ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
Domstolens beslut (andra avdelningen) den 25 maj 1998. - Rouhollah Nour mot Burgenländische Gebietskrankenkasse. - Begäran om förhandsavgörande: ASVG-Landesberufungskommission für das Burgenland - Autriche. - Förhandsavgörande - Domstolen saknar behörighet. - Mål C-361/97.



Rättsfallssamling 1998 s. I-03101



Sammanfattning



Nyckelord

Begäran om förhandsavgörande - Domstolens behörighet - Gränser - Uppenbart irrelevanta frågor och hypotetiska frågor som ställts i ett sammanhang som utesluter att ett användbart svar kan lämnas - Frågor som saknar samband med föremålet för förfarandet vid den nationella domstolen - Domstolen saknar behörighet

(EG-fördraget artikel 177)

Sammanfattning

Domstolen kan inte avgöra en fråga som en nationell domstol har ställt, när det på ett uppenbart sätt framgår att den tolkning av gemenskapsrätten som den nationella domstolen begärt saknar samband med de verkliga omständigheterna eller med tvisteföremålet, eller när frågan är hypotetisk och domstolen inte förfogar över de uppgifter om faktiska eller rättsliga omständigheter som är nödvändiga för att på ett ändamålsenligt sätt besvara de frågor som ställts till den.

Detta är fallet när frågorna avseende tolkningen av allmänna principer som ingår i gemenskapsrätten saknar samband med föremålet för förfarandet vid den nationella domstolen.
Domstolens beslut (femte avdelningen) den 13 september 2000. - Europeiska kommissionen mot Konungariket Nederländerna. - Talan om ogiltigförklaring - Avsaknad av giltig formell underrättelse - Avvisning av talan. - Mål C-341/97.



Rättsfallssamling 2000 s. I-06611



Sammanfattning



Nyckelord

Talan om fördragsbrott - Administrativt förfarande - Formell underrättelse - Avgivande av detaljerat utlåtande som avses i direktiv 83/189 - Avsaknad av giltig formell underrättelse - Avvisning av talan

(EG-fördraget, artikel 169 (nu artikel 226 EG); rådets direktiv 83/189, artikel 9.1)

Sammanfattning

$$Det följer av syftet med det administrativa skedet i förfaranden om fördragsbrott att en formell underrättelse å ena sidan skall avgränsa tvisteföremålet och förse den medlemsstat som ges tillfälle att yttra sig med de upplysningar som är nödvändiga för att denna skall kunna förbereda sitt försvar och å andra sidan att ge möjlighet att vidta rättelse innan talan väcks vid domstolen. En förutsättning för att en formell underrättelse skall kunna avges är dessutom att den berörda medlemsstaten påstås ha underlåtit att uppfylla en skyldighet som åligger denna stat.

När ett sådant detaljerat utlåtande som avses i artikel 9.1 i rådets direktiv 83/189 om ett informationsförfarande beträffande tekniska standarder och föreskrifter avges kan den mottagande medlemsstaten inte ha gjort sig skyldig till en överträdelse av gemenskapsrätten, eftersom rättsakten endast existerar i form av ett förslag. Den motsatta åsikten skulle innebära att det detaljerade utlåtandet kom att utgöra en villkorad formell underrättelse vars existens var beroende av den berörda medlemsstatens åtgärder med anledning av det nämnda utlåtandet. En sådan osäkerhet strider mot de rättssäkerhetskrav som måste upprätthållas i förfaranden som kan leda till tvister.

Ett sådant detaljerat utlåtande utgör inte någon sådan formell underrättelse som motsvarar kraven i artikel 169 i fördraget (nu artikel 226 EG), varför kommissionens talan om fördragsbrott inte kan tas upp till sakprövning.

(se punkterna 17-21)
Beslut meddelat av domstolens ordförande den 17 juni 1997. - National Power plc och PowerGen plc mot British Coal Corporation et Europeiska kommissionen. - Överklagande - Beslut av förstainstansrätten att ogilla interventionsansökningar - Berättigat intresse av utgången av tvisten. - Förenade målen C-151/97 P(I) och C-157/97 P(I).



