punkt 31).

Hänvisning till domstolen den 14 mars 1989, 133/88, Del Arno Martinez mot parlamentet, Rec. 1989, s. 689, punkt 11; Baiwir mot kommissionen, nämnd ovan, punkt 42

Vad för det första beträffar grunden avseende åsidosättande av meddelandet om uttagningsprovet, genom vilken sökanden klandrade uttagningskommittén för att ha visat prov på överdriven hårdhet när den enbart införde namnen på 37 godkända sökande i förteckningen över godkända sökande, trots att det i meddelandet om uttagningsprovet angavs att de 60 sökande som hade erhållit de bästa resultaten skulle införas i denna förteckning, fann förstainstansrätten att det kunde anses att denna grund hade angivits redan i klagomålet (punkt 32).

Förstainstansrätten konstaterade att kommissionen, genom att ge klagomålet en vid tolkning, kunde förstå att sökanden ansåg att uttagningskommittén inte hade iakttagit de villkor som angavs i meddelandet om uttagningsprovet. Eftersom grunden avsåg samma sak som anmärkningarna i det ursprungliga klagomålet, kunde den upptas till sakprövning (punkterna 34 och 35).

Vidare fann förstainstansrätten att grunden avseende uttagningskommitténs uppenbart oriktiga bedömning, när den gav henne ett betyg i det muntliga provet som understeg det poängtal som som lägst erfordrades, hade ett nära samband med anmärkningarna i klagomålet, eftersom det framgick av klagomålet att sökanden ansåg sig vara lämplig att utföra arbetsuppgifter i kategori B (punkterna 36 och 37).

Vad beträffar grunderna avseende överträdelse av artikel 14 i tjänsteföreskrifterna och åsidosättande av reglerna för uttagningskommitténs arbete, var det ostridigt mellan parterna att den kritik som dessa omfattade inte förekom i klagomålet (punkt 38).

Förstainstansrätten fann följaktligen att, eftersom sökandens kritik inte avsåg samma sak som anmärkningarna i klagomålet och eftersom de kompletterande skrivelserna, i vilka kritiken förekom, ingavs efter utgången av den frist som föreskrivs i artikel 90 i tjänsteföreskrifterna för framställande av klagomål, granderna skulle avvisas på grund av bristande överensstämmelse mellan det administrativa klagomålet och ansökan (punkt 39).

Det förhållandet att kommissionen ändå kunde stödja sig på dessa delgrunder i sitt uttryckliga avslag på klagomålet och att den inte betonade att dessa hade framförts för sent kunde inte medföra att det var möjligt att uppta dem till sakprövning, eftersom detta skulle strida mot det system med tvingande frister som har införts genom artiklarna 90 och 91 i tjänsteföreskrifterna och följaktligen skulle återinföra ett rättsmedel som definitivt inte längre var giltigt (punkt 40).

Hänvisning till förstainstansrätten den 6 december 1990, T-130/89, B. mot kommissionen, Rec. 1990, s. II-761, sammanfattning; T-6/90, Petrilli mot kommissionen, Rec. 1990, s. II-765, sammanfattning; förstainstansrätten den 11 juli 1991, T-19/90, von Hoessle mot revisionsrätten, Rec. 1991, s. II-615, punkt 23

Prövning i sak

Den första grunden: Åsidosättande av principen om likabehandling av kvinnor och män

För att kontrollera om det föreligger en skillnad i behandling måste man jämföra behandlingen av två personkategorier vars faktiska och rättsliga situationer inte skiljer sig nämnvärt (punkt 48).

Hänvisning till förstainstansrätten den 7 februari 1991, T-18/89 och T-24/89, Tagaras mot domstolen, Rec. 1991, s. II-53, punkt 68

I detta fall ansåg sökanden att det förelåg särbehandling på grund av att tjänster som skall tillsättas genom uttagningsprov för överflyttning från kategori B till kategori A alltid tilldelas, i motsats till vad som gäller för uttagningsprov för överflyttning från kategori C till kategori B, vilket enligt henne framgick av statistiken. Hon gjorde gällande att kommissionen skulle motivera denna skillnad (punkt 49).

