Förenade målen T‑109/02, T‑118/02, T‑122/02, T‑125/02, T‑126/02, T‑128/02, T‑129/02, T‑132/02 och T‑136/02

Bolloré SA m.fl.

mot

Europeiska gemenskapernas kommission

”Konkurrens – Konkurrensbegränsande samverkan − Marknaden för självkopierande papper – Riktlinjer för beräkning av böter – Överträdelsens varaktighet – Överträdelsens allvar – Höjning i avskräckande syfte – Försvårande omständigheter – Förmildrande omständigheter – Meddelande om samarbete”

Sammanfattning av domen

1. Konkurrens – Administrativt förfarande – Iakttagande av rätten till försvar – Tillgång till handlingarna i ärendet

(Artikel 81.1 EG; rådets förordning nr 17)

2. Konkurrens – Administrativt förfarande – Kommissionens beslut i vilket en överträdelse konstateras – Bevisning som inte lämnats ut till det företag till vilket beslutet riktas skall inte beaktas

(Artikel 81.1 EG)

3. Konkurrens – Administrativt förfarande – Kommissionens beslut i vilket en överträdelse konstateras – Beslut som inte är identiskt med meddelandet om invändningar – Åsidosättande av rätten till försvar – Villkor

(Artikel 81.1 EG; rådets förordning nr 17)

4. Konkurrens – Administrativt förfarande – Artikel 6 i Europeiska konventionen om de mänskliga rättigheterna är inte tillämplig – Gemenskapsrättens allmänna principer är tillämpliga

(Rådets förordning nr 17, artikel 19.2)

5. Institutionernas rättsakter – Rättsakter som antas efter en skönsmässig bedömning – Iakttagande av de garantier som den berörde tillerkänns

6. Konkurrens – Gemenskapsregler – Dotterbolags överträdelse – Moderbolagets ansvar – Villkor

(Artikel 81.1 EG)

7. Konkurrens – Administrativt förfarande – Kommissionens beslut i vilket en överträdelse konstateras – Användning som bevisning av uttalanden av andra företag som deltagit i överträdelsen

(Artikel 81 EG; rådets förordning nr 17, artikel 11)

8. Konkurrens – Konkurrensbegränsande samverkan – Ett företags deltagande i konkurrensbegränsande initiativ

(Artikel 81.1 EG)

9. Konkurrens – Konkurrensbegränsande samverkan – Ett företags ansvar

(Artikel 81.1 EG)

10. Konkurrens – Administrativt förfarande – Kommissionens beslut i vilket en överträdelse konstateras – Beviskrav

(Artikel 81.1 EG)

11. Konkurrens – Konkurrensbegränsande samverkan – Samordnat förfarande – Begrepp

(Artikel 81.1 EG)

12. Konkurrens – Gemenskapsregler – Överträdelser – Böter – Fastställande – Kriterier – Höjning av den allmänna bötesnivån

(Artikel 81.1 EG; rådets förordning nr 17, artikel 15. 2)

13. Konkurrens – Administrativt förfarande – Meddelande om invändningar – Nödvändigt innehåll

(Artikel 81. 1EG; rådets förordning nr 17)

14. Konkurrens – Administrativt förfarande – Meddelande om invändningar – Nödvändigt innehåll

(Artiklarna 81.1 EG och 229 EG; rådets förordning nr 17, artiklarna 17 och 19.1)

15. Konkurrens – Konkurrensbegränsande samverkan – Förbud – Överträdelser – Avtal och samordnade förfaranden som kan beaktas såsom delar av en enda överträdelse

(Artikel 81.1 EG)

16. Konkurrens – Böter – Belopp – Fastställande – Kriterier – Överträdelsens allvar

(Artikel 81.1 EG; kommissionens meddelande 98/C 9/03)

17. Konkurrens – Böter – Belopp – Fastställande – Kriterier – Konkret påverkan på marknaden

(Rådets förordning nr 17, artikel 15. 2; kommissionens meddelande 98/C 9/03)

18. Konkurrens – Böter – Belopp – Fastställande – Kriterier – Överträdelsens allvar – Förmildrande omständigheter

(Rådets förordning nr 17, artikel 15.2; kommissionens meddelande 98/C 9/03)

19. Konkurrens – Böter – Belopp – Fastställande – Kriterier – Överträdelsens allvar

(Rådets förordning nr 17, artikel 15.2)

20. Konkurrens – Böter – Belopp – Fastställande

(Rådets förordning nr 17, artikel 15.2)

21. Konkurrens – Böter – Belopp – Fastställande

(Rådets förordning nr 17, artikel 15.2)

22. Konkurrens – Böter – Belopp – Fastställande

(Artikel 81.1 EG; rådets förordning nr 17, artikel 15.2; kommissionens meddelanden 96/C 207/04 och 98/C 9/03)

23. Konkurrens – Böter – Belopp – Fastställande

(Artikel 81.1 EG; rådets förordning nr 17, artikel 15.2; kommissionens meddelande 98/C 9/03)

24. Konkurrens – Böter – Belopp – Fastställande – Kriterier – Överträdelsens allvar – Försvårande omständigheter

(Rådets förordning nr 17, artikel 15. 2; kommissionens meddelande 98/C 9/03, punkt 2)

25. Konkurrens – Böter – Belopp – Fastställande – Kriterier – Överträdelsens allvar – Förmildrande omständigheter

(Rådets förordning nr 17, artikel 15.2; kommissionens meddelande 98/C 9/03, punkt 3)

26. Konkurrens – Böter – Belopp – Fastställande – Kriterier – Överträdelsens allvar – Förmildrande omständigheter

(Rådets förordning nr 17, artikel 15.2)

27. Konkurrens – Böter – Belopp – Fastställande – Kriterier – Överträdelsens allvar – Förmildrande omständigheter

(Rådets förordning nr 17, artikel 15.2; kommissionens meddelande 98/C 9/03, punkt 3 tredje strecksatsen)

28. Konkurrens – Böter – Belopp – Fastställande – Befrielse från eller nedsättning av böter då det företag som är föremål för utredning samarbetar

(Rådets förordning nr 17, artikel 15.2; kommissionens meddelande 96/C 207/04)

29. Konkurrens – Böter – Belopp – Fastställande – Kriterier – Nedsättning av bötesbeloppet då det företag som är föremål för utredning samarbetar

(Rådets förordning nr 17, artiklarna 11.4 och 11.5 och 15.2; kommissionens meddelande 96/C 207/04, punkt D. 2)

30. Förfarande – Åtgärder för bevisupptagning – Begäran att handlingar skall företes

(Förstainstansrättens rättegångsregler, artiklarna 65 och 66.1)

1. I ett förfarande om tillämpning av gemenskapens konkurrensregler är kommissionen, för att ge berörda företag tillfälle att försvara sig mot de anmärkningar som framställs mot dem i meddelandet om invändningar, skyldig att ge dem tillgång till hela akten i utredningen, med undantag av sådana handlingar som rör andra företags affärshemligheter, annan konfidentiell information och kommissionens interna handlingar.

Företagens och företagssammanslutningarnas rätt att få skydd för sina affärshemligheter skall dessutom vägas mot skyddet för rätten att få tillgång till samtliga handlingar i ärendet.

Om kommissionen sålunda anser att vissa handlingar i akten innehåller affärshemligheter eller annan konfidentiell information skall den framställa icke-konfidentiella versioner av dessa handlingar, eller anmoda de företag från vilka handlingarna härstammar att framställa sådana versioner. Om det är svårt att framställa icke-konfidentiella versioner av samtliga handlingar skall kommissionen tillställa berörda parter en tillräckligt tydlig förteckning över de handlingar som vållar svårigheter så att dessa kan bedöma huruvida det är lämpligt att begära tillgång till vissa bestämda handlingar.

(se punkterna 45 och 46)

2. Handlingar som inte har delgetts berörda parter under ett administrativt förfarande i ett konkurrensrättsligt ärende får inte användas som bevis mot dem. Om det visar sig att kommissionen i det slutliga beslutet har grundat sig på handlingar som inte ingår i akten i utredningen och som inte har delgetts sökandena, skall dessa handlingar således inte beaktas som bevisning.

Om kommissionen avser att använda ett avsnitt i ett svar på ett meddelande om invändningar, eller en handling som har bifogats ett sådant svar, för att styrka en överträdelse i ett förfarande om tillämpning av artikel 81.1 EG, måste följaktligen de övriga parter som berörs av detta förfarande ges tillfälle att yttra sig över denna bevisning.

(se punkterna 56 och 57)

3. Meddelandet om invändningar skall innehålla en redogörelse för anmärkningarna som är tillräckligt klar, om än kortfattad, för att de som berörs verkligen skall kunna få kännedom om vilka beteenden kommissionen klandrar dem för. Det är nämligen endast under denna förutsättning som meddelandet om invändningar kan fylla den funktion som avses i gemenskapsförordningarna, som består i att tillhandahålla samtliga uppgifter som företagen och företagssammanslutningarna behöver för att på ett ändamålsenligt sätt kunna försvara sig innan kommissionen fattar ett slutligt beslut.

Detta krav är inte uppfyllt när ett moderbolag i ett beslut hålls ansvarigt för en överträdelse dels på grund av att dess dotterbolag har deltagit i en kartell, dels på grund av att moderbolaget har deltagit direkt i kartellens verksamhet, trots att moderbolaget genom meddelandet om invändningar inte har kunnat få kännedom om anmärkningen rörande dess direkta deltagande i överträdelsen och inte ens har kunnat få kännedom om de omständigheter på vilka kommissionen i beslutet slutligen grundade denna anmärkning.

Även om kommissionens beslut innehåller nya faktiska och rättsliga påståenden angående vilka de berörda företagen inte har yttrat sig, kan den konstaterade bristen emellertid medföra att beslutet ogiltigförklaras på denna punkt endast om de berörda påståendena inte på ett tillfredsställande sätt kan bevisas på grundval av andra omständigheter som anges i beslutet och över vilka de berörda företagen haft tillfälle att yttra sig.

Eftersom vissa skäl i beslutet i sig är tillräckliga för att i erforderlig utsträckning rättfärdiga beslutet, saknar dessutom de fel som andra skäl i rättsakten skulle kunna vara behäftade med under alla förhållanden inverkan på artikeldelen.

(se punkterna 67, 71, 77 och 79–81)

4. Även om kommissionen inte är en domstol i den mening som avses i artikel 6 i Europakonventionen om de mänskliga rättigheterna och även om böter som kommissionen ålägger inte har straffrättslig karaktär är kommissionen likväl skyldig att iaktta gemenskapsrättens allmänna principer under det administrativa förfarandet.

Även om kommissionen får höra fysiska eller juridiska personer vid behov, har den emellertid inte någon rätt att kalla vittnen emot någon utan att ha fått vittnenas samtycke därtill. Den omständigheten, att det i gemenskapens konkurrensrätt inte föreskrivs någon skyldighet för kommissionen att kalla sådana vittnen som åberopats till någons fördel, strider inte heller mot nämnda principer.

(se punkterna 86 och 87)

5. I de fall då gemenskapsinstitutionerna förfogar över ett utrymme för skönsmässig bedömning för att kunna fullgöra sina uppgifter, är det i än högre grad av grundläggande betydelse att de garantier som tillerkänns av gemenskapens rättsordning i administrativa förfaranden iakttas. Till dessa garantier hör bland annat den behöriga institutionens skyldighet att noggrant och opartiskt pröva alla omständigheter som är relevanta för det aktuella fallet.

(se punkt 92)

6. Den omständigheten att dotterbolaget är en fristående juridisk person räcker inte för att utesluta att moderbolaget skall ansvara för dotterbolagets beteende, särskilt när dotterbolaget inte självständigt bestämmer sitt agerande på marknaden, utan i huvudsak tillämpar instruktioner som det får av moderbolaget.

Även om det faktum att moderbolaget äger hela aktiekapitalet i dotterbolaget utgör ett starkt indicium på att det förstnämnda bolaget har ett avgörande inflytande över dotterbolagets agerande på marknaden räcker det inte i sig för att moderbolaget skall hållas ansvarigt för dotterbolagets agerande. Det är fortfarande nödvändigt att hänvisa till annat än aktieinnehavets omfattning, men det kan räcka med indicier. Det krävs inte nödvändigtvis att moderbolaget verkligen har gett dotterbolaget instruktioner för att det skall anses att det förstnämnda bolaget deltar i den konkurrensbegränsande samverkan.

(se punkterna 131 och 132)

7. Ett uttalande från ett företag som misstänks ha deltagit i en kartell vars riktighet bestritts av flera andra misstänkta företag kan inte anses utgöra tillräcklig bevisning för att de sistnämnda har gjort sig skyldiga till överträdelsen, om detta inte stöds av annan bevisning.

Uttalanden som går emot den som avgett dem skall dessutom i princip anses utgöra särskilt trovärdig bevisning.

