ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
21.

Därefter överklagade Statliga skatteinspektionen till Lietuvos vyriausiasis administracinis teismas (Högsta förvaltningsdomstolen i Litauen), det vill säga den hänskjutande domstolen, som vilandeförklarade målet och hänsköt följande tolkningsfrågor till EU-domstolen: ”1) Ska artiklarna 184–186 i [rådets direktiv 2006/112] tolkas så, att under sådana omständigheter som föreligger i det nationella målet är den mekanism för att justera avdrag som föreskrivs i direktiv 2006/112 inte tillämplig i fall där ett ursprungligt avdrag för mervärdesskatt över huvud taget inte hade kunnat göras på grund av att den aktuella transaktionen var en från mervärdesskatteplikt undantagen transaktion avseende leverans av mark? 2) Påverkas svaret på den första frågan av att 1) mervärdesskatten på förvärvet av fastigheterna ursprungligen drogs av i linje med skatteförvaltningens praxis, enligt vilken den aktuella leveransen felaktigt ansågs utgöra en mervärdesskattepliktig leverans av mark för bebyggelse i den mening som avses i artikel 12.1 b i direktiv 2006/112, och/eller av att 2) leverantören av marken, efter det att förvärvaren hade gjort sitt ursprungliga avdrag, utfärdade en kreditnota avseende mervärdesskatt till förvärvaren i syfte att justera de mervärdesskattebelopp som hade angetts (specificerats) på den ursprungliga fakturan? 3) För den händelse att den första frågan ska besvaras jakande, ska artikel 184 och/eller artikel 185 i direktiv 2006/112 under sådana omständigheter som föreligger i det nationella målet, när det gäller ett ursprungligt avdrag som över huvud taget inte hade kunnat göras på grund av att den berörda transaktionen var undantagen från mervärdesskatteplikt, tolkas så att den beskattningsbara personens skyldighet att justera detta avdrag ska anses ha uppkommit omedelbart eller först när det blev känt att det ursprungliga avdraget inte hade kunnat göras? 4) För den händelse att den första frågan ska besvaras jakande, ska direktiv 2006/112, särskilt artiklarna 179, 184–186 och 250 i detta, under sådana omständigheter som föreligger i det nationella målet tolkas så, att de justerade beloppen av avdragsgill ingående mervärdesskatt måste dras av under den beskattningsperiod då den beskattningsbara personens skyldighet och/eller rätt att justera det ursprungliga avdraget uppkom?”
8.

I artikel 17.1–17.3 i direktivet föreskrivs följande: ”1. Medlemsstaterna skall vidta de åtgärder som behövs för att se till att handelsagenten efter det att agenturavtalet upphört att gälla får ersättning i överensstämmelse med punkt 2 eller får skadestånd i överensstämmelse med punkt 3. a) Handelsagenten skall ha rätt till gottgörelse, om och i den mån som – han har skaffat huvudmannen nya kunder eller i betydande omfattning har ökat affärsvolymen med befintliga kunder och affärerna med dessa kunder fortsätter att ge huvudmannen ansenliga fördelar, och – betalningen av denna gottgörelse är rimlig med hänsyn till samtliga omständigheter och då särskilt handelsagentens förlust av provision på affärer med dessa kunder. b) Gottgörelsens storlek får inte överskrida ett belopp motsvarande en årlig ersättning beräknad med utgångspunkt från handelsagentens genomsnittliga årsersättning under de senaste fem åren. Om avtalet ingåtts inom de senaste fem åren, beräknas gottgörelsen med utgångspunkt från genomsnittsersättningen under perioden i fråga. c) Beviljandet av sådan gottgörelse skall inte hindra handelsagenten från att kräva skadestånd. 3. Handelsagenten skall ha rätt till ersättning för den skada han tillfogas som en följd av att hans affärsförbindelser med huvudmannen upphört. Sådan skada skall anses ha uppstått i synnerhet när affärsförbindelserna upphör – under omständigheter som berövar handelsagenten den provision som han skulle ha uppburit enligt agenturavtalet samtidigt som huvudmannen dragit stora fördelar av handelsagentens insatser, och/eller – under omständigheter som inte tillåtit handelsagenten att avskriva de kostnader och utgifter som han åsamkats vid fullgörandet av agenturavtalet på huvudmannens inrådan.”
12.

