Förslag till avgörande av generaladvokat Cosmas föredraget den 10 maj 1995. - Ledernes Hovedorganisation, agissant pour Ole Rygaard mot Dansk Arbejdsgiverforening, agissant pour Strø Mølle Akustik A/S. - Begäran om förhandsavgörande: Sø- og Handelsretten - Danmark. - Tolkning av artikel 1.1 i direktiv 77/187/EEG - Företagsöverlåtelse - Avtal mellan två entreprenörer i avsikt att färdigställa en entreprenad med byggherrens godkännande. - Mål C-48/94.



Rättsfallssamling 1995 s. I-02745



Generaladvokatens förslag till avgörande

1 Detta mål rör en begäran enligt artikel 177 i EG-fördraget från Sø- och Handelsretten i København om förhandsavgörande angående tolkningen av rådets direktiv 77/187/EEG av den 14 februari 1977 om tillnärmning av medlemsstaternas lagstiftning om skydd för arbetstagares rättigheter vid överlåtelse av företag, verksamheter eller delar av verksamheter (nedan kallat "direktivet").(1)

I - Faktiska omständigheter

2 Frågorna har uppkommit i en tvist mellan käranden i målet vid den nationella domstolen, Ole Rygaard, och hans arbetsgivare, det svarande företaget Strø Mølle Akustik A/S (nedan kallat "Strø Mølle").

Enligt den nationella domstolens beslut om begäran om förhandsavgörande var käranden anställd i byggnadsfirman Svend Pedersen A/S (nedan kallad "Pedersen"). Detta företag hade åtagit sig att färdigställa byggnadsarbeten för företaget SAS Service Partner A/S:s (nedan kallat "SAS") räkning.

Pedersen tillkännagav i en skrivelse av den 27 januari 1992 till SAS att det önskade överlåta en del av entreprenaden (innertak och snickeriarbeten) till Strø Mølle.

På uppmaning av SAS lämnade Strø Mølle den 29 januari ett anbud på utförandet av entreprenaden. Den 30 januari 1992 slöt Pedersen och Strø Mølle avtal om de närmare villkoren för övertagandet av entreprenaden.

Avtalet innebar att Strø Mølle åtog sig skyldigheten att till Pedersen återbetala de kostnader som Pedersen redan hade belastats med, inklusive lönekostnaderna för entreprenaden. Avtalet innebar även att Strø Mølle skulle överta två lärlingar från Pedersen under perioden den 1 februari 1992 till den 1 maj samma år.

3 Dagen efter det att avtalet mellan Pedersen och Strø Mølle slutits, dvs. den 31 januari 1992, sade det förra bolaget upp kärandens anställningsavtal med motiveringen att bolaget skulle avvecklas och att en del av den entreprenad som skulle utföras på Kastrup överlåtits på Strø Mølle. I den skriftliga uppsägningen klargjordes att kärandens anställning skulle upphöra den 30 april 1992 och att han fram till dess skulle arbeta för Strø Mølle.

Den 10 februari 1992 antog SAS Strø Mølles anbud. Strø Mølle övertog således arbetet på den del av entreprenaden som gällde innertaken och snickeriarbetena. Käranden fortsatte i praktiken att arbeta för Strø Mølle, och den 26 maj underrättades han på nytt om att anställningsavtalet skulle upphöra den 30 juni 1992. Efter det att Ole Rygaard väckt talan mot Strø Mølle, har den nationella domstolen, för att kunna lösa tvisten, ansett det nödvändigt att begära att domstolen meddelar ett förhandsavgörande beträffande vissa frågor.

II - Tolkningsfrågorna

4 I den föreliggande tvisten har Sø- og Handelsretten i København i beslut av den 2 februari 1994(2) ställt följande fråga: Är rådets direktiv 77/187/EEG tillämpligt när en entreprenör B, efter avtal med en entreprenör A, fortsätter en del av en entreprenad som påbörjats av entreprenör A, och

1) ett avtal sluts mellan entreprenör A och entreprenör B om att några hos entreprenör A anställda medarbetare fortsätter hos entreprenör B, och entreprenör B övertar materiel på byggarbetsplatsen för att färdigställa entreprenaden, och

2) entreprenör A och entreprenör B, efter övertagandet, under en period arbetar samtidigt på byggarbetsplatsen?

