ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
SV Europeiska unionens officiella tidning C 37/4

Överklagande ingett den 23 november 2009 av The Wellcome Foundation Ltd av den dom som förstainstansrätten (sjunde avdelningen) meddelade den 23 september 2009 i mål T-493/07, The Wellcome Foundation Ltd mot Byrån för harmonisering inom den inre marknaden (varumärken, mönster och modeller)

(Mål C-461/09 P)

2010/C 37/06

Rättegångsspråk: engelska

Parter

Klagande: The Wellcome Foundation Ltd (ombud: R. Gilbey, avocat)

Övriga parter i målet: Byrån för harmonisering inom den inre marknaden (varumärken, mönster och modeller) (harmoniseringsbyrån), Serono Genetics Institute S.A

Klagandens yrkanden

Klaganden yrkar att domstolen ska

— fastställa att förstainstansrätten har åsidosatt de rättsliga kraven i artiklarna 8.1 b och 52.1 a i förordning nr 40/94 (1) genom att fastställa överklagandenämndens beslut, och

— upphäva den överklagade domen att fastställa överklagandenämndens beslut, såvitt domen innebar att förstainstansrätten vägrade att ogiltigförklara samtliga harmoniseringsbyråns och förstainstansrättens beslut om kostnader, samt besluta att harmoniseringsbyrån ska ersätta rättegångskostnaderna.

Grunder och huvudargument

Klaganden gör gällande, på grundval av omständigheterna i målet som de framgår av varumärkesregistren och vad som framkommit inför harmoniseringsbyrån, att förstainstansrätten utan rättslig grund har funnit, att graden av uppmärksamhet hos omsättningskretsen var hög.

Klaganden gör även gällande att förstainstansrätten har vägrat beakta bevisning som har åberopats av klaganden. Denna bevisning innebär endast en utförligare framställning av de argument och den bevisning som redan hade åberopats inför harmoniseringsbyrån och borde därför ha ansetts tillåten.

Klaganden gör vidare gällande att förstainstansrätten, vid beskrivningen av graden av varuslagslikhet mellan varorna använder en terminologi som är otydlig och inkonsekvent och således inte anger precisa, korrekta och konsekventa skäl för domen i fråga.

På grundval av de omständigheter som har lagts fram för förstainstansrätten, gör klaganden gällande att förstainstansrätten har tillämpat felaktiga, ofullständiga och bristfälliga rättsliga kriterier för att komma fram till slutsatsen att överklagandenämnden hade rätt när den fastställde att varuslagslikheten mellan varorna var liten.

Klaganden gör gällande att förstainstansrätten, på grundval av de omständigheter som har lagts fram för förstainstansrätten, har underlåtit att tillämpa rätt kriterium för en omfattande jämförelse av kännetecknen genom slutsatsen att känneteckenslikheten var liten.

Slutligen gör klaganden gällande att förstainstansrätten, genom att ha gjort rättsligt felaktiga, ofullständiga eller bristfälliga prövningar för att definiera omsättningskretsen och bedöma varuslags- och känneteckenslikheten, har grundat sin slutsats om risk för förväxling på felaktiga, ofullständiga eller bristfälliga rättsliga kriterier.

(1) Rådets förordning (EG) nr 40/94 av den 20 december 1993 om gemenskapsvarumärken, EGT L 11, 1994, s. 1; svensk specialutgåva, område 17, volym 2 s. 3
SV Europeiska unionens officiella tidning C 11/18

Begäran om förhandsavgörande framställd av Court of Appeal (Civil Division) (England and Wales) den 28 oktober 2009 — Generics (UK) Ltd mot Synaptech Inc

(Mål C-427/09)

2010/C 11/29

Rättegångsspråk: engelska

Hänskjutande domstol

Court of Appeal (Civil Division) (England and Wales)

Parter i målet vid den nationella domstolen

Klagande: Generics (UK) Ltd

Motpart: Synaptech Inc

Tolkningsfrågor

1. Ska det första godkännandet att saluföra produkten i gemenskapen, i enlighet med artikel 13.1 i rådets förordning (EEG) nr 1768/92 (1), anses avse det första godkännande att saluföra produkten i gemenskapen som meddelats i enlighet med rådets direktiv 65/65/EEG (2) (numera ersatt av direktiv 2001/83/EG (3)) eller räcker ett godkännande som gör det möjligt att saluföra produkten i gemenskapen eller i EES?

