Domstolens dom (femte avdelningen) den 22 juni 2000. - Franska republiken mot Europeiska kommissionen. - Statligt stöd till Coopérative d'exportation du livre français (CELF). - Mål C-332/98.



Rättsfallssamling 2000 s. I-04833



Sammanfattning

Parter

Domskäl

Beslut om rättegångskostnader

Domslut



Nyckelord

1 Talan om ogiltigförklaring - Rättsakter mot vilka talan kan väckas - Beslut om statligt stöd som fattats efter det att ett första beslut ogiltigförklarats på grund av att förfarande enligt artikel 93.2 i fördraget (nu artikel 88.2 EG) inte har inletts - Beslut med samma innebörd som det ogiltigförklarade beslutet - Beslut som inte är av bekräftande art

(EG-fördraget, artikel 93.2 (nu artikel 88.2 EG) och artikel 173 (nu artikel 230 EG i ändrad lydelse)

2 Statligt stöd - Stödprojekt - Förbud mot utbetalning innan kommissionen har fattat slutligt beslut - Räckvidd - Stödprojekt som av medlemsstaten befunnits vara förenligt med gemenskapsrätten - Skyldighet till föregående underrättelse och till tillfälligt uppskjutande av utbetalning av stödet

(EG-fördraget, artikel 93.3 (nu artikel 88.3 EG))

Sammanfattning

1 Att ett beslut om statligt stöd som kommissionen fattat ogiltigförklarats på grund av ett formellt fel, nämligen underlåtenhet att inleda ett kontradiktoriskt förfarande i enlighet med artikel 93.2 i fördraget (nu artikel 88.2 EG), innebär inte att definitionen i nämnda beslut av åtgärden som "statligt stöd" vilket är "olagligt" då det har utgivits utan föregående underrättelse har vunnit rättskraft. Kommissionen är i själva verket inte bunden av domen om ogiltigförklaring av detta beslut på annat sätt än att den var skyldig att låta de berörda delta i ett fördjupat utredningsförfarande. I övrigt bibehåller kommissionen sitt utrymme för skönsmässig bedömning av huruvida den ifrågavarande åtgärden var befogad.

Vid sådant förhållande innebär ett senare beslut som fattats i fråga om samma åtgärd efter det att ett kontradiktoriskt förfarande inletts i enlighet med artikel 93.2 i fördraget inte en fastställelse av ett slutgiltigt konstaterande i en tidigare rättsakt. Talan mot detta senare beslut kan sålunda tas upp till prövning i sak. (se punkterna 19-21)

2 Den sista meningen i artikel 93.3 i fördraget (nu artikel 88.3 EG) innebär ett skydd för den kontrollmekanism som införts genom artikeln i fråga i syfte att förebygga sådana stödåtgärder som strider mot fördraget. Det förhållandet att en medlemsstat gör bedömningen att en stödåtgärd är förenlig med den gemensamma marknaden innebär följaktligen inte att staten i fråga skulle ha rätt att frångå de tydliga bestämmelserna i artikel 93 i fördraget. Följaktligen är syftet med bestämmelsen i artikel 93.3 i fördraget inte endast att uppställa ett krav på underrättelse utan att uppställa ett krav på föregående underrättelse, vilken som sådan innefattar och medför den uppskjutande effekt som stadfästs i den sista meningen i ifrågavarande artikel. Det är följaktligen inte tillåtet enligt denna bestämmelse att göra åtskillnad mellan de båda krav som uppställs i bestämmelsen, nämligen kravet på underrättelse om varje nytt stöd och kravet på tillfälligt uppskjutande av utbetalning av detta stöd.

(se punkterna 31-32)

Parter

I mål C-332/98,

Republiken Frankrike, företrädd av K. Rispal-Bellanger, sous-directeur, utrikesministeriets rättsavdelning, och F. Million, chargé de mission vid samma avdelning, båda i egenskap av ombud, delgivningsadress: Frankrikes ambassad, 8 B, boulevard Joseph II, Luxemburg,

sökande,

mot

Europeiska gemenskapernas kommission, företrädd av juridiske rådgivaren G. Rozet, i egenskap av ombud, delgivningsadress: rättstjänsten, C. Gómez de la Cruz, Centre Wagner, Kirchberg, Luxemburg,

svarande,

angående en talan om ogiltigförklaring av kommissionens beslut 1999/133/EG av den 10 juni 1998 om statligt stöd till förmån för Coopérative d'exportation du livre français (CELF) (EGT L 44, s. 37),

