Förslag till avgörande av generaladvokat Léger föredraget den 15maj2003. - Hannl + Hofstetter Internationale Spedition GmbH mot Finanzlandesdirektion für Wien, Niederösterreich und Burgenland. - Begäran om förhandsavgörande: Verwaltungsgerichtshof - Österrike. - Gemenskapens tullkodex - Tullskuld vid import - Uppbörd av dröjsmålsränta. - Mål C-91/02.



Rättsfallssamling 2003 s. I-12077



Generaladvokatens förslag till avgörande

1 Denna begäran om förhandsavgörande avser tolkningen av bestämmelser i rådets förordning (EEG) nr 2913/92 av den 12 oktober 1992 om inrättandet av en tullkodex för gemenskapen.(1)

2 Verwaltungsgerichtshof (Österrike) frågar om tullkodexen utgör hinder för nationell lagstiftning som föreskriver en höjning av tullavgift när tullskulden uppkommit genom överträdelse av gemenskapsrätten, eller när skulden skall uppbäras i efterhand enligt artikel 220 i tullkodexen. I förevarande mål motsvarar den omtvistade höjningen dröjsmålsräntan för tidsperioden mellan tidpunkten för tullskuldens uppkomst och tidpunkten för dess bokföring (i efterhand).

I - Tillämpliga bestämmelser

A - De gemenskapsrättsliga bestämmelserna

3 I artiklarna 201-205 i tullkodexen anges hur en tullskuld vid import uppkommer, och i artiklarna 209-211 i tullkodexen anges kriterierna för uppkomsten av en tullskuld vid export.

4 I artikel 201 i tullkodexen föreskrivs att en tullskuld vid import uppkommer när en tullpliktig vara övergår till fri omsättning, eller när en tullpliktig vara hänförs till förfarandet för temporär import med partiell befrielse från importtullar. I samma bestämmelse preciseras att tullskulden uppkommer vid den tidpunkt då tulldeklarationen tas emot.

5 I artikel 209 föreskrivs att en tullskuld vid export uppkommer när exporttullpliktiga varor förs ut från Europeiska gemenskapens tullområde med stöd av en tulldeklaration. Det tilläggs i bestämmelsen att tullskulden uppkommer vid den tidpunkt då tulldeklarationen tas emot.

6 I artiklarna 217-232 fastställs villkoren för uppbörd av tullskulden.

7 Enligt artikel 217 i tullkodexen skall varje belopp som kommer från en tullskuld beräknas av tullmyndigheterna så snart de fått nödvändiga uppgifter.

8 I artikel 218 preciseras att, om en tullskuld uppkommer till följd av mottagandet av en deklaration för en vara, ett belopp som motsvarar tullskulden skall bokföras så snart det har beräknats och senast den andra dagen efter det att varorna har frigjorts. Om en tullskuld däremot uppkommer under andra omständigheter än till följd av mottagandet av en deklaration för en vara, skall bokföringen ske inom två dagar från den dag då tullmyndigheterna har möjlighet att beräkna tullbeloppet i fråga och fastställa vem som är gäldenär.

9 Artikel 220 första stycket i tullkodexen avser uppbörd av tullskulder i efterhand. I artikeln föreskrivs att "om ett tullbelopp som härrör från en tullskuld inte har bokförts enligt artiklarna 218 och 219 eller har bokförts med ett lägre belopp än det belopp som skulden lagligen uppgår till, skall det belopp som skall utkrävas eller återstår att kräva bokföras inom två dagar efter det att myndigheterna blivit medvetna om situationen och har möjlighet att beräkna vad beloppet lagligen uppgår till samt fastställa vem som är gäldenär (bokföring i efterhand)".

10 I artikel 220, andra stycket, punkt b i tullkodexen utesluts emellertid möjligheten till bokföring i efterhand, när "det tullbelopp som enligt lag skall erläggas inte har bokförts på grund av ett misstag från tullmyndigheternas sida och gäldenären inte rimligen kunde ha upptäckt detta, eftersom denne för sin del handlat i god tro och följt bestämmelserna i den gällande lagstiftningen i fråga om tulldeklarationen".

