FÖRSLAG TILL AVGÖRANDE AV GENERALADVOKAT

MACIEJ SZPUNAR

föredraget den 29 juli 2019 ( 1 )

Mål C‑555/18

K.H.K.

mot

B.A.C.,

E.E.K.

(begäran om förhandsavgörande från Sofiyski rayonen sad (Distriktsdomstolen i Sofia, Bulgarien))

”Begäran om förhandsavgörande – Civilrättsligt samarbete – Förordning (EU) nr 655/2014 – Europeiskt förfarande för kvarstad på bankmedel – Begreppet officiell handling – Beslut om betalningsföreläggande avseende en fordran”

I. Inledning

1. Enligt domen Denilauler, ( 2 ) som domstolen meddelade år 1979, omfattas inte ett beslut om interimistiska åtgärder, däribland säkerhetsåtgärder, som har meddelats ex parte av det system för erkännande och verkställighet som föreskrivs i Brysselkonventionen. ( 3 ) Senare har denna rättspraxis kodifierats i förordning (EU) nr 1215/2012. ( 4 ) Den omständigheten att interimistiska åtgärder, inbegripet säkerhetsåtgärder, inte omfattades av det system för erkännande och verkställighet som har gjorts enhetligt på unionsrättslig nivå var ett av skälen till att unionslagstiftningen om verkställighet av domar till följd av betalningsförfaranden av vissa ansågs utgöra akilleshälen på det europeiska civilrättsliga området. ( 5 )

2. Nästan 35 år efter domen Denilauler ( 6 ) antogs år 2014 förordning (EU) nr 655/2014, ( 7 ) genom vilken unionslagstiftaren införde det europeiska beslutet om kvarstad. Det europeiska beslutet om kvarstad erkänns automatiskt i de andra medlemsstaterna utan att något särskilt förfarande krävs, samtidigt som beslutets överraskningseffekt i förhållande till gäldenären kvarstår. ( 8 )

3. Genom begäran om förhandsavgörande har den hänskjutande domstolen bett domstolen att för första gången tolka förordning nr 655/2014.

4. På domstolens begäran kommer jag att begränsa min prövning i förevarande förslag till avgörande till den första av de tre tolkningsfrågorna, genom vilken den hänskjutande domstolen vill få klarhet i begreppet ”officiell handling” som anges i artikel 4.10 i förordning nr 655/2014 och närmare bestämt huruvida en officiell handling, i den mening som avses i förordningen, ska vara verkställbar eller ej.

II. Tillämpliga bestämmelser

A. Unionsrätt

5. I artikel 4.8 i förordning nr 655/2014 definieras begreppet dom som ”avgörande som har meddelats av en domstol i en medlemsstat, oavsett dess rubricering, och domstolstjänstemans beslut i fråga om kostnader”. I artikel 4.10 i denna förordning definieras även begreppet officiell handling som ”en handling som har upprättats eller registrerats som en officiell handling (acte authentique) i en medlemsstat och vars äkthet a) avser handlingens underskrift och innehåll, och b) har bestyrkts av en offentlig myndighet eller annan myndighet som har bemyndigats för ändamålet”.

6. Kapitel 2 i förordningen, som har rubriken ”Förfarandet för ett beslut om kvarstad”, innehåller artikel 5, med rubriken” Tillgänglighet”, som har följande lydelse: ”Fordringsägaren kan ansöka om kvarstad i följande situationer: a) Innan fordringsägaren har inlett ett förfarande mot gäldenären för prövning av ärendet i sak i en medlemsstat eller under ett sådant förfarande fram till dess att domen meddelas eller en förlikning inför domstol stadfästs eller ingås. b) Efter att fordringsägaren har fått en dom, en förlikning inför domstol eller en officiell handling i en medlemsstat, enligt vilken gäldenären är skyldig att betala fordringsägarens fordran.”

7. I artikel 14.1 i samma förordning föreskrivs följande: ”Om fordringsägaren har en verkställbar dom, en förlikning inför domstol eller en officiell handling, enligt vilken gäldenären är skyldig att betala fordringsägarens fordran och fordringsägaren har skäl att tro att gäldenären har ett eller flera konton i en bank i en viss medlemsstat, men varken känner till namnet på eller adressen till banken, IBAN, BIC eller något annat banknummer som gör att banken kan identifieras, får han eller hon inge en begäran till den domstol som ansökan om kvarstad inges till med en begäran om att informationsmyndigheten i verkställighetsmedlemsstaten ska inhämta den information som behövs för att identifiera banken eller bankerna och gäldenärens konto eller konton. Utan hinder av vad som sägs i första stycket får fordringsägaren göra en begäran enligt det stycket, om den dom, den förlikning inför domstol eller den officiella handling som fordringsägaren har ännu inte är verkställbar och det belopp som ska beläggas med kvarstad är betydande med hänsyn till relevanta omständigheter, och fordringsägaren har lagt fram tillräcklig bevisning för att övertyga domstolen om att det föreligger ett brådskande behov av kontoinformation, eftersom det finns en risk för att verkställigheten av fordringsägarens fordran mot gäldenären utan sådan information kan äventyras och detta i sin tur kan leda till en betydande försämring av fordringsägarens ekonomiska situation.”

