ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
32

Klaganden har i detta avseende gjort gällande att domstolen i domen av den 21 december 2016, Länsförsäkringar (C‑654/15, EU:C:2016:998), slog fast att artikel 15.1 och artikel 51.1 a i förordning nr 207/2009 ger varumärkesinnehavaren en anståndsperiod för att börja göra verkligt bruk av sitt varumärke, under vilken denne kan åberopa ensamrätt till varumärket med stöd av artikel 9.1 i nämnda förordning för samtliga varor och tjänster, utan att behöva visa att varumärket varit i verkligt bruk. Detta innebär att omfattningen av varumärkesinnehavarens rättigheter under denna period ska bedömas med hänsyn till de varor och tjänster som avses i registreringen av varumärket och inte utifrån det bruk som innehavaren har kunnat göra av varumärket under denna period.
3

Denna förordning innehöll en avdelning III, med rubriken ”System med samlat gårdsstöd”, vilket i sin tur innehöll kapitel 3, ”[s]tödrättigheter”. I avsnitt 1 i detta kapitel, som avsåg ”[s]tödrättigheter grundade på areal”, fanns artikel 43 med rubriken ”Fastställande av stödrättigheter”. Nämnda artikel 43 hade följande lydelse: ”1. Utan att det påverkar tillämpningen av artikel 48 skall en jordbrukare erhålla en stödrättighet per hektar, som beräknas genom att referensbeloppet divideras med det treåriga genomsnittet av antalet hektar som under referensperioden gav rätt till de direktstöd som förtecknas i bilaga VI. Det totala antalet stödrättigheter skall vara detsamma som ovan nämnda genomsnittliga antal hektar. … 2. I det antal hektar som avses i punkt 1 skall dessutom följande ingå: … b) All grovfoderareal under referensperioden. 3. I punkt 2 b i denna artikel skall ’grovfoderareal’ avse den areal på jordbruksföretaget som under hela kalenderåret, i enlighet med artikel 5 i kommissionens förordning (EG) nr 2419/2001 [av den 11 december 2001 om fastställande av tillämpningsföreskrifter för det integrerade administrations- och kontrollsystem för vissa av gemenskapens stödordningar som infördes genom rådets förordning (EEG) nr 3508/92 (EGT L 327, 2001, s. 11)], var tillgänglig för djuruppfödning, inbegripet arealer med gemensam användning och arealer med blandad odling. Grovfoderarealen får inte omfatta – byggnader, skog, dammar, gångstigar, …”
28

Genom ansökan som inkom den 25 juli 2014 väckte enheten European Citizens’ Initiative One of Us samt de sju fysiska personer som är organisatörer för det omtvistade medborgarinitiativet och som bildar dess medborgarkommitté talan om ogiltigförklaring av det omtvistade meddelandet och, i andra hand, ogiltigförklaring av artikel 10.1 c i förordning nr 211/2011.
2

Begäran har framställts i ett mål mellan Amoena Ltd och Commissioners for Her Majesty’s Revenue and Customs (Skatte- och tullförvaltningen i Förenade konungariket Storbritannien och Nordirland) (nedan kallad skatteförvaltningen) angående tullklassificeringen av protesbehåar.
48

Det ska i detta hänseende understrykas att de bosättningar som upprättats i vissa av de territorier som ockuperas av Staten Israel kännetecknas av att de konkretiserar en befolkningsförflyttningspolitik som förs av denna stat utanför dess territorium. En dylik politik strider mot internationella humanitärrättsliga regler, såsom dessa har kodifierats i artikel 49 sjätte stycket i konventionen angående skydd för civilpersoner under krigstid, vilken undertecknades i Genève den 12 augusti 1949 (United Nations Treaty Series, vol. 75, no. 973, s. 287), vilket Internationella domstolen – beträffande ockuperat palestinskt område – har konstaterat i sitt rådgivande yttrande av den 9 juli 2004, Legal Consequences of the Construction of a Wall in the Occupied Palestinian Territory (I.C.J. Reports 2004, s. 136, punkt 120). Denna politik har dessutom, såsom generaladvokaten har konstaterat i punkterna 53 och 54 i sitt förslag till avgörande, vid upprepade tillfällen fördömts av Förenta Nationernas säkerhetsråd, och av Europeiska unionen själv. Det ska i detta sammanhäng understrykas att enligt artikel 3.5 FEU ska unionen bidra till en strikt efterlevnad av internationell rätt, inklusive respekt för principerna i Förenta Nationernas stadga.
3