11 I artikel 221 i tullkodexen föreskrivs att gäldenären skall underrättas om tullbeloppet så snart detta bokförts. Enligt artikel 222 skall gäldenären erlägga betalning av tullskulden inom en av tullmyndigheterna föreskriven tidsfrist. Denna tidsfrist skall inte överskrida 10 dagar från den tidpunkt då gäldenären underättats om tullbeloppet.

12 Enligt artikel 229 i tullkodexen får tullmyndigheterna bevilja gäldenären betalningslättnader, förutsatt att denne erlägger kreditränta.

13 Slutligen föreskrivs i artikel 232 i tullkodexen att om gäldenären inte erlägger betalning av tullbeloppet inom föreskriven tid skall tullmyndigheterna uppbära dröjsmålsränta. Räntesatsen för sådan dröjsmålsränta får inte vara lägre än räntesatsen för kreditränta.

B - Den nationella lagstiftningen

14 I österrikisk rätt har bestämmelserna i tullkodexen införts genom Bundesgesetz betreffend ergänzende Regelungen zur Durchführung des Zollrechts der Europaïschen Gemeinschaften (federal lag med tilläggsbestämmelser om tillämpningen av europeiska gemenskapernas tullbestämmelser) av den 23 augusti 1994.(2)

15 I 80 § i denna lag föreskrivs att när betalning av tullavgifter inte har erlagts inom den utsatta tidsfristen skall utöver tullavgifterna en dröjsmålsränta uppbäras. I sådant fall skall den årliga räntesatsen vara 2 procentenheter högre än krediträntesatsen.

16 I 108 § första stycket ZollR-DG regleras frågan om höjning av tullavgifter. Artikeln har följande lydelse:

"När, med undantag för fall avsedda i andra stycket, en tullskuld uppkommer med stöd av artiklarna 202-205, eller 210, eller 211 i gemenskapens tullkodex, eller vid uppbörd i efterhand i enlighet med artikel 220 i denna kodex, skall en höjning av tullavgift påföras. Höjningen skall uppgå till en summa motsvarande den dröjsmålsränta som skulle ha förfallit för perioden mellan tidpunkten för tullskuldens uppkomst och tidpunkten för redovisningen av denna, eller, vid uppbörd i efterhand, i enlighet med artikel 220 i tullkodexen, en summa motsvarande den dröjsmålsränta som skulle ha förfallit för perioden mellan den ursprungligen redovisade tullskuldens förfallodag och dagen för redovisningen av tullskulden (i efterhand)."

II - Målet vid den nationella domstolen och tolkningsfrågan

17 Det framgår av handlingarna att Hauptzollamt Linz (centrala tullkontoret i Linz) (Österrike)(3), den 24 november 1998 tog emot en deklaration för övergång till fri omsättning upprättad av bolaget Hannl + Hofstetter Internationale Spedition GmbH(4).

18 Den 12 december 1998 upplyste Hannl emellertid Hauptzollamt om att ett fel begåtts vid upprättandet av deklarationen.

19 Genom beslut av den 17 december 1998 bokförde Hauptzollamt således tullbeloppet i efterhand i enlighet med artikel 220 i tullkodexen. Denna bokföring avsåg ett belopp på 30 694 ATS. Dessutom beslutade Hauptzollamt, med tillämpning av 108 § första stycket i ZollR-DG att genomföra en höjning av tullskulden med ett belopp på 2 157 ATS.

20 Hannl klagade på detta beslut vid Hauptzollamt och sedan vid Finanzlandesdirektion für Wien, Niederösterreich und Burgenland (Finansmyndigheten för Wien, Niederösterreich och Burgenland) (Österrike).

21 Den sistnämnda fastställde det omtvistade beslutet, samt preciserade underlaget för höjningen (vilket uppgick till 228 668 ATS, varav 30 694 ATS i tullskuld och 197 974 ATS i importomsättningsskatt) samt tillämplig räntesats (5,66 procent årligen) och berörda förseningsperioder (15 november 1998-14 december 1998 och 15 december 1998-14 januari 1999).