Förstainstansrätten fann emellertid att detta argument inte kunde godtas. Jämförelsen avsåg uttagningsprov där varje prov hade en egen profil och oberoende provresultat. Vidare var det obestridligen så att den statistik som sökanden åberopade avsåg uttagningsprov i vilka antalet sökande och antalet tjänster som skulle tillsättas varierade och där villkoren i meddelandet om uttagningsprovet och uttagningskommitténs sammansättning skilde sig åt. Dessutom rörde det sig om olika kategorier (B och C) och inte om två likvärdiga tjänster (punkt 50).

Förstainstansrätten fann att härav följde att de faktiska och rättsliga situationer som sökanden hade åberopat för att styrka en särbehandling innehöll väsentliga skillnader (punkt 51).

Den andra grunden: Åsidosättande av principen om ickediskriminering av sökandena i ett uttagningsprov

Även om det är riktigt att en tjänsteman inte, till stöd för en talan mot en uttagningskommittés beslut, kan åberopa grunder avseende ett påstått fel i meddelandet om uttagningsprovet, när han inte i tid har ifrågasatt de bestämmelser i meddelandet som han anser är till nackdel för honom, förhåller det sig ändå så att en sökande till ett uttagningsprov inte kan berövas rätten att i alla delar, däribland dem som definieras i meddelandet om uttagningsprovet, bestrida att det enskilda beslut som har fattats med avseende på honom, i enlighet med villkoren i detta meddelande, är välgrundat, eftersom det endast är detta tillämpande beslut som särskiljer hans rättsliga situation och ger honom möjlighet att med säkerhet veta hur och i vilken utsträckning hans enskilda intressen berörs (punkt 62).

Hänvisning till förstainstansrätten den 16 oktober 1990, T-132/89, Gallone mot rådet, Rec. 1990, s. II-549, punkt 20; förstainstansrätten den 16 september 1993, T-60/92, Noonan mot kommissionen, Rec. 1993, s. II-911, punkterna 21 och 23

Förstainstansrätten fastslog att den delgrund som avsåg det stycke i inledningen i meddelandet om uttagningsprovet där det angavs att uttagningskommittén i det muntliga provet skulle kontrollera ”sökandenas förmåga att anpassa sig till nya uppgifter som skall utföras på en högre nivå, snarare än deras teoretiska kunskapsnivå” skulle avvisas, eftersom sökanden inte hade klagat på meddelandet inom föreskriven tid (punkt 63).

Vad däremot gällde den andra delgrunden, kunde sökanden knappast veta hur hennes intressen skulle beröras innan det var klart att ingen av de akter som skulle behandlas i det redaktionella provet motsvarade hennes särskilda erfarenhet. De allmänna formuleringarna i meddelandet om uttagningsprovet uteslöt nämligen inte att en akt, däribland den som betecknades som administrativ, innehöll uppgifter med anknytning till sekreterarområdet. Det var således först när sökanden skulle välja den akt som hon skulle behandla som hon med säkerhet kunde veta hur och i vilken utsträckning hennes enskilda intressen berördes. Förstainstansrätten fann följaktligen att denna delgrund kunde upptas till sakprövning (punkt 64).

Sökandens ståndpunkt kunde emellertid inte godtas. Det är nämligen när två personkategorier behandlas olika utan att det finns några nämnvärda skillnader i deras faktiska och rättsliga situationer som det föreligger ett åsidosättande av principen om likabehandling i artikel 5.3 i tjänsteföreskrifterna (punkterna 65 och 66).

Hänvisning till Tagaras mot domstolen, nämnd ovan, punkt 68

Förstainstansrätten kom fram till att det inte var nödvändigt att kontrollera om sökandens tolkning av meddelandet om uttagningsprovet var korrekt, när hon ansåg att det angavs att de skriftliga och muntliga proven skulle avse samma ämnen, utan att det var tillräckligt att konstatera att sökanden, som för övrigt hade lyckats i det skriftliga provet, inte hade framlagt några bevis för att de muntliga frågor som hade ställts till henne avsåg ämnen som låg utanför vad som skulle ingå i hennes yrkeserfarenhet (punkt 68).

Med hänsyn till det stora utrymme för skönsmässig bedömning som tillsättningsmyndigheten har för att bestämma den kompetens som är nödvändig för att inneha de tjänster som skall tillsättas och för att, utifrån denna kompetens och i tjänstens intresse, bestämma villkor och föreskrifter för organiserandet av ett uttagningsprov, kunde inte det förhållandet att det i det skriftliga provet saknades ett alternativ som enbart avsåg sekreterarområdet utgöra diskriminering (punkt 69).