VCAST är ett företag, bildat enligt brittisk rätt, som ger sina användare tillgång till ett system som gör det möjligt att i molnet spela in de italienska fria markbundna tv-kanalerna, däribland utsändningarna från programföretaget R.T.I. s.p.a. (nedan kallat RTI). Rent praktiskt sker detta genom att användaren på VCAST:s webbplats, som innehåller alla program som tillhandahålls av de tv-kanaler som ingår i tjänsten, väljer ut den sändning som ska spelas in. Användaren kan antingen ange en viss sändning eller ett visst tidsintervall, om han vet när det program som ska spelas in sänds. Därefter fångar VCAST:s system upp tv-signalen med hjälp av sina egna antenner och spelar in det program som valts på den lagringsplats i molnet som användaren anvisat. Lagringsplatsen tillhandahålls inte av VCAST utan av oberoende leverantörer ( 5 ). De audiovisuella data som spelas in på detta sätt görs därefter tillgängliga för användaren i enlighet med de villkor som angetts av leverantören av lagringstjänsten. VCAST:s tjänst finns i tre varianter: en modell som är gratis för användaren, som finansieras med hjälp av reklam, och två betalningsmodeller.
96.

Till skillnad från detta sänktes bidragsbeloppen för de aktuella djupfrysta fjäderfäprodukterna, såsom har angetts i punkterna 8–11 i den överklagade domen, gradvis – utan att däremellan tillfälligt ökas – under en treårsperiod, från ett ursprungligt belopp på 40 EUR per 100 kg den 17 juni 2010 till 32,50 EUR per 100 kg, sedan 21,70 EUR per 100 kg, sedan 10,85 EUR per 100 kg, innan de sattes till noll den 18 juli 2013 genom den omtvistade förordningen. Den omtvistade förordningen antogs tre månader efter den tidigare gällande förordningen, en tidsrymd som uttryckligen förutsetts i artikel 164.2 i förordning nr 1234/2007. Dessa faktiska omständigheter är klarlagda.
35.

I sin begäran om förhandsavgörande utgår den nationella domstolen uttryckligen från premissen att den aktuella skolbyggnaden är avsedd för användning i ekonomiska syften – i motsats till användning för rent religiösa ändamål. För att kunna ge den hänskjutande domstolen ett ändamålsenligt svar som på bästa sätt möjliggör en lösning av det nationella målet ( 29 ), kommer jag emellertid inom ramen för mina redogörelser med avseende på artikel 107.1 FEUF först att erinra om de förutsättningar som måste vara uppfyllda för att en ekonomisk verksamhet över huvud taget anses föreligga i unionsrättsligt hänseende (se om detta direkt nedan under avsnitt a), innan jag går in på de enskilda rekvisiten i förbudet mot statligt stöd (se om detta nedan under avsnitt b).
40.

Det har påpekats att det numera är svårt att finna ett rättssystem som är antingen kontradiktoriskt eller inkvisitoriskt. ( 28 ) Enligt den österrikiska regeringens beskrivning i dess skriftliga yttrande är de väsentliga delarna i det system som gäller vid den hänskjutande domstolen följande. För det första ska domstolen ex officio undersöka sanningshalten i de faktiska omständigheter som ligger till grund genom att sammanställa all nödvändig bevisning, medan parternas argument saknar betydelse i detta avseende. Domstolen är härvid skyldig att göra allt som står i dess makt för att komma fram till sanningen. Den ska följaktligen beakta alla källor som kan bringa ljus och i synnerhet samla in all bevisning som finns tillhands i målet och som kan ha betydelse för avgörandet. Den ska utan begränsningar undersöka allt material som eventuellt kan påverka utgången, och den ska göra detta helt självständigt.
14.