(se punkterna 166 och 167)

8. Kommissionen behöver endast visa att det berörda företaget har deltagit i möten under vilka konkurrensbegränsande avtal slutits, utan att öppet motsätta sig detta, för att styrka att nämnda företag har deltagit i den konkurrensbegränsande samverkan. När deltagandet vid sådana möten väl har visats, åligger det detta företag att anföra omständigheter som visar att bolaget deltog i nämnda möten utan någon som helst konkurrensfientlig inställning genom att styrka att bolaget förklarat för sina konkurrenter att det deltog i mötena med en annan inställning än dessa.

Denna rättsprincip grundas på det faktum att ett företag som deltar i nämnda möte utan att öppet ta avstånd från det som där avhandlas ger övriga deltagare intryck av att det instämmer i vad som beslutas på mötet och att företaget kommer att rätta sig därefter.

Den omständigheten att ett företag underlåter att rätta sig efter resultaten av ett möte med konkurrensbegränsande syfte innebär inte heller att företagets ansvar på grund av att det har deltagit i överenskommelsen bortfaller, så länge det inte öppet tagit avstånd från mötets innehåll.

När detta mötessystem ingår i en rad bemödanden från de ifrågavarande företagens sida varigenom ett enda ekonomiskt mål eftersträvas, nämligen att snedvrida den normala prisutvecklingen på den relevanta marknaden, vore det onaturligt att dela upp detta fortlöpande beteende, som karakteriseras av ett enda syfte, genom att behandla det som ett antal separata överträdelser.

(se punkterna 188, 189, 196, 312, 360 och 424)

9. Ett företag som har deltagit i en komplex överträdelse av gemenskapens konkurrensregler genom egna beteenden, som omfattas av begreppen avtal eller samordnat förfarande med en konkurrensbegränsande målsättning i den mening som avses i artikel 81.1 EG och som syftar till förverkligandet av överträdelsen i dess helhet, kan även vara ansvarigt för beteenden som genomförts av andra företag inom ramen för samma överträdelse för hela den period som det deltagit i den nämnda överträdelsen. Så är fallet när det är styrkt att det ifrågavarande företaget kände till de övriga deltagarnas överträdelser eller rimligen kunde förutse dem och var berett att acceptera den risk som detta innebar.

Att ett avtal som ett företag är part i har samma syfte som en övergripande kartell är inte tillräcklig grund för att företaget skall hållas ansvarigt för den övergripande kartellen. Det är nämligen bara om företaget, då det är part i avtalet, kände till eller borde ha känt till att det därigenom ingick i den övergripande kartellen som dess deltagande i ifrågavarande avtal kan anses visa att det även var med i den övergripande kartellen.

(se punkterna 207, 209 och 236)

10. Beträffande bevisningen för en överträdelse av artikel 81.1 EG skall kommissionen förete bevisning för de överträdelser som den har konstaterat och fastställa vilken bevisning som krävs för att på ett tillfredsställande sätt visa att de faktiska omständigheter förelegat som utgör en överträdelse.

Kommissionen måste förebringa exakt och överensstämmande bevisning till stöd för att överträdelsen ägt rum. Varje del av den bevisning som kommissionen företett måste emellertid inte nödvändigtvis motsvara dessa kriterier med avseende på varje del av överträdelsen. Det är tillräckligt att en samlad bedömning av alla de indicier som institutionen åberopat motsvarar detta krav.

(se punkterna 256–258)

11. Det krav på aktörernas självständighet i den policy de driver, som är inneboende i fördragets konkurrensregler, utesluter helt och hållet att det förekommer direkta eller indirekta kontakter mellan sådana aktörer som kan medföra påverkan på en faktisk eller potentiell konkurrents beteende på marknaden eller att det beteende man har beslutat eller som man överväger att själv tillämpa på marknaden avslöjas för en sådan konkurrent, när dessa kontakter syftar till eller resulterar i konkurrensvillkor som inte motsvarar de normala villkoren på den relevanta marknaden. Såvida motsatsen inte bevisas, vilket åvilar de berörda aktörerna att göra, måste det antas att de företag som deltar i det samordnade förfarandet och som fortsätter att vara aktiva på marknaden tar hänsyn till de uppgifter som de har lämnat till varandra när de bestämmer sitt beteende på marknaden.

(se punkt 291)

12. Den omständigheten att kommissionen tidigare har tillämpat en viss bötesnivå för vissa typer av överträdelser hindrar den inte från att höja denna nivå inom de gränser som föreskrivs i förordning nr 17, om detta är nödvändigt för att säkerställa genomförandet av gemenskapens konkurrenspolitik.

En effektiv tillämpning av gemenskapens konkurrensregler kräver nämligen att kommissionen vid varje tillfälle kan anpassa bötesnivån efter vad denna politik kräver.

De företag som är föremål för ett administrativt förfarande som kan utmynna i böter kan inte ha berättigade förväntningar på att kommissionen inte skall överskrida den tidigare tillämpade bötesnivån.

(se punkterna 376 och 377)

13. När kommissionen har angett de faktiska och rättsliga omständigheter som kommer att ligga till grund för dess beräkning av böterna är den inte skyldig att i meddelandet om invändningar precisera hur den ämnar värdera var och en av dessa omständigheter när den fastställer böternas storlek Det skulle nämligen innebära ett oriktigt föregripande av kommissionens beslut att uttala sig om nivån på de avsedda böterna innan företagen beretts tillfälle att yttra sig över anmärkningarna mot dem.

Kommissionen är följaktligen inte skyldig att under det administrativa förfarandet underrätta de berörda företagen om sin avsikt att tillämpa en ny metod vid beräkningen av bötesbeloppet.

(se punkterna 392 och 403)

14. Kommissionen uppfyller sin skyldighet att iaktta företagens rätt att yttra sig genom att i sitt meddelande om invändningar uttryckligen ange att den har för avsikt att undersöka huruvida de berörda företagen skall åläggas böter och de huvudsakliga faktiska och rättsliga grunder som kan medföra att böter åläggs, såsom hur allvarlig den påstådda överträdelsen varit och hur länge den pågått, samt huruvida den begåtts ”uppsåtligen eller av oaktsamhet”. Kommissionen ger därigenom företagen nödvändiga upplysningar för att dessa skall kunna försvara sig, inte bara mot att en överträdelse konstateras, utan även mot att böter åläggs.

Det är således genom möjligheten att ge synpunkter på hur länge överträdelsen pågått och hur allvarlig den är samt på överträdelsens konkurrensbegränsande verkan som de berörda företagen garanteras rätt till försvar gentemot kommissionen vad gäller fastställelsen av det belopp med vilket böter för överträdelse av konkurrensreglerna åläggs. Företagen har vidare en ytterligare garanti när det gäller fastställelsen av bötesbeloppet, såtillvida att förstainstansrätten har full prövningsrätt och kan upphäva eller sätta ned bötesbeloppet i enlighet med artikel 17 i förordning nr 17.

(se punkterna 397 och 398)

15. Att ett företag inte har deltagit i samtliga led i en konkurrensbegränsande samverkan är irrelevant vid påvisandet av att det har begått en överträdelse. Dessa förhållanden skall emellertid beaktas vid bedömningen av hur allvarlig överträdelsen är och i förekommande fall vid fastställelsen av böterna.

(se punkt 429)

16. Inom ramen för fastställelsen av det belopp med vilket böter för överträdelse av gemenskapens konkurrensregler skall åläggas skall vid bedömningen av överträdelsens allvar hänsyn särskilt tas till konkurrensbegränsningarnas art.

De överträdelser som består i att fastställa priser och uppdela marknader skall anses vara särskilt allvarliga, eftersom de innebär ett direkt ingripande i de parametrar som är väsentliga för konkurrensen på den relevanta marknaden.

Det är emellertid inte nödvändigt att en överträdelse medfört en avskärmning av marknader för att den skall klassificeras som mycket allvarlig. Tvärtom presumeras horisontella överenskommelser som priskarteller och karteller för uppdelning av marknader hindra den gemensamma marknadens funktion, och andra förfaranden som är av den arten att de ger sådana verkningar kan också klassificeras som mycket allvarliga överträdelser.

Det framgår nämligen varken av rättspraxis eller av riktlinjerna för beräkning av böter som döms ut enligt artikel 15.2 i förordning nr 17 och artikel 65.5 i EKSG-fördraget att flera av dessa förfaranden skall kumuleras för att en överträdelse skall klassificeras som mycket allvarlig. En horisontell priskartell kan ensam utgöra en överträdelse av sådant slag om den hindrar marknadens funktion.

Det framgår dessutom varken av rättspraxis eller av nämnda riktlinjer att en konkurrensbegränsande samverkan skall omfatta en särskild institutionell struktur för att klassificeras som en mycket allvarlig överträdelse.

(se punkterna 434–437 och 441)

17. I riktlinjerna för beräkning av böter som döms ut enligt artikel 15.2 i förordning nr 17 och artikel 65.5 i EKSG-fördraget anges att man vid bedömningen av överträdelsens allvar skall beakta överträdelsens art, dess konkreta påverkan på marknaden, om den är mätbar, och omfattningen av den relevanta geografiska marknaden. I nämnda riktlinjer anges således inte något direkt samband mellan överträdelsens allvar och dess påverkan. Den konkreta påverkan är en bland flera faktorer, vilken det till och med skall bortses från när påverkan inte är mätbar.

(se punkt 447)

18. Blott den omständigheten att en marknad är på nedgång och att vissa företag gör förluster utgör inte hinder för att en konkurrensbegränsande samverkan inleds eller att artikel 81 EG tillämpas. Att marknadssituationen är svår medför inte heller att kartellen inte har någon påverkan. Överenskomna prishöjningar kan nämligen göra det möjligt att kontrollera eller begränsa prissänkningen, vilket leder till en snedvridning av konkurrensen.

När kommissionen vidtar åtgärder mot överträdelser av gemenskapens konkurrensregler är den heller inte skyldig att betrakta den svåra ekonomiska situationen i den aktuella sektorn som en förmildrande omständighet. Det faktum att kommissionen i tidigare ärenden har beaktat den ekonomiska situationen i sektorn som en förmildrande omständighet innebär inte att den är skyldig att följa denna praxis. Karteller uppstår nämligen i allmänhet när en sektor drabbas av svårigheter.

(se punkterna 462 och 663)

19. Bland de faktorer som skall beaktas vid bedömningen av överträdelsens allvar hör, alltefter omständigheterna, volymen av och värdet på de varor som överträdelsen gäller samt företagets storlek och ekonomiska styrka och följaktligen det inflytande som det kunde utöva på marknaden. Av detta följer å ena sidan att det vid fastställelsen av böterna är tillåtet att ta hänsyn till såväl företagets totala omsättning, vilken ger en antydan, om än ungefärlig och ofullständig, om företagets storlek och ekonomiska styrka, som den del av denna omsättning som härrör från de varor som är föremål för överträdelsen, och som därmed kan ge en antydan om denna överträdelses omfattning. Å andra sidan framgår härav att varken den ena eller den andra av dessa sifferuppgifter avseende omsättningen får ges en oproportionerlig betydelse i förhållande till andra bedömningskriterier, och att därför fastställelsen av ett lämpligt bötesbelopp inte kan ske genom en enkel beräkning som grundas på den totala omsättningen.

(se punkt 468)

20. När kommissionen fastställer bötesbelopp på grundval av överträdelsens allvar och varaktighet är den inte skyldig att göra sin bötesberäkning utifrån belopp som grundas på de berörda företagens omsättning. För det fall kommissionen ålägger flera företag som är inblandade i samma överträdelse böter är den inte heller skyldig att säkerställa att de slutliga bötesbeloppen för de berörda företagen återspeglar de skillnader som finns beträffande företagens totala omsättning eller deras omsättning på ifrågavarande produktmarknad.

(se punkt 484)

21. När kommissionen delar in företagen i kategorier för att fastställa bötesbeloppet skall gränsvärdena fastställas på ett sammanhängande och sakligt motiverat sätt för var och en av de angivna kategorierna. I den mån som dessa omständigheter, det vill säga företagets produktomsättning i Europeiska ekonomiska samarbetsområdet liksom dess marknadsandelar, kan ge en upplysning om företagets betydelse kan kommissionen beakta dem i detta sammanhang.

Användningen av företagens marknadsandelar som en faktor vid differentieringen dem emellan skulle strida mot likabehandlingsprincipen om den inte tillämpades i fråga om samtliga berörda företag.

(se punkterna 504, 507 och 511)

22. Hänsyn till den avskräckande effekten av de böter som åläggs för överträdelser av gemenskapens konkurrensregler vid fastställelsen av utgångsbeloppet är en faktor som skall beaktas vid justeringen av böterna med hänsyn till överträdelsens allvar.

Kommissionen kan ålägga ett företag högre böter om det har stark ställning på marknaden och om dess handlande därför har inneburit större påverkan än andra företags handlande vid samma överträdelse. En sådan metod för att fastställa bötesbeloppet uppfyller bland annat kravet på att böterna skall vara tillräckligt avskräckande.