2. Om det, i enlighet med artikel 13.1 i rådets förordning (EEG) nr 1768/92, krävs att ett godkännande att saluföra produkten i gemenskapen ska ha meddelats i enlighet med rådets direktiv 65/65/EEG (numera ersatt av direktiv 2001/83/EG), ska då ett godkännande som meddelades år 1963 i Österrike i enlighet med den nationella lagstiftning som då var i kraft (vilken inte uppfyllde kraven i direktiv 65/65/EEG), och som aldrig ändrades för att överensstämma med direktiv 65/65/EEG och som slutligen återkallades år 2001, anses utgöra ett godkännande som meddelats i enlighet med direktiv 65/65/EEG för det syftet?

(1) Rådets förordning (EEG) nr 1768/92 av den 18 juni 1992 om införande av tilläggsskydd för läkemedel (EGT L 182, s. 1; svensk specialutgåva, område 13, volym 23, s. 78.

(2) Rådets direktiv 65/65/EEG av den 30 januari 1965 om tillnärmning av bestämmelser som fastställs genom lagar eller andra författningar och som gäller farmaceutiska specialiteter (EGT L 22, s. 369; svensk specialutgåva, område 13, volym 1, s. 67).

(3) Europaparlamentets och rådets direktiv 2001/83/EG av den 6 november 2001 om upprättande av gemenskapsregler för humanläkemedel (EGT L 311, s. 67).
SV Europeiska unionens officiella tidning C 90/14

Begäran om förhandsavgörande framställd av House of Lords (Förenade kungariket) den 9 februari 2009 – Commissioners for Her Majesty's Revenue and Customs mot Baxi Group Limited

(Mål C-55/09)

2009/C 90/21

Rättegångsspråk: engelska

Hänskjutande domstol

House of Lords

Parter i målet vid den nationella domstolen

Klagande: Commissioners for Her Majesty's Revenue and Customs

Motpart: Baxi Group Limited

Tolkningsfrågor

”A En beskattningsbar person driver en säljkampanj som administreras av en reklam- och marknadsföringsbyrå (nedan kallad byrån) och som innebär att poäng delas ut till den beskattningsbara personens kunder i samband med att kunderna köper den beskattningsbara personens varor.

B Kunderna kan lösa in poängen och mottar härvid kostnadsfritt bonusvaror från byrån.

C Den beskattningsbara personen har träffat avtal med byrån om att till byrån betala rekommenderat detaljhandelspris för bonusvarorna. 1. Hur ska mot denna bakgrund artiklarna 14, 24, 73 och 168 i mervärdesskattedirektivet (1) (tidigare artiklarna 5, 6, 11 A.1 a och 17.2 i sjätte direktivet (2)) tolkas med avseende på betalningarna från den beskattningsbara personen till byrån? 2. Ska dessa bestämmelser närmare bestämt tolkas på ett sådant sätt att den beskattningsvara personens betalningar till byrån ska betraktas a) endast som vederlag för de tjänster som byrån tillhandahåller den beskattningsbara personen, b) endast som vederlag som betalas av den beskattningsbara personen i egenskap av tredjeman för tillhandahållandet av varor från byrån till kunderna, c) delvis som vederlag för de tjänster som byrån tillhandahåller den beskattningsbara personen och delvis som vederlag för tillhandahållandet av varor från byrån till kunderna, eller d) som vederlag för tillhandahållande av både reklam- och marknadsföringstjänster och bonusvaror från byrån till den beskattningsbara personen? 3. Om svaret på fråga 2 är att betalningarna ska betraktas delvis som vederlag för de tjänster som byrån tillhandahåller den beskattningsbara personen och delvis som vederlag som den beskattningsbara personen betalar till byrån i egenskap av tredje man för byråns tillhandahållande av varor till kunderna, enligt vilka gemenskapsrättsliga kriterier ska det fastställas hur betalningen ska fördelas mellan dessa två tillhandahållanden?”

(1) Rådets direktiv 2006/112/EG av den 28 november 2006 om ett gemensamt system för mervärdesskatt (EUT L 347, s. 1).

