I ‑ 1989Mål C-346/06
Dirk Rüffert, i egenskap av konkursförvaltare 
för Objekt und Bauregie GmbH & Co. KG
mot
Land Niedersachsen
(begäran om förhandsavgörande  
från Oberlandesgericht Celle)
”Artikel 49 EG — Frihet att tillhandahålla tjänster — Restriktioner — 
Direktiv 96/71/EG — Utstationering av arbetstagare i samband med 
tillhandahållande av tjänster — Förfaranden vid offentlig upphandling 
av byggentreprenader — Socialt skydd för arbetstagare”
Förslag till avgörande av generaladvokat Y.  Bot föredraget den 
20 september 2007    .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  I ‑ 1993
Domstolens dom (andra avdelningen) av den 3 april 2008    .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  I ‑ 2024
Sammanfattning av domen
 1.  Frihet att tillhandahålla tjänster — Utstationering av arbetstagare i samband med tillhan -
dahållande av tjänster — Direktiv 96/71
  (Europaparlamentets och rådets direktiv 96/71, artiklarna 3.1 och 8)
I ‑ 1990SAMMANFATTNING — MÅL C‑346/06
 2.  Frihet att tillhandahålla tjänster — Utstationering av arbetstagare i samband med tillhan -
dahållande av tjänster — Direktiv 96/71
  (Europaparlamentets och rådets direktiv 96/71, artikel 3)
 3.  Frihet att tillhandahålla tjänster — Utstationering av arbetstagare i samband med tillhan -
dahållande av tjänster — Direktiv 96/71
  (Europaparlamentets och rådets direktiv 96/71)
 4.  Frihet att tillhandahålla tjänster — Restriktioner — Utstationering av arbetstagare i 
samband med tillhandahållande av tjänster
  (Artikel 49 EG; Europaparlamentets och rådets direktiv 96/71, artikel 3.1)
 1.  En lagstiftning enligt vilken en upphand ‑
lande myndighet vid offentlig upphand ‑
ling av byggentreprenader endast får 
anta anbud från företag som i sina 
anbud skriftligen åtar sig att för utfö ‑
randet av de aktuella tjänsterna betala 
sina arbetstagare minst den lön som 
fastställs i det kollektivavtal som är 
tillämpligt på den ort där tjänsterna 
utförs, varvid detta avtal inte kan anses 
ha allmän giltighet, innebär inte att lön 
fastställs på något av de sätt som före ‑
skrivs i artikel  3.1 första stycket första 
och andra strecksatserna och artikel  8 
andra stycket i direktiv 96/71 om utsta ‑
tionering av arbetstagare i samband med 
tillhandahållande av tjänster. Således 
kan en sådan lön inte anses utgöra en 
minimilön, i den mening som avses 
i artikel  3.1 första stycket c i samma 
direktiv, som medlemsstaterna enligt 
direktivet har rätt att ålägga företag som 
är etablerade i andra medlemsstater att tillämpa i samband med tillhandahål ‑
lande av tjänster över gränserna.
  (se punkterna 26, 30 och 31)
 2.  Artikel 3.7 i direktiv 96/71 om utstatio ‑
nering av arbetstagare i samband med 
tillhandahållande av tjänster kan inte 
tolkas så, att den ger värdmedlemsstaten 
möjlighet att, för tillhandahållande av 
tjänster inom dess territorium, kräva att 
arbets‑ och anställningsvillkor som går 
I ‑ 1991RÜFFERT
utöver de tvingande reglerna för minimi ‑
skydd iakttas.