Rättsfallssamling 1997 s. I-03491



Sammanfattning



Nyckelord

Förfarande - Intervention - Berörda personer - Gemenskapsdomstolens bedömning av intresset att intervenera

(EKSG-stadgan för domstolen, artikel 34; EG-stadgan för domstolen, artikel 37; Euratomstadgan för domstolen, artikel 38)

Sammanfattning

Innan gemenskapsdomstolarna tillåter en intervention skall de kontrollera att intervenienterna är direkt berörda av den omtvistade rättsakten och att de har ett berättigat intresse av utgången av tvisten. Dessutom fordras ett direkt och faktiskt intresse av att själva yrkandena bifalls och inte ett intresse av de åberopade grunderna. Det intresse som fordras i detta hänseende skall inte röra enbart abstrakta rättsliga argument utan själva de yrkanden som en part i målet har anfört.
Domstolens beslut (första avdelningen) den 6 mars 1997. - Giorgio Bernardi mot Europaparlamentet. - Överklagande - Europeisk ombudsman - Ansökan om tjänst - Tillsättningsförfarande - Talan om ogiltigförklaring - Uppenbart att överklagandet skall avvisas eller ogillas. - Mål C-303/96 P.



Rättsfallssamling 1997 s. I-01239



Sammanfattning



Nyckelord

1 Överklagande - Grunder - Endast upprepning av de grunder och argument som framförts vid förstainstansrätten - Överklagandet kan inte tas upp till sakprövning - Avvisning

(EG-stadgan för domstolen, artiklarna 49 och 51; domstolens rättegångsregler, artikel 112.1 c)

2 Överklagande - Grunder - Grund avseende förstainstansrättens beslut om rättegångskostnaderna - Avvisning i det fall att alla övriga grunder har avvisats

(EG-stadgan för domstolen, artikel 51 andra stycket)

Sammanfattning

3 Av artikel 51 i EG-stadgan för domstolen jämförd med artikel 112.1 c i domstolens rättegångsregler följer att det i ett överklagande klart skall anges de delar av domen som yrkas upphävda liksom de rättsliga grunder som särskilt åberopas till stöd för detta yrkande.

Ett överklagande som begränsas till att upprepa eller ordagrant återge de grunder och argument som redan har åberopats vid förstainstansrätten uppfyller inte detta krav.

4 För det fall att alla övriga grunder som har åberopats i ett överklagande av förstainstansrättens beslut har ogillats, skall den grund som gäller beslutets rättsstridighet avseende rättegångskostnaderna, vid tillämpning av artikel 51 andra stycket i EG-stadgan för domstolen, avvisas.
Domstolens beslut (tredje avdelningen) den 7 september 1999. - Sveriges Betodlares Centralförening och Sven Åke Henrikson mot Europeiska kommissionen. - Fastställande av rättegångskostnader - Nödvändiga kostnader för parterna. - Mål C-409/96 P-DEP.



Rättsfallssamling 1999 s. I-04939



Sammanfattning



Nyckelord

Förfarande - Rättegångskostnader - Ersättningsgilla rättegångskostnader - Nödvändiga kostnader för parterna - Utgifter för resor och uppehälle samt arvode för gemenskapsinstitutionernas ombud, rådgivare eller advokater - Villkor för ersättning

(EG-stadgan för domstolen, artikel 17 första stycket; domstolens rättegångsregler, artikel 73 b)

Sammanfattning

$$När en institution, i en tvist vid EG-domstolen, i enlighet med artikel 17 första stycket i EG-stadgan för domstolen låter sig biträdas av en advokat eller utser en icke anställd person till ombud, omfattas arvodet till advokaten eller ombudet av begreppet "nödvändiga kostnader som parterna haft med anledning av förfarandet", i den mening som avses i artikel 73 b i rättegångsreglerna, och är därmed ersättningsgillt. Om institutionen däremot anser att det är lämpligare att låta sig företrädas av en tjänsteman, kan den inte göra anspråk på ersättning med stöd av artikel 73 b för det arbete som tjänstemannen har ägnat åt förfarandet, det vill säga för en del av den lön som institutionen skall betala tjänstemannen enligt tjänsteföreskrifterna. Denna lön utgör nämligen vederlag för alla tjänstemannens uppgifter, däribland att i förekommande fall försvara institutionens intressen i en tvist vid EG-domstolen. Lönen kan därför inte anses ha utbetalats "med anledning av förfarandet". Det förhåller sig annorlunda med kostnader som kan särskiljas från en institutions interna verksamhet, såsom utgifter för resor och uppehälle i anledning av förfarandet.
Domstolens beslut den 19 juli 1996. - Brottmål mot Mario Modesti. - Begäran om förhandsavgörande: Pretura circondariale di Roma - Italien. - Tolkning av fördragsbestämmelser om fri rörlighet för varor och fritt tillhandahållande av tjänster i förhållande till nationell lagstiftning om ett offentligrättsligt bolags förvaltning av upphovsrätter. - Mål C-191/96.



