Domstolens dom den 23 januari 1975. - Filippo Galli. - Begäran om förhandsavgörande: Pretore di Roma. - Mål 31/74.



Rättsfallssamling 1975 s. 00047

Grekisk specialutgåva s. 00007

Portugisisk specialutgåva s. 00011

Spansk specialutgåva s. 00001

Svensk specialutgåva s. 00419

Finsk specialutgåva s. 00425



Sammanfattning

Parter

Föremål för talan

Domskäl

Beslut om rättegångskostnader

Domslut



Nyckelord

1. Jordbruk - gemensam organisation av marknaderna - jordbrukspriser - prisbildning - konjunkturpolitik - ensidig åtgärd av en medlemsstat - förbud

2. Jordbruk - gemensam organisation av marknaderna - jordbrukspriser - ensidig åtgärd av en medlemsstat vad gäller prisnivån inom detaljhandeln - förenlighet

Sammanfattning

1. Inom de områden som omfattas av en gemensam marknadsorganisation, särskilt när denna organisation grundar sig på ett gemensamt prissystem, får medlemsstaterna inte längre genom att ensidigt anta nationella bestämmelser ingripa i den gemensamma marknadens prisbildningsmekanism.

Artikel 103, som behandlar medlemsstaternas konjunkturpolitik, är inte tillämplig på de sektorer som redan omfattas av gemensamma bestämmelser, t. ex. den gemensamma organisationen av marknaden för jordbruksprodukter.

Det enda sätt, som är förenligt med gemenskapsrätten, att möjliggöra för medlemsstaterna att inom en sektor som omfattas av en gemensam marknadsorganisation uppnå de mål som eftersträvas när det gäller att genom nationell lagstiftning bekämpa prisstegringar är att dessa medlemsstater tar lämpliga initiativ på gemenskapsnivå för att få den behöriga gemenskapsmyndigheten att införa eller godkänna åtgärder som är förenliga med den inre marknadens krav i enlighet med förordningarna nr 120/67 och nr 136/66.

2. Det prissystem som införts genom förordningarna nr 120/67 och nr 136/66 tillämpas endast i produktions- och grossistledet, varför bestämmelserna inte berör medlemsstaternas befogenheter när det gäller att - utan att det påverkar tillämpningen av andra

bestämmelser i fördraget - vidta lämpliga åtgärder i fråga om prisbildningen i detaljhandels- och konsumentledet, under förutsättning att dessa åtgärder inte äventyrar den berörda gemensamma marknadsorganisationens mål eller funktion.

Parter

I mål 31/74

har Pretore di Roma, VIII:e brottmålsavdelningen, till domstolen gett in en begäran om förhandsavgörande enligt artikel 177 i EEG-fördraget i det mål som pågår vid den nationella domstolen mot

Filippo Galli.

Föremål för talan

Begäran avser tolkningen av artiklarna 2, 3, 5 andra stycket, 30, 39.1 och 40.3 i EEG-fördraget samt av bestämmelserna i rådets förordningar nr 120/67 av den 13 juni 1967 (EGT s. 2269) och 136/66 av den 22 september 1966 (EGT s. 3025).

Domskäl

1 Genom beslut av den 26 april 1974, som inkom till domstolens kansli den 13 maj, har Pretore di Roma enligt artikel 177 i EEG-fördraget ställt ett antal frågor rörande tolkningen av artiklarna 2, 3, 5 andra stycket, 30, 39.1 och 40.3 i fördraget samt av bestämmelserna i rådets förordning nr 120/67 av den 13 juni 1967 om den gemensamma organisationen av marknaden för spannmål (EGT s. 2269, fransk version; vid översättningen fanns ingen svensk version att tillgå) och i rådets förordning 136/66 av den 22 september 1966 om den gemensamma organisationen av marknaden för oljor och fetter (EGT, s. 3025, fransk version; svensk specialutgåva del 03, volym 01).

2 Dessa frågor har föranletts av en brottmålsprocess mot en företagare som anklagats för att vid försäljning av spannmål och mjöl från oljeväxtfrön ha brutit mot bestämmelserna i den italienska dekretlagen nr 425 av den 24 juli 1973 (Gazzetta ufficiale nr 189 av den 24 juli 1973) om priskontroll av varor som produceras eller distribueras av storföretag.