meddelar

DOMSTOLEN

(femte avdelningen)

sammansatt av avdelningsordföranden D.A.O. Edward samt domarna L. Sevón, P.J.G. Kapteyn (referent), P. Jann och H. Ragnemalm,

generaladvokat: A. La Pergola,

justitiesekreterare: avdelningsdirektören D. Louterman-Hubeau,

med hänsyn till förhandlingsrapporten,

efter att parterna har avgivit muntliga yttranden vid förhandlingen den 21 oktober 1999,

och efter att den 14 december 1999 ha hört generaladvokatens förslag till avgörande,

följande

Dom

Domskäl

1 Republiken Frankrike har genom ansökan, som inkom till domstolens kansli den 8 september 1998, med stöd av artikel 173 i EG-fördraget (nu artikel 230 EG i ändrad lydelse) väckt talan om delvis ogiltigförklaring av kommissionens beslut 1999/133/EG av den 10 juni 1998 om statligt stöd till förmån för Coopérative d'exportation du livre français (CELF) (EGT L 44, s. 37, nedan kallat det omtvistade beslutet).

2 Société internationale de diffusion et d'édition (nedan kallat SIDE) väckte den 29 september 1998 talan vid förstainstansrätten (mål T-155/98), genom vilken det omtvistade beslutets riktighet bestreds i den mån det i beslutet i fråga med stöd av artikel 92.3 d i EG-fördraget (nu artikel 87.3 d EG i ändrad lydelse) förklaras att stödet är förenligt med den gemensamma marknaden.

3 Förstainstansrätten har genom beslut av den 25 mars 1999 i enlighet med artikel 47 tredje stycket i EG-stadgan för domstolen förklarat mål T-155/98 vilande till dess att domstolen meddelar dom i det nu aktuella målet.

Bakgrund

4 CELF i dess nuvarande form grundades år 1980 på initiativ av kulturministeriet och Syndicat national de l'édition i syfte att motta beställningar från bokhandlar i hela världen. Dessa beställningar går inte att göra lönsamma utan att kostnaden för de beställda verken blir så hög att den blir oöverkomlig för den slutlige användaren. CELF har sålunda syftet att sprida fransk kultur och litteratur. För att kunna göra detta erhåller CELF årligen subventioner från kulturministeriet. Dessa subventioner uppgick år 1991 till 2,4 miljoner FRF och år 1992 till 2,7 miljoner FRF. CELF administrerar dessutom tre stödsystem för statens räkning. Dessa system är inte föremål för den nu aktuella talan.

5 SIDE, vars verksamhet bland annat består av export av franska böcker till andra medlemsstater och till tredje länder, ansökte år 1991 om stöd från det system som är aktuellt i målet. Ansökan avslogs av kulturministeriet på den grunden att SIDE vägrade att uppfylla myndigheternas krav på insyn i verksamheten.

6 Även om systemet för stöd inte till sin natur är sådant att stöd är förbehållet CELF ensamt har endast CELF följaktligen förmått uppfylla de krav som uppställts av det allmänna.

7 I skrivelse av den 20 mars 1992 påkallade SIDE kommissionens uppmärksamhet i fråga om det stöd som kulturministeriet beviljade CELF. I skrivelsen frågade SIDE kommissionen huruvida underrättelse i enlighet med artikel 93.3 i EG-fördraget (nu artikel 88.3 EG) hade skett angående detta stöd.

8 Efter skriftväxling och diverse underrättelser, fattade kommissionen den 18 maj 1993 ett beslut (EGT C 174, s. 6) (nedan kallat beslutet av den 18 maj 1993) i vilket stödet till CELF förklarades vara förenligt med den gemensamma marknaden enligt artikel 92.3 c i fördraget. Kommissionen underrättade den franska regeringen om detta beslut genom skrivelse av den 10 juni 1993. I skrivelsen angavs att skälet till att det undantag som återfinns i artikel 92.3 c i fördraget hade tillämpats var den speciella konkurrenssituationen inom boksektorn och de ifrågavarande stödsystemens kulturella syfte. Kommissionen beklagade i skrivelsen även att den franska regeringen inte hade uppfyllt sin skyldighet att i enlighet med artikel 93.3 i fördraget på förhand underrätta kommissionen om detta stöd.

