Förslag till avgörande av generaladvokat Mischo föredraget den 22 mars 2001. - Europeiska kommissionen mot Franska republiken. - Fördragsbrott - Artikel 30 i EG-fördraget (nu artikel 28 EG i ändrad lydelse) - Försäljning av ädelmetallarbeten - Regler om tillåtna finhalter. - Mål C-84/00.



Rättsfallssamling 2001 s. I-04553



Generaladvokatens förslag till avgörande

1. Genom ansökan som inkom till domstolens kansli den 7 mars 2000 har kommissionen väckt talan om fördragsbrott mot Republiken Frankrike och yrkat att domstolen skall fastställa att denna medlemsstat har underlåtit att uppfylla sina skyldigheter enligt artikel 30 i EG-fördraget (nu artikel 28 EG i ändrad lydelse), genom att inte tillåta att ädelmetallarbeten härrörande från andra medlemsstater som anges ha en halt på 999 promille saluförs i Frankrike, trots att sådana halter är allmänt förekommande i handeln. Kommissionen har även yrkat att Republiken Frankrike skall förpliktas att ersätta rättegångskostnaderna.

2. I ansökan har kommissionen beskrivit de olika skedena i det administrativa förfarandet enligt artikel 169 i EG-fördraget (nu artikel 226 EG), vilket i förevarande fall var ovanligt utdraget på grund av att den franska regeringen i teorin, men inte i praktiken, uppgav sig vara villig att på denna punkt ändra den nationella lagstiftningen på det sätt som kommissionen har förordat.

3. Vad beträffar anmärkningen mot Republiken Frankrike har kommissionen angett att artiklarna 521 och 522 i allmänna skattelagen medför en begränsning av handeln med varor. I artikel 521 föreskrivs följande:

"Den som tillverkar guldarbeten eller arbeten som innehåller guld, silver eller platina omfattas av garantilagstiftningen i detta kapitel. Detta gäller inte bara deras egen tillverkning, utan även arbeten som de låtit tredje man utföra för deras räkning med material som tillhör dem. Även personer som säljer sådana arbeten som härrör från andra medlemsstater inom Europeiska unionen och från tredje land, eller företrädare för dessa, omfattas av denna lagstiftning."

I artikel 522 föreskrivs följande:

"De tillåtna halterna för guldarbeten eller arbeten som innehåller guld samt de tillåtna halterna för silver- eller platinaarbeten är följande:

a) 916 promille och 750 promille för guldarbeten. 585 promille och 375 promille för arbeten som innehåller guld.

b) 925 promille och 800 promille för silverarbeten.

c) 950 promille, 900 promille och 850 promille för platinaarbeten."

4. Ädelmetallprodukter som har en halt på 999 promille och som är tillverkade i andra medlemsstater där en sådan halt är tillåten kan därför inte säljas på den franska marknaden. Kommissionen har hänvisat till domstolens domar om ädelmetaller av den 22 juni 1982 och den 15 september 1994, och den har inte bestritt att medlemsstaterna har rätt att lagstifta om halter och kontrollstämpling av ädelmetallarbeten. Kommissionen anser att vissa halter visserligen får förbjudas om de ligger alltför nära de halter som landets konsumenter är vana vid, men det gäller inte vissa halter som är allmänt förekommande i handeln och som inte kan medföra förväxling till skada för konsumentskyddet och gott handelsskick.

5. Bland de halter som kommissionen anser att alla medlemsstater bör tillåta, och som av det skälet togs med i det förslag till rådets och parlamentets direktiv om ädelmetallarbeten som kommissionen underställde rådet den 22 april 1996, finns just halten 999 promille.

6. I svaromålet har den franska regeringen inte bestritt att artiklarna 521 och 522 i allmänna skattelagen begränsar handeln. Den har inte heller hävdat att tvingande hänsyn vad gäller konsumentskydd och gott handelsskick utgör hinder för att tillåta halten 999 promille i Frankrike.

7. Tvärtom har den franska regeringen i en skrivelse till kommissionen av den 21 augusti 1996 angett att "... halten 999 promille ... utan svårighet kan införas i den franska lagstiftningen". Vidare innehöll den franska regeringens förslag till ändring av artikel 522 i allmänna skattelagen, bifogat förslaget till 1997 års skattelag med rättelser, en sammanfattning av motiven, där följande angavs: "De tillåtna halterna för ädelmetallarbeten omfattar inte halten 999 promille vad gäller guld, silver och platina. Vissa tillverkare producerar dock sådana arbeten, bland annat i andra medlemsstater i Europeiska unionen. Det finns en kundkrets som vill investera i ädelmetallarbeten med mycket höga halter. Saluföringen av sådana arbeten inom landet bör möjliggöras och därför skall dessa halter legaliseras."

8. Det framgår obestridligen att den franska regeringen har medgett att kommissionens anmärkning är välgrundad. Sanningen att säga förstår jag inte hur den franska regeringen skulle kunna åberopa tvingande hänsyn vad gäller konsumentskydd och gott handelsskick, eftersom det rör sig om en halt som är nästintill helt oblandad och som överstiger de högsta halter som hittills tillåtits i fransk lagstiftning, nämligen 916 promille för guldarbeten, 925 promille för silverarbeten och 950 promille för platinaarbeten.

9. Till skillnad från halter som understiger de lägsta tillåtna halterna i fransk lagstiftning kan halten 999 promille inte göra den franska konsumenten besviken.

10. Det skall därför fastställas att det, när ansökan ingavs och, såvitt jag vet, ännu i dag, inte har gjorts några ändringar i den franska lagstiftningen för att den skall bli förenlig med artikel 30 i fördraget, trots att den franska regeringen vid flera tillfällen har försäkrat att en sådan ändring var nära förestående.

11. Det framgår av flera skrivelser som den franska regeringen skickat till kommissionen att 1997 års skattelag med rättelser, 1998 års skattelag och lagen om ändring och förenkling av reglerna om indirekt beskattning, som framlades som förslag den 18 juni 1998, successivt skulle undanröja fördragsbrottet.

12. Av okända skäl har i själva verket så inte skett.

Förslag till avgörande

13. Under dessa omständigheter kan jag enbart föreslå domstolen att kommissionens talan helt skall bifallas och att domstolen följaktligen skall

1) fastställa att Republiken Frankrike har underlåtit att uppfylla sina skyldigheter enligt artikel 30 i EG-fördraget (nu artikel 28 EG i ändrad lydelse), genom att inte tillåta att ädelmetallarbeten härrörande från andra medlemsstater som anges ha en halt på 999 promille saluförs i Frankrike, och

2) förplikta Republiken Frankrike att ersätta rättegångskostnaderna.