I artikel 37 föreskrivs följande: ”1. Varor som förs in till gemenskapens tullområde skall underkastas tullövervakning från och med införseln. De får utsättas för tullkontroller enligt gällande bestämmelser. 2. De skall kvarstå under denna övervakning under den tid som krävs för att i förekommande fall fastställa deras tullstatus och i fråga om icke-gemenskapsvaror till dess att deras tullstatus förändras, de förs in i en frizon eller ett frilager eller återexporteras eller förstörs enligt artikel 182, dock utan att detta påverkar tillämpningen av artikel 82.1.”
14.

Hamnmyndigheten i Andalusien inledde en offentlig upphandling avseende utvidgningen av hamnen La Bajadilla i Marbella. Under upphandlingsförfarandet gav den upphandlande myndigheten två företagsgrupper tillåtelse att delta i upphandlingen: i) Marina del Mediterráneo, SL, m.fl., en tillfällig företagssammanslutning (union temporal de empresas) verksam under namnet Marina internacional de Marbella och ii) en annan tillfällig företagssammanslutning bestående av Ayuntamiento de Marbella (Marbellas kommunfullmäktige), det kommunala företaget Puerto Deportivo de Marbella, SA, och företaget Nasir Bin Abdullah and Sons, SL.
214.

Som Irland, Förenade kungarikets regering och kommissionen har angett innehåller PNR-uppgifterna sammantaget ytterligare information jämfört med de uppgifter som de kanadensiska immigrationsmyndigheterna samlar in för gränskontrolländamål. Den förhandsinformation om passagerare (API) som samlas in av lufttrafikföretagen innehåller biografisk information och information om resrutten och syftar huvudsakligen till att underlätta och påskynda identitetskontrollen av passagerare vid gränsen och gör det vid behov möjligt att förhindra att personer som till exempel har belagts med uppehållsförbud reser in i landet eller möjligt att utföra en utökad gränskontroll av vissa i förväg identifierade personer. ( 91 ) Det nya kravet på elektroniskt resetillstånd i Kanada bidrar likaså till att upprätthålla landets invandringsprogram genom att alla som önskar resa till Kanada med flyg, men inte behöver inneha visering, i förväg på elektronisk väg måste lämna in en ansökan om inresetillstånd innehållande biografisk information för att få resa in i och uppehålla sig i Kanada. Tillståndet är giltigt i högst fem år. ( 92 ) Detta slag av information innehåller emellertid inga uppgifter om bokningssätt, betalningssätt eller resvanor, vilka vid en korsjämförelse utan tvekan är användbara i kampen mot terrorism och annan allvarlig gränsöverskridande brottslighet. Oavsett de metoder som används för att behandla uppgifterna är API‑uppgifter och de uppgifter som krävs för utfärdande av elektroniska resetillstånd således inte tillräckliga för att med jämförbar effektivitet uppnå målsättningen att skydda den allmänna säkerheten, vilken eftersträvas med det planerade avtalet.
47.

Mot bakgrund av ovanstående bedömning föreslår jag att domstolen besvarar de frågor som har framställts av Bundesgerichtshof (Federala högsta domstolen) på följande sätt: 1) Artikel 2.1 i Europaparlamentets och rådets direktiv 2001/83/EG av den 6 november 2001 om upprättande av gemenskapsregler för humanläkemedel, i dess senast ändrade lydelse enligt Europaparlamentets och rådets direktiv 2012/26/EU av den 25 oktober 2012, utgör inte hinder för en nationell lag såsom 21.2. § led 1 Arzneimittelgesetz (läkemedelslagen), vari föreskrivs att det inte krävs godkännande för försäljning för ett läkemedel för humant bruk som, på grundval av styrkt ofta förekommande förskrivning av läkare eller tandläkare, i de väsentliga produktionsstegen tillverkas på apotek inom ramen för den gängse apoteksverksamheten i kvantiteter om upp till 100 förpackningar per dag som är färdiga att expedieras och är avsedda att säljas inom ramen för det befintliga tillståndet att driva apotek. 2) Om domstolen inte skulle följa den tolkning som föreslås under punkt 1 utan finner att kraven i artikel 2.1 i direktiv 2001/83 är uppfyllda, så utgör inte artikel 3 led 2 i direktiv 2001/83 hinder för en nationell lag såsom 21.2 § led 1 Arzneimittelgesetz (läkemedelslagen), vari föreskrivs att det inte krävs godkännande för försäljning för ett läkemedel för humant bruk som, på grundval av styrkt ofta förekommande förskrivning av läkare eller tandläkare, de väsentliga produktionsstegen tillverkas på apotek inom ramen för den gängse apoteksverksamheten i kvantiteter om upp till 100 förpackningar per dag som är färdiga att expedieras och är avsedda att säljas inom ramen för det befintliga tillståndet att driva apotek, så länge indikationerna i en farmakopé uppfylls.
32.