I artikel 50 i kommissionens förordning (EG) nr 1122/2009 av den 30 november 2009 om tillämpningsföreskrifter för förordning nr 73/2009 vad gäller tvärvillkor, modulering och det integrerade administrations- och kontrollsystem inom de system för direktstöd till jordbrukare som införs genom den förordningen och om tillämpningsföreskrifter för rådets förordning (EG) nr 1234/2007 när det gäller tvärvillkoren för stöd inom vinsektorn (EUT L 316, 2009, s. 65, och rättelse i EUT L 246, 2013, s. 3), föreskrivs följande: ”1. Den behöriga kontrollmyndigheten ska kontrollera efterlevnaden av de krav och normer som ingår i dess ansvarsområde hos minst 1 % av alla jordbrukare som lämnar in stödansökningar inom ramen för system för direktstöd i den mening som avses i artikel 2 d i förordning [nr 73/2009] och som den behöriga kontrollmyndigheten ansvarar för. Den behöriga kontrollmyndigheten ska även kontrollera efterlevnaden av de krav och normer som ingår i dess ansvarsområde hos minst 1 % av alla de jordbrukare som är skyldiga att under det aktuella kalenderåret iaktta tvärvillkor i enlighet med artiklarna 85t och 103z i [rådets förordning (EG) nr 1234/2007 av den 22 oktober 2007 om upprättande av en gemensam organisation av jordbruksmarknaderna och om särskilda bestämmelser för vissa jordbruksprodukter (förordningen om en samlad marknadsordning) (EUT L 299, 2007, s. 1, och rättelse i EUT L 63, 2010, s. 30)] och som står under den behöriga kontrollmyndighetens ansvar. Den minimiandel kontroller som anges i första stycket kan uppnås för varje behörig kontrollmyndighet eller för varje rättsakt eller norm eller rättsakts- eller normgrupp. I fall där kontrollerna inte genomförs av utbetalningsställena i enlighet med artikel 48 kan denna minsta kontrollandel dock även uppnås för varje enskilt utbetalningsställe. Om det i lagstiftningen rörande rättsakten och normerna redan fastställs en minimiandel kontroller, ska den kontrollandelen tillämpas i stället för den minimiandel som anges i första stycket. Medlemsstaterna kan alternativt besluta att fall av bristande efterlevnad som upptäcks i samband med kontroller på plats enligt den lagstiftning som gäller för rättsakterna och standarderna och som genomförs utanför det stickprovsurval som avses i första stycket ska rapporteras till den behöriga kontrollmyndighet som har ansvar för den berörda rättsakten eller normen; denna myndighet ska sedan följa upp ärendet. Bestämmelserna i denna avdelning ska vara tillämpliga. … 3. Om det vid kontroll på plats upptäcks bristande efterlevnad av betydande omfattning av en viss rättsakt eller norm, ska antalet kontroller på plats avseende denna rättsakt eller norm ökas under nästa kontrollperiod. Den behöriga kontrollmyndigheten kan besluta att i förbindelse med en viss rättsakt begränsa dessa ytterligare kontroller på plats till att endast omfatta de krav som överträdelserna oftast avser.”
9

I artikel 41 i nämnda lag föreskrivs följande: ”… 4) För export av varor, som avses i artikel 2.8 a, ska skattesatsen vara 0 procent. … 6) Skattesatsen på 0 procent ska tillämpas vid export av varor som avses i punkterna 4 och 5, under förutsättning att den beskattningsbara personen, innan fristen för att inge en skattedeklaration för den aktuella räkenskapsperioden har löpt ut, har erhållit den handling som bekräftar exporten av varorna ut från unionens territorium. … 11) Bestämmelserna i punkterna 4 och 5 tillämpas i tillämpliga delar vid export av sådana varor som avses i artikel 2.8 b, under förutsättning att den beskattningsbara personen, före utgången av fristen för att inge skattedeklarationen för den redovisningsperiod under vilken leveransen av varorna har skett, har erhållit den handling som avses i punkt 6, i vilken det fastställs vilka varor som är föremål för leverans och export. … …”
36