Ökningen i avskräckande syfte av de böter som åläggs för överträdelser av gemenskapens konkurrensregler är inte oförenlig med tillämpningen av meddelandet om befrielse från eller nedsättning av böter, eftersom det rör sig om två uppenbart olika etapper och eftersom en samtidig tillämpning av dessa faktorer inte kan anses motstridig. Ökningen av böterna i avskräckande syfte utgör nämligen ett led i fastställelsen av böterna för den begångna överträdelsen. När detta belopp har fastställts är syftet med tillämpningen av meddelandet om samarbete att belöna de företag som har beslutat att samarbeta med kommissionen. Den omständigheten att ett företag har beslutat att samarbeta i en undersökning för att erhålla en nedsättning av de böter som det ålagts i detta förfarande utgör inte på något vis en garanti för att företaget i framtiden kommer att avstå från att begå en liknande överträdelse.

(se punkterna 526, 540 och 541)

23. Kommissionen kan vid fastställelsen av det belopp med vilket böter för en överträdelse av gemenskapens konkurrensregler skall åläggas vidta en första ökning på grund av företagets betydelse på den relevanta produktmarknaden och en andra ökning, i avskräckande syfte, med beaktande av företagets eller dess koncerns samlade verksamhet, i syfte att beakta dess samlade resurser. De båda ökningarna är nämligen inte orsakade av samma faktorer.

(se punkterna 535 och 536)

24. När flera företag har deltagit i en överträdelse av gemenskapens konkurrensregler skall det vid fastställelsen av bötesbeloppet för vart och ett av företagen prövas hur allvarlig den enskilda överträdelsen var, vilket innebär att deras respektive roller under den tidsperiod som de deltog i överträdelsen skall bedömas. Därav följer att den ”ledande roll” som ett eller flera företag har spelat i en kartell skall beaktas vid fastställelsen av bötesbeloppet, eftersom de företag som spelat en sådan roll bär ett särskilt ansvar i förhållande till de andra företagen. I enlighet med dessa principer har det, i punkt 2 i kommissionens riktlinjer för beräkning av böter som döms ut enligt artikel 15.2 i förordning nr 17 och artikel 65.5 i EKSG-fördraget under rubriken ”Försvårande omständigheter”, upprättats en icke uttömmande förteckning över omständigheter som kan leda till en höjning av böternas grundbelopp, och där anges bland annat att företaget har haft ”en ledande roll eller uppmuntrat till överträdelsen”.

(se punkterna 561 och 622)

25. Även om de omständigheter som räknas upp i den förteckning som återfinns i punkt 3 i riktlinjerna för beräkning av böter som döms ut enligt artikel 15.2 i förordning nr 17 och artikel 65.5 i EKSG-fördraget visserligen utgör sådana omständigheter som kan beaktas av kommissionen i ett givet fall, är denna inte automatiskt skyldig att bevilja en ytterligare nedsättning på denna grund när ett företag framför påståenden som kan indikera att det föreligger sådana omständigheter. Frågan huruvida det eventuellt är lämpligt att sätta ned böterna på grund av förmildrande omständigheter skall avgöras mot bakgrund av en helhetsbedömning med beaktande av samtliga relevanta omständigheter. Eftersom det inte finns några tvingande anvisningar i riktlinjerna vad gäller de förmildrande omständigheter som kan beaktas har kommissionen behållit ett visst utrymme för att skönsmässigt göra en helhetsbedömning av storleken på en eventuell nedsättning av bötesbeloppet på grund av förmildrande omständigheter.

(se punkterna 602 och 624)

26. Att ett företag utsätts för hotelser och påtryckningar påverkar inte alls det faktum att en överträdelse faktiskt har begåtts och inte heller hur allvarlig denna överträdelse är och utgör inte en förmildrande omständighet. Ett företag som tillsammans med andra deltar i en konkurrensbegränsande verksamhet kan nämligen anmäla påtryckningarna till de behöriga myndigheterna och enligt artikel 3 i förordning nr 17 framställa en ansökan till kommissionen i stället för att delta i kartellen. Detta gäller för samtliga företag som är parter i ett avtal om konkurrensbegränsande samverkan och det finns inte skäl att göra någon åtskillnad dem emellan på grundval av den påstådda omfattningen av påtryckningarna.

(se punkterna 638 och 639)

27. Att företagen upphör med överträdelsen vid kommissionens första ingripanden anges uttryckligen som en förmildrande omständighet i punkt 3 i riktlinjerna för beräkning av böter som döms ut enligt artikel 15.2 i förordning nr 17 och artikel 65.5 i EKSG-fördraget.

Kommissionen har emellertid inte en allmän skyldighet att anse att det är en försvårande omständighet att överträdelsen fortsatt, ej heller att anse att det är en förmildrande omständighet att överträdelsen upphört.

När en överträdelse har upphört före kommissionens första ingripanden eller kontroller skulle dessutom en nedsättning av böterna vara överflödig med hänsyn till att överträdelsens varaktighet enligt nämnda riktlinjer beaktas i samband med beräkningen av böterna. Detta beaktande har särskilt till syfte att vidta hårdare sanktionsåtgärder mot de företag som bryter mot konkurrensreglerna under längre tid än mot de företag där överträdelserna har pågått en kortare tid. Om bötesbeloppet nedsattes på grund av att ett företag har upphört med sina rättsstridiga beteenden innan kommissionen inledde sina första kontroller skulle det få till följd att de som har gjort sig skyldiga till överträdelser som pågått en kortare tid gynnades två gånger.

(se punkterna 643–646)

28. Det framgår av ordalydelsen av punkt B b i meddelandet om befrielse från eller nedsättning av böter i kartellärenden att det företag som var ”först” inte behöver ha tillfört hela det bevismaterial som bevisar samtliga detaljer rörande kartellens verksamhet utan det räcker att det har tillfört avgörande ”bevismaterial”. I synnerhet krävs det inte enligt dessa bestämmelser att det bevismaterial som tillförs skall vara ”tillräcklig[t]” i sig för att kommissionen skall kunna utarbeta ett meddelande om invändningar, eller för att anta ett slutligt beslut vari förekomsten av en överträdelse konstateras.

Det framgår vidare klart av meddelandet om samarbete att det är i fråga om tillämpningen av punkterna B och C som det är av vikt att vara först med att tillföra bevismaterial som är avgörande. Detta förhållande saknar däremot betydelse för punkt D, i vilken den omständigheten att ett företag samarbetar tidigare än ett annat inte omnämns eller belönas.

(se punkterna 692 och 697)

29. Det är endast befogat att reducera bötesbeloppet om det berörda företagets agerande har underlättat för kommissionen att fastställa överträdelsen och, i förekommande fall, få den att upphöra.

Kommissionen förfogar över ett utrymme för skönsmässig bedömning i detta avseende, såsom framgår av ordalydelsen i punkt D 2 i meddelandet om befrielse från eller nedsättning av böter i kartellärenden.

Dessutom är en nedsättning på grundval av meddelandet om samarbete endast motiverad när de uppgifter som lämnats och, mer allmänt, det berörda företagets beteende visar att företaget verkligen samarbetat.

Erkännanden som förenats med förbehåll eller tvetydiga uttalanden visar inte att företaget verkligen har samarbetat och underlättar inte kommissionens arbete, eftersom det krävs undersökningar. Detta gäller i än högre grad när förbehållen avser sådana frågor som överträdelsens varaktighet, förekomsten av försäljningskvoter, marknadsandelar eller utbyte av upplysningar.

(se punkterna 716 och 717)

30. Under förfarandet vid gemenskapsdomstolen skall kommissionens interna handlingar rörande ett förfarande för tillämpning av gemenskapens konkurrensregler lämnas ut till parterna endast om det är nödvändigt på grund av synnerliga omständigheter i det enskilda fallet, vilket skall framgå av seriösa uppgifter som parterna skall framlägga.

(se punkt 736)

FÖRSTAINSTANSRÄTTENS DOM (femte avdelningen)

den 26 april 2007 ( )

”Konkurrens – Konkurrensbegränsande samverkan − Marknaden för självkopierande papper – Riktlinjer för beräkning av böter – Överträdelsens varaktighet – Överträdelsens allvar – Höjning i avskräckande syfte – Försvårande omständigheter – Förmildrande omständigheter – Meddelande om samarbete”

I de förenade målen T‑109/02, T‑118/02, T‑122/02, T‑125/02, T‑126/02, T‑128/02, T‑129/02, T‑132/02 och T‑136/02,

Bolloré SA, Puteaux (Frankrike), företrätt av advokaterna R. Saint‑Esteben och H. Calvet,

sökande i mål T‑109/02,

Arjo Wiggins Appleton Ltd, Basingstoke (Förenade kungariket), företrätt av advokaten F. Brunet, J. Temple Lang, solicitor, och J. Grierson, barrister,

sökande i mål T‑118/02,

med stöd av

Konungariket Belgien, företrätt av A. Snoecx och M. Wimmer, båda i egenskap av ombud,

intervenient i mål T‑118/02,

Mitsubishi HiTec Paper Bielefeld GmbH, tidigare Stora Carbonless Paper GmbH, Bielefeld (Tyskland), företrätt av advokaten I. van Bael, och A. Kmiecik, solicitor,

sökande i mål T‑122/02,

Papierfabrik August Koehler AG, Oberkirch (Tyskland), företrätt av advokaterna I. Brinker och S. Hirsbrunner,

sökande i mål T‑125/02,

M‑real Zanders GmbH, tidigare Zanders Feinpapiere AG, Bergisch Gladbach (Tyskland), företrätt av advokaterna J. Burrichter och M. Wirtz,

sökande i mål T‑126/02,

Papeteries Mougeot SA, Laval‑sur‑Vologne (Frankrike), inledningsvis företrätt av advokaterna G. Barsi, J. Baumgartner och J.‑P. Hordies, därefter av G. Barsi och Baumgartner,

sökande i mål T‑128/02,

Torraspapel, SA, Barcelona (Spanien), företrätt av advokaterna O. Brouwer, F. Cantos och C. Schillemans,

sökande i mål T‑129/02,

Distribuidora Vizcaína de Papeles, SL, Derio (Spanien), företrätt av advokaterna E. Pérez Medrano och I. Delgado González,

sökande i mål T‑132/02,

Papelera Guipuzcoana de Zicuñaga, SA, Hernani (Spanien), företrätt av advokaten I. Quintana Aguirre,

sökande i mål T‑136/02,

mot

Europeiska gemenskapernas kommission, företrädd, i målen T‑109/02 och T‑128/02, av W. Mölls och F. Castillo de la Torre, båda i egenskap av ombud, biträdda av advokaten N. Coutrelis, i målen T‑118/02 och T‑129/02, av W. Mölls och A. Whelan, båda i egenskap av ombud, biträdda av advokaten M. van der Woude, i mål T‑122/02, inledningsvis av R. Wainwright och W. Mölls, därefter av R. Wainwright och A. Whelan, båda i egenskap av ombud, i målen T‑125/02 och T‑126/02, av W. Mölls och F. Castillo de la Torre, biträdda av advokaten H.‑J. Freund, i målen T‑132/02 och T‑136/02, av W. Mölls och F. Castillo de la Torre, biträdda av advokaterna J. Rivas Andrés och J. Gutiérrez Gisbert,

svarande,

angående en talan om ogiltigförklaring av kommissionens beslut av den 20 december 2001 om ett förfarande enligt artikel 81 i EG‑fördraget och artikel 53 i EES-avtalet (ärende COMP/E-1/36.212 – Självkopierande papper) (EUT L 115, 2004, s. 1), eller i andra hand om nedsättning av de böter som sökandena ålagts i detta beslut,

meddelar

FÖRSTAINSTANSRÄTTEN (femte avdelningen)

sammansatt av ordföranden M. Vilaras, samt domarna F. Dehousse och D. Sváby,

justitiesekreterare: förste handläggaren J. Palacio González,

efter det skriftliga förfarandet och förhandlingarna den 2 juni 2005 (T‑132/02 och T‑136/02), den 7 juni 2005 (T‑109/02 och T‑128/02), den 14 juni 2005 (T‑122/02), den 16 juni 2005 (T‑118/02 och T‑129/02) och den 21 juni 2005 (T‑125/02 och T‑126/02),

följande

Dom

Bakgrund till tvisten

1 Hösten 1996 lämnade pappersproduktkoncernen Sappi, vars moderbolag är Sappi Ltd, upplysningar och handlingar till kommissionen som gav denna orsak att misstänka att det fanns eller hade funnits en hemlig priskartell inom sektorn för självkopierande papper, där Sappi var verksamt som tillverkare.

