Domstolens dom den 16 juni 1998. - Brottmål mot Johannes Martinus Lemmens. - Begäran om förhandsavgörande: Arrondissementsrechtbank Maastricht - Nederländerna. - Direktiv 83/189/EEG - Informationsförfarande beträffande tekniska standarder och föreskrifter - Direktivets direkta effekt. - Mål C-226/97.



Rättsfallssamling 1998 s. I-03711



Sammanfattning

Parter

Domskäl

Beslut om rättegångskostnader

Domslut



Nyckelord

Tillnärmning av lagstiftning - Informationsförfarande beträffande tekniska standarder och föreskrifter - Medlemsstaternas skyldighet att anmäla förslag till tekniska föreskrifter till kommissionen - Nationella föreskrifter om alkometrar - Underlåtenhet att anmäla till kommissionen - Bevisning som har erhållits med hjälp av en alkometer som är godkänd enligt icke anmälda föreskrifter - Tillåten

(Rådets direktiv 83/189, artiklarna 1 och 8)

Sammanfattning

Direktiv 83/189 om ett informationsförfarande beträffande tekniska standarder och föreskrifter skall tolkas på så sätt att ett åsidosättande av skyldigheten i artikel 8 i direktivet att anmäla tekniska föreskrifter om alkometrar inte medför att den bevisning som har erhållits med hjälp av en alkometer som är godkänd enligt icke anmälda föreskrifter inte kan åberopas gentemot en enskild som står åtalad för att ha framfört ett fordon i onyktert tillstånd.

Underlåtenheten att anmäla tekniska föreskrifter, vilken förvisso utgör ett förfarandefel vid antagandet, medför att dessa föreskrifter inte kan tillämpas om de hindrar användning eller saluföring av en produkt som inte uppfyller kraven i dessa föreskrifter. Denna underlåtenhet medför däremot inte att all användning av en produkt som uppfyller villkoren i de icke anmälda föreskrifterna är förbjuden. Det faktum att en alkometer används i myndighetsutövning utgör inte ett handelshinder som hade kunnat undvikas om anmälningsförfarandet hade följts.

Parter

I mål C-226/97,

angående en begäran enligt artikel 177 i EG-fördraget, från Arrondissementsrechtbank te Maastricht (Nederländerna), att domstolen skall meddela ett förhandsavgörande i det vid den nationella domstolen anhängiga brottmålet mot

Johannes Martinus Lemmens,

angående tolkningen av rådets direktiv 83/189/EEG av den 28 mars 1983 om ett informationsförfarande beträffande tekniska standarder och föreskrifter (EGT L 109, s. 8; svensk specialutgåva, område 13, volym 12, s. 154),

meddelar

DOMSTOLEN

sammansatt av tillförordnade ordföranden C. Gulmann (referent), ordförande på tredje och fjärde avdelningen, avdelningsordförandena H. Ragnemalm, M. Wathelet och R. Schintgen samt domarna G.F. Mancini, P.J.G. Kapteyn, J.L. Murray, D.A.O. Edward, J.-P. Puissochet, P. Jann och L. Sevón,

generaladvokat: N. Fennelly,

justitiesekreterare: avdelningsdirektören D. Louterman-Hubeau,

med beaktande av de skriftliga yttranden som har inkommit från:

- Nederländernas regering, genom ställföreträdande juridiske rådgivaren J.G. Lammers, utrikesministeriet, i egenskap av ombud,

- Förenade kungarikets regering, genom J.E. Collins, Assistant Treasury Solicitor, i egenskap av ombud, och N. Green, barrister,

- Europeiska gemenskapernas kommission, genom B.J. Drijber, rättstjänsten, och M. Schotter, nationell tjänsteman med förordnande vid rättstjänsten, båda i egenskap av ombud,

med hänsyn till förhandlingsrapporten,

efter att muntliga yttranden har avgivits vid sammanträdet den 16 december 1997 av: Nederländernas regering, företrädd av biträdande juridiske rådgivaren M. Fierstra, utrikesministeriet, i egenskap av ombud, Frankrikes regering, företrädd av R. Loosli-Surrans, chargé de mission, utrikesministeriets rättsavdelning, i egenskap av ombud, och kommissionen, företrädd av B.J. Drijber,

och efter att den 12 februari 1998 ha hört generaladvokatens förslag till avgörande,

följande

Dom

Domskäl

1 Arrondissementsrechtbank te Maastricht har genom beslut av den 13 juni 1997, som inkom till domstolens kansli den 18 juni 1997, i enlighet med artikel 177 i EG-fördraget ställt två frågor om tolkningen av rådets direktiv 83/189/EEG av den 28 mars 1983 om ett informationsförfarande beträffande tekniska standarder och föreskrifter (EGT L 109, s. 8, svensk specialutgåva, område 13, volym 12, s. 154, nedan kallat direktivet).