Mot denna bakgrund beslutade Hanseatisches Oberlandesgericht Hamburg (Regionala överdomstolen i Hamburg) att vilandeförklara målet och att ställa följande tolkningsfrågor till EU-domstolen: ”1) Med avseende på rambeslut 2002/584 …, vilka minimikrav ska enligt artikel 4 i stadgan ställas på förhållandena under frihetsberövanden? a) Finns det framför allt ur ett unionsrättsligt perspektiv en ’absolut’ lägsta gräns avseende storleken på cellen, under vilken det alltid är fråga om ett åsidosättande av artikel 4 i stadgan? i) Är det för fastställandet av den yta som den frihetsberövade personen förfogar över avgörande huruvida det är fråga om en enskild cell eller en gemensam cell? ii) Ska yta som upptas av möbler (säng, skåp etcetera) dras av vid beräkningen av den totala ytan på cellen? iii) Vilka byggnadsvillkor är relevanta för att besvara frågan om förhållandena under frihetsberövanden är förenliga med unionsrätten? Vilken betydelse har i förekommande fall den direkta (eller endast indirekta) tillgången från cellen till exempelvis sanitära eller andra utrymmen, liksom tillgången till kallt och varmt vatten, värme, belysning, etcetera? b) I vilken utsträckning spelar olika straffverkställighetssystem, särskilt olika inlåsningstider och olika grader av rörelsefrihet på anstalten, en roll för bedömningen? c) Får även – vilket den hänskjutande domstolen har gjort i sina beslut om huruvida överlämnande är tillåtet – rättsliga och organisatoriska förbättringar i den utfärdande medlemsstaten (införande av ett ombudsmannasystem, upprättande av domstolar för verkställighet av straff, etcetera) tas i beaktande? 2) Vilka kriterier ska på grundval av unionens grundläggande rättigheter tillämpas vid bedömningen av förhållandena under frihetsberövanden? I vilken utsträckning påverkar dessa kriterier tolkningen av begreppet ’verklig risk’, i den mening som avses i domen av den 5 april 2016, Aranyosi och Căldăraru (C‑404/15 och C‑659/15 PPU, EU:C:2016:198)? a) Har de rättsliga myndigheterna i den verkställande medlemsstaten befogenhet att i detta avseende genomföra omfattande kontroller av förhållandena under frihetsberövanden i den utfärdande medlemsstaten eller är de begränsade till en kontroll av huruvida förhållandena är uppenbart bristfälliga? b) Såvitt EU-domstolen inom ramen för svaret på den första tolkningsfrågan kommer fram till att det finns ’absoluta’ unionsrättsliga föreskrifter avseende förhållandena under frihetsberövanden: Är ett underskridande av dessa minimivillkor ’avvägningsresistent’ i den meningen att en verklig risk i dessa fall omedelbart och alltid anses föreligga, vilket följaktligen utgör hinder för överlämnande, eller ska den verkställande medlemsstaten likväl göra en avvägning? Får synpunkter som upprätthållande av det europeiska systemet för ömsesidig rättshjälp, funktionsdugligheten hos den europeiska straffrättskipningen eller principerna om ömsesidigt förtroende och erkännande beaktas?”
29

Domstolen har särskilt funnit att det förhållandet att de fysiska begränsningar som följer i samband med slutet av graviditeten och sviterna av förlossningen tvingar en kvinna att upphöra med ett förvärvsarbete under den period som är nödvändig för henne att återhämta sig, berövar i princip inte henne ställningen som ”arbetstagare” i den mening som avses i artikel 45 FEUF. Den omständigheten att kvinnan i fråga i praktiken inte stod till arbetsmarknadens förfogande i den mottagande medlemsstaten under några månader innebär inte att hon upphört att tillhöra arbetsmarknaden under denna period, förutsatt att hon återupptar sitt arbete eller hittar en annan anställning inom en skälig tid efter förlossningen (dom av den 19 juni 2014, Saint Prix, C‑507/12, EU:C:2014:2007, punkterna 40 och 41).
(78)