3 Enligt denna dekretlag skulle affärsföretag som producerade eller distribuerade varor som såldes efter vikt, mått eller kvantitet och vars omsättning under det första halvåret 1973 översteg 5 miljarder lire, insända en prislista som fick ändras först 60 dagar efter anmälan till de behöriga myndigheterna, förutsatt att dessa inte gjort några invändningar under denna tid.

4 Enligt vad den nationella domstolen konstaterat är de produkter som sålts i strid med dekretlagen spannmål som omfattas av förordning nr 120/67 och mjöl av oljeväxtfrön som omfattas av förordning nr 136/66.

Svaret på de ställda frågorna skall göra det möjligt för den nationella domstolen att besluta om huruvida bestämmelserna i dekretlag nr 425 är förenliga med fördraget och förordningarna nr 120/67 och 136/66 i den mån dessa avser de angivna produkterna.

5 De fyra första frågorna (a, b, c och d), som berör det prissystem som tillämpas på de områden som täcks av förordningarna nr 120/67 och 136/66, avser i huvudsak att fastställa om och i så fall i vilken utsträckning ett gemenskapsprissystem som införts inom ramen för en gemensam marknadsorganisation kan utesluta en nationell prisreglering.

6 Vidare ställs i samma syfte och med hänvisning till artiklarna 2, 3 och 5 i fördraget frågan om huruvida principen om fri rörlighet för varor inom den gemensamma marknaden, och förbudet mot att isolera de nationella marknaderna på ett sätt som hindrar förverkligandet av den inre marknaden, är grundläggande principer i gemenskapernas rättsordning som leder till individuella rättigheter för enskilda, som de nationella domstolarna måste skydda om medlemsstaterna kränker dessa rättigheter (fråga e).

7 En liknande fråga ställs när det gäller artikel 30 i fördraget beträffande förbudet mot kvantitativa importrestriktioner och åtgärder med motsvarande verkan (fråga f, 4).

8 Förordning nr 120/67 om spannmål som antagits inom ramen för den gemensamma jordbrukspolitiken är avsedd att upprätta en gemensam marknadsorganisation i enlighet med artikel 40 i EEG-fördraget.

Denna gemensamma marknadsorganisation har, vilket flera gånger betonas i ingressen till förordning nr 120/67, till syfte att inom gemenskapen skapa en "inre marknad" för spannmål under gemensam förvaltning.

9 För att förverkliga denna inre marknad infördes genom förordningen ett system som omfattar en rad materiella regler och befogenheter, däribland en organisatorisk ram som skall göra det möjligt att hantera alla situationer som kan uppkomma.

10 En central roll i detta system spelar det "prissystem" som förutses i artikel 1 i förordningen och som enligt artikel 2.3 skall tillämpas i produktions- och grossistledet.

11 Detta prissystem har till syfte att möjliggöra ett fullständigt fritt handelsutbyte inom gemenskapen och att därvid även reglera handeln med tredje land, allt i enlighet med målen för den gemensamma jordbrukspolitiken.

12 För att säkerställa det fria handelsutbytet inom gemenskapen innehåller förordningen en rad bestämmelser som är avsedda att undanröja alla hinder för den fria rörligheten och all snedvridning av handeln inom gemenskapen till följd av sådana ingrepp på marknaden från medlemsstaternas sida som inte förutses i fördraget.

13 Detta mål framhålls särskilt i det femtonde stycket i ingressen, beaktandemeningen oräknad, enligt vilket "förverkligandet av den inre marknaden inom spannmålssektorn innebär att alla hinder för den fria rörligheten för de berörda produkterna undanröjs vid gemenskapens inre gränser", och i det sextonde stycket, enligt vilket "förverkligandet av en inre marknad som bygger på ett gemensamt prissystem äventyras genom beviljandet av vissa former av stöd".

14 De i sammanhanget tillämpliga bestämmelserna återfinns i artiklarna 21 och 22 i själva förordningen.

Syftet med dessa artiklar är att till den berörda marknadssektorn överföra bestämmelserna i artiklarna 2, 3, särskilt a, d och f, 9 och 30 i fördraget, enligt vilka en inre marknad skall upprättas genom att alla hinder för varornas fria rörlighet undanröjs.

15 Ett sådant system utesluter all nationell reglering som direkt eller indirekt, faktiskt eller potentiellt, hindrar handeln inom gemenskapen.