Rättsfallssamling 1996 s. I-03937



Sammanfattning



Nyckelord

Begäran om förhandsavgörande - Upptagande till sakprövning - Frågor som ställs utan att tillräckliga uppgifter om den faktiska och rättsliga bakgrunden lämnas - Frågor som ställs i ett sammanhang som utesluter ett användbart svar

(EG-fördraget, artikel 177; EG-stadgan för domstolen, artikel 20)

Sammanfattning

Eftersom det är nödvändigt att komma fram till en tolkning av gemenskapsrätten som är användbar för den nationella domstolen, krävs att den klargör den faktiska och rättsliga bakgrunden till de frågor som ställs, eller att den åtminstone förklarar de faktiska omständigheter som ligger till grund för dessa frågor.

Den information som tillhandahålls och de frågor som ställs i begäran om förhandsavgörande skall inte enbart möjliggöra för domstolen att lämna användbara svar, utan den skall även ge såväl medlemsstaternas regeringar som andra berörda parter möjlighet att avge yttranden i enlighet med artikel 20 i protokollet om stadgan för Europeiska gemenskapernas domstol.

Det ankommer på domstolen att se till att denna möjlighet säkerställs, med beaktande av att det enligt ovannämnda bestämmelse endast är begäran om förhandsavgörande som delges de berörda parterna.

Det är följaktligen uppenbart att en begäran om förhandsavgörande från en nationell domstol, i vilken man inskränker sig till att redogöra för de brott som enligt nationell rätt har begåtts inom det upphovsrättsliga området och den fråga som uppstått i samband därmed angående huruvida det är förenligt med gemenskapsrätten att ett bolag ges ensamrätt att förvalta upphovsrätter och i åtnjutande av straffrättsligt skydd uppbära ersättning, och som inte lämnar en tillräcklig redogörelse för tvistens faktiska bakgrund, den nationella rättsliga bakgrunden, eller de närmare skälen till varför den undrar över tolkningen av gemenskapsrätten och varför den anser det nödvändigt att ställa tolkningsfrågor till domstolen, inte kan upptas till sakprövning, eftersom det inte är möjligt för domstolen att ge en användbar tolkning av gemenskapsrätten.
Domstolens beslut den 25 mars 1996. - Vereniging van Samenwerkende Prijsregelende Organisaties in de Bouwnijverheid m. fl. mot Europeiska kommissionen. - Överklagande - Konkurrens - Beslut av företagssammanslutningar - Undantag - Bedömning av hur allvarliga överträdelserna är - Uppenbart ogrundat överklagande. - Mål C-137/95 P.



Rättsfallssamling 1996 s. I-01611



Sammanfattning



Nyckelord

1 Överklagande - Grunder - Grund riktad mot ett domskäl som inte var nödvändigt för att motivera domslutet - Verkningslös grund

2 Konkurrens - Böter - Belopp - Fastställande - Kriterier - Hur allvarlig är överträdelsen och hur länge har den pågått - Beaktande av de villkor som gäller för att kommissionen skall kunna ålägga böter - Omfattas inte

(Rådets förordning nr 17, artikel 15.2 andra stycket)

3 Konkurrens - Böter - Villkor för att kommissionen skall kunna ålägga böter - Överträdelse som begåtts uppsåtligen eller av oaktsamhet - Alternativa villkor

(Rådets förordning nr 17, artikel 15.2 första stycket)

Sammanfattning

4 Inom ramen för ett överklagande skall en grund inte godtas som riktas mot ett överflödigt domskäl i förstainstansrättens dom, vars domslut med tillräcklig rättslig säkerhet grundas på andra domskäl.

5 För att avgöra hur allvarlig en överträdelse av konkurrensreglerna är behöver förstainstansrätten inte pröva om den har begåtts uppsåtligen eller av oaktsamhet, och ännu mindre göra en åtskillnad mellan de två frågorna.