22 Hannl förde talan mot beslutet vid Verwaltungsgerichtshof, och gjorde gällande att den i 108 § första stycket i ZollR-DG avsedda höjningen stred mot gemenskapsrätten.

23 Verwaltungsgerichtshof ansåg att utgången av tvisten i huvudsak berodde på tolkningen av gemenskapsrättsliga tullbestämmelser. Verwaltungsgerichtshof beslutade således att vilandeförklara målet och ställa domstolen följande fråga:

"Skall gemenskapens tullbestämmelser tolkas på så sätt att de utgör hinder mot att ålägga ett förhöjt tullbelopp enligt 108 § första stycket ZollR-DG, som skall betalas vid uppkomst av en tullskuld i den mening som avses i artiklarna 202-205, 210 eller 211 i gemenskapens tullkodex eller vid uppbörd i efterhand i den mening som avses i artikel 220 i tullkodexen och som motsvarar den dröjsmålsränta som skulle ha debiterats för perioden mellan tidpunkten för tullskuldens uppkomst och tidpunkten för bokföringen av skulden eller, vid uppbörd i efterhand i den mening som avses i artikel 220 i tullkodexen, mellan förfallodagen för betalning av den ursprungligen bokförda tullskulden och bokföringsdagen för den tullskuld som skall uppbäras i efterhand?"

III - Bedömning

24 Verwaltungsgerichtshofs fråga rör huruvida gemenskapens tullbestämmelser skall tolkas så att de utgör hinder för nationell lagstiftning i vilken det föreskrivs att:

- när en tullskuld uppkommer enligt artiklarna 202-205, 210 eller 211 i gemenskapens tullkodex skall tullavgiften höjas med ett belopp motsvarande dröjsmålsräntan avseende perioden mellan tidpunkten för tullskuldens uppkomst och tidpunkten för bokföringen av skulden, och

- när tullskulden uppbärs i efterhand enligt artikel 220 i gemenskapens tullkodex skall tullavgiften höjas med ett belopp motsvarande dröjsmålsräntan för perioden mellan den ursprungligen bokförda tullskuldens förfallodag och dagen för bokföringen i efterhand.

25 Inledningsvis vill jag erinra om att det i artikel 232 i tullkodexen endast föreskrivs att dröjsmålsränta skall utgå för perioden efter bokföringen av tullskulden. I denna regel stadgas nämligen att gäldenären skall erlägga dröjsmålsränta för det fall denne inte betalar avgiften inom en tidsfrist som ej får överstiga 10 dagar från meddelandet om tullskuldens belopp.

26 I förevarande fall föreskrivs emellertid i §108 i ZollR-DG att dröjsmålsränta skall utgå för en period som föregår bokföringen av tullskulden. I denna bestämmelse anges att höjningen gäller för perioden mellan tidpunkten för tullskuldens uppkomst och tidpunkten för bokföringen av skulden (då skulden uppkommit i enlighet med artiklarna 202-205 samt 210 och 211 i tullkodexen), eller för perioden mellan förfallodagen för den ursprungligen bokförda tullskulden och dagen för bokföringen i efterhand (då skulden skall uppbäras i efterhand enligt artikel 220 i tullkodexen).

27 Avsikten med Verwaltungsgerichtshofs begäran om förhandsavgörande är således att klargöra huruvida gemenskapsrätten medger att det i medlemsstaternas lagstiftning föreskrivs dröjsmålsränta för en period som inte omfattas av artikel 232 i tullkodexen.

28 För att kunna besvara denna fråga bör det kort erinras om de principer som gäller för medlemsstaternas behörighet att vidta åtgärder för att säkerställa gemenskapsrättens tillämpning.