Dessutom frågar den nationella domstolen om svaret påverkas av det faktum att avtalet om färdigställandet av entreprenaden slöts mellan byggherren och entreprenör B med entreprenör A:s samtycke.

5 Dessa tolkningsfrågor innebär i huvudsak att frågan om direktivets tillämpningsområde enligt artikel 1.1 i direktivet åter igen måste besvaras.

Närmare bestämt är det i förevarande mål fråga om huruvida det föreligger en överlåtelse av ett företag, en verksamhet eller del av en versamhet i direkt mening i det fall att entreprenör A endast överlåter en del av de arbeten han åtagit sig till entreprenör B och efter överlåtelsen fortsätter att arbeta samtidigt med entreprenör B på samma byggarbetsplats.

Den nationella domstolen önskar genom sin andra fråga dessutom få veta om direktivet är tillämpligt när överlåtelsen av den bestämda delen av entreprenaden följer av ett avtal mellan entreprenören B och byggherren, vilket slutits med entreprenören A:s samtycke.

III - Rättsliga föreskrifter och rättspraxis

6 I artikel 1.1 i direktivet stadgas att "föreliggande direktiv tillämpas vid överlåtelse av företag, verksamheter eller delar av verksamheter, vilka följer av lagenlig överlåtelse eller fusion, till annan företagare".

Domstolen har haft möjlighet att utforma en rik rättspraxis angående direktivets tillämpningsområde, såsom detta fastställs i artikel 1.1.

7 Enligt denna rättspraxis omfattar direktivets tillämpningsområde de fall av

företagsöverlåtelser vari följande villkor är uppfyllda:

- För det första förutsätter direktivets tillämpning att den person som är ansvarig för driften av det berörda företaget byts ut. Enligt domstolens rättspraxis "är direktivet tillämpligt i samtliga fall när det som ett led i ett avtalsförhållande sker ett byte av den fysiska eller juridiska person som är ansvarig för verksamhetens drift och som tar på sig en arbetsgivares skyldigheter gentemot verksamhetens arbetstagare oavsett om tillgångarna överlåts".(3)$

- För det andra måste den överlåtna ekonomiska enheten bestå och bevara sin identitet.(4) I domstolens rättspraxis har godtagits att företaget bevarar sin identitet när den nya företagsledningen verkligen fortsätter eller återupptar driften av ifrågavarande enhet inom samma eller motsvarande affärsmässiga verksamhet.(5)

- För det tredje tillämpas direktivet endast i den mån överlåtelsen på den driftansvarige personen i företaget sker i kraft av ett avtal, dvs. följer av avtalsenlig överlåtelse eller fusion. Överlåtelser på grund av lag eller ensidig rättshandling utesluts härvid.

- För det fjärde måste det röra sig om överlåtelse av ett företag, en anläggning eller del av en anläggning eller åtminstone en ekonomisk enhet. Enbart den omständigheten att ett företags tillgångar avyttras, innebär inte att det föreligger en överlåtelse av ett företag i den mening som avses i direktivet.(6)

8 För att bedöma om dessa förutsättningar föreligger måste enligt domstolens rättspraxis "hänsyn tas till samtliga faktiska omständigheter som kännetecknar ifrågavarande process. Till dessa hör särskilt den typ av företag eller verksamhet som det är frågan om, huruvida några materiella tillgångar - såsom byggnader eller lös egendom - överlåtits eller inte, värdet på de immateriella tillgångarna vid tidpunkten för överlåtelsen, huruvida huvuddelen av personalstyrkan övertagits av den nye ägaren, huruvida kundkretsen överlåtits samt graden av likhet mellan den verksamhet som utövats före och efter överlåtelsen och längden av ett eventuellt avbrott i verksamheten. Alla dessa omständigheter är emellertid endast aspekter av den helhetsbedömning som skall göras och kan därför inte bedömas isolerat".(7)