2 Mot bakgrund av de upplysningar som Sappi lämnat genomförde kommissionen undersökningar hos ett flertal tillverkare av självkopierande papper med stöd av artikel 14.2 och 14.3 i rådets förordning nr 17 av den 6 februari 1962, Första förordningen om tillämpning av fördragets artiklar [81] och [82] (EGT 1962, 13, s. 204; svensk specialutgåva, område 8, volym 1, s. 8). Undersökningar i enlighet med artikel 14.3 i förordning nr 17 genomfördes sålunda den 18 och den 19 februari 1997 hos Arjo Wiggins Belgium SA, Papeteries Mougeot SA (nedan kallat Mougeot), Torraspapel, SA, Sarriopapel y Celulosa, SA (nedan kallat Sarrió) och hos Grupo Torras, SA. Dessutom genomfördes undersökningar i enlighet med artikel 14.2 i förordning nr 17 mellan juli och december 1997 hos Sappi, Arjo Wiggins Appleton plc (nedan kallat AWA), Arjo Wiggins Europe Holdings Ltd, Arjo Wiggins SA och dess dotterbolag Guérimand SA, Mougeot, Torraspapel, Sarrió, Unipapel, Sociedade Comercial de Celulose e Papel Lda, Stora Carbonless Paper GmbH (nedan kallat Stora) (tidigare Stora-Feldmühle AG) och hos Papierfabrik August Koehler AG (nedan kallat Koehler).

3 År 1999 riktade kommissionen med stöd av artikel 11 i förordning nr 17 även en begäran om upplysningar till AWA, Mougeot, Torraspapel, Cartiere Sottrici Binda SpA (nedan kallat Binda), Carrs Paper Ltd (nedan kallat Carrs), Distribuidora Vizcaína de Papeles, SL (nedan kallat Divipa), Ekman Iberica, SA (nedan kallat Ekman), Papelera Guipuzcoana de Zicuñaga, SA (nedan kallat Zicuñaga), Koehler, Stora, Zanders Feinpapier AG (nedan kallat Zanders) och till Copigraph SA. I denna begäran anmodades företagen att lämna upplysningar om sina tillkännagivanden om prishöjningar, försäljningsvolymer, kunder, omsättning och möten med konkurrenter.

4 AWA, Stora och Copigraph medgav i sina svar på begäran om upplysningar att de deltagit i multilaterala kartellmöten som hållits mellan tillverkare av självkopierande papper. De sände olika handlingar och upplysningar till kommissionen.

5 Mougeot kontaktade kommissionen den 14 april 1999 och uppgav att företaget var villigt att samarbeta i utredningen enligt kommissionens meddelande om befrielse från eller nedsättning av böter i kartellärenden (EGT C 207, 1996, s. 4) (nedan kallat meddelandet om samarbete). Mougeot medgav att det fanns en priskartell för självkopierande papper och lämnade upplysningar till kommissionen om kartellens struktur och uppgav särskilt i vilka möten som företagets företrädare deltagit.

6 Den 26 juli 2000 inledde kommissionen ett förfarande i förevarande ärende och antog ett meddelande om invändningar som institutionen riktade mot 17 företag, däribland AWA, Bolloré SA och dess dotterbolag Copigraph, Carrs, Zicuñaga, Divipa, Mitsubishi HiTech Paper Bielefeld GmbH (nedan kallat MHTP), tidigare Stora, Mougeot, Koehler, Sappi, Torraspapel och Zanders. Företagen fick tillgång till akten i kommissionens utredning genom en cd-romkopia av denna, som sändes till dem den 1 augusti 2000.

7 Alla företag till vilka meddelandet om invändningar riktades, utom Binda, International Paper och Mitsubishi Paper Mills Ltd, lämnade skriftliga synpunkter som svar på kommissionens invändningar.

8 En hearing hölls den 8 och den 9 mars 2001.

9 Efter samråd med rådgivande kommittén för kartell- och monopolfrågor och med beaktande av förhörsombudets slutrapport antog kommissionen den 20 december 2001 beslut 2004/337/EG om ett förfarande enligt artikel 81 i EG‑fördraget och artikel 53 i EES-avtalet (ärende COMP/E-1/36.212 – Självkopierande papper) (EUT L 115, 2004, s. 1) (nedan kallat beslutet).

10 Kommissionen konstaterade i artikel 1 första stycket i beslutet att elva företag hade brutit mot artikel 81.1 EG och artikel 53.1 i EES‑avtalet genom att ha deltagit i ett komplex av avtal och samordnade förfaranden inom sektorn för självkopierande papper.

11 I artikel 1 andra stycket i beslutet konstaterade kommissionen att AWA, Bolloré, MHTP, Koehler, Sappi, Torraspapel och Zanders var delaktiga i överträdelsen från januari 1992–september 1995, Carrs från januari 1993–september 1995, Divipa från mars 1992–januari 1995, Zicuñaga från oktober 1993–januari 1995 och Mougeot från maj 1992–september 1995.

12 I artikel 2 i beslutet anmodades de företag som nämnts i artikel 1 att upphöra med den överträdelse som anges i den sistnämnda artikeln, om de inte redan har gjort det, och att i sin verksamhet på området för självkopierande papper avstå från alla avtal eller samordnade förfaranden som kan ha samma eller liknande syfte eller verkan som överträdelsen.

13 Enligt artikel 3 i beslutet åläggs de berörda företagen följande böter:

– AWA: 184,27 miljoner euro,

– Bolloré: 22,68 miljoner euro,

– Carrs: 1,57 miljoner euro,

– Divipa: 1,75 miljoner euro,

– MHTP: 21,24 miljoner euro,

– Zicuñaga: 1,54 miljoner euro,

– Mougeot: 3,64 miljoner euro,

– Koehler: 33,07 miljoner euro,

– Sappi Ltd: 0 euro,

– Torraspapel: 14,17 miljoner euro,

– Zanders: 29,76 miljoner euro.

14 I artikel 3 andra stycket i beslutet föreskrivs att böterna skall betalas inom tre månader från dagen för offentliggörandet av beslutet. I artikel 3 tredje stycket i beslutet föreskrivs att ränta efter utgången av denna period automatiskt börjar löpa enligt den räntesats som Europeiska centralbanken tillämpade på sina huvudsakliga återfinansieringstransaktioner den 1 december 2001, med tillägg av 3,5 procentenheter, det vill säga 6,77 procent.

15 Beslutet riktar sig till de elva företag som nämns i artiklarna 1 och 2 i nämnda beslut.

16 Det framgår av beslutet (skäl 77) att parterna i kartellen enades om en övergripande konkurrenshämmande plan som framför allt syftade till att förbättra deltagarnas lönsamhet genom kollektiva prishöjningar. Inom ramen för denna övergripande plan var det enligt beslutet kartellens huvudsakliga mål att enas om prishöjningar och även om tidsplanen för prishöjningarna.

17 I detta syfte hölls kartellmöten på olika nivåer – allmänna och nationella eller regionala kartellmöten. Enligt skäl 89 i beslutet följdes de allmänna kartellmötena av ett antal nationella eller regionala kartellmöten som syftade till att säkerställa att de prishöjningar man tidigare enats om på de allmänna kartellmötena genomfördes marknad för marknad. Under dessa kartellmöten utbytte deltagarna detaljerade och individuella upplysningar om sina priser och försäljningsvolymer (skäl 97). På vissa av de nationella kartellmötena tilldelades varje deltagare försäljningskvoter, och marknadsandelar fastställdes för att säkerställa att de avtalade prishöjningarna genomfördes (skäl 81).

18 Kommissionen fann att kartellarrangemangen omfattade alla stora aktörer inom EES och att de planerades, leddes och uppmuntrades på hög nivå i samtliga deltagande företag. Genomförandet av denna typ av kartell är enligt kommissionen av sådan art att det automatiskt leder till en betydande snedvridning av konkurrensen (skäl 377). Med beaktande av det undersökta beteendets art, dess faktiska inverkan på marknaden för självkopierande papper och det faktum att det omfattade hela den gemensamma marknaden och senare hela EES efter dess tillkomst, ansåg kommissionen att de företag som berörs av detta beslut hade gjort sig skyldiga till en mycket allvarlig överträdelse av artikel 81.1 EG och artikel 53.1 i EES-avtalet (skäl 404).

19 Vid fastställelsen av böternas utgångsbelopp [*] på grundval av överträdelsens allvar placerade kommissionen företagen i fem kategorier beroende på deras relativa betydelse på den relevanta marknaden (skälen 406–409). [* I kommissionens beslut används uttrycket ”grundbelopp” avseende det bötesbelopp som fastställs på grundval av överträdelsens allvar. Nedan används i stället uttrycket ”utgångsbelopp”. Övers. anm.] För att säkerställa att böterna har en tillräckligt avskräckande effekt beslutade kommissionen att höja utgångsbeloppet med 100 procent i fråga om AWA, Bolloré och Sappi (skälen 410–412). För att fastställa böternas grundbelopp beaktade kommissionen därefter överträdelsens varaktighet för vart och ett av företagen (skälen 413–417).

20 Grundbeloppet för AWA höjdes med 50 procent på grund av försvårande omständigheter. Anledningen var att detta företag varit ledare för kartellen (skälen 418–424). Kommissionen fann att det inte förelåg några förmildrande omständigheter i förevarande fall.

21 Kommissionen anpassade de slutliga bötesbeloppen med iakttagande av bestämmelserna i artikel 15.2 i förordning nr 17 (skäl 434) och tillämpade därefter meddelandet om samarbete, enligt vilket det var motiverat att sätta ned bötesbeloppet med 50 procent för Mougeot, 35 procent för AWA, 20 procent för ”Bolloré (Copigraph)” och med 10 procent för Carrs, MHTP och Zanders (skälen 435–458).

Förfarande och parternas yrkanden

22 Genom separata ansökningar som inkom till förstainstansrättens kansli mellan den 11 och den 18 april 2002 väcktes talan i förevarande mål av Bolloré (T‑109/02), AWA (T‑118/02), MHTP (T‑122/02), Koehler (T‑125/02), Zanders (T‑126/02), Mougeot (T‑128/02), Torraspapel (T‑129/02), Divipa (T‑132/02) och Zicuñaga (T‑136/02).

23 Bolloré har yrkat att förstainstansrätten skall

– i första hand ogiltigförklara artiklarna 1, 2 och 3 i beslutet i den mån de avser företaget,

– i andra hand, i väsentlig mån sätta ned de böter som företaget ålagts enligt artikel 3 i beslutet,

– förplikta kommissionen att ersätta rättegångskostnaderna.

24 AWA har yrkat att förstainstansrätten skall

– upphäva, eller i andra hand, i väsentlig mån sätta ned de böter som företaget ålagts enligt beslutet,

– förplikta kommissionen att ersätta rättegångskostnaderna,

– förordna om de övriga åtgärder som förstainstansrätten finner lämpliga.

25 Konungariket Belgien, som har intervenerat till stöd för AWA:s yrkanden, har yrkat att förstainstansrätten i väsentlig mån skall sätta ned de böter som företaget ålagts.

26 MHTP har yrkat att förstainstansrätten skall

– ogiltigförklara artikel 1 i beslutet, i den mån som det där konstateras att företaget deltagit i en överträdelse före den 1 januari 1993,

– sätta ned de böter som företaget ålagts,

– förplikta kommissionen att ersätta rättegångskostnaderna.

27 Koehler har yrkat att förstainstansrätten skall

– ogiltigförklara beslutet,

– i andra hand sätta ned de böter som företaget ålagts enligt artikel 3 i beslutet,

– förplikta kommissionen att ersätta rättegångskostnaderna.

28 Zanders har yrkat att förstainstansrätten skall

– ogiltigförklara artikel 3 i beslutet i det att företaget enligt denna artikel ålagts böter med 29,76 miljoner euro,

– i andra hand i väsentlig mån sätta ned de böter som företaget ålagts enligt artikel 3 i beslutet,

– förplikta kommissionen att ersätta rättegångskostnaderna.

29 Mougeot har yrkat att förstainstansrätten skall

– i första hand ogiltigförklara beslutet,

– i andra hand i väsentlig mån sätta ned de böter som kommissionen ålagt,

– förplikta kommissionen att ersätta rättegångskostnaderna.

30 Torraspapel har yrkat att förstainstansrätten skall

– ogiltigförklara artikel 1 i beslutet i det att det där konstateras att företaget har brutit mot artikel 81.1 EG under tiden mellan den 1 januari 1992 och september 1993, och sätta ned bötesbeloppet i motsvarande mån,

– i väsentlig mån sätta ned de böter som företaget ålagts enligt artikel 3 i beslutet,

– förplikta kommissionen att ersätta rättegångskostnaderna, däribland kostnader och räntor som sammanhänger med ställandet av bankgaranti eller med betalningen av hela eller delar av bötesbeloppet.

31 Divipa har yrkat att förstainstansrätten skall

– ogiltigförklara beslutet i den mån det där konstateras att företaget förutom att ha deltagit i en konkurrensbegränsande samverkan avseende den spanska marknaden även har deltagit i en kartell som omfattar marknaden i hela EES och, i andra hand, sätta ned de böter som företaget ålagts enligt nämnda beslut,

– förplikta kommissionen att ersätta rättegångskostnaderna.

32 Zicuñaga ha yrkat att förstainstansrätten skall

– i första hand ogiltigförklara artiklarna 1, 3 och 4 i beslutet i den del dessa artiklar berör företaget,

– i andra hand sätta de böter som kommissionen ålagt på följande sätt:

– upphäva ökningen av bötesbeloppet med 10 procent, eftersom företaget deltagit i överträdelsen under kortare tid än ett år,

– i väsentlig mån, det vill säga med minst 60 procent, sätta ned böternas grundbelopp, eftersom det föreligger förmildrande omständigheter,

– förplikta kommissionen att ersätta rättegångskostnaderna.