29 Det framgår av fast rättspraxis(5) att när det i gemenskapslagstiftningen inte uttryckligen föreskrivs någon påföljd för överträdelser av bestämmelserna däri, eller det i detta hänseende hänvisas till nationella lagar och andra författningar är medlemsstaterna enligt artikel 10 EG skyldiga att vidta alla åtgärder som är ägnade att säkerställa gemenskapsrättens tillämplighet och verkan. För detta ändamål skall medlemsstaterna, som dock har ett utrymme för skönsmässig bedömning vad gäller valet av påföljder, ombesörja att överträdelser av gemenskapsrätten beivras enligt regler motsvarande de materiella och processuella regler som gäller för överträdelser av liknande art och svårighetsgrad enligt nationell rätt. Påföljderna skall dock under alla omständigheter vara effektiva, stå i rimlig proportion till överträdelsen samt vara avskräckande.

30 Domstolen har beträffande överträdelse av tullbestämmelser preciserat(6) att eftersom gemenskapslagstiftningen inte har harmoniserats på detta område har medlemsstaterna behörighet att välja de påföljder de anser lämpliga. Medlemsstaterna skall dock utöva denna behörighet mot bakgrund av gemenskapsrätten och dess grundläggande principer och således i enlighet med proportionalitetsprincipen.

31 I förevarande mål skall det inledningsvis prövas under vilka förutsättningar österrikisk lag föreskriver att dröjsmålsränta skall utgå. Som framgår ovan skall dröjsmålsränta, enligt österrikisk lag, åläggas för de fall då en tullskuld uppkommer, med tillämpning av artiklarna 202-205, 210 och 211, samt fall då en tullskuld skall uppbäras i efterhand, i enlighet med artikel 220 i tullkodexen.

32 Artiklarna 202-205, 210 och 211 i tullkodexen avser de fall då tullskulden uppkommit genom ett handlande som utgör en överträdelse av gemenskapsrätten. I artiklarna 202-205 föreskrivs såtillvida att en tullskuld vid import uppkommer genom:

- olaglig införsel till gemenskapens tullområde av tullpliktiga varor, eller, beträffande varor som finns i en frizon eller ett frilager, olaglig införsel av dessa varor till en annan del av tullområdet(7),

- undandragande från tullövervakning av importtullpliktiga varor(8),

- bristande uppfyllelse av någon av de förpliktelser som är förenade med tillfällig förvaring av importtullpliktiga varor eller med användning av det tullförfarande som varorna är hänförda till(9), eller åsidosättande av ett villkor som reglerar hänförandet av varorna till det aktuella tullförfarandet eller beviljandet av en nedsatt importtullsats eller nolltullsats på grund av varornas användning för särskilda ändamål(10), samt

- förbrukning eller användning av importtullpliktiga varor i en frizon eller ett frilager under andra förutsättningar än dem som fastställs i gällande lagstiftning(11).

33 I artiklarna 210 och 211 föreskrivs på motsvarande sätt att en tullskuld vid export uppkommer:

- när exporttullpliktiga varor exporteras från gemenskapens tullområde utan att tulldeklaration lämnas, samt

- genom underlåtenhet att uppfylla de villkor enligt vilka varorna tilläts lämna gemenskapens tullområde med fullständig eller partiell befrielse från exporttullar.

34 Beträffande artikel 220 framgår det ovan att den avser de fall då tullavgiften inte har kunnat bokföras enligt artikel 218 i tullkodexen. Som den österrikiska regeringen har understrukit(12) rör det sig främst om fall då företaget har lämnat felaktig eller otillräcklig information till tullmyndigheterna. Detta följer av artikel 220, andra stycket punkten b, som uttryckligen utesluter möjligheten till en bokföring i efterhand för fall då ett misstag begåtts av tullmyndigheterna själva.

35 Såvitt jag känner till föreskrivs i gemenskapsrätten inte några specifika påföljder för dessa olika fall.

36 Jag har inte, vare sig i tullkodexen eller i kommissionens förordning (EEG) nr 2454/93 av den 2 juli 1993(13), funnit någon bestämmelse i vilken föreskrivs specifika påföljder för fall då tullskulden uppkommit genom försummelse av skyldigheter bundna till införande eller export av varor inom eller utanför gemenskapen. Jag har heller inte funnit någon bestämmelse i vilken föreskrivs påföljder när tullmyndigheterna, på grund av gäldenärens handlande, inte kunnat bokföra tullavgiften omedelbart efter tullskuldens uppkomst.