IV - Svar på tolkningsfrågorna

9 För det första måste betonas att bedömningen av de faktiska omständigheterna, vilken är nödvändig för att bilda sig en uppfattning om det föreligger en företagsöverlåtelse i nyssnämnda betydelse, ankommer på den nationella domstolen, som således har att beakta de ovan behandlade tolkningskriterierna i domstolens rättspraxis.(8)

Det slutliga avgörandet av frågan om det med hänsyn till de faktiska omständigheterna föreligger en överlåtelse av företag ankommer på den nationella domstolen, vilken med beaktande av de ovan nämnda förutsättningarna kan avgöra omständigheternas betydelse.

Trots detta framstår en bedömning av de nämnda faktiska omständigheterna som ändamålsenlig för att besvara tolkningsfrågorna.

10 I fråga om huruvida dessa förutsättningar föreligger i detta mål framgår av de faktiska omständigheterna följande:

- Det föreligger verkligen ett byte av företagets ansvariga person och följaktligen även av arbetsgivare, eftersom färdigställandet av entreprenaden övertas av en ny entreprenör.

- Det föreligger även identitet mellan den nye entreprenörens och hans företrädares verksamhet, eftersom den förre fortsätter arbeten som den senare redan påbörjat.

- Överlåtelsen har skett, på sätt som jag kommer att redogöra för nedan, i kraft av ett avtal, eftersom den har följt av ett avtal som den nye företagaren slutit dels med sin företrädare, dels med byggherren.

- Det är däremot svårare att avgöra om det i detta mål är fråga om överlåtelse som verkligen gäller "företag, verksamhet eller del av verksamhet" i den mening som avses i direktivets artikel 1.1.

11 Faktum är att föremålet för överlåtelsen i det konkreta fallet inte är ett företag eller del av ett företag och inte heller en viss företagsliknande verksamhet av varaktig karaktär. Som både svaranden i målet vid den nationella domstolen och kommissionen har understrukit i sina yttranden utgörs den föreliggande överlåtna verksamheten av uppdraget att slutföra särskilda tidsbegränsade arbeten inom ramen för slutförandet av en viss entreprenad. Följaktligen uppstår frågan om ett sådant fall omfattas av företag, verksamhet eller del av verksamhet i direktivets mening.

12 Direktivets ordalydelse hindrar inte en vidare tolkning av detta begrepp. Tvärtom framgår det av domstolens rättspraxis, i vilken en ganska elastisk tolkning av bestämmelsen i direktivets artikel 1.1 har gjorts, att denna betydelse måste anses ha en vidare innebörd.

Det framgår av domstolens rättspraxis, särskilt inom ramen för den mer vidsträckta tolkning som har tillämpats, att betydelsen av "företag, verksamhet eller del av verksamhet" grundas på betydelsen av "ekonomisk enhet", vilken måste uppfattas som en summa av personer och materiella tillgångar med organisatorisk självständighet som står till tjänst för en bestämd ekonomisk verksamhet. Denna kan bedrivas antingen av ett företag eller en del av ett företag. Detta framgår tydligt av den ovan nämnda domen av den 18 mars 1986 i målet Spijkers, i vilken domstolen förklarat att direktivets syfte är att säkerställa att anställningsförhållandena "inom ramen för en ekonomisk enhet" förblir bestående och att en överlåtelse av företag eller del av företag inte enbart kan grundas på avyttring av företagets tillgångar, eftersom det måste värderas om det rör sig om "en utförsäljning av en ännu bestående ekonomisk enhet".(9) Denna rättspraxis följde för övrigt kommissionen i sitt förslag till direktiv som nyligen underställts rådet i avsikt att ändra direktiv 77/187.(10)

13 Med denna uppfattning som grund har i rättspraxis godtagits att verksamheter av speciell art, som utgör självständig verksamhet, kan likställas med verksamhet eller del av verksamhet i direktivets mening.