9 SIDE väckte genom ansökan, som inkom till förstainstansrättens kansli den 2 augusti 1993, talan om ogiltigförklaring av beslutet av den 18 maj 1993. Republiken Frankrike tilläts intervenera till stöd för kommissionens yrkanden.

10 Genom dom av den 18 september 1995, SIDE mot kommissionen (T-49/93, REG 1995, s. II-2501), ogiltigförklarade förstainstansrätten beslutet av den 18 maj 1993 i den del det avsåg den subvention som hade beviljats CELF ensamt för att kompensera merkostnaden för hantering av små beställningar av franskspråkiga böcker från bokhandlar i utlandet. Den delvisa ogiltigförklaringen berodde på ett formellt fel, nämligen kommissionens underlåtenhet att inleda ett kontradiktoriskt förfarande i enlighet med artikel 93.2 i fördraget.

11 Till följd av denna dom återupptog kommissionen genom skrivelse av den 17 oktober 1995 skriftväxlingen med de franska myndigheterna i syfte att inleda ett kontradiktoriskt förfarande, vilket skedde den 30 juli 1996. Förfarandet avslutades genom att det omstridda beslutet fattades. Artikel 1 i nämnda beslut har följande lydelse:

"Det stöd som har beviljats CELF för hanteringen av små beställningar av franskspråkiga böcker utgör statligt stöd enligt artikel 92.1 i EG-fördraget. Eftersom den franska regeringen har underlåtit att anmäla detta stöd till kommissionen innan det betalades ut, var stödet olagligt. Stödet är dock förenligt med den gemensamma marknaden eftersom det uppfyller de villkor som krävs för att det skall kunna omfattas av det undantag som anges i artikel 92.3 d i det ovannämnda fördraget."

12 Detta beslut delgavs de franska myndigheterna genom skrivelse av den 2 juli 1998.

Upptagande till sakprövning

13 I sin ansökan har Republiken Frankrike yrkat att domstolen skall ogiltigförklara det omtvistade beslutet i den mån som man i beslutet har underlåtit att tillämpa artikel 90.2 i EG-fördraget (nu artikel 86.2 EG).

14 Den franska regeringen har i synnerhet bestritt riktigheten av ett uttalande som kommissionen har gjort i avdelning XII i det omstridda beslutet, nämligen "att det stöd som har beviljats CELF utgör statligt stöd enligt artikel 92.1 i fördraget och att det är förenligt vid tillämpning av artikel 92.3 d. Följaktligen kommer det enligt rättspraxis (dom av den 15 mars 1994 i mål C-387/92, Banco Exterior de España, REG 1994, s. I-877, punkt 21) inte att bli aktuellt för kommissionen att närmare granska CELF:s subventionerade verksamhet mot bakgrund av artikel 90.2, eftersom tillämpningen av artikel 92 i fördraget inte skulle kunna hindra CELF från att hantera de små beställningarna, vilket är den verksamhet för vilken företaget får statligt stöd."

15 Enligt sökanden beror sökandens intresse att agera i frågan på det förhållandet att de franska myndigheterna under hela det administrativa förfarandet har sökt påvisa för kommissionen att det aktuella stödet omfattades av det undantag från konkurrensreglerna som återfinns i artikel 90.2 i fördraget och att myndigheterna i fråga sålunda saknade anledning att underrätta kommissionen om det i målet aktuella stödet.

16 De praktiska följderna av hur detta ställningstagande bedöms är betydande. Om domstolen skulle fastställa att artikel 90.2 i fördraget inte är tillämplig skulle detta kunna medföra återbetalningsskyldighet för CELF avseende det stöd som har erhållits som ersättning för mottagande av små beställningar för hela den period som föregick det omtvistade beslutet. Dessutom skulle Republiken Frankrike i de förfaranden som på initiativ av SIDE har inletts på det nationella planet kunna anses vara skadeståndsskyldig på grund av åsidosättande av artikel 93.3 i fördraget.

17 Kommissionen har givit uttryck för allvarliga tvivel beträffande frågan huruvida talan kan tas upp till prövning i sak, utan att för den skull göra en formell invändning om rättegångshinder.

18 Enligt kommissionens mening fastställdes definitionen i beslutet av den 18 maj 1993 av den omstridda åtgärden som "statligt stöd" och till och med som "olagligt statligt stöd" i den mån stödet har utgivits utan föregående underrättelse slutligt genom domen i det ovannämnda målet SIDE mot kommissionen, vilken inte har överklagats till domstolen. Följaktligen innebär det omtvistade beslutet i realiteten endast en fastställelse av ett slutgiltigt konstaterande som gjorts i en tidigare rättsakt och utgör därmed inte en rättsakt mot vilken talan kan väckas enligt artikel 173 i fördraget.