Den offentliga upphandlingen bör anpassas till de små och medelstora företagens behov. De upphandlande myndigheterna bör uppmanas att använda de regler om bästa praxis som fastställts i kommissionens avdelningars arbetsdokument av den 25 juni 2008 med titeln European Code of Best Practices Facilitating Access by SMEs to Public Procurement Contracts, som ger vägledning om hur de kan tillämpa ramen för offentlig upphandling på ett sätt som underlättar de små och medelstora företagens deltagande. I detta syfte och för att stärka konkurrensen bör de upphandlande myndigheterna i synnerhet uppmuntras att dela upp större kontrakt i delar. … Medlemsstaterna bör få gå längre i sin strävan att underlätta små och medelstora företags deltagande på marknaden för offentlig upphandling genom att utvidga skyldigheten att överväga om det är lämpligt att dela upp kontrakt i mindre kontrakt, genom att begära att upphandlande myndigheter motiverar sitt beslut att inte dela upp kontrakten eller genom att göra en uppdelning obligatorisk under vissa förutsättningar. I samma syfte bör medlemsstaterna också få tillhandahålla mekanismer för direktbetalning till underleverantörer.
26

Det ankommer i detta hänseende uteslutande på den nationella domstolen, vid vilken målet anhängiggjorts och vilken har ansvaret för det rättsliga avgörandet, att mot bakgrund av de särskilda omständigheterna i målet bedöma såväl om ett förhandsavgörande är nödvändigt för att döma i saken som relevansen av de frågor som ställs till EU-domstolen. EU-domstolen är följaktligen i princip skyldig att meddela ett förhandsavgörande när de frågor som ställts avser tolkningen av unionsrätten. En tolkningsfråga från en nationell domstol kan bara avvisas då det är uppenbart att den begärda tolkningen av unionsrätten inte har något samband med de verkliga omständigheterna eller saken i det nationella målet eller då frågorna är hypotetiska eller EU-domstolen inte har tillgång till sådana uppgifter om de faktiska eller rättsliga omständigheterna som är nödvändiga för att kunna ge ett användbart svar på de frågor som ställts till den (se dom av den 4 december 2018, Minister for Justice and Equality och Commissioner of An Garda Síochána, C‑378/17, EU:C:2018:979, punkterna 26 och 27 och där angiven rättspraxis).
5

Bilaga II till Europaparlamentets och rådets direktiv 2001/14/EG av den 26 februari 2001 om tilldelning av infrastrukturkapacitet, uttag av avgifter för utnyttjande av järnvägsinfrastruktur (EGT L 75, 2001, s. 29), hade följande lydelse: ”Tjänster som skall tillhandahållas järnvägsföretagen 1. Minimipaket av tillträdestjänster ska omfatta följande: a) Behandling av ansökningar om infrastrukturkapacitet. b) Rätt att utnyttja den kapacitet som beviljats. c) Användning av växlar och övergångsspår i tågspår. d) Trafikledning inklusive signalsystem, kontroll, tågklarering samt överföring och tillhandahållande av information om tågrörelser. e) All övrig information som behövs för att genomföra eller driva den järnvägstrafik för vilken kapacitet har tilldelats. 2. Som bantillträdestjänster och tillhandahållande av tjänster räknas följande: … c) Stationer för passagerare, inklusive byggnader och övriga faciliteter. …”
a)

Om varumärket under en sammanhängande femårsperiod inte har varit i verkligt bruk i [unionen] för de varor eller tjänster för vilka det är registrerat och det inte finns skälig grund för att varumärket inte använts. Ingen kan dock göra gällande att innehavarens rättigheter till ett [EU‑]varumärke upphävs, om verklig användning av varumärket har påbörjats eller återupptagits under tiden från utgången av femårsperioden till tidpunkten för ansökan eller genkäromålet. Användning som påbörjas eller återupptas inom en period av tre månader närmast före ansökan eller genkäromålet och som inleds tidigast vid den sammanhängande femårsperiodens utgång, under vilken användning inte förekommit, ska dock inte beaktas om förberedelserna för påbörjande eller återupptagande görs först efter det att innehavaren blivit medveten om att en ansökan eller ett genkäromål kan komma att inges.”
54