Den första tolkningsfrågan ska följaktligen besvaras enligt följande: Artikel 34.2 i förordning nr 44/2001 ska tolkas så, att möjligheten att överklaga enligt nämnda bestämmelse endast omfattar fall då motsvarande överklagande enligt den i nationell lagstiftning fastställda fristen kan lämnas in, men inte fall då denna frist redan har gått ut men en ansökan om omprövning har lämnats in och det därefter är möjligt – när denna ansökan har vunnit bifall – att lämna in det egentliga överklagandet.
8.

Skälen 9, 20 och 23 i direktiv 2001/29 har följande lydelse: ”(9) Utgångspunkten för en harmonisering av upphovsrätt och närstående rättigheter måste vara en hög skyddsnivå, eftersom dessa rättigheter har en avgörande betydelse för det intellektuella skapandet. Skyddet av dem bidrar till att bevara och utveckla kreativiteten och gagnar upphovsmän, utövande konstnärer, producenter, konsumenter, kultur, näringsliv och allmänhet. Immaterialrätt har därför erkänts som en integrerad del av äganderätten. … (20) Detta direktiv bygger på de principer och regler som redan fastlagts genom de direktiv som nu är i kraft på området, särskilt [rådets direktiv direktiv 92/100/EEG av den 19 november 1992 om uthyrnings- och utlåningsrättigheter och vissa upphovsrätten närstående rättigheter inom det immaterialrättsliga området, ( 4 ) i dess lydelse enligt rådets direktiv 93/98/EEG av den 29 oktober 1993], ( 5 ) samt utvecklar och sätter in dem i ett sammanhang, nämligen informationssamhället. Bestämmelserna i detta direktiv bör inte påverka bestämmelserna i de direktiven, om inte annat föreskrivs i detta direktiv. … (23) I detta direktiv bör upphovsmannens rätt till överföring till allmänheten harmoniseras ytterligare. Denna rätt bör förstås i vid mening och omfatta all överföring till allmänheten som inte är närvarande på den plats varifrån överföringen sker. Denna rätt bör omfatta all sådan sändning eller vidaresändning av ett verk till allmänheten på trådbunden eller trådlös väg, inklusive radio- och televisionssändningar. Denna rätt omfattar inga andra åtgärder.”
16.

I artikel 6 i direktiv 95/46 föreskrivs följande: ”1. Medlemsstaterna skall föreskriva att personuppgifter a) skall behandlas på ett korrekt och lagligt sätt, b) skall samlas in för särskilda, uttryckligt angivna och berättigade ändamål; senare behandling får inte ske på ett sätt som är oförenligt med dessa ändamål. Senare behandling av uppgifter för historiska, statistiska eller vetenskapliga ändamål skall inte anses oförenlig med dessa ändamål förutsatt att medlemsstaterna beslutar om lämpliga skyddsåtgärder, c) skall vara adekvata och relevanta och inte får omfatta mer än vad som är nödvändigt med hänsyn till de ändamål för vilka de har samlats in och för vilka de senare behandlas, d) skall vara riktiga och, om nödvändigt, aktuella. Alla rimliga åtgärder måste vidtas för att säkerställa att personuppgifter som är felaktiga eller ofullständiga i förhållande till de ändamål för vilka de samlades in eller för vilka de senare behandlas, utplånas eller rättas, e) förvaras på ett sätt som förhindrar identifiering av den registrerade under en längre tid än vad som är nödvändigt för de ändamål för vilka uppgifterna samlades in eller för vilka de senare behandlades. Medlemsstaterna skall vidta lämpliga skyddsåtgärder för de personuppgifter som lagras under längre perioder för historiska, statistiska eller vetenskapliga ändamål. 2. Det åligger den registeransvarige att säkerställa att punkt 1 efterlevs.”
1.