Det framgår nämligen av den klara och exakta lydelsen av artikel 15.2 i förordning nr 17 att denna rör två skilda frågor. Å ena sidan definieras i första stycket de villkor som skall vara uppfyllda för att kommissionen skall kunna ålägga böter, såsom det förhållandet att överträdelsen begåtts uppsåtligen eller av oaktsamhet (inledande villkor). Å andra sidan regleras i andra stycket fastställandet av bötesbeloppet, vilket är beroende av hur allvarlig överträdelsen är och hur länge den pågått, utan att det skulle föreskrivas någon obligatorisk (eller för den del frivillig) hänvisning till villkoren i första stycket. I detta avseende skall det förhållandet hur allvarlig överträdelsen är fastställas med hänsyn till ett stort antal omständigheter såsom i synnerhet de särskilda förhållandena i målet och dess kontext, utan att det har fastställts någon tvingande eller uttömmande lista över de kriterier som absolut skall tas i beaktande.

6 I första stycket i artikel 15.2 i förordning nr 17 görs ingen åtskillnad mellan om överträdelsen har begåtts uppsåtligen eller av oaktsamhet, utan dessa två villkor för åläggande av böter nämns som alternativ.
61995O0317

Domstolens beslut den 8 augusti 1997. - Canadane Cheese Trading AMBA och Adelfi G. Kouri Anonymos Emoriki Kai Viomichaniki Etaireia mot Republiken Grekland (Ypourgio Emboriou, Ypourgiou Oikonomikon, Ypourgiou Ygeias, Pronoias kai Koinonikon Asfaliseon och Ypourgiou Georgias. - Begäran om förhandsavgörande: Symvoulio Epikrateias (Conseil d'Etat) - Grekland. - Avskrivning. - Mål C-317/95.



Rättsfallssamling 1997 s. I-04681
Domstolens beslut (första avdelningen) den 28 juni 1995. - Paulo Branco mot Europeiska revisionsrätten. - Uppenbart ogrundat överklagande. - Mål C-258/94 P.



Rättsfallssamling 1995 s. I-01609



Sammanfattning



Nyckelord

Tjänstemän - Talan - Rättsakt som går någon emot - Förberedande rättsakt - Beslut av Gemensamma kommittén att inte pröva en tjänstemans meriter vid upprättandet av listan över de mest meriterade tjänstemännen - Avvisning

(Tjänsteföreskrifterna, artiklarna 90 och 91)

Sammanfattning

Gemensamma kommitténs beslut att inte företa en prövning av en sökandes meriter vid fastställandet av listan över de tjänstemän som har bedömts vara mest meriterade inför en befordran är enbart en rättsakt genom vilken besluten om befordran förbereds och kan som sådan inte bli föremål för talan.
5

I artikel 2 i nämnda direktiv, med rubriken ”Rätt till tolkning”, föreskrivs följande: 1. Medlemsstaterna ska se till att misstänkta eller tilltalade som inte talar eller förstår förfarandespråket utan dröjsmål får tolkning under det straffrättsliga förfarandet inför utredande och rättsliga myndigheter, inbegripet under polisförhör, alla domstolsförhandlingar och eventuella nödvändiga interimistiska förfaranden. 2. I de fall där detta är nödvändigt för att garantera att förfarandena går rättvist till ska medlemsstaterna se till att tolkning finns tillgänglig för kommunikationen mellan misstänkta eller tilltalade och deras försvarare i direkt samband med ett förhör eller en förhandling under förfarandena eller i samband med ett överklagande eller andra framställningar som görs under förfarandet. … 5. Medlemsstaterna ska se till att misstänkta eller tilltalade, i enlighet med förfaranden i nationell lagstiftning, har rätt att angripa ett beslut om att det inte finns något behov tolkning och, i de fall där tolkning har tillhandahållits, har möjlighet att klaga på att tolkningens kvalitet är otillräcklig för att garantera att förfarandena går rättvist till. …”
6

leverantören har underlåtit att fullgöra ett kontrakt som tilldelats enligt denna lag, … eller ett koncessionsavtal, eller har fullgjort det felaktigt och att detta utgjorde ett väsentligt kontraktsbrott enligt definitionen i civillagen … och att detta har utgjort ett väsentligt avtalsbrott, enligt definitionen i civillagen […], som har lett till att kontraktet har sagts upp under de senaste tre åren, eller en lagakraftvunnen dom som har meddelats under de senaste tre åren och som har bifallit den upphandlande myndighetens, den upphandlande enhetens eller den enhet som ingått kontraktets krav på skadestånd för skador som uppstått på grund av att leverantören i betydande utsträckning eller ihållande underlåtit att uppfylla ett väsentligt villkor i kontraktet, eller att den upphandlande myndigheten under de senaste tre åren fattat ett beslut i vilket det konstateras att leverantörens uppfyllande av ett väsentligt villkor i kontraktet har varit behäftat med allvarliga eller ihållande brister, vilket har lett till att en avtalsrättslig påföljd har tillämpats. …
19