B. Bulgarisk rätt

8. Det framgår av artikel 47.1 i Grazhdanski protsesualen kodeks (den bulgariska civilprocesslagen) (nedan kallad GPK) att om svaranden inte kan påträffas inom en månad på den adress som anges i handlingarna i målet och om det inte finns någon annan person som samtycker till att motta de handlingar som ska delges, kan delgivning i princip ske genom att ett meddelande anslås (så kallad spikning). Enligt artikel 47.5 GPK kan delgivning genom spikning leda till att delgivning anses ha skett, trots att svaranden faktiskt inte har tagit del av handlingarna.

9. Kapitel 37 i GPK avser förfarandet för betalningsföreläggande och innehåller artikel 410, med rubriken ”Ansökan om betalningsföreläggande”, i vilken följande föreskrivs: ”1) Sökanden kan ansöka om betalningsföreläggande 1. med anledning av fordringar som avser pengar eller fordringar som avser fungibel egendom om distriktsdomstolen är behörig att pröva saken, 2. med anledning av återlämnande av lös egendom som gäldenären har erhållit med skyldighet att återlämna den eller som är belastad med en panträtt eller lämnades över till gäldenären med en skyldighet till besittningsövergång om distriktsdomstolen är behörig att pröva saken. 2) (tillägg DV nr 86 från år 2017) Ansökningshandlingen ska innehålla en begäran om förordnande om verkställighet och uppfylla villkoren i artiklarna 127.1, 127.3, 128.1 och 128.2. Kontonummer eller ett annat betalningssätt ska anges i ansökan.”

10. I artikel 415.1 och 415.5 GPK föreskrivs följande: ”1) Domstolen ska i följande fall informera sökanden om möjligheten att väcka talan för att göra gällande fordran: 1. När omprövning har begärts inom föreskriven frist. 2. När betalningsföreläggandet har delgetts gäldenären enligt artikel 47.5. 3. När domstolen har avslagit ansökan om betalningsföreläggande. … 5) Om sökanden inte inger någon bevisning för att talan har väckts i tid, ska domstolen helt eller delvis ogiltigförklara betalningsföreläggandet och förordnandet om verkställighet enligt artikel 418.”

11. I artikel 416 GPK föreskrivs följande: ”Betalningsföreläggandet blir verkställbart om en begäran om omprövning inte görs inom föreskriven frist eller om den återkallas eller om den dom genom vilken fordran har fastställts vinner laga kraft. Domstolen meddelar ett förordnande om verkställighet på grundval av betalningsföreläggandet och anger detta på betalningsföreläggandet.”

12. Kapitel 56 i GPK, varigenom förordning nr 655/2014 införlivades med bulgarisk rätt, innehåller artikel 618a, som har följande lydelse: ”1) Innan talan väcks kan en ansökan om ett europeiskt beslut om kvarstad på bankmedel inges till den domstol i första instans som är behörig att pröva tvisten i sak. 2) En ansökan om ett europeiskt beslut om kvarstad på bankmedel kan inges efter det att en officiell handling i den mening som avses i artikel 4.10 i förordning [nr 655/2014] har utfärdats av den behöriga domstolen i första instans. 3) Käranden kan när som helst under domstolsförfarandet fram till dess att det slutförs begära att den domstol vid vilken målet är anhängigt meddelar ett europeiskt beslut om kvarstad på bankmedel. Om ansökan om ett europeiskt beslut om kvarstad på bankmedel görs inom ramen för ett överklagande är appellationsdomstolen behörig. 4) En ansökan om ett europeiskt beslut om kvarstad på bankmedel kan inges efter det att den domstol i första instans som är behörig att pröva tvisten i sak har meddelat en dom eller efter godkännande av en förlikning inför domstol.”