I denna begäran om förhandsavgörande beträffande tolkningen av förordning nr 1408/71 ( 2 ) och förordning nr 859/2003 ( 3 ) har Centrale Raad van Beroep (överrätt i socialförsäkringsmål, Nederländerna) ställt frågan huruvida dessa förordningar utgör hinder för de nederländska regler som under 1960-talet undantog tredjelandsmedborgare från försäkringsskydd avseende ålderspensionsförmåner. Målen vid den nationella domstolen rörde två före detta sjömän som under den perioden bodde och arbetade ombord på fartyg vars hemmahamn var belägen i Nederländerna. Båda sökandena var vid den tidpunkten ( 4 ) österrikiska medborgare (och därmed tredjelandsmedborgare). När de ansökte om pension från de nederländska myndigheterna år 2008 hade emellertid Österrike anslutit sig till Europeiska unionen. F. Wieland hade under tiden blivit amerikansk medborgare, medan H. Rothwangl hade behållit sitt österrikiska medborgarskap. Den hänskjutande domstolen önskar få klarhet i huruvida de två före detta sjömännen omfattas av EU:s regler om social trygghet, huruvida övergångsbestämmelserna inom detta regelverk omfattar deras ansökningar om ålderspensionsförmåner och huruvida förbudet mot diskriminering i artikel 18 FEUF och principen om fri rörlighet för arbetstagare enligt artikel 45 FEUF utgör hinder för de nationella regler som undantog dem från försäkringsskydd avseende förmåner vid ålderdom under 1960-talet.
44.

Härav följer att överklagandenämnderna vid harmoniseringskontoret i princip inte är bundna av de frister som fastställts under förfarandet i första instans, och kan i enlighet med sitt utrymme för skönsmässig bedömning enligt artikel 76.2 i förordning nr 207/2009 tillåta bevisning som förebringats för sent, under förutsättning att deras utnyttjande av det utrymmet är effektivt, objektivt och motiverat.
13.

Benedikt Kampik erbjöd då klaganden att se till att lägenheten blev inflyttningsklar. Klaganden och hans hustru reste till Spanien och utfärdade genom notarius publicus en fullmakt för Benedikt Kampik om tillvaratagande av deras intressen med avseende på det köpeavtal som ingåtts år 2006. Klaganden överlät en innehavarcheck på 27647 euro till Benedikt Kampik, vilket utgjorde en del av den tredje delbetalningen av köpeskillingen, och Benedikt Kampik löste in checken på bolaget Mar Mediterráneos konto. Slutligen överförde Rüdiger Hobohm år 2009 ytterligare 1448,72 euro till Benedikt Kampik, som enligt dennes uppgifter behövdes för att lösa in ett hypotek som hade registrerats på klaganden. I själva verket löstes detta hypotek aldrig in.
40.

Dessutom framgår det av handlingarna i målet och av jordbruksmyndighetens och den ungerska regeringens yttranden vid den muntliga förhandlingen att den nationella lagstiftningen i själva verket medger att en stödmottagare lämnar in det aktuella intyget upp till 25 kalenderdagar efter sista dagen för ansökan om utbetalning för ett visst stödår (det vill säga den 9 juni). Detta förefaller vara fullt förenligt med artikel 23 i förordning nr 1122/2009, enligt vilken stödmottagaren får lämna in ansökan efter sista dagen för ansökan eller komplettera ansökan efter inlämnandet av denna. Den minskning av stödbeloppet som därvid ska tillämpas i enlighet med artikel 23.1 i förordning nr 1122/2009 uppgår till 1 procent per arbetsdag och utgår från det stödbelopp som jordbrukaren skulle ha haft rätt till om ansökan (och de styrkande handlingarna) hade lämnats in inom föreskriven tid. Minskningen ska göras på det belopp som ska betalas ut avseende det aktuella stödet. Om förseningen överstiger 25 kalenderdagar ska ansökan inte godtas.
5.