Domstolen har sålunda funnit att en överlåtelse av endast en del av ett företags verksamhet, och då särskilt endast underordnad verksamhet, kan medföra att direktivet är tillämpligt.(11)

Även efterföljande verksamhet, som inte har något samband med verksamhetens syfte, kan omfattas av direktivets tillämpningsområde. Domstolen har sålunda i dom av den 12 november 1992 fastslagit att "varje gång en företagare enligt avtal överlåter ansvaret för driften av en viss del av verksamheten i sitt företag, till exempel en restaurang, på en annan företagare, som tar på sig en arbetsgivares skyldigheter gentemot verksamhetens arbetstagare, kan denna enhet falla under direktivets tillämpningsområde enligt artikel 1.1. Det faktum att den överlåtna verksamheten i detta fall endast utgör en sådan underordnad verksamhet för överlåtaren som inte nödvändigtvis har något samband med företagets verksamhetssyfte kan inte medföra att den nämnda transaktionen undantas från direktivets tillämpningsområde".(12)

Domstolen har nyligen bekräftat denna rättspraxis och fastslagit att "varje gång en företagare enligt avtal överlåter ansvaret för driften av en del av i sin verksamhet, såsom utförande av städarbete, på en annan företagare, vilken ikläder sig arbetsgivarens skyldigheter gentemot de arbetstagare som tillhandahåller dessa tjänster, kan denna handling omfattas av direktivets tillämpningsområde".(13)

14 Denna mer vidsträckta tolkning förklaras och grundas i direktivets sociala syfte.

Det måste erinras om att detta direktiv utgör en del av gemenskapens sociala verksamhetsprogram.(14)

I direktivets ingress anges målet vara att utarbeta bestämmelser "till skydd för arbetstagarna vid byte av arbetsgivare" (andra övervägandet i ingressen till direktivet) och att främja tillnärmning av medlemsstaternas lagstiftning, samtidigt som det sker en fortlöpande förbättring i enlighet med artikel 117 i EG-fördraget i fråga om arbetstagarnas arbetsvillkor och levnadsstandard (femte övervägandet i ingressen till direktivet).

15 Det rör sig alltså om bestämmelser som har ett klart socialt syfte, vilket för övrigt har understrukits av domstolen. Enligt rättspraxis "är syftet med direktivet att i möjligaste mån skydda arbetstagarnas rättigheter i sådana fall då företaget får ny ägare och ge dem möjlighet att stanna kvar i den nya företagarens tjänst på samma anställningsvillkor som de hade med överlåtaren".(15)

Direktivets bestämmelser syftar således till att i arbetstagarnas intresse bevara de rådande anställningsförhållandena i sådana fall då den person som bär ansvaret för driften och som uttryckligen påtagit sig arbetsgivarens skyldigheter gentemot de anställda i det nämnda företaget byts ut.

Dessa bestämmelser måste följaktligen ges en tolkning som överensstämmer med det av direktivet eftersträvade syftet. Domstolen har för övrigt uttryckligen bekräftat denna tolkningsregel i sin dom av den 19 maj 1992, Redmond Stichting (punkt 11).

16 Med utgångspunkt i denna tolkningsregel och med beaktande av den domstolspraxis som rådde fram till dess anser jag att det avgörande kriteriet för fastställande av de fall som omfattas av begreppet "företag, verksamhet eller del av verksamhet" och, mer generellt, av direktivets tillämpningsområde är svaret på frågan om en verksamhet överlåtits inom vars ram förhållandet mellan arbetstagarna och det överlåtande företaget givits konkret form i organisatoriskt avseende. Som domstolen fastslagit i målet Botzen(16), karakteriseras ett anställningsförhållande väsentligen av den förbindelse som finns mellan arbetstagaren och företagets verksamhet inom vars ram arbetstagaren utför sina uppgifter.