2 Frågorna har uppkommit i ett brottmål mot Johannes Martinus Lemmens, som står åtalad för att i onyktert tillstånd ha framfört ett fordon.

3 Enligt artikel 8.2 a i Wegenverkeerswet 1994 (vägtrafiklagen, Stb. 1995, 475) är det förbjudet att framföra eller låta framföra fordon efter att ha förtärt alkoholhaltiga drycker i en sådan mängd att det vid kontroll uppmäts en alkoholkoncentration i utandningsluften som överstiger 220 mikrogram alkohol per liter i utandningsluften.

4 Artikel 163.1 och 163.2 i samma lag har följande lydelse:

"1. Om föraren av ett fordon misstänks för brott mot artikel 8, kan polismannen ålägga föraren att genomgå en sådan kontroll som avses i artikel 8.2 a.

2. Den förare som enligt punkt 1 åläggs att genomgå kontroll är skyldig att blåsa in sin utandningslyft i en apparat som är avsedd för denna kontroll och att följa polismannens instruktioner för att kontrollen skall genomföras på bästa sätt."

5 Enligt punkt 10 i samma artikel skall justitieministern fastställa andra tillämpningsföreskrifter avseende dessa bestämmelser i en förvaltningsrättslig bestämmelse.

6 I Besluit alcoholonderzoeken av den 24 september 1987 (Stb. 432), vilken har ändrats vid ett flertal tillfällen (nedan kallad 1987 års kungörelse om kontroll av alkoholkoncentration), föreskrivs i artikel 3 att en alkometer av den modell som föreskrivs av justitieministern skall användas vid analys av utandningsprov, varvid förutsätts att alkometern är godkänd efter en kontrollundersökning av det av denna minister utsedda kontrollorganet. I artikel 5 i samma kungörelse föreskrivs vidare att justitieministern skall fastställa de villkor som alkometern måste uppfylla och de föreskrifter om vilka tester som alkometrarna måste genomgå.

7 De föreskrifter som avses i artikel 5 i 1987 års kungörelse om kontroll av alkoholkoncentration har fastställts i Regeling ademanalyse av den 25 september 1987 (1987 års ministerkungörelse om analys av utandningsluft, Stcrt. 187), vilken har ändrats vid ett flertal tillfällen (nedan kallad 1987 års kungörelse om analys av utandningsluft). I artikel 2.1 i denna kungörelse föreskrivs att alkometern, för att kunna användas av polisen vid nykterhetskontroller, måste vara av en sådan modell som godkänts av kontrollorganet efter att ha genomgått ett sådant test som föreskrivs i punkt 4.3 i bilaga 1, och i artikel 3.1 föreskrivs att alkometern dessutom måste ha godkänts av kontrollorganet efter att ha genomgått ett sådant test som föreskrivs i punkt 4.4 eller 4.5 i samma bilaga.

8 I bilaga 1 till 1987 års kungörelse om analys av utandningsluft anges vilka krav alkometrarna måste uppfylla, i synnerhet i fråga om kvalitet, prestanda, provning och provningsmetoder samt förfarandena vid godkännandebedömningen.

9 Enligt artiklarna 8 och 9 i direktivet, i dess lydelse vid den tidpunkt då de två kungörelserna från år 1987 antogs, skall medlemsstaterna till kommissionen anmäla alla förslag till tekniska föreskrifter som omfattas av direktivets tillämpningsområde och vänta i tre månader med att anta dessa förslag, utom i de särskilt brådskande undantagsfall som anges i artikel 9.3. I vissa fall, vilka beskrivs i artikel 9.1 och 9.2, skall denna frist förlängas med tre eller nio månader.

10 Domstolen har i dom av den 30 april 1996 i mål C-194/94, CIA Security International (REG 1996, s. I-2201), punkt 54, tolkat direktivet på så sätt att ett åsidosättande av anmälningsskyldigheten i artiklarna 8 och 9 i direktivet medför att de tekniska föreskrifterna i fråga inte är tillämpliga och därmed inte kan tillämpas gentemot enskilda. Domstolen fastslog följaktligen att enskilda kan åberopa ovannämnda bestämmelser vid en nationell domstol, på vilken det ankommer att vägra att tillämpa en nationell teknisk föreskrift som inte har anmälts i enlighet med direktivet.