Det framgår av de handlingar som getts in till domstolen att ingen faktura hade lämnats in vid den tidpunkt då tullskulden i det nationella målet uppkom. Dessutom innehöll den faktura av den 11 juli 2014 som lämnats in efter detta datum, nämligen den 26 september 2014, inte all information som krävs i de relevanta bilagorna till tillämpningsförordningarna, eftersom deklarationen ska undertecknas av ansvarig person på det företag som har utfärdat fakturan och inte innehåller någon hänvisning till genomförandebeslut 2013/707.
12

I artikel 3 i décret no 2000–815, du 25 août 2000, relatif à l’aménagement et à la réduction du temps de travail dans la fonction publique de l’État et dans la magistrature (dekret nr 2000–815 av den 25 augusti 2000 om förläggning och minskning av arbetstiden i den statliga förvaltningen och rättsväsendet) (JORF av den 29 augusti 2000, s. 13301), i dess lydelse enligt dekret nr 2011–184 av den 15 februari 2011 (JORF av den 17 februari 2011, s. 2963), föreskrivs följande: ”I.– Organisationen av arbetet ska iaktta de minimigarantier som anges nedan. Den faktiska veckoarbetstiden, inklusive övertid, får inte överstiga vare sig fyrtioåtta timmar under en och samma vecka eller i genomsnitt fyrtiofyra timmar under en period av tolv på varandra följande veckor, och veckovilan, i princip inklusive söndagen, får inte understiga trettiofem timmar. … II.– Avvikelser från bestämmelserna i I får göras endast i följande fall och på följande villkor: a) För det fall att själva syftet med den allmännyttiga tjänsten kräver att den tillhandahålls kontinuerligt, i synnerhet för att skydda personer och egendom, genom dekret av Conseil d’État (Högsta förvaltningsdomstolen), antaget med beaktande av yttranden av comité d’hygiène et de sécurité (hälso- och säkerhetskommittéen), och, i förekommande fall, comité technique ministériel (tekniska ministerkommittén) och Conseil supérieur de la fonction publique (Högre rådet för offentlig förvaltning), vari de berörda personalkategoriernas ersättningar ska fastställas. …”
9

I kapitel VII med rubriken ”Lagring och transport” i avsnitt I i bilaga III i nämnda förordning föreskrivs följande: ”Livsmedelsföretagare skall se till att lagring och transport av kött från tama hov- och klövdjur utförs i enlighet med följande krav: 1. a) Såvida inte annat föreskrivs i särskilda bestämmelser skall köttet efter besiktningen efter slakt omedelbart kylas i slakteriet för att garantera en temperatur genom hela köttet av högst 3 °C för slaktbiprodukter och 7 °C för annat kött, på ett sådant sätt att kylkurvan ger en kontinuerlig sänkning av temperaturen. Kött får dock styckas och urbenas under kylningen i enlighet med punkt 4 i kapitel V. b) Under kylningen skall ventilationen vara tillräcklig för att förhindra kondensbildning på köttets yta. 2. Köttet måste uppnå den temperatur som anges i punkt 1 och behålla denna temperatur under lagring. 3. Köttet måste uppnå den temperatur som anges i punkt 1 före transport och behålla denna temperatur under transporten. Transporten får dock även äga rum om den behöriga myndigheten tillåter detta för att möjliggöra produktion av specifika produkter, under förutsättning att a) en sådan transport äger rum enligt de krav som den behöriga myndigheten anger för transport från en viss anläggning till en annan anläggning, och b) köttet omedelbart lämnar slakteriet, eller en styckningslokal belägen på samma plats som slaktlokalen, och transporten inte pågår mer än två timmar, 4. Kött avsett för infrysning skall frysas utan onödigt dröjsmål, vid behov med iakttagande av en stabiliseringsperiod före infrysningen. 5. Oskyddat kött måste lagras och transporteras skilt från emballerat kött, såvida inte lagringen eller transporten sker vid olika tidpunkter eller på sådant sätt att emballage och lagrings- eller transportsätt inte utgör en kontaminationskälla för köttet.”
7