(2) Rådets sjätte direktiv 77/388/EG av den 17 maj 1977 om harmonisering av medlemsstaternas lagstiftning rörande omsättningsskatter – Gemensamt system för mervärdesskatt: enhetlig beräkningsgrund (EGT L 145, s. 1; svensk specialutgåva, område 9, volym 1 s. 28).
SV Europeiska unionens officiella tidning C 44/31

Talan väckt den 2 december 2008 – Europeiska gemenskapernas kommission mot Storhertigdömet Luxemburg

(Mål C-526/08)

(2009/C 44/51)

Rättegångsspråk: franska

Parter

Sökande: Europeiska gemenskapernas kommission (ombud: S. Pardo Quintillán och N. von Lingen)

Svarande: Storhertigdömet Luxemburg

Sökandens yrkanden

Sökanden yrkar att domstolen ska

— fastställa att Storhertigdömet Luxemburg har underlåtit att uppfylla sina skyldigheter enligt artiklarna 4 och 5 jämförda med punkt 1 i avsnitt A i bilaga 2 och punkt 1.1 i bilaga 3, punkt 5 i avsnitt A i bilaga 2 och punkt 1.2 i bilaga 3, punkt 2 i avsnitt A i bilaga 2 och punkt 6 i avsnitt A i bilaga 2 i rådets direktiv 91/676/EEG av den 12 december 1991 om skydd mot att vatten förorenas av nitrater från jordbruket (1) genom att inte anta de lagar och andra författningar som är nödvändiga för att följa direktivet på ett fullständigt och korrekt sätt, och

— förplikta Storhertigdömet Luxemburg att ersätta rättegångskostnaderna.

Grunder och huvudargument

Kommissionen anför fyra anmärkningar till stöd för sin talan.

Genom den första anmärkningen kritiserar kommissionen svaranden för att inte ha tagit hänsyn till de tillvägagångssätt och de tidsperioder för att sprida gödsel på mark som föreskrivs i direktivet. Förbudet mot spridning av gödsel på mark under vissa tidsperioder borde nämligen hänföra sig till såväl organiskt gödsel som handelsgödsel, medan endast organiskt gödsel nämns i de luxemburgska bestämmelserna. Förbudet mot spridning på mark under vissa tidsperioder borde dessutom omfatta all jordbruksmark, däribland ängsmark, som utelämnats i de nationella genomförandeåtgärderna. Sökanden framhåller även att det i de nationella bestämmelserna borde fastställas på ett tydligare sätt i vilka fall det kan göras undantag från förbudet, eftersom detta inte föreskrivs i direktivet.

Genom den andra anmärkningen gör sökanden gällande att det inte föreskrivs några krav i de nationella bestämmelserna på minimal lagringskapacitet för gödselvatten för alla anläggningar, utan att endast nya anläggningar eller anläggningar som ska moderniseras nämns i bestämmelserna. Ett sådant genomförande är inte förenligt med direktivet i den mån de nuvarande anläggningarna medför en risk för förorening. I de nationella bestämmelserna borde således föreskrivas en minimal lagringskapacitet för alla anläggningar.

Genom den tredje anmärkningen hävdar kommissionen att förbudet i den nationella lagstiftningen borde innefatta all gödselspridning på starkt sluttande mark, och inte endast spridning av organiskt gödselmedel.

Genom den fjärde och sista anmärkningen kritiseras svaranden för att inte ha vidtagit tillräckliga åtgärder avseende tekniken för spridning på mark, i synnerhet för att säkerställa en enhetlig och effektiv spridning av gödselmedel på mark.

(1) EGT L 375, s. 1.
SV Europeiska unionens officiella tidning C 301/23

Begäran om förhandsavgörande framställd av High Court of Justice (England and Wales) (Queen's Bench Division), Leeds District Registry den 18 september 2008 – Uniplex (UK) Ltd mot NHS Business Services Authority

(Mål C-406/08)

(2008/C 301/36)

Rättegångsspråk: engelska

Hänskjutande domstol

High Court of Justice (Queen's Bench Division)