Därav följer att alla nationella bestämmelser, särskilt i fråga om prissystem, som leder till snedvridning av den prisbildning som sker inom ramen för gällande gemenskapsbestämmelser är oförenliga med förordningen.

16 Utöver de materiella bestämmelserna om den gemensamma marknadsorganisationens funktion inom sektorn innehåller förordning nr 120/67 en organisatorisk ram som är utformad så att det skall vara möjligt för gemenskapen och medlemsstaterna att hantera alla former av störningar.

17 I detta sammanhang bör det framför allt betonas att ett av de mål som anges i artikel 39.1 i fördraget är att tillförsäkra konsumenterna tillgång till jordbruksvaror till skäliga priser.

18 I artiklarna 19 och 20 i förordningen förutses därför uttryckligen en sådan möjlighet genom att rådet i sådana fall bemyndigas att vidta de åtgärder som krävs om gemenskapsmarknaden störs eller hotar att störas av prishöjningar på världsmarknaden som kan påverka den normala funktionen hos den prismekanism som införts genom förordningen.

19 I artikel 20 anges i detalj formerna för en gemensam åtgärd i vilken rådet, kommissionen och medlemsstaterna deltar vid vissa allvarliga störningar.

20 Utöver rådets och kommissionens befogenheter enligt förordningen har kommissionen i enlighet med själva fördraget som allmän uppgift att övervaka och ta initiativ.

21 I detta sammanhang måste man även uppmärksamma den permanenta samrådsfunktion som garanteras inom ramen för förvaltningen av den berörda marknadssektorn, genom den förvaltningskommitté som upprättats genom artikel 25 i förordningen.

Utöver de uppgifter som särskilt ålagts förvaltningskommittén kan den enligt artikel 27 i förordningen pröva alla andra frågor som väcks av dess ordförande, antingen på dennes eget initiativ eller på begäran av en företrädare för en medlemsstat.

22 Det framgår alltså att varje medlemsstat har möjlighet att vidta lämpliga åtgärder med kortast möjliga varsel inom den organisatoriska ram som anges i förordning nr 120/67 och i samarbete med gemenskapens institutioner, om den genom förordningen införda prismekanismens normala funktion inte är tillräcklig för att motverka oönskade tendenser som konstateras i fråga om prisutvecklingen inom det egna territoriet.

23 En medlemsstat kan inte för att rättfärdiga en ensidig intervention i prisutvecklingen inom den berörda sektorn åberopa bestämmelserna i artikel 103 angående konjunkturpolitiken.

24 Artikel 103, som behandlar medlemsstaternas konjunkturpolitik, är inte tillämplig på de sektorer som redan omfattas av gemensamma bestämmelser, t. ex. den gemensamma organisationen av marknaden för jordbruksprodukter.

25 Vidare skall prövas om de föregående övervägandena är tillämpliga även på marknaden för oljor och fetter, som regleras av förordning nr 136/66.

26 Även genom denna förordning upprättas en gemensam marknadsorganisation som bygger på att det införs en inre marknad för de aktuella produkterna genom undanröjande av hinder för varornas fria rörlighet och på en gemensam förvaltning.

Den karaktäriseras av att det endast för den känsligaste produktionen, särskilt den av olivolja, införs en prissystem, medan det för andra varor som omfattas av förordningen endast föreskrivs tullskydd vid handel med tredje land och möjlighet att tillgripa skyddsåtgärder vid störningar på marknaden.

27 Även om det står särskilt klart att nationella åtgärder för att påverka prisbildningen är oförenliga med en marknadsorganisation i de fall då denna omfattar ett gemensamt prisbildningssystem, innebär dock redan förekomsten av en gemensam marknadsorganisation i enlighet med artikel 40.2 c att medlemsstaterna avhänds möjligheten att ingripa på det berörda området med ensidiga åtgärder som kan skapa hinder för handeln inom gemenskapen.

28 För övrigt ges rådet i artikel 36 i förordningen uttryckligen de nödvändiga befogenheterna att göra alla ändringar i eller undantag från den gemensamma organisationen för att ta hänsyn till de "särskilda förhållanden", som kan inverka på båda slagen av produkter.

29 Av detta kan den slutsatsen dras att medlemsstaterna inom de områden som omfattas av en gemensam marknadsorganisation - särskilt när denna organisation bygger på ett gemensamt prissystem - inte längre får intervenera genom ensidiga nationella beslut i den prisbildningsmekanism som följer av den gemensamma organisationen.

