Nyckelord

Sammanfattning



Nyckelord

1. Konkurrens – Administrativt förfarande – Kommissionens beslut i vilket en överträdelse konstateras – Kommissionen har bevisbördan för att överträdelsen skett och hur länge den pågått – Bevisbördans omfattning

(Artikel 81.1 EG)

2. Konkurrens – Böter – Belopp – Fastställande – Kriterier – Företag som överlåtits flera gånger under överträdelsen – Flera moderbolag som avlöst varandra i tiden

(Rådets förordning nr 1/2003; kommissionens meddelande 98/C 9/03)

3. Konkurrens – Böter – Belopp – Fastställande – Kriterier – Överträdelsens allvar – Bedömning – Beaktande av den ekonomiska verkligheten vid den tidpunkt då överträdelsen begicks

(Rådets förordning nr 1/2003, artikel 23.3; kommissionens meddelande 98/C 9/03)

4. Konkurrens – Böter – Belopp – Fastställande – Kriterier – Överträdelsens allvar – Förmildrande omständigheter – Företagets passiva eller efterföljande roll – Bedömningskriterier

(Rådets förordning nr 1/2003, artikel 23; kommissionens meddelande 98/C 9/03, punkt 3, första strecksatsen)

5. Konkurrens – Böter – Belopp – Fastställande – Kriterier – Kommissionens utrymme för skönsmässig bedömning – Skyldighet att säkerställa att bötesbeloppet står i proportion till den berörda produktens totala marknadsvolym – Föreligger inte

(Rådets förordning nr 1/2003, artikel 23.3)

6. Konkurrens – Böter – Belopp – Fastställande – Maximalt belopp – Beräkning – Relevant omsättning – Böter som överstiger den årliga omsättningen avseende den berörda produkten – Åsidosättande av proportionalitetsprincipen – Föreligger inte

(Rådets förordning nr 1/2003, artikel 23.2)

7. Konkurrens – Böter – Solidariskt betalningsansvar – Fastställande av det bötesbelopp som det solidariskt ansvariga företaget ska betala – Företag som överlåtits flera gånger under överträdelsen – Flera moderbolag som avlöst varandra i tiden

(Rådets förordning nr 1/2003; kommissionens meddelande 98/C 9/03)

Sammanfattning

1. Det ankommer på kommissionen att bevisa inte bara förekomsten av en kartell utan även hur länge denna har pågått. Det är härvid viktigt att kommissionen, när bevisning saknas som gör det möjligt att direkt fastställa överträdelsens varaktighet, åtminstone stödjer sig på bevisning som hänför sig till omständigheter som ligger tillräckligt nära i tiden för att det rimligen ska kunna antas att överträdelsen fortsatt oavbrutet mellan två datum.

I en situation där det visas att ett företag har deltagit i en överträdelse såväl före som efter en viss period, genom att delta i en rad konkurrensbegränsande möten utan att öppet ta avstånd från det som där avhandlas, får det anses att överträdelsen har pågått oavbrutet om företaget har bjudits in att delta i de konkurrensbegränsande möten som ägde rum under denna period men vid flera tillfällen låtit framföra en ursäkt för sin frånvaro.

(se punkterna 41, 42 och 46–48)

2. Kommissionens synsätt att beräkningen av de böter som påförs för åsidosättandet av konkurrensreglerna ska ske så, att moderbolaget ska tillskrivas samma utgångsbelopp som det som fastställts för det dotterbolag som deltagit direkt i den konkurrensbegränsande samverkan, utan att detta utgångsbelopp delas upp då flera moderbolag avlöst varandra i tiden, kan inte i sig anses olämpligt. Målet med kommissionens tillämpning av denna beräkningsmetod är nämligen att ett moderbolag som hålls ansvarigt för en överträdelse till följd av det som tillskrivs detta bolag ska kunna åläggas samma utgångsbelopp som det som det skulle ha ålagts om det hade deltagit direkt i kartellen. Detta överensstämmer med föremålet för konkurrenspolitiken och, i synnerhet, med föremålet för det instrument i konkurrenspolitiken som utgörs av böter, vilket består i att styra företagens beteende så att de iakttar konkurrensreglerna.