  Vad gäller de områden som anges i 
artikel  3.1 första stycket a–g, föreskrivs 
i direktiv  96/71 nämligen uttryckligen 
vilken skyddsnivå som värdmedlems ‑
staten får kräva att företag som är 
etablerade i andra medlemsstater ska 
iaktta i förhållande till de arbetstagare 
som de utstationerar inom värdmed ‑
lemsstatens territorium. Den skydds ‑
nivå som ska garanteras arbetstagare 
som utstationeras inom värdmedlems ‑
statens territorium är således i princip 
begränsad till den skyddsnivå som före ‑
skrivs i artikel  3.1 första stycket a–g 
i direktiv  96/71, såvida inte arbetsta ‑
garna redan har förmånligare arbets‑ 
och anställningsvillkor på de områden 
som anges i denna bestämmelse enligt 
lag eller kollektivavtal i ursprungsmed ‑
lemsstaten. Detta påverkar emellertid 
inte den möjlighet som företag som är 
etablerade i andra medlemsstater har 
att frivilligt, till exempel i enlighet med 
ett åtagande gentemot den egna utsta ‑
tionerade personalen, ansluta sig till ett 
eventuellt förmånligare kollektivavtal i 
värdmedlemsstaten.
  (se punkterna 33 och 34) 3.  En medlemsstat har inte rätt att med 
stöd av direktiv  96/71 kräva att företag 
som är etablerade i andra medlemsstater 
tillämpar en lön som gäller enligt ett icke 
allmängiltigförklarat kollektivavtal som 
är tillämpligt på den ort där de aktu ‑
ella tjänsterna utförs, genom att vidta 
en åtgärd av lagstiftningskaraktär enligt 
vilken en upphandlande myndighet vid 
offentlig upphandling av byggentrepre ‑
nader endast får anta anbud från företag 
som i sina anbud skriftligen åtar sig att 
för utförandet av de aktuella tjänsterna 
betala sina arbetstagare minst den lön 
som fastställs i nämnda kollektivavtal.
  (se punkt 35)
 4.  Direktiv  96/71 om utstationering av 
arbetstagare i samband med tillhanda ‑
hållande av tjänster, tolkat mot bakgrund 
av artikel 49 EG, utgör hinder för att en 
myndighet i en medlemsstat vidtar en 
åtgärd av lagstiftningskaraktär enligt 
vilken en upphandlande myndighet vid 
offentlig upphandling av byggentrepre ‑
nader endast får anta anbud från företag 
som i sina anbud skriftligen åtar sig att 
för utförandet av de aktuella tjänsterna 
betala sina arbetstagare minst den lön 
som fastställs i det kollektivavtal som 
är tillämpligt på den ort där tjänsterna 
I ‑ 1992SAMMANFATTNING — MÅL C‑346/06
utförs, då denna lön inte har bestämts på 
något av de sätt som anges i artikel  3.1 
och 3.8 i direktiv 96/71.
  Genom att de som tilldelas byggentrepre ‑
nadkontrakt, och indirekt deras under ‑
entreprenörer, förpliktas att tillämpa 
den minimilön som fastställs i ett sådant 
kollektivavtal, kan en sådan lag medföra 
att tjänsteleverantörer som är etablerade 
i en annan medlemsstat, där minimilö ‑
nenivåerna är lägre, åläggs ytterligare en 
ekonomisk börda som kan medföra att 
deras tjänster förbjuds, hindras eller blir 
mindre attraktiva i värdmedlemsstaten. 
Således kan en sådan åtgärd utgöra en 
inskränkning i den mening som avses i 
artikel 49 EG.
  En sådan inskränkning kan inte anses 
vara motiverad av målet att skydda 
arbetstagarna i den mån som den lön 
som fastställs i ett sådant kollektivavtal 
endast gäller, med stöd av den aktuella lagstiftningen, inom en del av bygg ‑
sektorn dels eftersom denna lagstift ‑
ning endast är tillämplig på offentlig 
upphandling och inte på privat upphand ‑
ling, dels eftersom nämnda kollektiv ‑
avtal inte har förklarats äga allmän 
giltighet, och i den mån som det inte 
finns någonting som visar att det skydd 
som en sådan lön innebär endast behövs 
för en arbetstagare inom byggsektorn 
när denne arbetar inom ramen för en 
offentlig upphandling av byggentrepre ‑
nader och inte när vederbörande arbetar 
inom ramen för en privat upphandling.
  Av samma skäl kan nämnda inskränk ‑
ning inte heller anses vara motiverad 
av målet att skydda den självständiga 
organisationen av yrkeslivet genom 
fackföreningar.
  (se punkterna 36–43 och domslutet)