19 Det finns anledning att erinra om att förstainstansrätten, i punkt 66 i domen i det ovannämnda målet SIDE mot kommissionen, konstaterade att kommissionen var behörig att fatta beslut till förmån för stödsystem som handhades av CELF, men att rätten på grund av ett formellt fel, nämligen kommissionens underlåtenhet att inleda ett kontradiktoriskt förfarande i enlighet med artikel 93.2 i fördraget, ogiltigförklarade beslutet av den 18 maj 1993 i den mån det gällde det stöd som beviljats CELF ensamt avseende hantering av små beställningar av franskspråkiga böcker.

20 Tvärtemot vad kommissionen har hävdat innebär denna sålunda motiverade ogiltigförklaring inte att definitionen i beslutet av den 18 maj 1993 av åtgärden som "statligt stöd" vilket är "olagligt" då det har utgivits utan föregående underrättelse har vunnit rättskraft. Kommissionen var i själva verket inte bunden av domen i det ovannämnda målet SIDE mot kommissionen på annat sätt än att den var skyldig att låta de berörda delta i ett fördjupat utredningsförfarande. I övrigt bibehöll kommissionen sitt utrymme för skönsmässig bedömning av huruvida den ifrågavarande åtgärden var befogad.

21 Vid sådant förhållande finner domstolen att det omstridda beslutet inte innebär en fastställelse av ett slutgiltigt konstaterande i en tidigare rättsakt. Ansökan kan sålunda tas upp till prövning i sak.

Prövning i sak

22 Till stöd för sin talan om ogiltigförklaring av det omstridda beslutet i den mån artikel 90.2 i fördraget inte har befunnits tillämplig, har den franska regeringen åberopat tre grunder, varav en åberopats i första hand och de båda andra i andra hand.

23 I första hand har regeringen i fråga anfört att kommissionen saknar fog för sin bedömning att det, eftersom stödet har förklarats vara förenligt med den gemensamma marknaden enligt artikel 92.3 d i fördraget, inte var nödvändigt att göra någon vidare bedömning av CELF:s verksamhet mot bakgrund av artikel 90.2 på grund av att tillämpningen av artikel 92 i fördraget inte skulle få till följd att CELF skulle förhindras att hantera de små beställningarna, vilket är den verksamhet för vilken CELF erhåller statligt stöd. Genom att i fråga om ett nytt stöd tillämpa ett resonemang som enbart är meningsfullt i fråga om redan existerande stöd har kommissionen enligt den franska regeringens mening gjort sig skyldig till felaktig rättstillämpning.

24 I andra hand har den franska regeringen anfört att kommissionen dels har gjort en felaktig bedömning då den fann att myndigheterna inte hade anförtrott CELF att tillhandahålla en tjänst av allmänt ekonomiskt intresse, dels har gjort sig skyldig till felaktig rättstillämpning genom att göra bedömningen att artikel 90.2 i fördraget i vart fall endast är tillämplig i fall då näringsidkare som har anförtrotts tillhandahållande av tjänst av allmänt ekonomiskt intresse intar en monopolställning.

25 Genom de grunder som åberopats i andra hand ifrågasätter sökanden avdelning XII i det omtvistade beslutet vari kommissionen, som fann att den inte var skyldig att ta ställning i frågan om tillämpligheten av artikel 90.2 i fördraget, ändå gjorde en bedömning av den ovannämnda verksamheten mot bakgrund av denna bestämmelse.

26 Till följd härav finns det endast anledning att pröva de grunder som åberopats i andra hand i detta mål om domstolen finner att kommissionen har gjort sig skyldig till felaktig rättstillämpning genom att inte tillämpa artikel 90.2 i fördraget.

27 Beträffande den grund som åberopats i första hand har den franska regeringen anfört att det framgår av artiklarna 92, 93.2 och 93.3 i fördraget att ett nytt stöd, till skillnad från ett redan existerande stöd, inte kan utbetalas innan det har befunnits vara förenligt med den gemensamma marknaden. I ett enda fall kan enligt den franska regeringens mening ett sådant stöd utbetalas utan att beslut om förenlighet med den gemensamma marknaden har fattats, nämligen då det företag som uppbär stödet kan omfattas av det undantag från konkurrensreglerna som återfinns i artikel 90.2 i fördraget.