I artikel 9 i Código do Imposto sobre o Valor Acrescentado (mervärdesskattelagen) (nedan kallad CIVA), föreskrevs, i den lydelse som var tillämplig när omständigheterna i målet inträffade, följande: ”Följande undantas från skatteplikt: … 30. uthyrning av fast egendom. Detta undantag omfattar inte: a) tillhandahållande av logi inom ramen för hotellverksamhet eller liknande verksamhet, inklusive campingplatser, b) uthyrning av platser för kollektiv uppställning eller parkering av fordon, c) uthyrning av maskiner och annan utrustning för fast installation och all annan uthyrning av fast egendom som leder till att driften av en kommersiell eller industriell anläggning överlåts mot ersättning, d) uthyrning av bankfack eller e) uthyrning av utställningsplats eller plats för reklam. …”
24

Med anledning av brittiska myndigheters oro för barnens säkerhet beslutade High Court of Justice (England and Wales) (Överdomstolen (England och Wales), Förenade kungariket) den 8 september 2017 att de tre barnen skulle ställas under förmyndarskap. HCC tilldelades härvid vårdnaden om barnen (nedan kallat beslutet om förmyndarskap). Beslutet innehöll även ett förordnande om att barnen skulle återlämnas (nedan kallat beslutet om återlämnande av barnen).
Mål C‑621/18

Andy Wightman m.fl.

mot

Secretary of State for Exiting the European Union

(begäran om förhandsavgörande från Court of Session, Inner House, First Division (Scotland))

”Begäran om förhandsavgörande – Artikel 50 FEU – En medlemsstats anmälan av sin avsikt att utträda ur Europeiska unionen – Konsekvenser av anmälan – Rätt till ensidig återkallelse av anmälan – Villkor”

Sammanfattning – Domstolens dom (plenum) av den 10 december 2018

Begäran om förhandsavgörande – Domstolens behörighet – Gränser – Den nationella domstolens behörighet – Bedömning av huruvida det nationella målet kan sakprövas och om beslutet om hänskjutande är förenligt med nationell rätt – Domstolens prövning – Omfattas inte – Talan i det nationella målet har karaktären av en fastställelsetalan – Omständighet inte tillräcklig för att utesluta domstolens behörighet (Artikel 267 FEUF) Medlemsstater – Utträde ur Europeiska unionen – Medlemsstats beslut att inleda utträdesförfarandet – Anmälan till Europeiska rådet – Möjlighet till ensidig återkallelse – Villkor – Följder (Artikel 49 FEU och 50 FEU)
36

Den hänskjutande domstolen har beskrivit processen för att producera de odlade svampar som är aktuella i det nationella målet enligt följande. Först skärs och blandas kompostens råämnen i Belgien och Nederländerna under sju till elva dagar. Komposten pastöriseras under den andra produktionsfasen under fem till sex dagar och bereds i Nederländerna. Den tredje produktionsfasen består i att komposten inympas med mycelium (svampsporer) under femton dagar. Under den fjärde fasen inleds fruktkroppsbildningen på ett skikt av torv och kalk i odlingslådor i Nederländerna, där svamparna efter tio till elva dagar växer till 3 mm. Efter cirka två veckor transporteras odlingslådorna till Tyskland, där det i Prime Champs anläggning genomförs en första skörd av svamparna efter en till fem dagar och en andra körd efter tio till femton dagar.
16

Mot denna bakgrund beslutade Bundesfinanzhof (Federala skattedomstolen, Tyskland) att vilandeförklara målet och ställa följande tolkningsfrågor till EU-domstolen: ”1. Ska undantaget för sjukvårdande behandling av specialistläkare inom klinisk kemi och laboratoriediagnostik under de omständigheter som föreligger i det nationella målet bedömas enligt artikel 132.1 c i [direktiv 2006/112] eller enligt artikel 132.1 b i samma direktiv? 2. Förutsätter tillämpningen av artikel 132.1 c i [direktiv 2006/112] – för det fall att denna bestämmelse är tillämplig – att det finns ett förtroendeförhållande mellan läkaren och den behandlade personen?”