Varhoven administrativen sad (Högsta förvaltningsdomstolen) ansåg att det var nödvändigt att tolka bestämmelserna i förordning nr 1305/2013 för att kunna avgöra målet och beslutade därför om vilandeförklaring och följande tolkningsfrågor skulle ställas till EU-domstolen: ”1) Är det förenligt med artikel 17 i Europaparlamentets och rådets förordning (EU) nr 1305/2013 att det i en sådan nationell bestämmelse som artikel 26 i Naredba no 9/2015 (förordning nr 9/2015), i vilken anges villkor för stöd för sökande som ansöker om stöd inom ramen för delåtgärd 4.1 ”Investeringar i jordbruksföretag” enligt åtgärden ”Investeringar i fysiska tillgångar” enligt programmet för landsbygdsutveckling för perioden 2014–2020, föreskrivs att, före ansökan om stöd för ett av sökanden organiserat jordbruksföretag i den mening som avses i artikel 4 i förordning nr 1307/2013 lämnas in, ett intyg om registrering av ett djurhållningsföretag i sökandens namn ska uppvisas som bevis för att djurhållning bedrivs, eller räcker det för förordningens ändamål att jordbrukaren styrker att vederbörande håller på att inhämta den nödvändiga registreringen av ett djurhållningsföretag i sitt namn? 2) Är ett villkor i en sådan nationell bestämmelse som artikel 8.1 led 2 i Naredba no 9 (förordning nr 9) av den 21 mars 2015 om tillämpning av delåtgärd 4.1 ”Investeringar i jordbruk” enligt åtgärd 4 ”Investeringar i fysiska tillgångar” enligt programmet för landsbygdsutveckling för perioden 2014–2020, enligt vilket sökandena ska styrka en minsta standardoutput för jordbruksföretaget i fråga vid tidpunkten för ansökan, vilken inte får underskrida ett belopp i bulgariska leva (BGN) som motsvarar 8000 euro, förenligt med syftet med stödet inom ramen för åtgärden ”investeringar i fysiska tillgångar” enligt artikel 17 i Europaparlamentets och rådets förordning (EU) nr 1305/2013, med unionens prioriteringar för landsbygdsutveckling enligt artikel 5 i förordning nr 1305/2013 och med begreppet ”ett företags standardoutput” i den mening som avses i kommissionens förordning nr 1242/2008 av den 8 december 2008 om upprättande av en gemenskapstypologi för jordbruksföretag [EUT L 335, 2008, s. 3]? 3) Om den andra frågan besvaras jakande, ska jordbrukare, som är nyregistrerade vid tidpunkten för ansökan om stöd inom ramen för åtgärden ”Investeringar i fysiska tillgångar”, undantas från det ekonomiska stöd som föreskrivs i förordning nr 1305/2013?”
108

Av det ovan anförda följer att den sjunde frågan ska besvaras enligt följande. Artikel 1.1 och 1.3 i direktiv 89/665 ska tolkas på så sätt att om en domstol vid prövningen av en ansökan om överprövning av ett tilldelningsbeslut finner att den upphandlande myndigheten är skyldig att till sökanden lämna ut uppgifter som felaktigt sekretessbelagts och att rätten till ett effektivt rättsmedel åsidosatts på grund av att dessa uppgifter inte lämnats ut, så måste detta konstaterande inte nödvändigtvis få till följd att den upphandlande myndigheten fattar ett nytt tilldelningsbeslut. Detta gäller dock under förutsättning att domstolen enligt nationell processrätt har möjlighet att under målets handläggning besluta om åtgärder för att upprätthålla rätten till ett effektivt rättsmedel eller slå fast att sökanden har rätt att ge in en ny ansökan om överprövning av ett redan fattat tilldelningsbeslut. Fristen för att ge in en sådan ansökan börjar löpa först när sökanden fått tillgång till samtliga uppgifter som felaktigt sekretessbelagts.
36