37 Härav följer att medlemsstaterna, i motsats till Hannls påstående, är behöriga att tillämpa de påföljder som de anser lämpliga på detta område. Republiken Österrike kunde således tillämpa den i 108 § ZollR-DG föreskrivna regeln.

38 I enlighet med ovannämnda rättspraxis(14) skall medlemsstaternas påföljdsregler emellertid vara förenliga med gemenskapsrätten och i synnerhet med proportionalitetsprincipen.

39 I detta hänseende anser jag att syftet med den omtvistade höjningen utan tvekan är förenlig med gemenskapsrätten.

40 När en tullskuld uppkommer på de sätt som avses i artiklarna 202-205, 210 och 211 i tullkodexen eller då tullskulden skall bokföras i efterhand är det, som den österrikiska regeringen har understrukit(15), nämligen inte det dröjsmål som gäldenären kan ha med betalning av skulden som orsakar problem. Problemet följer av det faktum att på grund av gäldenärens handlande har tullmyndigheterna inte alltid möjlighet att bokföra tullskulden omedelbart eller att med exakthet fastställa belopp och gäldenär för skulden. Det kan således förflyta en viss tid mellan tidpunkten för tullskuldens uppkomst och tidpunkten då denna (i efterhand) bokförs.

41 I sådant fall gör tullmöjligheten en ekonomisk förlust på grund av förseningen med bokföringen av tullskulden och gäldenären gör på motsvarande vis en vinst tack vare uppskjutandet av betalningen av skulden.

42 Härav följer att målet med den omtvistade höjningen är att utjämna den fördel som de gäldenärer som inte respekterar sina skyldigheter enligt tullagstiftningen, eller som lämnar felaktig information till behöriga myndigheter, åtnjuter. Vid avsaknad av en sådan bestämmelse skulle, såsom den österrikiska regeringen understrukit(16), gäldenärer som agerar olagligt eller vårdslöst på grund av förseningen i bokföringen av deras skuld gynnas jämfört med gäldenärer som handlar på ett sådant sätt som möjliggör en snabb betalning av tullskulden.

43 Syftet med den omtvistade höjningen är således att uppmuntra gäldenärerna att iaktta de skyldigheter som åläggs dem genom tullbestämmelserna. Ett sådant syfte är naturligtvis förenligt med gemenskapsrätten.(17)

44 Jag vill, beträffande beloppet för den omtvistade höjningen, erinra om att detta enligt rättspraxis(18) skall bestämmas med iakttagande av proportionalitetsprincipen och på likadana villkor som dem som gäller för överträdelser av samma art och svårighetsgrad enligt nationell rätt. Domstolen har i vart fall, i rättsfallen Siesse(19) och De Andrade(20), preciserat att denna bedömning skall göras av de nationella domstolarna.

45 I förevarande fall ankommer det således på Verwaltungsgerichtshof att avgöra huruvida det i 108 §, första stycket i ZollR-DG föreskrivna beloppet är förenligt med proportionalitetsprincipen och motsvarar det belopp som tillämpas enligt nationell rätt vid motsvarande överträdelser. Verwaltungsgerichtshof kan för detta ändamål ta hänsyn till att höjningen begränsar sig till att utjämna den fördel som gäldenären skulle ha haft vid en överträdelse av tullbestämmelserna och att den inte utgör någon verklig påföljd. Verwaltungsgerichtshof skall i vart fall kontrollera att räntesatsen 5,66 procent, vilken förefaller rimlig, överensstämmer med den i nationell rätt tillämpliga räntesatsen för överträdelser av samma art och svårighetsgrad.

46 Med förbehåll för denna prövning föreslår jag att domstolen besvarar frågan på så sätt att tullkodexen inte utgör hinder för en sådan åtgärd som föreskrivs i artikel 108 i ZollR-DG.