Part(er) i målet vid den nationella domstolen

Kärande: Uniplex (UK) Ltd

Svarande: NHS Business Services Authority

Tolkningsfrågor

När en ekonomisk aktör väcker talan vid nationell domstol mot en upphandlande myndighets beslut att ingå ett ramavtal till följd av ett anbudsförfarande i vilket den ekonomiske aktören deltog och detta förfarande skulle genomföras i enlighet med direktiv 2004/18/EG (1) (och tillämpliga nationella bestämmelser genom vilka direktivet implementerats), och genom denna talan yrkar fastställelse av och skadestånd för överträdelse av tillämpliga bestämmelser om offentlig upphandling vad gäller anbudsförfarandet och ingående av ramavtalet,

a) ska en nationell bestämmelse som Regulation 47(7)(b) i Public Contracts Regulations 2006 i vilken det föreskrivs att talan ska väckas snarast eller i vart fall inom tre månader från den tidpunkt då grunden för att väcka talan uppstod såvida inte domstolen finner att det finns skäl att utsträcka den frist inom vilken talan ska väckas mot bakgrund av artiklarna 1 och 2 i direktiv 89/665/EEG (2), likhetsprincipen och principen om effektivt domstolsskydd i EG rätten och/eller effektivitetsprincipen och andra relevanta EG rättsliga principer, tolkas så att anbudsgivaren ges en individuell och ovillkorlig rätt i förhållande till den upphandlande myndigheten med den innebörden att fristen för att väcka talan mot den upphandlande myndigheten avseende ett sådant anbudsförfarande och beslut att ingå ramavtal börjar löpa den dag anbudsgivaren kände till eller borde ha känt till att anbudsförfarandet och beslutet att ingå ramavtal utgjorde en överträdelse av de EG rättsliga bestämmelserna om offentlig upphandling eller den dag då överträdelsen av dessa bestämmelser ägde rum, och

b) oavsett hur ovannämnda fråga besvaras, hur ska en nationell domstol tillämpa (i) ett villkor att talan ska väckas snarast, och (ii) en möjlighet att utsträcka den nationella fristen för att väcka talan i ett sådant fall?

(1) Europaparlamentets och rådets direktiv 2004/18/EG av den 31 mars 2004 om samordning av förfarandena vid offentlig upphandling av byggentreprenader, varor och tjänster (EUT L 134, s. 114).

(2) Rådets direktiv 89/665/EEG av den 21 december 1989 om samordning av lagar och andra författningar för prövning av offentlig upphandling av varor och bygg- och anläggningsarbeten (EGT L 395, s. 33; svensk specialutgåva, område 6, volym 3, s. 48).
3.

Om fråga 1 punkterna a, b och c ska besvaras nekande: Ska artikel 13 B c i rådets sjätte direktiv 77/388/EEG av den 17 maj 1977 om harmonisering av medlemsstaternas lagstiftning rörande omsättningsskatter tolkas så, att — den vederlagsbetingade överföringen av avtal om återförsäkring av livförsäkring ska anses utgöra en leverans och att — det vid tillämpningen av artikel 13 B c i rådets sjätte direktiv 77/388/EEG av den 17 maj 1977 om harmonisering av medlemsstaternas lagstiftning rörande omsättningsskatter inte har någon betydelse om den plats där den från skatteplikt undantagna verksamheten bedrivs ligger i den medlemsstat där leveransen äger rum eller om den ligger i en annan medlemsstat?
SV Europeiska unionens officiella tidning C 197/12

Begäran om förhandsavgörande framställd av Conseil d'État (Frankrike) den 21 maj 2008 – Société Zeturf Ldt mot Premier ministre, Ministre de l'Agriculture et de la Pêche, Ministre de l'Intérieur, de l'Outre-mer et des Collectivités territoriales, Ministre de l'Économie, de l'Industrie et de l'Emploi – Intervenient: G.I.E. Pari Mutuel Urbain (PMU)

(Mål C-212/08)

(2008/C 197/20)

Rättegångsspråk: franska

Hänskjutande domstol

Conseil d'État (Frankrike)

Part(er) i målet vid den nationella domstolen

Sökande: Société Zeturf Ldt

Svarande: Premier ministre, Ministre de l'Agriculture et de la Pêche, Ministre de l'Intérieur, de l'Outre-mer et des Collectivités territoriales, Ministre de l'Économie, de l'Industrie et de l'Emploi

Tolkningsfrågor

1) Ska artiklarna 49 och 50 i fördraget om upprättandet av Europeiska gemenskapen tolkas så att de utgör hinder för nationella bestämmelser enligt vilka en enda aktör utan vinstsyfte ges ensamrätt att anordna vadhållning på hästar utanför kapplöpningsbanorna och vilka, även om de förefaller vara ägnade att säkerställa syftet att bekämpa kriminalitet och skydda den allmänna ordningen, på ett mer effektivt sätt än vad mindre ingripande åtgärder skulle göra, åtföljs, för att motverka risken för otillåtna spelarrangemang och styra spelarna mot det legala utbudet, av en dynamisk affärspolitik från aktörens sida som följaktligen inte helt uppfyller syftet att minska möjligheterna till spel?
12.