När det gäller åläggande av böter för en överträdelse av artikel 101 FEUF framgår det av domstolens praxis avseende kommissionens befogenheter enligt artikel 23.2 andra stycket i förordning nr 1/2003 att kravet på att de böter som åläggs ett företag som har överträtt artikel 101 FEUF inte får överstiga 10 procent av företagets sammanlagda omsättning under föregående räkenskapsår just syftar till att säkerställa att den eftersträvade inverkan på det berörda företaget i varje enskilt fall, i enlighet med proportionalitetsprincipen, ska bedömas genom att man, bland annat, beaktar en omsättning som återspeglar företagets verkliga ekonomiska förhållanden under den tidsperiod då överträdelsen ägde rum (se, för ett liknande resonemang, dom av den 23 april 2015, LG Display och LG Display Taiwan/kommissionen, C‑227/14 P, EU:C:2015:258, punkterna 48 och 49 och där angiven rättspraxis). Begreppet omsättning avser nämligen värdet på det berörda företagets försäljning av varor eller tjänster, vilket återspeglar företagets verkliga ekonomiska förhållanden (se, för ett liknande resonemang, dom av den 14 september 2017, Autortiesību un komunicēšanās konsultāciju aģentūra – Latvijas Autoru apvienība, C‑177/16, EU:C:2017:689, punkt 65).
9

I artikel 9 i förordning nr 207/2009, som har rubriken ”Rättigheter som är knutna till ett [EU-varumärke]”, föreskrevs följande: ”1. Registreringen av ett EU-varumärke ger innehavaren en ensamrätt. 2. Utan att det påverkar innehavares rättigheter som förvärvats före ansökningsdagen eller prioritetsdagen för EU-varumärket ska innehavaren av ett EU-varumärke ha rätt att förhindra tredje man som inte har hans medgivande att i näringsverksamhet, för varor eller tjänster, använda ett tecken om: a) tecknet är identiskt med EU-varumärket och används för varor eller tjänster som är identiska med dem för vilka EU-varumärket är registrerat, … 3. Följande handlingar får särskilt förbjudas med stöd av punkt 2: a) Att anbringa tecknet på varor eller deras förpackning. b) Att utbjuda varor till försäljning, marknadsföra dem eller lagra dem för dessa ändamål eller utbjuda eller tillhandahålla tjänster under tecknet. c) Att importera eller exportera varor under tecknet. … 4. Utan att det påverkar innehavares rättigheter som förvärvats före ansökningsdagen eller prioritetsdagen för EU-varumärket ska innehavaren av ett EU-varumärke också ha rätt att hindra tredje man från att i näringsverksamhet föra in varor i unionen utan att dessa övergått till fri omsättning där, om dessa varor, inbegripet förpackning, kommer från tredjeländer och utan tillstånd har försetts med ett varumärke som är identiskt med det EU-varumärke som registrerats för sådana varor eller som i väsentliga drag inte kan särskiljas från det varumärket. EU-varumärkesinnehavarens rätt enligt första stycket ska upphöra om deklaranten eller varuinnehavaren, under det förfarande för att avgöra huruvida intrång har gjorts i det registrerade varumärket som har inletts i enlighet med Europaparlamentets och rådets förordning (EU) nr 608/2013 [av den 12 juni 2013 om tullens säkerställande av skyddet för immateriella rättigheter och upphävande av rådets förordning (EG) nr 1383/2003 (EUT L 181, 2013, s. 15)], lägger fram bevis för att innehavaren av EU-varumärket inte har rätt att förbjuda att varorna släpps ut på marknaden i det land som är slutdestination för varorna.”
14

Den talan som TO väckte den 6 februari 2018 med anledning av LB:s beslut att inte betala ut denna ersättning, bifölls delvis i första instans. TO beviljades således ersättning motsvarande tre dagar av årlig betald semester som inte tagits ut under år 2017. Talan ogillades däremot vad gäller yrkandena avseende semesterdagar som inte hade tagits ut för åren 2013–2016.
34

Syftet med etableringsfriheten är att säkerställa en nationell behandling i värdmedlemsstaten av medborgare från en annan medlemsstat och av sådana bolag som avses i artikel 54 FEUF genom ett förbud mot all diskriminering som, när det gäller bolag, grundar sig på var ett bolag har sitt säte (dom av den 12 december 2006, Test Claimants in Class IV of the ACT Group Litigation, C‑374/04, EU:C:2006:773, punkt 43, och dom av den 3 mars 2020, Tesco-Global Áruházak, C‑323/18, EU:C:2020:140, punkt 59 och där angiven rättspraxis).