III. De faktiska omständigheterna i det nationella målet

13. Med stöd av artikel 410 GKP ingav käranden en ansökan om betalningsföreläggande gentemot två gäldenärer till Sofiyski rayonen sad (Distriktsdomstolen i Sofia, Bulgarien).

14. Den 5 april 2018 meddelade nämnda domstol ett beslut om betalningsföreläggande enligt artikel 410 GPK. Den 18 april 2018 skickades kopior av beslutet till gäldenärerna till de adresser i Sofia som käranden hade angett, vilka överensstämde med de adressuppgifter som ex officio registrerats i det nationella folkbokföringsregistret.

15. I enlighet med bulgarisk lagstiftning kom delgivningshandlingarna i retur, eftersom gäldenärerna inte hade gått att anträffa på de angivna adresserna och de inte hade reagerat på de meddelanden som anslagits på deras ytterdörr eller brevlåda inom fristen på två veckor.

16. Genom beslut av den 2 augusti 2018 informerade Sofiyski rayonen sad (Distriktsdomstolen i Sofia) käranden om möjligheten att väcka fastställelsetalan avseende dennes fordran gentemot gäldenärerna enligt artikel 415.1 punkt 2 GPK. Detta beslut skickades till käranden för delgivning den 3 augusti 2018.

17. Innan beslutet delgavs käranden, ingav käranden den 2 augusti 2018 en ansökan om ett europeiskt beslut om kvarstad på gäldenärernas bankmedel i Sverige.

18. Senare samma dag, den 2 augusti 2018, beslutade Sofiyski rayonen sad (Distriktsdomstolen i Sofia) att ansökan samt bilagorna till denna skulle överlämnas till ordföranden på andra tvistemålavdelningen vid nämnda domstol för att ett särskilt förfarande skulle inledas och en referent skulle utses i enlighet med artikel 618a GKP. Ordföranden på andra tvistemålsavdelningen hänsköt dock målet till domstolens tredje tvistemålsavdelning, 155:e kammaren, som är den hänskjutande domstolen i förevarande mål, och ålade den att fatta beslut samt uppgav att det betalningsföreläggande som meddelats enligt artikel 410 GPK utgjorde en officiell handling i den mening som avses i artikel 4.10 i förordning nr 655/2014 och att det inte förelåg några skäl för att inleda ett särskilt förfarande.

19. Den hänskjutande domstolen delar inte den uppfattning som ordföranden på andra tvistemålsavdelningen har. Den anser att ett beslut enligt artikel 410 GPK som inte är verkställbart inte utgör någon officiell handling i den mening som avses i artikel 4.10 i förordning nr 655/2014, eftersom beslutet enligt artikel 415.5 GPK ska ogiltigförklaras om käranden inte inger några bevis för att en talan har väckts inom föreskriven frist. Den hänskjutande domstolen har påpekat att det i förevarande fall inte finns något verkställbart beslut som skulle kunna utgöra en officiell handling och på grundval av vilket domstolen i förfarandet för betalningsföreläggande skulle kunna meddela ett europeiskt beslut om kvarstad. Under dessa omständigheter skulle ett europeiskt beslut om kvarstad endast kunna meddelas inom ramen för ett särskilt förfarande som rör själva sakfrågan.

IV. Tolkningsfrågorna och förfarandet vid domstolen

20. Mot denna bakgrund beslutade Sofiyski rayonen sad (Distriktsdomstolen i Sofia) att vilandeförklara målet och ställa följande tolkningsfrågor till EU-domstolen: ”1) Utgör ett betalningsföreläggande avseende en fordran enligt artikel 410 [GPK] som ännu inte är verkställbart en officiell handling i den mening som avses i artikel 4.10 i [förordning nr 655/2014]? 2) Om ett betalningsföreläggande enligt artikel 410 [GPK] inte är en officiell handling, krävs det då, utöver förfarandet enligt artikel 410 [GPK], en ansökan om inledande av ett särskilt förfarande enligt artikel 5 a i [förordning nr 655/2014]? 3) Om ett betalningsföreläggande enligt artikel 410 [GPK] är en officiell handling, är domstolen då skyldig att meddela ett beslut inom fristen i artikel 18.1 i [förordning nr 655/2014] om det i en nationell bestämmelse föreskrivs att fristerna upphör att löpa under rättsferierna?”

21. Endast Europeiska kommissionen har inkommit med ett skriftligt yttrande till EU-domstolen. Någon förhandling har inte hållits.