Artikel 6 i Europakonventionen har rubriken ”Rätt till en rättvis rättegång” och lyder som följer: ”1. Var och en skall, vid prövningen av hans civila rättigheter och skyldigheter eller av en anklagelse mot honom för brott, vara berättigad till en rättvis och offentlig rättegång inom skälig tid och inför en oavhängig och opartisk domstol som upprättats enligt lag. Domen skall avkunnas offentligt, men pressen och allmänheten får utestängas från rättegången eller en del därav av hänsyn till den allmänna moralen, den allmänna ordningen eller den nationella säkerheten i ett demokratiskt samhälle, eller då minderårigas intressen eller skyddet för parternas privatliv så kräver eller, i den mån domstolen finner det strängt nödvändigt, under särskilda omständigheter när offentlighet skulle skada rättvisans intresse.” 2. Var och en som blivit anklagad för brott skall betraktas som oskyldig till dess hans skuld lagligen fastställts. 3. Var och en som blivit anklagad för brott har följande minimirättigheter a) att utan dröjsmål, på ett språk som han förstår och i detalj, underrättas om innebörden av och grunden för anklagelsen mot honom, b) att få tillräcklig tid och möjlighet att förbereda sitt försvar, c) att försvara sig personligen eller genom rättegångsbiträde som han själv utsett eller att, när han saknar tillräckliga medel för att betala ett rättegångsbiträde, erhålla ett sådant utan kostnad, om rättvisans intresse så fordrar, d) att förhöra eller låta förhöra vittnen som åberopas mot honom samt att själv få vittnen inkallade och förhörda under samma förhållanden som vittnen åberopade mot honom, e) att utan kostnad bistås av tolk, om han inte förstår eller talar det språk som används i domstolen.”
11.

I artikel 9 i samma beslut, som har rubriken ”Eurosystemets gemensamma testförfaranden för sedelhanteringsmaskiner”, föreskrivs följande i punkterna 1–3: ”1. De nationella centralbankerna ska testa olika typer av sedelhanteringsmaskiner i enlighet med de gemensamma testförfarandena. 2. Alla godkända sedelhanteringsmaskiner ska anges på ECB:s webbplats under testresultatens giltighetsperioder enligt punkt 3. En typ av sedelhanteringsmaskin som under denna period inte längre klarar att upptäcka alla förfalskade eurosedlar som är kända för Eurosystemet ska avlägsnas från listan enligt ett förfarande som har fastställts av ECB. 3. Om en typ av sedelhanteringsmaskin har godkänts ska testresultaten gälla i hela euroområdet under ett års tid räknat från slutet av den månad då testet genomfördes, förutsatt att den kan upptäcka alla förfalskade eurosedlar som är kända för Eurosystemet under denna period.”
58.

Följaktligen kan kommissionen och medlemsstaten enligt artikel 128 i domstolens rättegångsregler ge in nya bevis – i det aktuella målet exempelvis bevis för att gränsvärdena överskridits under åren 2017–2020 – i vart fall i ansökan och svaromålet och även i samband med repliken och dupliken under förutsättning att parterna anger skälen till att detta inte har gjorts tidigare, och undantagsvis även efter det att den skriftliga delen av förfarandet har avslutats. ( 16 ) Kommissionen måste enbart se till att de bevis som den inger i samband med den formella underrättelsen inte utvidgar föremålet för talan.
38.