IV - Förslag till avgörande

47 Mot bakgrund av vad som ovan anförts föreslår jag att domstolen besvarar Verwaltungsgerichtshofs fråga på följande vis:

Bestämmelserna i rådets förordning (EEG) nr 2913/92 av den 12 oktober 1992 om inrättandet av en tullkodex för gemenskapen utgör inte hinder för en nationell lagstiftning i vilken det föreskrivs följande:

- när en tullskuld uppkommer genom tillämpning av artiklarna 202-205, 210 eller 211 i förordning nr 2913/92, skall tullavgiften höjas med ett belopp motsvarande dröjsmålsräntan för perioden mellan tidpunkten för tullskuldens uppkomst och tidpunkten för bokföringen av skulden, samt

- när tullskulden skall uppbäras i efterhand i enlighet med artikel 220 i förordning nr 2913/92, skall tullbeloppet höjas med ett belopp motsvarande dröjsmålsränta för perioden mellan den ursprungligen bokförda tullskuldens förfallodag och datumet för bokföringen i efterhand, under förutsättning att räntebeloppet bestäms i enlighet med proportionalitetsprincipen och på villkor som motsvarar dem som tillämpas på överträdelser av samma art och svårighetsgrad enligt nationell rätt. Det ankommer på den nationella domstolen att uppskatta huruvida den omtvistade höjningen är förenlig med dessa principer.

(1) - EGT L 302, s.1, svensk specialutgåva område 2, volym 16, s. 4, nedan kallad tullkodexen.

(2) - BGB1. 1994/659 (nedan kallad ZollR-DG).

(3) - Nedan kallad Hauptzollamt.

(4) - Nedan kallad Hannl.

(5) - Se bland annat dom av den 21 september 1989 i mål 68/88, Grekland mot kommissionen (REG 1989, s. 2965), punkt 23 och 24, av den 10 juli 1990 i mål C-326/88, Hansen (REG 1990, s. I-2911), punkt 17, av den 2 oktober 1991 i mål C-7/90, Vandevenne m.fl. (REG 1991, s. I-4371), punkt 11, av den 8 juni 1994 i mål C-382/92, Storbritannien mot kommissionen (REG 1994, s. I-2435), punkt 55, och C-383/92 (REG 1994, s. I-2479), punkt 40, av den 26 oktober 1995 i mål C-36/94, Siesse (REG 1995, s. I-3573), punkt 20, och av den 7 december 2000 i mål C-213/99, De Andrade (REG 2000, s. I-11083), punkt 20.

(6) - Se bland annat dom av den 16 december 1992 i mål C-210/91, Grekland mot kommissionen (REG 1992 s. I-6735), punkt 19, och domar i de ovan (fotnot 6) nämnda målen Siesse, punkt 21, och De Andrade, punkt 20.

(7) - Artikel 202.1.

(8) - Artikel 203.1.

(9) - Artikel 204.1 a.

(10) - Artikel 204.1 b.

(11) - Artikel 205.1

(12) - Se dess skriftliga yttrande, punkt 11.

(13) - Kommissionens förordning (EEG) nr 2454/93 av den 2 juli 1993 om tillämpningsföreskrifter för [GTK] (EGT L 253, s. 1, svensk specialutgåva, område 2, volym 10, s. 1).

(14) - Domar i de ovannämnda målen Siesse, punkterna 22-24, och De Andrade, punkterna 21-24.

(15) - Se dess skriftliga yttrande, punkterna 9-13.

(16) - Ibidem, punkterna 21 och 22.

(17) - Se analogt domar i de ovan (fotnot 6) nämnda målen Siesse, punkt 22 och De Andrade, punkt 22.

(18) - Se domar i de ovannämnda (fotnot 6) målen Siesse, punkt 24, och De Andrade, punkt 24.

(19) - Punkt 24 (ovan fotnot 6).

(20) - Punkt 24 (ovan fotnot 6).