33 Kommissionen har i samtliga dessa mål yrkat att talan skall ogillas och att sökanden skall förpliktas att ersätta rättegångskostnaderna.

34 Förstainstansrätten ställde skriftliga frågor i mål T‑109/02, T‑118/02, T‑122/02, T‑125/02, T‑128/02, T‑132/02 et T‑136/02, vilka berörda parter besvarade inom föreskriven tid.

35 I skrivelse daterad den 14 juni 2005, vilken även innehöll yttrande över förhandlingsrapportern, underrättade sökanden i mål T‑126/02 förstainstansrätten om att företagets firma och bolagsform hade ändrats. Zanders Feinpapiere AG hade blivit M-real Zanders GmbH (likaså kallat Zanders).

36 Parterna utvecklade sin talan och svarade på förstainstansrättens frågor vid separata förhandlingar den 2, 7, 14, 16, och den 21 juni 2005.

37 Förstainstansrätten anmodade parterna vid förhandlingen i vart och ett av målen att inkomma med yttrande över en eventuell förening av målen vad gäller domen. Parterna har inte motsatt sig en sådan förening och förstainstansrätten finner följaktligen att förevarande mål skall förenas vad gäller domen i enlighet med artikel 50 i rättegångsreglerna.

Rättslig bedömning

38 Sökandena har yrkat att förstainstansrätten skall ogiltigförklara beslutet och/eller upphäva eller sätta ned böterna.

I – Grunderna för yrkandet om ogiltigförklaring av beslutet

39 Sökandena har yrkat antingen ogiltigförklaring av beslutet i dess helhet eller av vissa bestämmelser i detta som berör dem. Till stöd för dessa yrkanden om ogiltigförklaring har sökandena åberopat dels formella grunder angående det administrativa förfarandets förlopp, dels materiella grunder som avser kommissionens konstateranden och bedömningar angående vissa företags deltagande i överträdelsen.

A – Grunderna angående det administrativa förfarandets förlopp

1. Den första grunden avseende ett åsidosättande av rätten att yttra sig, vilket var en följd av att kommissionen under det administrativa förfarandet inte lämnade ut handlingar som institutionen ansett vara konfidentiella

a) Parternas argument

40 Zicuñaga har gjort gällande att det följer såväl av doktrinen som av artikel 19 i förordning nr 17 att rätten att få tillgång till samtliga handlingar i utredningen utgör en processrättslig skyddsregel som syftar till att säkerställa att rätten till försvar, särskilt rätten att yttra sig, kan utövas på ett effektivt sätt. Företaget har understrukit att denna skyddsregel har till syfte att göra det möjligt för den berörda parten inte bara att förebringa motbevisning mot de handlingar som kommissionen anfört till dennes nackdel men även att få tillgång till handlingar som är till partens fördel och som kan vara av vikt för dennes försvar.

41 Vad gäller konfidentiella handlingar åligger det enligt Zicuñaga kommissionen att göra en avvägning mellan dels det berörda företagets berättigade intresse av att konfidentialiteten upprätthålls, dels rätten till försvar. Kommissionen får emellertid inte grunda sitt slutliga beslut på handlingar som det företag som är föremål för utredning inte getts tillfälle att yttra sig över. Kommissionens beslut att inte lämna ut en handling under det administrativa förfarandet innebär dessutom ett åsidosättande av rätten till försvar, eftersom det finns en möjlighet att det administrativa förfarandet skulle ha fått en annan utgång om nämnda handling hade lämnats ut till den berörde. Av detta följer enligt Zicuñaga att kommissionen åsidosatt företagets rätt till försvar genom att inte lämna ut handlingar som institutionen ansett vara konfidentiella.

42 Kommissionen har betonat att den vid sin handläggning iakttog alla skyddsregler och inte åsidosatte någon rättsprincip. Kommissionen anser dessutom att Ziguñagas argument skall avvisas, eftersom företaget inte har preciserat vilka handlingar till företagets nackdel som kommissionen har stött sig på.

b) Förstainstansrättens bedömning

43 Förstainstansrätten anger inledningsvis att Zicuñagas argumentation är tvetydig. Grundens rubrik (”Åsidosättande av rätten att yttra sig. Beslut att inte lämna ut handlingar till nackdel för företaget”) tyder på att sökanden endast har kritiserat kommissionens underlåtenhet att under det administrativa förfarandet lämna ut handlingar till företagets nackdel som institutionen har använt sig av i beslutet. I andra avsnitt i ansökan antyds att sökanden även har kritiserat kommissionens underlåtenhet att under nämnda förfarande lämna ut handlingar som enligt sökanden skulle kunna innehålla bevisning till företagets fördel.

44 I den mån som Ziguñaga har kritiserat att kommissionen under det administrativa förfarandet underlät att lämna ut handlingar som enligt företaget anförts till dess nackdel i beslutet, skall det, i likhet med vad kommissionen har uppgett i sina inlagor, påpekas at Ziguñaga inte har identifierat någon handling av detta slag. Sökanden kan inte vinna framgång med sitt påstående, eftersom det helst saknas stöd för detta.

45 I den mån som Ziguñaga har kritiserat att kommissionen under det administrativa förfarandet inte gav företaget tillgång till handlingar som enligt detta skulle vara av vikt för dess försvar, eftersom de skulle kunna innehålla bevisning till företagets fördel, skall det erinras om att kommissionen, för att ge berörda företag tillfälle att försvara sig mot de anmärkningar som framställs mot dem i meddelandet om invändningar, enligt rättspraxis är skyldig att ge dem tillgång till hela akten i utredningen, med undantag av sådana handlingar som rör andra företags affärshemligheter, annan konfidentiell information och kommissionens interna handlingar (förstainstansrättens dom av den 20 mars 2002 i mål T‑23/99, LR AF 1998 mot kommissionen, REG 2002, s. II‑1705, punkt 170, och där angiven rättspraxis).

46 Företagens och företagssammanslutningarnas rätt att få skydd för sina affärshemligheter skall dessutom vägas mot skyddet för rätten att få tillgång till samtliga handlingar i ärendet. Om kommissionen sålunda anser att visa handlingar i akten innehåller affärshemligheter eller annan konfidentiell information skall den framställa icke-konfidentiella versioner av dessa handlingar, eller anmoda de företag från vilka handlingarna härstammar att framställa sådana versioner. Om det är svårt att framställa icke-konfidentiella versioner av samtliga handlingar skall kommissionen tillställa berörda parter en tillräckligt tydlig förteckning över de handlingar som vållar svårigheter så att dessa kan bedöma huruvida det är lämpligt att begära tillgång till vissa bestämda handlingar (se, för ett liknande resonemang, förstainstansrättens dom av den 29 juni 1995 i mål T‑30/91, Solvay mot kommissionen, REG 1995, s. II‑1775, punkterna 88–94).

47 Det framgår av Zicuñagas inlagor att företaget särskilt kritiserar kommissionen för att den inte gav företaget tillgång till sådan detaljerad information som avses i skäl 288 i beslutet rörande försäljningen landsvis inom EES för största delen av kartellperioden för flera av de företag som är föremål för utredning, däribland Zicuñaga. Enligt detta företag innehåller denna information sannolikt uppgifter som skulle ha gjort det möjligt för det att visa att det inte har tillämpat en prispolitik som samordnats med de europeiska tillverkarna av självkopierande papper.

48 Av den förteckning över handlingarna i mål T‑136/02 som kommissionen ingett som svar på en fråga från förstainstansrätten framgår att kommissionen under det administrativa förfarandet gav parterna tillgång till en icke-konfidentiell version av de handlingar som innehöll den information som avses i skäl 288 när nämnda handlingar ansetts icke tillgängliga. Zicuñaga har således kunnat bedöma huruvida det var lämpligt att begära tillgång till specifika handlingar.

49 Det skall härvidlag erinras om att kommissionen under ett förfarande för fastställelse av en överträdelse av artikel 81 EG inte är skyldig att på eget initiativ ge parterna tillgång till sådana handlingar som inte ingår i akten i utredningen och som den inte har för avsikt att använda som bevis mot de berörda parterna i det slutliga beslutet. Av detta följer att en part, som under det administrativa förfarandet får kännedom om att kommissionen innehar handlingar som kan vara till nytta för dess försvar, måste tillställa institutionen en uttrycklig begäran om att få tillgång till dessa handlingar. Om parten underlåter att göra detta under det administrativa förfarandet, har den förverkat sin rätt på denna punkt vad avser den talan om ogiltigförklaring som eventuellt kan väckas mot det slutliga beslutet (förstainstansrättens dom av den 15 mars 2000 i de förenade målen T‑25/95, T‑26/95, T‑30/95–T‑32/95, T‑34/95–T‑39/95, T‑42/95–T‑46/95, T‑48/95, T‑50/95–T‑65/95, T‑68/95–T‑71/95, T‑87/95, T‑88/95, T‑103/95 och T‑104-95, Cimenteries CBR m.fl. mot kommissionen, REG 2000, s. II‑491, nedan kallad domen i Cementmålen, punkt 383).

50 Zicuñaga framställde under det administrativa förfarandet inte någon officiell begäran om att få tillgång till den konfidentiella versionen av den ovannämnda informationen. Företaget har visserligen i sitt svar på en fråga från förstainstansrätten hänvisat till en skriftlig begäran om att få tillgång till nämnda information och har ingett den skrivelse varigenom kommissionen avslog begäran. Denna begäran är emellertid daterad den 3 april 2002 och framställdes således efter det att det administrativa förfarandet avslutades och efter det att beslutet antogs. Eftersom Ziguñaga inte framställde en sådan begäran under det administrativa förfarandet har företaget förverkat sin rätt i detta avseende vad avser talan om ogiltigförklaring.

51 Talan skall således inte bifallas på den av Zicuñaga anförda grunden.

2. Den andra grunden avseende ett åsidosättande av rätten att få tillgång till akten i ärendet till följd av underlåtenheten att lämna ut sådana handlingar som inte ingick i den del av akten som tillhandahållits på cd-rom

a) Parternas argument

52 Koehler har kritiserat kommissionen för att denna inte gav företaget tillgång till vissa handlingar som inte ingick i den akt i utredningen som mottagarna av meddelandet om invändningar den 1 augusti 2000 erhållit på cd-rom. Företaget avser därmed särskilt de andra mottagarnas svar på meddelandet om invändningar liksom bilagorna till dessa svar, bland annat det expertutlåtande som nämns i fotnot 365 i beslutet och som AWA hade sänt till kommissionen. Koehler har gjort gällande att de talrika hänvisningarna i beslutet till svaren på meddelandet om invändningar visar att kommissionen grundade sig på dessa svar vid sin bedömning av de faktiska omständigheterna och vid beräkningen av böterna. Koehler har tillagt att Mougeots svar på meddelandet om invändningar visar att det var tydligt att akten innehöll information som skulle ha varit av vikt för Koehlers försvar.

53 Kommissionen har genmält att det förvisso är riktigt att den endast kan grunda sitt beslut på omständigheter som de berörda företagen har kunnat yttra sig över men att svaren på meddelandet om invändningar inte ingår i den akt i utredningen som dessa företag skall ges tillgång till. Det administrativa förfarandet skall anses avslutat när dessa svar har inkommit och kan inte fortsätta i det oändliga på grund av att varje företag önskar tillkännage sin ståndpunkt i fråga om de övrigas yttranden. Kohler har inte identifierat någon omständighet till företagets nackdel som legat till grund för kommissionens anmärkning och som företaget inte har fått yttra sig över.

b) Förstainstansrättens bedömning

54 Koehlers argumentation kan anses bestå av två delar. För det första har företaget gjort gällande att vissa handlingar som inte ingår i den akt i utredningen till vilken företaget fått tillgång har använts till dess nackdel i beslutet, utan att det har fått tillgång till dem under det administrativa förfarandet och utan att det har fått yttra sig över dem. För det andra har kommissionen inte lämnat ut vissa handlingar som inte ingår i den akt i utredningen till vilken Koehler fått tillgång och som skulle ha kunnat innehålla uppgifter till företagets fördel. Dessa två delar skall prövas separat.

55 Vad gäller underlåtenheten att lämna ut handlingar som påstås vara till Koehlers nackdel och som inte ingår i den akt till vilken företaget fått tillgång, erinrar förstainstansrätten inledningsvis om att en handling endast kan anses vara till nackdel för en sökande om kommissionen använder den för att styrka en överträdelse i vilken denna sökande påstås ha deltagit (domen i Cementmålen, punkt 284).