28 I detta hänseende preciserar den franska regeringen att det förhållandet att artikel 90.2 i fördraget eventuellt är tillämplig innebär att undantag från kravet på tillfälligt uppskjutande är tillåtna, om än inte undantag från kravet på föregående underrättelse, då denna administrativa formalitet inte kan hindra att de särskilda uppgifter som har anförtrotts CELF fullgörs.

29 Enligt sökanden är sådant statligt stöd som omfattas av artikel 90.2 i fördraget av sådan art att det kräver särbehandling i formellt avseende. Enligt denna bestämmelse är det bland annat tillåtet att underlåta att tillämpa det krav på tillfälligt uppskjutande som uppställs i artikel 93.3 i fördraget om detta krav skulle kunna hindra att berörd tjänst av offentlig nyttighetskaraktär fullgörs.

30 Den franska regeringen har sålunda yrkat att kravet på uppskjutande med nödvändighet och automatiskt inte är tillämpligt på stöd till företag som anförtrotts att tillhandahålla sådana tjänster av allmänt ekonomiskt intresse som avses i artikel 90.2 i fördraget, detta för att undvika avbrott i tillhandahållandet av sagda tjänster.

31 Domstolen erinrar om att syftet med artikel 93.3 i fördraget enligt fast rättspraxis är att förebygga genomförande av sådana stödåtgärder som strider mot fördraget (dom av den 11 december 1973 i mål 120/73, Lorenz, REG 1973, s. 1471, punkt 4; svensk specialutgåva, volym 2, s. 177). Dessutom har domstolen vid flera tillfällen understrukit att den sista meningen i artikel 93.3 i fördraget innebär ett skydd för den kontrollmekanism som införts genom artikeln i fråga och som är väsentlig för säkerställande av att den gemensamma marknaden fungerar. Det följer av denna rättspraxis att det förhållandet att medlemsstaten gör bedömningen att stödåtgärden är förenlig med den gemensamma marknaden inte innebär att staten i fråga skulle ha rätt att frångå de tydliga bestämmelserna i artikel 93 i fördraget (se beslut av den 21 maj 1977 i mål 31/77 R och 53/77 R, kommissionen mot Förenade kungariket, REG 1977, s. 921, punkterna 17 och 18, samt beslut av den 20 september 1983 i mål 171/83 R, kommissionen mot Frankrike, REG 1983, s. 2621, punkt 12).

32 Följaktligen är syftet med bestämmelsen i artikel 93.3 i fördraget inte endast att uppställa ett krav på underrättelse utan att uppställa ett krav på föregående underrättelse, vilken som sådan innefattar och medför den uppskjutande effekt som stadfästs i den sista meningen i ifrågavarande artikel. Tvärtemot vad den franska regeringen har anfört är det följaktligen inte tillåtet enligt denna bestämmelse att göra åtskillnad mellan de båda krav som åtställs i bestämmelsen, nämligen kravet på underrättelse om varje nytt stöd och kravet på tillfälligt uppskjutande av utbetalning av detta stöd. Talan kan följaktligen inte bifallas på den grund som angivits i första hand.

33 Detta står särskilt klart i fall då kommissionen, liksom i detta mål, aldrig har underrättats om stödet. Även om det hade förelegat en sådan rättslig skillnad som sökanden anför - vilket, som framgår av föregående punkt i denna dom, inte är fallet - skulle denna skillnad på grund av underlåtenheten att underrätta kommissionen ändå inte innebära att åsidosättande av gemenskapsrätten kunde uteslutas.

34 Följaktligen finner domstolen att talan inte kan bifallas på den grund som angivits i första hand. Till följd härav saknas anledning att pröva de två grunder som sökanden angivit i andra hand.

35 Vid sådant förhållande skall talan ogillas i sin helhet.

Beslut om rättegångskostnader

Rättegångskostnader

36 Enligt artikel 69.2 i rättegångsreglerna skall tappande part förpliktas att ersätta rättegångskostnaderna, om detta har yrkats. Kommissionen har yrkat att Republiken Frankrike skall förpliktas att ersätta rättegångskostnaderna. Eftersom Republiken Frankrike har tappat målet, skall kommissionens yrkande bifallas.

Domslut

På dessa grunder beslutar

DOMSTOLEN

(femte avdelningen)

följande dom:

37 Talan ogillas.

38 Republiken Frankrike skall ersätta rättegångskostnaderna.