Svaret på denna fråga förutsätter att den konkreta verksamheten karakteriseras av någon sorts organisatorisk självständighet i den meningen att det för dess utövande har avdelats en eller flera arbetstagare och i förekommande fall även materiella tillgångar. Därvid skall naturligtvis påpekas att denna sista beståndsdel inte är ett avgörande kriterium.(17) I detta fall åtföljs verksamhetens överlåtelse av den organisatoriska enhetens överlåtelse eller har i varje fall effekt på denna.

I den mån detta kriterium är uppfyllt måste det godtas att även överlåtelsen av en enstaka och i tiden begränsad verksamhet faller inom direktivets tillämpningsområde. Följaktligen åtnjuter löntagarna, vars förhållande organisatoriskt har förbundits med utövningen av en viss verksamhet, det av direktivet förutsedda skyddet. Detta skydd avser, som domstolen antagit, alla arbetstagare inom ramen för den berörda verksamheten, men måste tillerkännas även när den överlåtna verksamheten endast förbinds med en enda arbetstagare.(18)

Omvänt innebär avsaknaden av det ovan nämnda kriteriet att överlåtelsen avser en tjänst eller verksamhet utan organisatorisk självständighet på sätt som nämnts tidigare och att den följaktligen faller utanför direktivets tillämpningsområde.

Den omständigheten att materiel och två lärlingar överläts tillsammans med ifrågavarande arbeten på den nye entreprenören och att arbetsgivaren i målet vid den nationella domstolen sammankopplat uppsägningen av kärandens anställningsavtal med överlåtelsen av entreprenaden talar vid första påseende för uppfattningen att det i föreliggande fall verkligen fanns en konkretisering i organisatoriskt hänseende av arbetsförhållandet för de berörda arbetstagarna inom ramen för entreprenaden. Dessa påpekanden gör jag naturligtvis med det förbehållet att bedömningen av de faktiska omständigheterna och det slutliga avgörandet ankommer på den nationella domstolen.

17 I den ställda frågan refereras även till det faktum att entreprenör A och entreprenör B (svaranden i målet vid den nationella domstolen) under en viss bestämd tid efter överlåtelsen fortsatte att arbeta samtidigt på samma arbetsplats.

Jag anser inte att detta faktum kan påverka tillämpningen av direktivets bestämmelser negativt, såvitt den ursprunglige entreprenören efter överlåtelsen slutat att syssla med verksamheten och utförde andra arbetsuppgifter på arbetsplatsen som möjligen var parallella men inte identiska med dem som överlåtits; den nye entreprenören handlar autonomt och oberoende av sin föregångare och bär ensam ansvaret för utförandet av entreprenaden.

18 Den nationella domstolen ställer även frågan om direktivet skall tillämpas även i fall då avtalet om slutförande av entreprenaden ingåtts mellan byggherren och den nye entreprenören med hans företrädares samtycke.

Denna fråga leder oss till att söka efter betydelsen av villkoret "lagenlig överlåtelse" som nämns i artikel 1.1 i direktivet.

Om man skall avgöra om det i ett visst fall föreligger överlåtelse i kraft av "lagenlig överlåtelse eller fusion", undersöker domstolen alltid vilket som är det slutliga resultat som eftersträvas i den konkreta affärsuppgörelsen. Av domstolens rättspraxis framgår att den även här tillämpar en teleologisk tolkningsmetod, som berörts ovan.

19 Trogen denna ansats har domstolen framskridit systematiskt i denna mer vidsträckta tolkning av uttrycket "lagenlig överlåtelse". Således krävs inte att det föreligger ett överlåtelseavtal mellan överlåtaren och den slutliga rättighetsinnehavaren; det räcker att överlåtelsen genomförs inom ramen för den avtalsenliga överenskommelsen.

I domen av den 5 maj 1988 i målet Berg och Busschers(19) har domstolen godtagit att det föreligger lagenlig överlåtelse i det fall då ett företag, som överlåtits i kraft av ett avtal om hyresköp, återgår till den ursprungligen ansvarige efter att detta avtal sagts upp "utan att det spelar någon roll om uppsägningen följer av en överenskommelse mellan avtalsparterna eller av en ensidig förklaring av den ena parten eller av domstols dom. I alla dessa fall inordnas vederbörande överlåtelse inom ramen för den överenskomna förbindelsen".