11 Till följd av denna dom upprättade den nederländska regeringen en förteckning över de nationella föreskrifter som eventuellt skulle ha anmälts till kommissionen i enlighet med detta direktiv. Bland dessa föreskrifter förekom 1987 års kungörelse om kontroll av alkoholkoncentration och 1987 års kungörelse om analys av utandningsluft. I syfte att "komma i kapp" anmälde den nederländska regeringen till kommissionen även 1997 års kungörelse om kontroll av alkoholkoncentration och 1997 års kungörelse om analys av utandningsluft, vilka är identiska med 1987 års kungörelser.

12 Det framgår av beslutet om hänskjutande att Johannes Martinus Lemmens uppgav följande under brottmålsförfarandet gentemot honom: "Jag har läst i tidningarna att det är problem med alkometrarna. Jag hävdar att detta material inte har anmälts till Bryssel och undrar vad det får för konsekvenser i mitt fall."

13 Den nationella domstolen har under dessa omständigheter beslutat att vilandeförklara målet och att ställa följande frågor till domstolen:

"1) Kan en tilltalad, själv eller genom ombud, som står åtalad för brott mot artikel 8.2 a i vägtrafiklagen, med framgång göra gällande att 1987 års ministerkungörelse ... i ändrad lydelse om tilläggsbestämmelser angående de villkor som alkometrar måste uppfylla och om de test de skall genomgå - en föreskrift som för det test som anges i artikel 8.2 a i vägtrafiklagen med hänsyn till artikel 65 i lagen om införande av vägtrafiklagen, är grundad på artikel 163 i vägtrafiklagen jämförd med artikel 5 i 1987 års kungörelse om analys av utandningsluft ... i ändrad lydelse - inte skall tillämpas av det skälet att dessa bestämmelser inte har anmälts till kommissionen på det sätt som föreskrivs i artikel 8 i direktiv 83/189/EEG?

2) Skall en domare i ett brottmålsförfarande som det i fråga ex officio låta bli att tillämpa bestämmelsen med hänsyn till att den inte har anmälts?"

14 Eftersom den nederländska och den franska regeringen har gjort gällande att 1987 års kungörelse om analys av utandningsluft inte innehåller några tekniska föreskrifter i den mening som avses i direktivet, skall denna fråga prövas först.

15 Det skall erinras om att begreppet "teknisk föreskrift" definieras i artikel 1.5 i direktivet som "tekniska specifikationer, inbegripet tillämpliga administrativa bestämmelser, som är rättsligt eller faktiskt tvingande vid marknadsföring eller användning i en medlemsstat eller en större del därav, med undantag för sådana specifikationer som har fastställts av lokala myndigheter". Enligt punkt 1 i samma bestämmelse avses med "teknisk specifikation" "en i ett dokument intagen specifikation som fastställer de egenskaper som krävs av en produkt, exempelvis kvalitetsnivåer, prestanda, säkerhet eller dimensioner, inbegripet sådana krav på produkten som avser terminologi, symboler, provning och provningsmetoder, förpackning, märkning eller etikettering".

16 Den nederländska och den franska regeringen anser att 1987 års kungörelse om analys av utandningsluft av två skäl inte omfattas av direktivets tillämpningsområde, oavsett om kungörelsen innehåller uppgift om vilka krav alkometrarna måste uppfylla och oavsett om polisen är skyldig att använda godkända apparater för att brottet skall anses vara bevisat.

17 Den nederländska regeringen har för det första gjort gällande att 1987 års kungörelse om analys av utandningsluft tillämpas inom straffrätten, vilken inte omfattas av gemenskapsrättens tillämpningsområde.

18 Den franska regeringen har gjort gällande att direktivet inte avser produkter vilka, liksom i förevarande fall, skall användas vid offentlig maktutövning och a fortiori inom medlemsstaternas straffrättsliga system.

19 Dessa argument kan inte godtas. Även om det i princip är riktigt att straffrätten och bestämmelserna om brottmålsförfarandet omfattas av medlemsstaternas behörighet, kan slutsatsen inte dras att detta rättsområde inte kan påverkas av gemenskapsrätten (se i detta hänseende dom av den 2 februari 1989 i mål 186/87, Cowan, REG 1989, s. 195, punkt 19, svensk specialutgåva, häfte 10, och av den 11 november 1981 i mål 203/80, Casati, REG 1981, s. 2595, punkt 27, svensk specialutgåva, häfte 6).