Hänvisning till Gallone mot radet, nämnd ovan, punkt 27

Den tredje grunden: Överträdelse av artikel 5 femte stycket i bilaga III till tjänsteföreskrifterna

I meddelandet om uttagningsprovet angavs att ”uttagningskommittén skall upprätta en förteckning över godkända sökande som skall innehålla maximalt 60 av de sökande som erhållit de bästa resultaten totalt sett i proven a, b och c”. Förstainstansrätten fann att detta betydde att uttagningskommittén var bunden av lydelsen i meddelandet om uttagningsprovet och därför inte hade rätt att upprätta en förteckning över fler än 60 sökande (punkt 81).

Hänvisning till förstainstansrätten den 28 november 1991, T-158/89, van Hecken mot ESK, Rec. 1991, s. II-1341, punkt 23

Det är riktigt att det i artikel 5 femte stycket i bilaga III till tjänsteföreskrifterna föreskrivs att den förteckning över godkända sökande som uttagningskommittén skall upprätta om möjligt skall innehålla minst dubbelt så många namn som antalet tjänster som skall tillsättas, men detta är enbart en rekommendation till uttagningskommittén, som syftar till att underlätta tillsättningsmyndighetens beslut, och kan således inte ge uttagningskommittén rätt att överskrida de gränser som fastslagits genom meddelandet om uttagningsprovet (punkt 82).

Hänvisning till domstolenden 26 oktober 1978, 122/77, Agneessens m.fi. mot kommissionen, Rec. 1978, s. 2085, punkt 22

Den fjärde grunden: Åsidosättande av meddelandet om uttagningsprovet

Förstainstansrätten fann att det framgick av lydelsen av meddelandet om uttagningsprovet, där det angavs att uttagningskommittén skulle upprätta en förteckning över godkända sökande som skulle innehålla maximalt 60 av de sökande som erhållit de bästa resultaten totalt sett i proven a, b och c, att uttagningskommittén hade rätt att upprätta en förteckning över godkända sökande som innehöll färre än 60 godkända sökande (punkt 87).

Hänvisning till Michaël-Chiou mot kommissionen, nämnd ovan

För övrigt bevisade inte uttagningskommitténs bedömning, att enbart 37 sökande hade erhållit det poängtal som som lägst erfordrades i de olika delproven, att uttagningskommittén hade varit onödigt hård (punkt 88).

Den femte grunden: Uppenbart oriktig bedömning av sökandens lämplighet att utföra arbetsuppgifter i kategori B

En uttagningskommitté har ett stort utrymme för skönsmässig bedömning, och gemenskapsdomstolen kan endast kontrollera om dess värdeomdömen är välgrundade när de regler som gäller för uttagningskommitténs arbete har åsidosatts (punkt 93).

Hänvisning till förstainstansrältenden 15 juli 1993, T-17/90, T-28/91 och T-17/92. Cámara Alloisio m.fl. mot kommissionen, Rec. 1993, s. II-841, punkt 90; förstainstansrältenden 15 juni 1994, T-6/93, Pérez Jiménez mot kommissionen, RecFP 1994, s. II-497, punkt 42; Michaél-Chiou mot kommissionen, nämnd ovan, punkt 48

Det ankommer således inte på förstainstansrätten att kontrollera uttagningskommitténs bedömning av sökandenas lämplighet att utföra arbetsuppgifter i kategori B (punkt 94).

Förstainstansrätten fann att oavsett sökandens meriter var dessa inte tillräckliga för att visa att det hade gjorts en uppenbar felbedömning av hennes insats i det muntliga provet, vilket gällde i än högre grad då det rörde sig om ett uttagningsprov och inte ett urvalsförfarande på grundval av meriter (punkt 95).

Hänvisning till förstainstansrätten den 15 februari 1996, T-125/995, Belhanbel mot kommissionen, REGP 1996, s. II-115, punkt 33

Förstainstansrätten fann att det framgick av det som hade anförts att sökandens övriga yrkanden, som inte avsåg ogiltigförklaring av det ifrågasatta beslutet utan upplysningar och företeende av handlingar, saknade föremål (punkt 97).

Domslut:

Talan ogillas.