34

Mot denna bakgrund beslutade Consiglio di Stato (Högsta förvaltningsdomstolen) i målen C‑54/17 och C‑55/17, att vilandeförklara målen och ställa följande, identiska, tolkningsfrågor till domstolen: ”1) Utgör artiklarna 8 och 9 i direktiv 2005/29 hinder för att tolka motsvarande nationella införlivandebestämmelser (vilka utgörs av artiklarna 24 och 25 i konsumentlagen) så, att ett agerande av en telefonoperatör som består i en underlåtenhet att informera om att vissa tjänster (till exempel röstbrevlåda eller internetsurfning) är förinstallerade på SIM-kortet, och detta i synnerhet i en situation där telefonoperatören inte kan hållas ansvarig för något ytterligare och särskilt materiellt agerande, ska klassificeras som ’otillbörlig påverkan’ och därmed som en ’aggressiv affärsmetod’ som sannolikt kommer att ’avsevärt’ inskränka genomsnittskonsumentens valfrihet eller handlande? 2) Ska punkt 29 i bilaga I till direktiv 2005/29 [som införlivats med inhemska rätt genom artikel 26.1 f i konsumentlagen] tolkas så, att det är fråga om en ’leverans utan föregående beställning’ när en mobiloperatör tar ut en avgift av sin kund för röstbrevlåde- eller internetsurfningstjänster i en situation som kännetecknas av att – telefonoperatören vid tecknandet av mobiltelefonavtalet inte har gett konsumenten korrekt information om att röstbrevlåde- eller internetsurfningstjänsterna är förinstallerade på SIM-kortet, vilket innebär att nämnda tjänster potentiellt kan utnyttjas av konsumenten utan någon särskild inställning (setting), – konsumenten för att faktiskt kunna utnyttja dessa tjänster under alla omständigheter måste utföra erforderliga moment (till exempel knappa in röstbrevlådans nummer eller välja de kommandon som aktiverar internetanvändningen), – operatören inte hålls ansvarig för vare sig den teknik och de funktioner med hjälp av vilka tjänsterna konkret utnyttjas av konsumenten, eller informationen om nämnda teknik och funktioner, eller kostnaden för tjänsterna, utan enbart för den ovannämnda underlåtenheten att informera om att tjänsterna är förinstallerade på SIM-kortet? 3) Utgör syftet med det ’allmänna’ direktivet 2005/29/EG, det vill säga att fungera som ’skyddsnät’ för konsumentskyddet, samt skäl 10 och artikel 3.4 i nämnda direktiv hinder för ett nationellt regelverk enligt vilket bedömningen huruvida de särskilda skyldigheter till skydd för användarna som föreskrivs i det branschspecifika direktivet [direktivet om samhällsomfattande tjänster] har iakttagits omfattas av tillämpningsområdet för det allmänna direktivet 2005/29/EG om otillbörliga affärsmetoder, vilket resulterar i att myndigheten som har behörighet att vidta åtgärder mot åsidosättande av det branschspecifika direktivet hindras från att ingripa i alla situationer där det även är fråga om en inkorrekt eller otillbörlig affärsmetod? 4) Ska specialitetsprincipen, som är fastställd i artikel 3.4 i direktiv 2005/29/EG tolkas så, att den utgör en princip som reglerar förhållandena mellan regelverk (allmänt regelverk och branschspecifikt regelverk), förhållandena mellan bestämmelser (allmänna bestämmelser och specialbestämmelser) eller förhållandena mellan myndigheter som ansvarar för reglering och tillsyn över respektive branscher? 5) Kan bestämmelser anses ’[stå] i strid’ i den mening som avses i artikel 3.4 i direktiv 2005/29/EG endast vid grundläggande motstridighet mellan bestämmelserna i lagstiftningen om otillbörliga affärsmetoder och andra unionsrättsliga bestämmelser som reglerar branschspecifika aspekter av affärsmetoder, eller räcker det att ifrågavarande bestämmelser innehåller ett regelverk som avviker från lagstiftningen om otillbörliga affärsmetoder med hänsyn till branschens specifika karaktär så till den grad att det uppstår en kollision mellan bestämmelser (Normenkollision) i förhållande till en och samma konkreta situation? 6) Hänvisar begreppet ’[unions-]bestämmelser’ i artikel 3.4 i direktiv 2005/29/EG endast till bestämmelserna i unionens förordningar och direktiv samt bestämmelserna för direkt införlivande av dessa, eller omfattar det även nationella lagar och författningar som genomför [unionsrättsliga] principer? 7) Utgör dels specialitetsprincipen som är fastställd i skäl 10 och artikel 3.4 i direktiv 2005/29/EG, dels artiklarna 20 och 21 i [direktivet om samhällsomfattande tjänster] samt artiklarna 3 och 4 i [ramdirektivet] hinder för en tolkning av motsvarande nationella införlivandebestämmelser enligt vilken den allmänna lagstiftningen om otillbörliga affärsmetoder alltid ska tillämpas varje gång det i en reglerad bransch – som kännetecknas av branschspecifika ’konsumentregler’ och där den branschspecifika myndigheten har tilldelats behörighet att fastställa regler och besluta om påföljder – konstateras ett agerande som omfattas av begreppet ’aggressiva affärsmetoder’ enligt artiklarna 8 och 9 i direktiv 2005/29/EG eller begreppet ’affärsmetoder som under alla omständigheter är otillbörliga’ enligt bilaga I till direktiv 2005/29/EG, och detta även när det föreligger en branschlagstiftning om konsumentskydd som grundar sig på unionsrättsliga bestämmelser och helt och hållet reglerar samma ’aggressiva affärsmetoder’, ’affärsmetoder som under alla omständigheter är aggressiva’ eller under alla omständigheter ’otillbörliga affärsmetoder’?”