56 Handlingar som inte har delgetts berörda parter under det administrativa förfarandet får inte användas som bevis mot dem (se, för ett liknande resonemang domstolens dom av den 3 juli 1991 i mål C‑62/86, AKZO mot kommissionen, REG 1991, s. I‑3359, punkt 21, svensk specialutgåva, volym 11, s. I‑249, förstainstansrättens domar av den 10 mars 1992 i mål T‑11/89, Shell mot kommissionen, REG 1992, s. II‑757, punkterna 55 och 56, svensk specialutgåva, volym 12, s. II‑47, och i mål T‑13/89, ICI mot kommissionen, REG 1992, s. II‑1021, punkterna 34 och 35, svensk specialutgåva, volym 12, s. II‑183). Om det visar sig att kommissionen i det angripna beslutet har grundat sig på handlingar som inte ingår i akten i utredningen och som inte har delgetts sökandena, skall dessa handlingar således inte beaktas som bevisning (domen i Cementmålen, punkt 382, se även, för ett liknande resonemang, domstolens dom av den 25 oktober 1983 i mål 107/82, AEG mot kommissionen, REG 1983, s. 3151, punkterna 24–30, svensk specialutgåva, volym 7, s. 287, domen i det ovan i punkt 46 nämnda målet Solvay mot kommissionen, punkt 57, och domen i det ovannämnda målet ICI mot kommissionen, punkt 36).

57 Om kommissionen avser att använda ett avsnitt i ett svar på ett meddelande om invändningar, eller en handling som har bifogats ett sådant svar, för att styrka en överträdelse i ett förfarande om tillämpning av artikel 81.1 EG, måste följaktligen de övriga parter som berörs av detta förfarande ges tillfälle att yttra sig över denna bevisning (se, för ett liknande resonemang, domarna i de ovan i punkt 56 nämnda målen AKZO mot kommissionen, punkt 21, Shell mot kommissionen, punkt 55, och ICI mot kommissionen, punkt 34).

58 I förevarande fall har sökanden i ansökan allmänt hävdat att det ”på grund av de talrika hänvisningarna i fotnoterna inte kan råda något tvivel om att kommissionen har använt yttranden av andra parter i förfarandet till stöd såväl för sin redogörelse för de faktiska omständigheterna som för beräkningen av bötesbeloppet”. Det går emellertid inte att med hjälp av ett så allmänt påstående avgöra vilka specifika handlingar som använts som bevis mot Koehler i beslutet. Koehler medgav för övrigt vid förhandlingen att det inte fanns någon specifik handling till företagets nackdel som det inte hade fått tillgång till.

59 Koehlers påstående att kommissionen inte lämnade ut handlingar som var till företagets fördel och som inte ingick i den akt till vilken företaget fått tillgång avser svaren från de andra mottagarna av meddelandet om invändningar på detta meddelande samt bilagor till dessa svar. Koehler har emellertid inte visat att företaget uttryckligen begärt att kommissionen skulle lämna ut dessa handlingar utan medgav till och med vid förhandlingen att det inte ingett någon ansökan om att få tillgång till dem. Koehler får följaktligen inte vid förstainstansrätten göra gällande att företaget inte har fått tillgång till dessa handlingar (se, för ett liknande resonemang, domen i Cementmålen, punkt 383, se även punkt 49 ovan).

60 Koehler har för övrigt inte visat att företaget, om det hade haft tillgång till svaren från de andra mottagarna av meddelandet om invändningar på detta meddelande, skulle ha kunnat framföra argument som kunde ha påverkat kommissionens slutsatser i beslutet (se, för ett liknande resonemang, domstolens dom av den 10 juli 1980 i mål 30/78, Distillers mot kommissionen, REG 1980, s. 2229, punkt 26, och förstainstansrättens dom av den 27 november 1990 i mål T‑7/90, Kobor mot kommissionen, REG 1990, s. II‑721, punkt 30).

61 Vad gäller det expertutlåtande som AWA bifogade sitt svar på meddelandet om invändningar, i den mån som Koehler genom sin hänvisning till detta utlåtande har avsett att utpeka en handling som inte ingick i den akt i utredningen till vilken företaget fått tillgång och som skulle ha kunnat vara av vikt för dess försvar, följer det av beslutet (skälen 390, 392 och 396) att kommissionen uttryckligen underkände AWA:s argument att överträdelsen inte haft någon konkret påverkan på marknaden som företaget på grundval av detta utlåtande framfört under det administrativa förfarandet. Koehler kan således inte vinna framgång med sitt argument att den omständigheten att företaget inte fick tillgång till detta utlåtande under det administrativa förfarandet skulle ha varit till förfång för dess försvar.

62 Koehler har vidare i sin replik hävdat att det av Mougeots svar på meddelandet om invändningar tydligt framgick att akten i utredningen innehöll uppgifter som kunde vara till nytta för Koehlers försvar. Koehler har härvidlag hänvisat till det avsnitt i nämnda svar, återgett i skäl 293 i beslutet, i vilket Mougeot tog tillbaka ett tidigare uttalande till kommissionen och påstod att ”meddelandet om invändningar inte bevisar att AEMCP[Association of European Manufacturers of Carbonless Paper]-mötena skulle ha bildat ramen för samverkande mekanismer innan organisationen omstrukturerades i september 1993”. I skäl 295 i beslutet underkände kommissionen emellertid uttryckligen detta argument och uttalade att en jämförelse av Sappis, Mougeots och AWA:s utsagor visar att allmänna kartellmöten hölls åtminstone från år 1992. Med hänvisning till skälen 112 och 113 i beslutet tillade kommissionen att den bevisning som Sappi förebringat visar att samverkan också ägde rum före september 1993 under möten inom Organisationen för tillverkare av självkopierande papper i Europa (AEMCP) eller under möten som hölls i anknytning till dessa möten. Det avsnitt i Mougeots svar på meddelandet om invändningar som Koehler hänvisat till bevisar således inte, i motsats till vad Koehler har gjort gällande, att företaget med hjälp av svaren på meddelandet om invändningar och bilagorna till dessa skulle ha kunnat framföra argument som kunde ha lett till att det administrativa förfarandet skulle ha fått en annan utgång.

63 Av det ovan anförda följer att talan inte skall bifallas på förevarande grund.

3. Den tredje grunden avseende ett åsidosättande av rätten till försvar och av den kontradiktoriska principen till följd av bristande överensstämmelse mellan meddelandet om invändningar och beslutet

a) Parternas argument

64 Bolloré har gjort gällande att kommissionen i meddelandet om invändningar fann att företaget deltagit i överträdelsen endast på grund av att det i egenskap av moderbolag ansvarade för dotterbolaget Copigraphs egna handlande. I beslutet däremot framställde kommissionen däremot en ny anmärkning mot Bolloré och gjorde gällande företagets personliga och självständiga deltagande i den konkurrensbegränsande samverkan. Bolloré har hävdat att kommissionen har åsidosatt företagets rätt till försvar under det administrativa förfarandet, eftersom det inte gavs tillfälle att ange sin ståndpunkt i fråga om denna anmärkning.

65 Kommissionen har bestritt att det i beslutet ansågs att Bolloré varit personligt delaktigt i överträdelsen. Bolloré hölls ansvarigt för dotterbolagets handlande på grund av att de tillsammans utgjorde ett enda företag. Bolloré kan vinna framgång med förevarande grund endast om det visas att det inte framgår av meddelandet om invändningar att Bolloré hållits ansvarigt för överträdelsen av detta skäl eller om det visas att kommissionen i beslutet grundat sin bedömning på omständigheter beträffande vilka Bolloré inte kunnat yttra sig under det administrativa förfarandet. Enligt kommissionen är detta emellertid inte fallet.

b) Förstainstansrättens bedömning

66 Förstainstansrätten erinrar härvidlag om att rätten till försvar, vilken är en grundläggande gemenskapsrättslig princip som i samtliga fall skall beaktas och i synnerhet i förfaranden som kan leda till sanktionsåtgärder även om det är fråga om ett administrativt förfarande, innebär att det berörda företaget skall ges tillfälle att ange sin ståndpunkt vad gäller riktigheten och relevansen i de faktiska omständigheter, anmärkningar och förhållanden som framförts av kommissionen (förstainstansrättens dom av den 16 december 2003 i de förenade målen T‑5/00 och T‑6/00, Nederlandse Federatieve Vereniging voor de Groothandel op Elektrotechnisch Gebied et Technische Unie mot kommissionen, REG 2003, s. II‑5761, punkt 32, och där angiven rättspraxis).

67 Enligt rättspraxis skall meddelandet om invändningar innehålla en redogörelse för anmärkningarna som är tillräckligt klar, om än kortfattad, för att de som berörs verkligen skall kunna få kännedom om vilka beteenden kommissionen klandrar dem för. Det är nämligen endast under denna förutsättning som meddelandet om invändningar kan fylla den funktion som avses i gemenskapsförordningarna, som består i att tillhandahålla samtliga uppgifter som företagen och företagssammanslutningarna behöver för att på ett ändamålsenligt sätt kunna försvara sig innan kommissionen fattar ett slutligt beslut (domstolens dom av den 31 mars 1993 i de förenade målen C‑89/85, C‑104/85, C‑114/85, C‑116/85, C‑117/85 och C‑125/85–C‑129/85, Ahlström Osakeyhtiö m.fl. mot kommissionen, REG 1993, s. I‑1307, punkt 42, svensk specialutgåva, volym 14, s. I‑111, och förstainstansrättens dom av den 14 maj 1998 i mål T‑352/94, Mo och Domsjö mot kommissionen, REG 1998, s. II‑1989, punkt 63).

68 Frågan huruvida rätten till försvar har åsidosatts under det administrativa förfarandet skall dessutom bedömas mot bakgrund av de anmärkningar som kommissionen har framställt i meddelandet om invändningar och i beslutet (förstainstansrättens dom av den 29 juni 1995 i mål T‑36/91, ICI mot kommissionen, REG 1995, s. II‑1847, punkt 70, och domen i det ovan i punkt 46 nämnda målet Solvay mot kommissionen, punkt 60). För att det skall anses att rätten till försvar har åsidosatts krävs således att kommissionen i det angripna beslutet framställer en anmärkning som enligt företaget inte framställts mot det i meddelandet om invändningar.

69 Mot bakgrund av den rättspraxis som det redogjorts för i de tre föregående punkterna skall det inledningsvis prövas på vilken grund kommissionen fastställde Bollorés ansvar för överträdelsen i beslutet. Relevanta upplysningar återfinns i skälen 353–356 i beslutet (Del II (Rättslig bedömning), punkt 2.3 (Ansvar för överträdelsen) (Copigraph och Bolloré).

70 Dessa skäl har följande lydelse:

”(353) Copigraph SA var ett helägt dotterbolag till [Bolloré] (tidigare känt som Bolloré Technologies SA) vid tidpunkten för överträdelsen och köptes av AWA i november 1998. Copigraph lade ned sin verksamhet den 2 februari 2000 med verkan från och med den 30 december 2000. Bolloré hävdar att det inte kan hållas ansvarigt för Copigraphs beteende, eftersom Copigraph hade full ekonomisk självständighet. Enligt Bolloré har den självständiga ställningen sin grund i följande omständigheter: Copigraph och Bolloré hade strikt separata ledningsstrukturer, Copigraph hade sin egen infrastruktur och Copigraph hade en självständig affärspolicy eftersom företaget köpte nästan 35 % av sitt råvarubehov av leverantörer utanför Bolloré-koncernen, och en av leverantörerna var en konkurrent.

(354) Copigraph ingick i Bollorés ’[S]pecialpappersdivision’ och den dåvarande divisionschefen, [V.], var samtidigt VD för Copigraph. Dessutom hade den dåvarande chefen för Copigraphs marknadsföringsavdelning, [J.B.], också en position på försäljningsavdelningen vid fabriken i Thonon sedan 1994. Det innebär att [Bolloré] med säkerhet underrättades om sitt dotterbolags deltagande i kartellen.

(355) Det finns också bevis som direkt binder moderbolaget, [Bolloré], vid kartellverksamheten. Bolloré var medlem av AEMCP, vars officiella möten också tjänade som kartellmöten från januari 1992 till september 1993. Bollorés företrädare [V.], chef för företagets ’[S]pecialpappersdivision’, deltog i dessa kartellmöten tillsammans med Copigraphs marknadsföringschef. Chefen för Bollorés ’[S]pecialpappersdivision’ deltog också i kartellmötet om den franska marknaden den 1 oktober 1993. I samtliga senare kartellmöten där enskilda företrädare för Copigraph kan identifieras deltog Copigraphs marknadsföringschef i mötet. Alla dessa möten ägde rum 1994 och såsom nämns hade Copigraphs marknadsföringschef samtidigt en position vid Bollorés försäljningsavdelning.

(356) Av dessa skäl anser kommissionen att Bolloré bör hållas ansvarigt inte bara för sitt eget beteende utan också för Copigraphs beteende med avseende på kartellen, för hela den specificerade perioden.”

71 Av det ovan återgivna utdraget ur beslutet framgår att Bolloré hölls ansvarigt för överträdelsen dels på grund av att företaget skulle anses ansvarigt för dotterbolagets Copigraphs deltagande i kartellen, dels på grund av att det fanns bevis för att Bolloré direkt hade deltagit i kartellens verksamhet.