Av samma skäl har domstolen i den ovan nämnda domen av den 12 juni 1988 i målet Bork International förklarat följande: "När hyrestagare med ställning som innehavare av viss verksamhet mister sin ställning sedan hyresavtalet sagts upp och tredje man senare inträder i denna ställning i kraft av ett köpeavtal som ingåtts med ägaren, kan denna handling omfattas av direktivets tillämpningsområde enligt direktivets artikel 1.1. Det faktum att överlåtelsen i detta fall genomförs i två faser, på så sätt att hyrestagaren först återbördar företaget till ägaren, som i sin tur överlåter det till den nye ägaren, utesluter inte möjligheten att direktivet kan tillämpas, eftersom vederbörande företag bibehåller sin identitet."(20)

Domstolen har även ansett att ett fall av rörelsearrende, där arrendeavtalet sagts upp och driften återupptagits av ägaren, omfattas av direktivets tillämpningsområde.(21) Direktivet har också befunnits vara tillämpligt i en situation där en restaurangägare säger upp ett arrendeavtal och utarrenderar driften av restaurangen till en ny arrendator.(22)

20 Mot bakgrund av denna rättspraxis måste antas att begreppet lagenlig överlåtelse, och följaktligen direktivets tillämpningsområde, omfattar sådana fall som den nationella domstolen har beskrivit i sin andra fråga, där det nämns att vissa arbeten som krävs för utförandet av en viss entreprenad tilldelas en ny entreprenör direkt av byggherren med den ursprunglige entreprenörens godkännande.

V - Förslag till avgörande

21 Således föreslår jag att domstolen skall besvara den nationella domstolens frågor på följande sätt:

1) I ett fall som det som är anhängigt vid den nationella domstolen, där byggherren överlåter slutförandet av vissa speciella och i tiden begränsade arbeten, vilka inordnas inom ramen för utförandet av en viss entreprenad, på annan entreprenör än den ursprunglige och med dennes godkännande, kan omfattas av tillämpningsområdet för rådets direktiv 77/187/EEG av den 14 februari 1977. Det faktum att den nye entreprenören fortsätter att arbeta på arbetsplatsen samtidigt med den ursprunglige entreprenören för utförande av andra arbeten inom ramen för entreprenaden utesluter inte att nämnda direktiv är tillämpligt. Det ankommer på den nationella domstolen att med beaktande av tolkningskriterierna i domstolens rättspraxis avgöra om detta direktiv verkligen kan tillämpas i föreliggande fall. Den nationella domstolen måste bland annat undersöka om den överförda verksamheten i detta fall uppvisar organisatorisk självständighet i den meningen att personer och, i förekommande fall, materiella tillgångar har ställts till förfogande för att utföra denna verksamhet.

2) Det ankommer på den nationella domstolen att avgöra om överlåtelsen av en enhet eller verksamhet genomförs i kraft av ett avtal. För att det skall föreligga en lagenlig överlåtelse i direktivets mening krävs det inte att avtal sluts mellan överlåtare och förvärvare. Det är tillräckligt att överlåtelsen genomförs inom ramen för avtalsförhållandet, vilket är fallet då avtal om överlåtelse av vissa arbeten sluts mellan byggherren och den nye entreprenören med den ursprunglige entreprenörens godkännande.

(1) - EGT nr L 61, s. 26.

(2) - EGT nr C 90, 26.3.1994, s. 9.

(3) - Se dom av den 14 april 1994, Schmidt (C-392/92, Rec. s. I-1311, punkt 12). Se även dom av den 12 november 1992, Watson Rask och Christensen (C-209/91, Rec. s. I-5755, punkt 15), och av den 17 december 1987, Ny Mølle Kro (287/86, Rec. s. 5465).