20 I förevarande fall framgår det inte på något sätt av direktivet att de tekniska föreskrifter som avses i artikel 1 faller utanför anmälningsskyldigheten på grund av att de tillhör straffrätten och att direktivet endast omfattar produkter som inte används vid offentlig maktutövning. I likhet med vad domstolen fastslog i dom av den 20 mars 1997 i mål C-13/96, Bic Benelux (REG 1997, s. I-1753, punkt 19), skall det erinras om att ett direktiv är tillämpligt på tekniska föreskrifter oberoende av de skäl som har berättigat att föreskrifterna har antagits.

21 Den nederländska regeringen har för det andra påpekat att de ifrågavarande föreskrifterna inte gäller de personer som tillverkar eller saluför alkometrar, utan endast en viss typ av köpare, nämligen polismyndigheterna. På den del av marknaden för alkometrar som inte omfattas av bestämmelserna kan de apparater som inte uppfyller kraven i 1987 års kungörelse om analys av utandningsluft saluföras och användas utan begränsning.

22 Den nederländska regeringen har tillagt att instruktionerna i 1987 års kungörelse om analys av utandningsluft riktar sig till polismännen och avser att garantera alkometrarnas tillförlitlighet i och med att de styrker att en förare har framfört ett fordon i onyktert tillstånd. I instruktionerna anges dock inte vilka krav alkometrarna måste uppfylla för att kunna saluföras.

23 Den franska regeringen har i linje härmed påpekat att de aktuella föreskrifterna måste avse regelbundet använda produkter för att kunna klassificeras som tekniska föreskrifter i den mening som avses i direktivet.

24 Dessa argument kan inte godtas. Det kan förvisso förekomma föreskrifter enligt vilka det krävs tekniska specifikationer för en produkt när den är avsedd för en viss grupp användare, där produktens innehåll beror på denna grupps särskilda användningsområde, och som inte har ett tillräckligt nära samband med tillverkningen och saluföringen av nämnda produkt för att kunna klassificeras som tekniska föreskrifter i den mening som avses i direktivet. Så är emellertid inte fallet i detta mål.

25 Även om det i Nederländerna skulle finnas en marknad för alkometrar som inte uppfyller kraven i 1987 års kungörelse om analys av utandningsluft, måste dock föreskrifterna i kungörelsen följas av dem som säljer dessa apparater till polismyndigheterna, vilka utgör en stor användargrupp på den nederländska marknaden.

26 Det skall följaktligen fastslås att 1987 års kungörelse om analys av utandningsluft innehåller tekniska föreskrifter som skulle ha anmälts till kommissionen i enlighet med artikel 8 i direktivet innan de antogs.

27 Genom den första frågan vill den nationella domstolen i huvudsak få svar på om direktivet skall tolkas så, att ett åsidosättande av skyldigheten i artikel 8 att anmäla tekniska föreskrifter om alkometrar medför att den bevisning som har erhållits med hjälp av en enligt dessa föreskrifter godkänd alkometer inte kan åberopas gentemot en enskild som står åtalad för att ha framfört ett fordon i onyktert tillstånd.

28 Kommissionen och de regeringar som har yttrat sig i målet anser att denna fråga skall besvaras nekande.

29 Den nederländska regeringen har bland annat gjort gällande att den åtalade i målet vid den nationella domstolen inte har något skyddsvärt intresse att hänvisa till när han gör gällande att de tekniska föreskrifterna inte skall tillämpas. Eftersom direktivets syfte är att upprätthålla den fria rörligheten för varor, har endast enskilda som tillverkar eller importerar varor ett direkt intresse av att de tekniska föreskrifterna i 1987 års kungörelse om analys av utandningsluft har kontrollerats på grundval av direktivet.

30 Enligt den brittiska regeringen framgår det av domen i det ovannämnda målet CIA Security International att det är den icke anmälda tekniska föreskriften i sig som inte kan göras gällande gentemot enskilda. Direktivet avser endast att avskaffa handelshinder och har inte till syfte att förbjuda användning av en produkt som har saluförts i enlighet med en icke anmäld teknisk föreskrift.