30 Det framgår alltså att ett nationellt system som genom prisstopp och krav på administrativt godkännande medför en ändring av den prisbildning som fastställts inom ramen för den gemensamma marknadsorganisationen är oförenligt både med förordningarna i fråga och de allmänna bestämmelserna i artikel 5 andra stycket i fördraget, enligt vilket medlemsstaterna skall avstå från varje åtgärd "som kan äventyra" att fördragets mål uppnås.

31 Eftersom befogenheten att vidta de åtgärder som krävs för att motverka en prisstegring på de berörda marknaderna är förbehållen gemenskapens institutioner, kan inte de ensidiga åtgärder som medlemsstaterna vidtar inom denna sektor tillämpas på enskilda som omfattas av gemenskapsbestämmelserna.

32 Det enda sätt, som är förenligt med gemenskapsrätten, att möjliggöra för medlemsstaterna att inom en sektor som omfattas av en gemensam marknadsorganisation uppnå de mål som eftersträvas när det gäller att genom nationell lagstiftning bekämpa prisstegringar är att dessa medlemsstater tar lämpliga initiativ på gemenskapsnivå för att få den behöriga gemenskapsmyndigheten att införa eller godkänna åtgärder som är förenliga med den inre marknadens krav i enlighet med förordningarna nr 120/67 och nr 136/66.

33 Genom dessa förordningar säkerställs på de berörda marknaderna den fria rörligheten för varor med direkt effekt för den enskilde, särskilt genom avskaffandet av kvantitativa restriktioner och alla åtgärder med motsvarande verkan.

34 Det bör dock framhållas att det prissystem som införts genom förordningarna nr 120/67 och nr 136/66 endast tillämpas i produktions- och grossistledet, varför bestämmelserna inte berör medlemsstaternas befogenheter när det gäller att - utan att det påverkar tillämpningen av andra bestämmelser i fördraget - vidta lämpliga åtgärder i fråga om prisbildningen i detaljhandels- och konsumtentledet, under förutsättning att dessa åtgärder inte äventyrar den berörda gemensamma marknadsorganisationens mål eller funktion.

35 Den sista frågan går ut på om bestämmelserna i artikel 40.3 andra stycket i EEG-fördraget i förening med artikel 5 i fördraget och förordningarna nr 120/67 och nr 136/66 medger att medlemsstaterna antar föreskrifter beträffande priskontroll som leder till diskriminering mellan gemenskapens producenter eller konsumenter.

36 Artikel 40.3 andra stycket innehåller de regler som skall följas inom ramen för den gemensamma organisationen av marknader.

Utan att det påverkar möjligheten att analogt tillämpa denna bestämmelse på de nationella organisationer som kan finnas kvar inom vissa sektorer i enlighet med fördraget, är denna fråga, när det gäller bedömningen av nationella bestämmelser som går in på områden som är förbehållna gemenskapslagstiftningen, överflödig i detta fall.

Beslut om rättegångskostnader

37 De kostnader som har förorsakats den italienska regeringen och Europeiska gemenskapernas kommission, som har inkommit med yttrande till domstolen, är inte ersättningsgilla.

Eftersom förfarandet i målet vid Pretore di Roma utgör ett led i beredningen av samma mål, ankommer det på den domstolen att besluta om rättegångskostnaderna.

Domslut

På dessa grunder beslutar

DOMSTOLEN

-angående de frågor som genom beslut av den 26 april 1974 förts vidare av Pretore di Roma - följande dom:

1) Inom de områden som omfattas av en gemensam marknadsorganisation, särskilt när denna organisation grundar sig på ett gemensamt prissystem, får medlemsstaterna inte längre genom att ensidigt anta nationella bestämmelser ingripa i den gemensamma marknadens prisbildningsmekanism.

2) Det är oförenligt med förordning nr 120/67 om den gemensamma organisationen av marknaden för spannmål och förordning nr 136/66 om den gemensamma organisationen av marknaden för oljor och fetter att införa ett nationellt system som genom prisstopp och krav på administrativt godkännande medför en ändring av den prisbildning som är fastställd inom ramen för den gemensamma marknadsorganisationen.

3) Genom förordningarna nr 120/67 och nr 136/66 säkerställs på de berörda marknaderna varornas fria rörlighet med direkt effekt för den enskilde, särskilt genom avskaffandet av kvantitativa restriktioner och alla åtgärder med motsvarande verkan.