Den omständigheten att sammanläggningen av de belopp som tillskrivits på varandra följande moderbolag överskrider det belopp som tillskrivits deras dotterbolag, kan inte i sig leda till slutsatsen att denna beräkningsmetod är uppenbart felaktig. Med hänsyn till att den metod som anges i riktlinjerna för beräkning av böter som påförts med tillämpning av artikel 15.2 i förordning nr 17, artikel 65.5 i EKSG‑fördraget och principen om att straff och påföljder ska vara individuella, har kommissionen nämligen rätt att, då det visas att det funnits en ekonomisk enhet som deltagit i överträdelsen, hålla en av de juridiska personer som ingår, eller har ingått, i denna ekonomiska enhet – oavsett om det rör sig om moderbolaget eller ett dotterbolag – ansvarig för betalningen av ett högre belopp än det som den andra juridiska personen eller de andra juridiska personerna som ingår, eller har ingått, i nämnda ekonomiska enhet hade att betala. Vid en överträdelse som begåtts av ett dotterbolag som tillhört flera ekonomiska enheter efter varandra under den tid när överträdelsen pågick, kan det följaktligen inte a priori anses olämpligt att det kumulerade beloppet för moderbolagen överstiger det belopp eller de kumulerade belopp som tillskrivits dotterbolaget.

(se punkterna 74 och 76)

3. Vid beräkningen av det bötesbelopp som påförts för åsidosättande av konkurrensreglerna ska bedömningen av överträdelsens allvar avse den ekonomiska verkligheten sådan den tedde sig vid tidpunkten när denna överträdelse begicks. De relevanta omständigheter som i detta avseende ska beaktas är bland annat respektive företags storlek och ekonomiska styrka, samt omfattningen av vartdera företagets överträdelse. För bedömningen av dessa omständigheter ska omsättningen för den aktuella perioden användas som utgångspunkt.

Referensåret behöver således inte nödvändigtvis vara det sista helår under vilket överträdelsen pågick.

När kommissionen vid beräkningen av böterna tillämpar ett individualiserat synsätt, i syfte att behandla de mottagare av beslutet som endast i egenskap av moderbolag hålls ansvariga som direkt delaktiga i överträdelsen, kan denna beräkning inte utan ytterligare relevanta indicier ske på grundval av ett referensår i form av det år under vilket den ekonomiska enhet, som moderbolaget bildat, och dotterbolaget ännu inte existerade.

(se punkterna 91, 93 och 95)

4. Om det visas att ett företag har haft en ”uteslutande passiv eller efterföljande roll” i genomförandet av överträdelsen, anses detta, enligt punkt 3 första strecksatsen i riktlinjerna för beräkning av böter som påförts med stöd av artikel 15.2 i förordning nr 17 och artikel 65.5 i EKSG‑fördraget, som en förmildrande omständighet. En passiv roll innebär att det berörda företaget har hållit en ”låg profil”, det vill säga att det inte aktivt har deltagit i utarbetandet av det, eller de, konkurrensbegränsande avtalet eller avtalen.

En av de omständigheter som kan visa att ett företag har haft en passiv roll i en kartell kan vara det faktum att företaget har deltagit i mötena betydligt mer sporadiskt än de ordinarie kartellmedlemmarna, liksom att företaget har inträtt sent på den marknad som är föremål för överträdelsen, oavsett hur länge företaget varit delaktigt i denna, eller vidare att företrädare för andra företag som har deltagit i överträdelsen har gjort uttryckliga uttalanden av detta slag.

Inte heller den omständigheten att andra företag kan ha varit mer aktiva i en och samma kartell än ett visst företag innebär att sistnämnda företag har haft en uteslutande passiv eller efterföljande roll. Det enda som kan beaktas är nämligen total passivitet, vilken ska styrkas av den part som åberopar denna.

(se punkterna 106–108)

5. Kommissionen har, vid fastställandet av ett bötesbelopp som påförts för åsidosättande av konkurrensreglerna, ett utrymme för skönsmässig bedömning, och den är därvid inte skyldig att tillämpa en precis matematisk formel. Enligt artikel 23.3 i förordning nr 1/2003 om tillämpning av konkurrensreglerna i artiklarna 81 och 82 i fördraget, ska bötesbeloppet fastställas på grundval av hur allvarlig överträdelsen är och hur länge den pågått. Nämnda belopp är dessutom en följd av en serie beräkningar som kommissionen gjort i enlighet med riktlinjerna för beräkning av böter som påförts med tillämpning av artikel 15.2 i förordning nr 17 och artikel 65.5 i EKSG‑fördraget. Vid fastställandet av detta belopp beaktas bland annat olika omständigheter som avser det berörda företagets enskilda beteende, såsom förekomsten av försvårande eller förmildrande omständigheter.