(4) - Se dom av den 18 mars 1986, Spijkers (24/85, Rec. s. 1119), av den 19 maj 1992, Redmond Stichting (C-29/91, Rec. s. I-3189), och dom i målet Ny Mølle Kro och i målet Schmidt (fotnot 3).

(5) - Se dom i målet Spijkers, punkt 11 (fotnot 4), i målet Redmond Stichting, punkt 23 (fotnot 4), och i målet Schmidt, punkt 17 (fotnot 3).

(6) - Se dom i målet Spijkers, punkt 12 (fotnot 4).

(7) - Se dom i målet Spijkers, punkt 13, och i målet Redmond Stichting, punkt 24 (fotnot 4).

(8) - Se dom i målet Spijkers, punkt 14 (fotnot 4).

(9) - Ibidem, punkt 11-12.

(10) - Se EGT nr C 274, 1.10.94, s. 10. Märk att artikel 1.1 andra stycket i förslaget till direktiv har följande betydelse: "Som överlåtelse anses i föreliggande direktivs mening övergången av en funktion, som följs av en ekonomisk enhets överlåtelse, vilken bibehåller sin identitet. Endast en funktions överlåtelse i företaget, verksamheten eller del av verksamheten, oavsett om denna utövas direkt eller inte, utgör inte som sådan överlåtelse i direktivets mening."

(11) - Se ovannämnda dom i målet Redmond Stichting, punkt 30-31 (fotnot 4).

(12) - Se ovannämnda dom i målet Watson Rask, punkt 17 (fotnot 3).

(13) - Se ovannämnda dom i målet Schmidt, punkt 14 (fotnot 3).

(14) - Direktivet tillkännagavs i rådets resolution av den 21 januari 1974 om ett gemensamt handlingsprogram (EGT nr C 13, 12.2.1974, s. 1).

(15) - Se ovannämnda dom i målet Ny Mølle Kro, punkt 12 (fotnot 3). Se även dom av den 10 februari 1988, Tellerup (den så kallade Daddy's Dance Hall) (324/86, Rec. 1988, s. 739, punkt 9), av den 5 maj 1988, Berg och Busschers (144/87 och 145/87, Rec. 1988, s. 2559, punkt 12), av den 15 juni 1988, Bork International m.fl. (101/87, Rec. 1988, s. 3057, punkt 13), av den 25 juli 1991, d'Urso m.fl. (C-362/89, Rec. 1991, s. I-4105, punkt 9), och ovannämnda dom i målet Schmidt, punkt 15 (fotnot 3).

(16) - Dom av den 7 februari 1985 (186/83, Rec. s. 519, punkt 15). Se även ovannämnda dom i målet Schmidt, punkt 13 (fotnot 3).

(17) - I punkt 16 i ovannämnda dom i målet Schmidt (fotnot 3) sägs följande: "Det faktum att tillgångar som överlåts, enligt domstolens rättspraxis, tillhör de olika kriterier som den nationella domstolen måste tillämpa för att, inom ramen för helhetsbedömningen av en komplicerad handling eller affärsuppgörelse, utreda huruvida det har förelegat en överlåtelse av företag leder inte till slutsatsen att det inte föreligger någon överlåtelse, då några sådana tillgångar inte finns. Bevarandet av arbetstagarnas rättigheter, som är syftet med direktivet (som det framgår av dess titel), kan inte göras beroende av en enda faktor som, vilket domstolen betonat, inte utgör det enda avgörande kriteriet (se dom av den 18 mars 1986, Spijkers, 24/85, Rec. s. 1119, punkt 12)."

(18) - Se domen i målet Schmidt, punkt 15 (fotnot 3).

(19) - Se ovannämnda dom, punkt 19 (fotnot 15).

(20) - Se ovannämnda dom, punkt 14 (fotnot 15).

(21) - Se ovannämnda dom i målet Ny Mølle Kro (fotnot 3).

(22) - Se ovannämnda dom i målet Tellerup (fotnot 15).