Artikel 10 i direktiv 95/46 har följande lydelse: ”Medlemsstaterna skall föreskriva att den registeransvarige eller hans företrädare i vart fall skall ge den person från vilken uppgifter om honom själv samlas in följande information, utom i fall då han redan känner till informationen: a) Den registeransvariges och dennes eventuella företrädares identitet. b) Ändamålen med den behandling för vilken uppgifterna är avsedda. c) All ytterligare information, exempelvis — mottagarna eller de kategorier som mottar uppgifterna, — huruvida det är obligatoriskt eller frivilligt att besvara frågorna samt eventuella följder av att inte svara, — förekomsten av rättigheter att få tillgång till och att erhålla rättelse av uppgifter som rör honom, i den utsträckning som den ytterligare informationen – med hänsyn till de särskilda omständigheter under vilka uppgifterna samlas in – är nödvändig för att tillförsäkra den registrerade en korrekt behandling.”
7.

I artikel 34 i den konsoliderade lagen om arbetstagare, som antogs genom kungligt lagstiftningsdekret 1/1995 (Real Decreto Legislativo 1/1995 por el que se aprueba el texto refundido de la Ley del Estatuto de los Trabajadores), av den 24 mars 1995, ( 5 ) i den version som var tillämplig vid tiden för omständigheterna i det nationella målet, föreskrivs följande: ”1. Bestämmelser om arbetstidens längd ska fastställas i kollektivavtal eller i anställningsavtal. Den ordinarie arbetstiden får i genomsnitt inte överstiga 40 timmar per vecka med faktiskt arbete beräknat per år. … 3. Minst 12 timmar ska förflyta mellan slutet av en arbetsdag och början av följande arbetsdag. Antalet ordinarie arbetstimmar av faktiskt arbete får inte överstiga 9 timmar per dag, såvida inte en annan fördelning av den dagliga arbetstiden har fastställts i kollektivavtal eller annars i avtal mellan företaget och representanter för arbetstagarna, varvid vilan mellan arbetsdagar under alla omständigheter ska iakttas. … 5. Arbetstiden ska beräknas så, att arbetstagaren befinner sig på sin arbetsplats såväl när den dagliga arbetstiden påbörjas som när den avslutas. … ”
3.

Artikel 7 i direktiv 2004/38 har i utdrag följande lydelse: ”1. Varje unionsmedborgare skall ha rätt att uppehålla sig inom en annan medlemsstats territorium under längre tid än tre månader om den berörda personen a) är anställd eller egenföretagare i den mottagande medlemsstaten, eller b) för egen och sina familjemedlemmars räkning har tillräckliga tillgångar för att inte bli en belastning för den mottagande medlemsstatens sociala biståndssystem under vistelsen ... 2. Uppehållsrätten enligt punkt 1 skall även omfatta familjemedlemmar som inte är medborgare i en medlemsstat när de följer med eller ansluter sig till unionsmedborgaren i den mottagande medlemsstaten, förutsatt att unionsmedborgaren uppfyller villkoren i punkt 1 a, 1 b eller 1 c. ...”
2.

Förevarande mål avser huruvida det danska företaget Post Danmark A/S åren 2007 och 2008 missbrukade sin dominerande ställning på marknaden för massbrev till mottagare i Danmark. Det ska i detta sammanhang huvudsakligen prövas om Post Danmark gjorde sig skyldigt till ett utestängande missbruk genom att bevilja rabatt för distribution av direktreklam på upp till 16 procent, såvida deras kunder under en referensperiod på ett år uppnådde vissa standardiserade mängd- och omsättningströsklar. Rabatten tillämpades härvid retroaktivt, det vill säga den omfattade all direktreklam som distribuerats till kunden under hela referensperioden.
49.

Jag har beräknat priset per kvadratmeter för importen från Kina på följande sätt. Eftersom Bricmate inte har invänt mot den totala kostnaden för importen under de aktuella perioderna har jag först fastställt den totala kostnaden genom att multiplicera priset per kvadratmeter i tabell 2 med den importvolym som ursprungligen angavs i förordningen om preliminär tull. Därefter har jag delat denna totala kostnad med den korrigerade importvolymen för att komma fram till ett korrigerat pris per kvadratmeter.