72 Bolloré har inte bestritt att det genom meddelandet om invändningar kunde förstå och yttra sig över det faktum att kommissionen i nämnda meddelande om invändningar höll företaget ansvarigt för överträdelsen på grund av att det i egenskap av helägande moderbolag till Copigraph vid tiden för överträdelsen var ansvarigt för Copigraphs delaktighet i kartellen. Bolloré har kritiserat kommissionen för att den inte i meddelandet om invändningar uppgav att den avsåg att hålla företaget ansvarigt för överträdelsen även på grund av att det var direkt delaktigt i kartellens verksamhet.

73 De relevanta avsnitten i meddelandet om invändningar återfinns i punkterna 240–245 samt 248 (Del II (Rättslig bedömning), punkt B (Tillämpning av konkurrensreglerna) 8 (Ansvar för överträdelsen)).

74 Det skall inledningsvis påpekas att kommissionen i nämnda punkter i meddelandet om invändningar inte på något vis gjorde gällande att Bolloré direkt deltagit i den konkurrensbegränsande samverkan, till skillnad från vad den uppgav beträffande andra moderbolag som det hänvisats till i meddelandet om invändningar, till exempel AWA och Torraspapel. Beträffande AWA uppgav kommissionen att ”företaget direkt och självständigt deltagit i den olagliga kartellen via sin division Arjo Wiggins Carbonless Paper Operation”. Beträffande Torraspapel uppgav kommissionen att ”det även finns bevis för att moderbolaget varit direkt delaktigt i kartellverksamheten”.

75 Såsom Bolloré med rätta har understrukit framgår det av punkt 243 i meddelandet om invändningar att kommissionen har gjort en åtskillnad mellan två situationer:

”När det gäller förhållandet mellan moder- och dotterbolag riktar kommissionen detta meddelande om invändningar till moderbolaget när

– två eller fler av dess dotterbolag har deltagit i överträdelsen,

– moderbolaget har deltagit i överträdelsen.

I övriga fall när ett dotterbolag har deltagit i överträdelsen riktas meddelandet om invändningar till dotterbolaget och till moderbolaget.”

76 När det gäller koncernen bestående av Bolloré och Copigraph riktades meddelandet om invändningar inte endast till Bolloré utan även till Copigraph, vilket med hänsyn till de kriterier som angetts i punkt 243 i meddelandet om invändningar gav stöd för Bollorés uppfattning att kommissionen i meddelandet om invändningar inte ansåg att koncernens moderbolag Bolloré varit direkt delaktigt i överträdelsen.

77 Det skall således konstateras att det av meddelandet om invändningar framgår att kommissionen avsåg att hålla Bolloré ansvarigt för överträdelsen endast på grund av att detta företag, i egenskap av moderbolag i den koncern som vid tiden för överträdelsen bestod av Bolloré och dess helägda dotterbolag Copigraph, skulle hållas ansvarigt för Copigraphs rättsstridiga beteende. Bolloré kunde inte mot bakgrund av meddelandet om invändningar förutse att kommissionen, då den höll företaget ansvarigt för överträdelsen, även skulle komma att grunda sig på företagets direkta deltagande i kartellverksamheten, vilket kommissionen gjorde i beslutet.

78 Det skall vidare tilläggas att de omständigheter som kommissionen hänvisade till i skäl 355 i beslutet som stöd för sitt ställningstagande att Bolloré varit direkt delaktigt i överträdelsen, nämligen att Bolloré var medlem av AEMCP och att företaget vid flera kartellmöten företrätts av V. och J. B, inte nämndes i meddelandet om invändningar. Även om det, i enlighet med kommissionens uppfattning, antas att det av handlingar som bifogats meddelandet om invändningar framgår att Bolloré var medlem av AEMCP, så skall det likväl konstateras att kommissionen i meddelandet om invändningar bland AEMCP:s medlemmar endast nämnde Copigraph och inte Bolloré. Vad gäller V. och J. B. angavs genomgående i meddelandet om invändningar att de företrädde Copigraph och inte Bolloré vid kartellmötena. Bolloré nämndes inte heller i något avsnitt av meddelandet om invändningar bland de företag som var närvarande vid dessa möten.

79 Bolloré har således inte genom meddelandet om invändningar kunnat få kännedom om anmärkningen rörande företagets direkta deltagande i överträdelsen, och inte ens om de omständigheter på vilka kommissionen i beslutet grundade denna anmärkning. Såsom framgår av Bollorés svar på meddelandet om invändningar har företaget under det administrativa förfarandet följaktligen inte kunnat förbereda sitt försvar på ett ändamålsenligt sätt avseende denna anmärkning och dessa omständigheter.

80 Det skall emellertid understrykas att även om beslutet innehåller nya faktiska och rättsliga påståenden angående vilka de berörda företagen inte har yttrat sig, kan den konstaterade bristen endast medföra att beslutet ogiltigförklaras på denna punkt om de berörda påståendena inte på ett tillfredsställande sätt kan bevisas på grundval av andra omständigheter som anges i beslutet och över vilka de berörda företagen haft tillfälle att yttra sig (förstainstansrättens dom av den 30 september 2003 i de förenade målen T‑191/98, T‑212/98–T‑214/98, Atlantic Container Line m.fl. mot kommissionen, REG 2003, s. II‑3275, punkt 196, se även, för ett liknande resonemang, förstainstansrättens dom av den 28 februari 2002 i mål T‑86/95, Compagnie générale maritime m.fl. mot kommissionen, REG 2002, s. II‑1011, punkt 447). Detta åsidosättande av Bollorés rätt till försvar kan emellertid påverka giltigheten av beslutet i den del det angår Bolloré, endast om beslutet var grundat på enbart detta företags direkta deltagande i överträdelsen (se, för ett liknande resonemang, domen i det ovan i punkt 67 nämnda målet Mo och Domsjö mot kommissionen, punkt 74). I detta fall skulle Bolloré nämligen inte kunna hållas ansvarigt för överträdelsen, eftersom den nya anmärkning som i beslutet framförts avseende företagets direkta deltagande i kartellverksamheten inte kan godtas.

81 Om det däremot vid prövningen i sak (se nedan punkterna 123–150) framkommer att kommissionen med rätta hållit Bolloré ansvarigt för dotterbolaget Copigraphs delaktighet i den konkurrensbegränsande samverkan kan inte kommissionens rättsstridiga handlande ha haft ett avgörande inflytande på institutionens beslut (se, för ett liknande resonemang, förstainstansrättens dom av den 14 maj 2002 i mål T‑126/99, Graphischer Maschinenbau mot kommissionen, REG 2002, s. II‑2427, punkt 49, och av den 14 december 2005 i mål T‑209/01, Honeywell mot kommissionen, REG 2005, s. II‑5527, punkt 49). Av fast rättspraxis följer nämligen att eftersom vissa skäl i ett beslut i sig är tillräckliga för att i erforderlig utsträckning rättfärdiga beslutet, saknar de fel som andra skäl i rättsakten skulle kunna vara behäftade med under alla förhållanden inverkan på artikeldelen (förstainstansrättens dom av den 21 september 2005 i mål T‑87/05, EDP mot kommissionen, REG 2005, s. II‑3745, punkt 144, se även, för ett liknande resonemang, domstolens dom av den 12 juli 2001 i de förenade målen C‑302/99 P och C‑308/99 P, kommissionen och Frankrike mot TF1, REG 2001, s. I‑5603, punkterna 26–29).

4. Den fjärde grunden avseende ett åsidosättande av rätten till försvar, rätten till en rättvis prövning och av oskuldspresumtionen

a) Parternas argument

82 Zicuñaga har gjort gällande att kommissionen har åsidosatt principen om oskuldspresumtion i det att den konstaterade att företaget deltagit i överträdelsen på grundval av blotta antaganden och indirekta uttalanden. Zicuñaga har anfört att avsaknaden av tydliga sanktionsåtgärder om oriktiga eller ofullständiga upplysningar lämnas kan medföra att företagen frestas att ge kommissionen rekonstruerade eller förvanskade upplysningar i syfte att framhäva sitt eget samarbete. Zicuñaga har tillagt att företagen ursprungligen kunde hoppas komma i åtnjutande av kommissionens förmånliga behandling endast om de tillhandahöll avgörande bevisning, men att kommissionen därefter har uppmjukat sin ståndpunkt. Zicuñaga har anfört att Sappis uttalanden mot denna bakgrund skall värderas med försiktighet och endast kan anses tillförlitliga om de styrks av annan bevisning.

83 Zicuñaga har vidare gjort gällande att kommissionen inte kan grunda sin bedömning på utsagor från en person vars identitet inte är känd. I annat fall skulle rätten till försvar åsidosättas i det att tillfälle att bemöta denna persons påståenden inte har getts under hearingen. Med hänvisning till rättspraxis från Europeiska domstolen för de mänskliga rättigheterna har Zicuñaga hävdat att det är nödvändigt att kunna bemöta vittnets påståenden för att kunna bedöma vittnesmålets och den aktuella personens trovärdighet. Den anklagade måste även få tillfälle att bemöta ett vittnesmål till dennes nackdel och ställa frågor till vittnet, då den anklagade själv avger vittnesmål eller vid ett senare tillfälle.

84 Kommissionen har bestritt att den grundade sig på blotta antaganden eller indirekta uttalanden när den konstaterade att Zicuñaga deltagit i överträdelsen. Kommissionen har betonat att gemenskapsdomstolen aldrig har ifrågasatt rättsenligheten av meddelandet om samarbete eller bevisvärdet av de uttalanden som företag gjort med tillämpning av detta meddelande. Det föreskrivs vidare inte i förordning nr 17 någon möjlighet att höra vittnen under det administrativa förfarandet och sökanden har inte framställt någon sådan begäran vid förstainstansrätten.

b) Förstainstansrättens bedömning

85 I den mån Zicuñaga genom dessa argument har bestritt bevisvärdet av icke identifierade personers utsagor som legat till grund för kommissionens anmärkningar mot Zicuñaga i beslutet, skall dessa argument prövas vid den senare prövningen i sak av huruvida dessa anmärkningar är styrkta.

86 I den mån Zicuñaga genom dessa argument även har gjort gällande ett åsidosättande av rätten till försvar och rätten till en rättvis prövning – på grund av att underlåtenheten att i meddelandet om invändningar namnge de personer vilkas utsagor utgör stöd för kommissionens konstateranden i fråga om Zicuñaga har hindrat företaget från att bestrida dessa konstateranden genom att begära att denna person eller dessa personer skulle höras under det administrativa förfarandet – skall det erinras om att det föreskrivs i artikel 6.3 d i Europeiska konventionen om skydd för de mänskliga rättigheterna och de grundläggande friheterna (Europakonventionen) att ”[v]ar och en som blivit anklagad för brott har [rätt] att förhöra eller låta förhöra vittnen som åberopas emot honom samt att själv få vittnen inkallade och förhörda under samma förhållanden som vittnen åberopade mot honom”. Det följer emellertid av fast rättspraxis att kommissionen inte är en domstol i den mening som avses i artikel 6 i Europakonventionen (domstolens dom av den 29 oktober 1980 i de förenade målen 209/78–215/78 och 218/78, Van Landewyck m.fl. mot kommissionen, REG 1980, s. 3125, punkt 81, svensk specialutgåva, volym 5, s. 345, och av den 7 juni 1983 i de förenade målen 100/80–103/80, Musique diffusion française m.fl. mot kommissionen, REG 1983, s. 1825, punkt 7, svensk specialutgåva, volym 7, s. 133). Det föreskrivs vidare uttryckligen i artikel 15.4 i förordning nr 17 att böter som kommissionen ålagt för överträdelser av konkurrensrätten inte har straffrättslig karaktär (förstainstansrättens dom av den 6 oktober 1994 i mål T‑83/91, Tetra Pak mot kommissionen, REG 1994, s. II‑755, punkt 235; svensk specialutgåva, volym 16, s. II‑1).

87 Kommissionen är likväl skyldig att iaktta gemenskapsrättens allmänna principer under det administrativa förfarandet (domen i de ovan i punkt 86 nämnda förenade målen Musique diffusion française m.fl. mot kommissionen, punkt 8). Det skall emellertid betonas att även om kommissionen får höra fysiska eller juridiska personer vid behov, har den inte någon rätt att kalla vittnen emot någon utan att ha fått vittnenas samtycke därtill. Den omständigheten, att det i gemenskapens konkurrensrätt inte föreskrivs någon skyldighet för kommissionen att kalla sådana vittnen som åberopats till någons fördel, strider inte mot nämnda principer (förstainstansrättens dom av den 20 mars 2002 i mål T‑9/99, HFB m.fl. mot kommissionen, REG 2002, s. II‑1487, punkt 392).

88 Zicuñaga har vidare inte lämnat några uppgifter som visar att företaget under det administrativa förfarandet begärde att kommissionen skulle uppge identiteten på de personer vars utsagor utgjort stöd för de anmärkningar som kommissionen framställt mot Zicuñaga i meddelandet om invändningar, i syfte att dessa personer skulle höras i företagets närvaro. Företaget har inte heller styrkt att det under det administrativa förfarandet begärt att vittnen till företagets fördel skulle kallas och höras.