Det kan inte utifrån denna rättsliga ram härledas att kommissionen ska säkerställa att böterna, som beräknats och påförts deltagarna i kartellen på detta sätt, till sitt totala belopp står i proportion till marknadens volym för den berörda produkten under ett visst år av överträdelsen, då denna pågick i mer än 20 år och bötesbeloppen även beror av andra omständigheter som har samband med de berörda företagens enskilda beteende.

(se punkterna 141 och 142)

6. Syftet med artikel 23.2 i förordning nr 1/2003 om tillämpning av konkurrensreglerna i artiklarna 81 och 82 i fördraget är att förhindra att böterna blir oproportionerliga. I en situation där det slutliga bötesbeloppet inte överskrider taket på 10 procent av omsättningen, kan det inte anses oproportionerligt av det skälet att böternas totala belopp överstiger den samlade volymen på den relevanta marknaden, eller av det skälet att böterna överskrider ett företags årsomsättning avseende den aktuella produkten. Taket på 10 procent av omsättningen tillämpas utan att hänsyn behöver tas till vilken särskild roll som ett företag i kartellen spelat.

Vad gäller jämförelsen mellan de företag som är mottagare av ett beslut om att påföra dem böter, kan en skillnad i behandling vara en direkt konsekvens av den maximigräns för böter som föreskrivs i förordning nr 1/2003, vilken uppenbarligen bara är tillämplig i det fall där det avsedda bötesbeloppet har överskridit 10 procent av det berörda företagets omsättning. En sådan skillnad i behandling kan inte utgöra ett åsidosättande av likabehandlingsprincipen.

(se punkterna 144 och 147)

7. Rättssäkerhetsprincipen utgör en allmän princip i unionsrätten som bland annat kräver att alla rättsakter från unionens institutioner, i synnerhet de som föreskriver eller gör det möjligt att föreskriva sanktioner, är tydliga och precisa, så att de som berörs utan tvetydigheter kan få kännedom om vilka rättigheter och skyldigheter som följer av rättsakterna och så att dessa personer kan vidta åtgärder i enlighet med detta.

När ett moderbolag och ett dotterbolag utgör eller har utgjort en ekonomisk enhet som deltagit i en kartell, kan kommissionen hålla dem solidariskt ansvariga för överträdelsen av konkurrensreglerna.

I det fallet att ett dotterbolag har tillhört flera olika moderbolag i följd, finns det inget som hindrar att kommissionen håller de olika moderbolagen solidariskt ansvariga för betalningen av de böter som påförts deras dotterbolag. Däremot innebär ett beslut som ger kommissionen full frihet när det gäller uppbörden av böterna hos den ena eller den andra av de berörda rättssubjekten, med vars tillämpning kommissionen alltså kan besluta att kräva in hela eller en del av bötesbeloppet från dotterbolaget eller från ett av eller samtliga de moderbolag som i tur och ordning kontrollerat dotterbolaget, tills hela beloppet är betalt, att det belopp som faktiskt krävs in från något av moderbolagen beror på hur stort belopp som krävs in från de övriga, utan att några skäl som rör böternas avskräckande verkan kan anföras. I den mån som dessa efter varandra följande moderbolag aldrig tillsammans har utgjort någon gemensam ekonomisk enhet kan de inte hållas solidariskt ansvariga sinsemellan. Principen om att straff och påföljder ska vara individuella kräver att det belopp som sökanden faktiskt betalar inte överskrider kvotdelen av sökandens solidariska ansvar. Genom att inte precisera den kvotdel som belöper på moderbolagen, medan kommissionen ges full frihet vid verkställigheten av det respektive solidariska betalningsansvaret för de på varandra följande moderbolagen, vilka aldrig utgjort en ekonomisk enhet sinsemellan, är ett beslut oförenligt med kommissionens skyldighet att i enlighet med rättssäkerhetsprincipen ge bolagen möjlighet att utan tvetydigheter få kännedom om det exakta bötesbelopp som de ska betala för den period för vilken de hålls solidariskt ansvariga för överträdelsen med dotterbolaget. Ett sådant beslut strider såväl mot rättssäkerhetsprincipen som mot principen om att straff och påföljder ska vara individuella.

(se punkterna 161, 163–167, 169 och 170)