31 Kommissionen och den franska regeringen har uppgett att villkoren för att artikel 8 i direktivet skall anses ha direkt effekt och följden av ett åsidosättande av denna bestämmelse, det vill säga att den icke anmälda föreskriften inte kan göras gällande gentemot enskilda, framgår av tvingande gemenskapsrätt. Det åligger dock den nationella lagstiftaren att fastställa innehållet i och de konkreta konsekvenserna av denna följd, varvid förutsätts dels att en enskild kan göra gällande ett åsidosättande av gemenskapsrätten på samma villkor som ett motsvarande åsidosättande av nationella bestämmelser, dels att gemenskapsrättens verkan förblir intakt. Kommissionen anser följaktligen att gemenskapsrätten inte utgör hinder för tillämpning av en nationell rättsprincip enligt vilken ett åsidosättande av skyldigheten att anmäla tekniska föreskrifter inte medför att lagstiftningen om framförande av fordon i onyktert tillstånd inte kan tillämpas, under förutsättning att den åtalade inte heller kan göra gällande att en motsvarande skyldighet enligt nationell rätt har åsidosatts.

32 Det skall härvid erinras om att domstolen i punkt 40 i domen i det ovannämnda målet CIA Security International påpekade att avsikten med direktivet är att, genom en förebyggande kontroll, skydda den fria rörligheten för varor, vilken är en av gemenskapens grundvalar. Denna kontroll erfordras, eftersom de tekniska föreskrifter som omfattas av direktivet kan utgöra hinder för varuutbytet mellan medlemsstater. Sådana hinder kan nämligen inte tillåtas annat än om de är nödvändiga på grund av tvingande hänsyn som skall tillvarata allmänintresset.

33 I punkterna 48 och 54 i samma dom fastslog domstolen, efter att ha erinrat om att anmälningsskyldigheten utgör ett väsentligt medel för att fullgöra denna gemenskapskontroll, att kontrollen blir än mer effektiv genom att direktivet tolkas på så sätt att ett åsidosättande av anmälningsskyldigheten utgör ett väsentligt förfarandefel av den arten att de tekniska föreskrifterna i fråga inte kan tillämpas och göras gällande gentemot enskilda.

34 I ett brottmål som det aktuella vid den nationella domstolen är de föreskrifter som tillämpas på den åtalade dels sådana som förbjuder och bestraffar framförande av fordon i onyktert tillstånd, dels sådana som tvingar föraren att blåsa i en apparat som mäter alkoholkoncentrationen. Resultatet av detta prov utgör bevisning i brottmålet. Dessa föreskrifter är inte desamma som de som inte kan göras gällande gentemot enskilda på grund av att de inte har anmälts till kommissionen i enlighet med direktivet.

35 Det skall påpekas att underlåtenheten att anmäla tekniska föreskrifter, vilken förvisso utgör ett förfarandefel vid antagandet, medför att dessa föreskrifter inte kan tillämpas om de hindrar användning eller saluföring av en produkt som inte uppfyller kraven i dessa föreskrifter. Denna underlåtenhet medför däremot inte att all användning av en produkt som uppfyller villkoren i de icke anmälda föreskrifterna är förbjuden.

36 Det faktum att en produkt, som i förevarande fall, används i myndighetsutövning utgör inte ett handelshinder som hade kunnat undvikas om anmälningsförfarandet hade följts.

37 Svaret på den första frågan är således att direktivet skall tolkas på så sätt att ett åsidosättande av skyldigheten i artikel 8 i direktivet att anmäla tekniska föreskrifter om alkometrar inte medför att den bevisning som har erhållits med hjälp av en alkometer som är godkänd enligt icke anmälda föreskrifter inte kan åberopas gentemot en enskild som står åtalad för att ha framfört ett fordon i onyktert tillstånd.

38 Med hänsyn till svaret på den första frågan behöver den andra frågan inte besvaras.

Beslut om rättegångskostnader

Rättegångskostnader

39 De kostnader som har förorsakats den nederländska, den franska och den brittiska regeringen samt kommissionen, vilka har inkommit med yttranden till domstolen, är inte ersättningsgilla. Eftersom förfarandet i förhållande till parterna i målet vid den nationella domstolen utgör ett led i beredningen av samma mål, ankommer det på den nationella domstolen att besluta om rättegångskostnaderna.

Domslut

På dessa grunder beslutar

DOMSTOLEN

- angående de frågor som genom beslut av den 13 juni 1997 har ställts av Arrondissementsrechtbank te Maastricht - följande dom:

Rådets direktiv 83/189/EEG av den 28 mars 1983 om ett informationsförfarande beträffande tekniska standarder och föreskrifter skall tolkas på så sätt att ett åsidosättande av skyldigheten i artikel 8 i direktivet att anmäla tekniska föreskrifter om alkometrar inte medför att den bevisning som har erhållits med hjälp av en alkometer som är godkänd enligt icke anmälda föreskrifter inte kan åberopas gentemot en enskild som står åtalad för att ha framfört ett fordon i onyktert tillstånd.