89 Talan kan mot bakgrund av det ovan anförda inte bifallas på den grunden att rätten till försvar och rätten till en rättvis prövning har åsidosatts. I den mån förevarande grund innebär att bevisvärdet av de omständigheter som legat till grund för kommissionens anmärkningar mot Zicuñaga i beslutet ifrågasätts, skall den prövas i samband med prövningen i sak.

5. Den femte grunden avseende ett åsidosättande av principen om god förvaltningssed vid ärendets handläggning och bristfällig motivering av beslutet

a) Parternas argument

90 Zanders har gjort gällande att kommissionen i sin utredning endast beaktat omständigheter till företagets nackdel. Kommissionen borde ha beaktat de uppgifter som företaget lämnade i december 2000 och i mars 2001 angående den avgörande roll som företaget haft för att den konkurrensbegränsande samverkan upphörde, eller också borde den ha gjort en närmare utredning av dessa uppgifter om den betvivlade värdet av dem. Zanders har även gjort gällande att kommissionen inte beaktade det expertutlåtande som företaget framlagt i mars 2001 i syfte att visa den ringa, eller rent av obefintliga, påverkan av försöken att komma överens om priserna. Beslutet innehåller inte heller någon motivering till att dessa omständigheter inte beaktats. Vidare görs i beslutet inte någon bedömning av Zanders individuella roll.

91 Kommissionen har hävdat att Zanders inte har styrkt sitt påstående att företaget har spelat en särskild roll för överträdelsens upphörande. Kommissionen ägnade vidare ett helt avsnitt åt prisavtalens påverkan på marknaden (skälen 382–402) vid bedömningen av överträdelsens faktiska inverkan. Kommissionen iakttog fullständigt motiveringsskyldigheten i beslutet genom att den i skälen 263–271 bedömde Zanders handlande gemensamt med fem andra företags handlande. Zanders har vidare inte gjort gällande i sitt svar på meddelandet om invändningar att det hade haft en uteslutande passiv roll.

b) Förstainstansrättens bedömning

92 Förstainstansrätten erinrar om att det i fall som det förevarande, där institutionerna förfogar över ett utrymme för skönsmässig bedömning för att kunna fullgöra sina uppgifter, i än högre grad är av grundläggande betydelse att de garantier som tillerkänns av gemenskapens rättsordning i administrativa förfaranden iakttas. Till dessa garantier hör bland annat den behöriga institutionens skyldighet att noggrant och opartiskt pröva alla omständigheter som är relevanta för det aktuella fallet (domstolens dom av den 21 november 1991 i mål C‑269/90, Technische Universität München,REG 1991, s. I‑5469, punkt 14, svensk specialutgåva, volym 11, s. I‑453, förstainstansrättens dom av den 24 januari 1992 i målT‑44/90, La Cinq mot kommissionen, REG 1992, s. II‑1, punkt 86, och av den 11 juli 1996 i de förenade målen T‑528/93, T‑542/93, T‑543/93 och T‑546/93, Métropole télévision m.fl. mot kommissionen, REG 1996, s. II‑649, punkt 93).

93 Enligt fast rättspraxis skall det av den motivering som krävs enligt artikel 253 EG klart och tydligt framgå hur den gemenskapsmyndighet som har antagit den angripna rättsakten har resonerat, så att de som berörs därav kan få kännedom om skälen för den vidtagna åtgärden och så att den behöriga domstolen ges möjlighet att utöva sin prövningsrätt. Kravet på motivering skall bedömas med hänsyn till omständigheterna i det enskilda fallet, särskilt rättsaktens innehåll, de anförda skälens karaktär och det intresse som de vilka rättsakten är riktad till, eller andra personer som direkt eller personligen berörs av den, kan ha av att få förklaringar (domstolens dom av den 2 april 1998 i mål C‑367/95 P, kommissionen mot Sytraval och Brink’s France, REG 1998, s. I‑1719, punkt 63, och förstainstansrättens dom av den 20 mars 2002 i mål T‑16/99, Lögstör Rör mot kommissionen, REG 2002, s. II‑1633, punkt 368).

94 Förstainstansrätten konstaterar härvidlag att det av beslutet klart och tydligt framgår hur kommissionen har resonerat och Zanders kan därigenom få kännedom om skälen för den vidtagna åtgärden och förstainstansrätten kan utöva sin prövningsrätt. Kommissionen gör nämligen i skälen 263–271, samtidigt, en bedömning av Zanders deltagande i kartellen och en bedömning av AWA:s, Koehlers, Sappis, Storas och Torraspapels deltagande.

95 Zanders har särskilt gjort gällande att kommissionen inte beaktade den roll företaget spelade för överträdelsens upphörande eller det expertutlåtande det ingav.

96 Vad gäller den roll som Zanders spelade för överträdelsens upphörande, skall det påpekas att företaget, i sitt svar av den 12 december 2000 på meddelandet om invändningar, hänvisade till skrivelsen av den 1 april 1996, som verkställande direktören för International Paper ställde till samtliga anställda i koncernen. I denna skrivelse betonades att koncernen fäste största vikt vid att lagar och etik upprätthölls vid kontakterna med kunder, affärspartners, myndigheter och andra organ. Zanders nämnde även det möte som hölls hos företaget och som syftade till att säkerställa att dess tjänstemän iakttog konkurrensrättens regler och till att upprätta ett handlingsprogram i detta avseende. Zanders erinrade vidare om att företagets styrelseordförande, som blev ordförande för AEMCP den 1 januari 1996, i ett offentligt uttalande efter det att han blev ordförande för nämnda sammanslutning otvetydigt hade uppgett att företaget hade upphört med kartellverksamheten.

97 Det skall konstateras att Zander åberopade de omständigheter som nämnts i föregående punkt, i sitt svar på meddelandet om invändningar, till stöd för de argument som framförts i syfte att vederlägga kommissionens anmärkning i meddelandet om invändningar, att den hemliga samverkan fortgick efter hösten 1995. Zanders hänvisade närmare bestämt till dessa omständigheter inom ramen för de argument som framförts i syfte att styrka att företaget, från hösten 1995, inte längre deltog i de hemliga kartellmötena eller i samordnade förfaranden avseende priser, att det förde en självständig prispolitik och, särskilt, att den prishöjning som företaget genomförde i september 1996 inte hade föregåtts av något hemligt möte.

98 Det råder emellertid inte något tvivel om att kommissionen under det administrativa förfarandet beaktade de argument som det redogjorts för i föregående punkt. Enligt beslutet upphörde Zanders nämligen med överträdelsen i september 1995 och inte i mars 1997, såsom det angavs i meddelandet om invändningar.

99 Däremot framgår det varken av Zanders svar, av den 12 december 2000, på meddelandet om invändningar eller av de kompletterande upplysningar som Zanders den 2 mars 2001 gav kommissionen att företaget under det administrativa förfarandet hade åberopat de omständigheter som nämnts ovan i punkt 96, eller andra omständigheter, i syfte att visa, vilket företaget nu söker göra, att det hade spelat en avgörande roll för den rättsstridiga kartellens upphörande, vilket skulle utgöra en förmildrande omständighet vid böternas fastställelse. Zanders kan under dessa omständigheter inte med framgång göra gällande att kommissionen har åsidosatt principen om god förvaltningssed på grund av att den underlät att beakta ovannämnda omständigheter som bevis för att företaget på ett avgörande sätt bidragit till att samverkan upphörde innan kommissionen inledde sin utredning.

100 Zanders hävdade inte heller i sitt svar på meddelandet om invändningar att företaget hade spelat en uteslutande passiv roll i den konkurrensbegränsande samverkan. Företaget kan således inte med framgång göra gällande att beslutet är bristfälligt motiverat i detta avseende. Företaget bestred vidare i sitt svar på meddelandet om invändningar att det mellan år 1992 och hösten 1995 hade spelat en sådan ledande eller framträdande roll som kommissionen hävdade i punkterna 187 och 199 i meddelandet om invändningar. Företaget gjorde följaktligen gällande att det inte förelåg någon försvårande omständighet. Kommissionen fann emellertid inte att det förelåg någon sådan beträffande Zanders.

101 Det expertutlåtande som Koehler, MHTP och Zanders beställt hos företaget PricewaterhouseCoopers är daterat den 2 mars 2001 och har rubriken ”Konkurrenssituationen på marknaden för självkopierande papper från sommaren eller hösten 1995 till februari eller mars 1997” (nedan kallat rapporten från PricewaterhouseCoopers).

102 Det framgår av den skrivelse som åtföljde rapporten från PricewaterhouseCoopers att denna rapport hade som huvudsyfte att vederlägga kommissionens påståenden i meddelandet om invändningar vad gäller genomförandet av den konkurrensbegränsande samverkan på marknaden för självkopierande papper under tiden mellan sommaren eller hösten 1995 och februari eller mars 1997. Det anges för övrigt uttryckligen i denna rapports slutsats att den ekonomiska analysen visar att de tre aktuella tillverkarna inte hade samordnat sitt handlande mellan sommaren eller hösten 1995 och februari eller mars 1997.

103 Rapporten från PricewaterhouseCoopers avser inte samma period som den överträdelseperiod som konstaterades i beslutet. Rapporten kan i detta avseende inte anses relevant.

104 Det framgår emellertid av ansökan att Zanders har gjort gällande att kommissionen underlät att beakta uppgifter, som likaså förekom i rapporten från PricewaterhouseCoopers, och som syftade till att visa den ringa, eller rent av obefintliga, påverkan av försöken att komma överens om priserna mellan januari 1992 och hösten 1995.

105 Även om kompletterande uppgifter som lämnats till stöd för en irrelevant argumentering skall beaktas kan kommissionen inte kritiseras för att den inte beaktade Zanders argument rörande den påstått begränsade påverkan av den konkurrensbegränsande samverkan.

106 Kommissionen uppgav nämligen följande i skäl 388 i beslutet:

”AWA, Carrs, MHTP (Stora), Koehler, Sappi och Zanders hävdar att kartellens faktiska inverkan på marknaden för självkopierande papper inom EES var mycket begränsad eller att kartellen inte hade någon negativ inverkan överhuvudtaget. De koncentrerar sig i detta sammanhang på att göra gällande att inverkan på priserna var begränsad eller obefintlig, eftersom de faktiska priserna på marknaderna blev lägre än dem som överenskommits eller tillkännagetts. Enligt kartelldeltagarna visar detta att de överenskomna prishöjningarna inte genomfördes i praktiken. De har fört fram många argument till stöd för detta påstående, som särskilt omfattar följande: priserna och tillverkarnas marginaler har minskat betydligt; priserna på självkopierande papper speglar i huvudsak förändringar i kostnader för och efterfrågan på massa, och i de senare faserna av kartellen kapacitetsbegränsningar; konkurrensen mellan tillverkarna fortsatte och tillverkare var tvungna att förhandla med kunderna om prishöjningar individuellt.”

107 Även om det inte i detta avsnitt i beslutet uttryckligen hänvisas till rapporten från PricewaterhouseCoopers som Zanders sände till kommissionen under det administrativa förfarandet, framgår det obestridligen därav att kommissionen under nämnda förfarande beaktade de uppgifter som bland annat Zanders lämnat i syfte att visa den ringa, eller rent av obefintliga, påverkan av försöken att komma överens om priserna under överträdelseperioden. Att kommissionen underkände de argument som företagen framfört med stöd av dessa uppgifter betyder att kommissionen ansåg att dessa argument inte föranledde den att ändra sin ståndpunkt, vilken den redogjort för i skälen 382–387 i beslutet, rörande överträdelsens konkreta påverkan på marknaden. Det kan däremot inte anses att det av detta avsnitt i beslutet framgår att kommissionen vid prövningen av ärendet underlät att på vederbörligt sätt beakta de argument som Zanders framförde till sitt försvar (se, för ett liknande resonemang, förstainstansrättens dom av den 11 mars 1999 i mål T‑141/94, Thyssen Stahl mot kommissionen, REG 1999, s. II‑347, punkt 118).

108 Av ovanstående analys följer att talan inte kan bifallas på den femte grunden.

6. Den sjätte grunden avseende ett åsidosättande av principen om god förvaltningssed, rätten att få tillgång till akten i ärendet och av rätten till försvar på grund av att vissa handlingar i akten i utredningen var svåra att finna och på grund av att förteckningen över de handlingar som ingick i nämnda akt var oanvändbar

a) Parternas argument

109 AWA har gjort gällande att den förteckning över handlingar som kommissionen bifogade den cd-rom som AWA mottog under det administrativa förfarandet var oanvändbar. Enligt AWA omfattade denna förteckning varken en innehållsförteckning eller beskrivning av de aktuella handlingarna, utan där angavs endast skälen för att vissa handlingar enligt kommissionen var konfidentiella, liksom var en eventuell icke-konfidentiell version återfanns.

110 Koehler har anfört att kommissionen avlägsnade vissa konfidentiella handlingar från akten och ersatte dem med icke-konf