Genom den första grundens första del har parlamentet gjort gällande att tribunalen gjorde en felaktig rättstillämpning med hänsyn till tolkningen av beslutet om fastställande av de olika stegen i förfarandet, och att de skäl som åberopades är motstridiga. För det första har parlamentet hävdat att kriterierna för den jämförande bedömningen endast används under den första fasen av urvalsförfarandet. I samband med det aktuella urvalsförfarandet fastställde den rådgivande kommittén tre kriterier för den jämförande bedömningen ( 5 ) och därefter sju ämnen att diskutera under intervjuerna. ( 6 ) Det har gjorts gällande att det därför var felaktigt av tribunalen att kritisera den rådgivande kommittén, i punkterna 118 och 119 i den överklagade domen, för att ha ändrat kriterierna för den jämförande bedömningen under intervjufasen. För det andra har parlamentet hävdat att beslutet om fastställande av de olika stegen i förfarandet inte kräver att den rådgivande kommittén lämnar någon information till presidiet i förfarandets andra fas. Tribunalen gjorde därför en felaktig rättstillämpning när den kritiserade den rådgivande kommittén, i punkterna 120–124 i den överklagade domen, för att ha underlåtit att informera presidiet om ändringen av kriterierna för den jämförande bedömningen under intervjufasen. För det tredje har parlamentet, med hänsyn till denna felaktiga rättstillämpning, hävdat att resonemanget i den överklagade domen är motstridigt.
6.

Artikel 12 (”Offentliga kontrakt mellan enheter i den offentliga sektorn”) har följande lydelse: ”1. Kontrakt som en upphandlande myndighet tilldelar en privaträttslig eller offentligrättslig juridisk person ska inte omfattas av tillämpningsområdet för detta direktiv om samtliga följande villkor är uppfyllda: a) Den upphandlande myndigheten utövar kontroll över den berörda juridiska personen motsvarande den som den utövar över sin egen förvaltning. b) Den kontrollerade juridiska personen utför mer än 80 % av sin verksamhet för den upphandlande myndighetens räkning eller för andra juridiska personer som den upphandlande myndigheten utövar kontroll över. c) Det finns inget direkt privat ägarintresse i den kontrollerade juridiska personens kapital med undantag för icke-kontrollerande och icke-blockerande former av privat ägarintresse i kapital som krävs enligt bestämmelser i nationell lagstiftning, i överensstämmelse med fördragen, och som inte utövar ett avgörande inflytande över den kontrollerade juridiska personen. … 3. En upphandlande myndighet som inte utövar kontroll över en privaträttslig eller offentligrättslig juridisk person i den mening som avses i punkt 1 kan emellertid tilldela ett offentligt kontrakt till denna juridiska person utan att tillämpa detta direktiv om samtliga följande villkor är uppfyllda: a) Den upphandlande myndigheten utövar tillsammans med andra upphandlande myndigheter kontroll över den berörda juridiska personen motsvarande den som de utövar över sina egna förvaltningar. b) Den juridiska personen utför mer än 80 % av sin verksamhet för de kontrollerande upphandlande myndigheternas räkning eller för andra juridiska personer som samma upphandlande myndigheter utövar kontroll över. … För tillämpningen av första stycket a ska de upphandlande myndigheterna anses utöva gemensam kontroll över en juridisk person om samtliga följande villkor är uppfyllda: i) Den kontrollerade juridiska personens beslutsorgan består av representanter från samtliga deltagande upphandlande myndigheter. Enskilda representanter får företräda flera eller samtliga av de deltagande upphandlande myndigheterna. ii) Dessa upphandlande myndigheter har tillsammans ett avgörande inflytande såväl över den kontrollerade juridiska personens strategiska mål som över dess viktiga beslut. iii) Den kontrollerade juridiska personen har inget eget intresse som strider mot de kontrollerande upphandlande myndigheternas intressen. 4. Ett kontrakt som ingåtts uteslutande mellan två eller flera upphandlande myndigheter ska inte omfattas av tillämpningsområdet för detta direktiv, om samtliga följande villkor är uppfyllda: a) Kontraktet inrättar eller genomför ett samarbete mellan de deltagande upphandlande myndigheterna för att säkerställa att de offentliga tjänster som de ska fullgöra tillhandahålls med målet att uppnå myndigheternas gemensamma mål. b) Genomförandet av samarbetet styrs endast av överväganden som sammanhänger med allmänintresset. c) De deltagande upphandlande myndigheterna utövar verksamhet på den öppna marknaden i en omfattning som understiger 20 % av de verksamheter som berörs av samarbetet. …”