V. Bedömning

22. Den hänskjutande domstolen har ställt den första frågan för att få klarhet i huruvida ett beslut om betalningsföreläggande som inte är verkställbart, såsom det beslut som är i fråga i det nationella målet, har de egenskaper som utmärker en officiell handling i den mening som avses i artikel 4.10 i förordning nr 655/2014 och huruvida käranden följaktligen har fått en officiell handling, enligt vilken gäldenären är skyldig att betala fordran, i den mening som avses i artikel 5 b i förordningen.

23. Genom denna fråga avser den hänskjutande domstolen att vid samma domstol lösa en situation som liknar situationen med en negativ behörighetskonflikt vad gäller att besluta om ett europeiskt beslut om kvarstad. Denna konflikt har sin grund i att ordföranden på andra tvistemålsavdelningen vid nämnda domstol ansåg att beslutet enligt artikel 410 GPK utgjorde en officiell handling och ålade tredje tvistemålsavdelningen, 155:e kammaren, vid samma domstol att fatta beslut i fråga om ansökan om ett europeiskt beslut om kvarstad, då ordföranden ansåg att det inte förelåg några skäl för att inleda ett särskilt förfarande. Ordföranden på 155:e kammaren anser däremot att det ”i nuläget inte finns något verkställbart beslut som skulle kunna utgöra en officiell handling” och på grundval av vilken domstolen i det bulgariska förfarandet för betalningsföreläggande skulle kunna meddela ett europeiskt beslut om kvarstad.

24. Flera aspekter av tillämpningen av bulgarisk rätt som i förevarande fall påverkar kärandens rättsliga ställning är dock oklara. Jag kommer därför att ta upp några frågeställningar som inte uttryckligen avses i begäran om förhandsavgörande i syfte att ge den hänskjutande domstolen ett användbart svar.

25. Med detta i åtanke kommer jag, för att stilla den hänskjutande domstolens oro, att först redogöra för några allmänna synpunkter på förfarandet för betalningsföreläggande i bulgarisk rätt, vilket föreskrivs i artikel 410 GPK och följande artiklar (punkterna 26–31 i detta förslag till avgörande). Jag kommer därefter att framföra några anmärkningar beträffande de två antaganden som tycks ligga till grund för den första frågan, nämligen det första antagandet om att beslutet om betalningsföreläggande av den 5 april 2018 inte har ogiltigförklarats (punkterna 33 och 34 i detta förslag till avgörande) och det andra antagandet om att ett betalningsföreläggande enligt bulgarisk rätt – med undantag av att det eventuellt är relevant huruvida betalningsföreläggandet är verkställbart – har de egenskaper som utmärker en officiell handling i den mening som avses i förordning nr 655/2014 (punkterna 36–46 i detta förslag till avgörande). På grundval av alla dessa överväganden kommer jag slutligen att undersöka huruvida det har relevans att en exekutionstitel som en fordringsägare har kan verkställas i det system som införts genom denna förordning (punkt 53 och följande punkter i detta förslag till avgörande).

A. Förfarandet för betalningsföreläggande

26. Enligt den hänskjutande domstolens förklaringar gör förfarandet för betalningsföreläggande, vilket föreskrivs i artikel 410 GPK och följande artiklar, det möjligt att fastställa att det föreligger en fordran mellan vissa personer, grunden för fordran och att fordran inte är tvistig. Förfarandet är frivilligt: fordringsägaren är inte skyldig att inge en ansökan om betalningsföreläggande, utan kan i stället göra gällande sin fordran i ett ordinarie förfarande.

27. Om fordringsägaren väljer att inge en ansökan enligt artikel 410 GPK, måste vederbörande ange grunden för sin fordran och fordrans storlek. Fordringsägaren är däremot inte skyldig att inge någon handling för att styrka fordran.

28. Fordringsägaren kan inte begära verkställighet av fordran innan ett betalningsföreläggande har blivit verkställbart.

29. Ett beslut om betalningsföreläggande måste nämligen delges gäldenären och gäldenären måste avstå från att begära omprövning med stöd av artikel 414 GPK för att det ska bli verkställbart. I det fallet ska domstolen, enligt artikel 416 GPK, utfärda ett förordnande om verkställighet på grundval av detta beslut.

30. Om gäldenären däremot begär omprövning ska domstolen, i enlighet med artikel 415.1 GPK, informera fordringsägaren om möjligheten att väcka fastställelsetalan avseende fordran inom en frist på en månad, vilket medför att ett särskilt förfarande inleds som denna domstol ska avgöra genom dom. När domen vinner laga kraft bekräftas beslutet om betalningsföreläggande och verkställighet förordnas på grundval av detta beslut och den lagakraftvunna domen.

31. På samma sätt ska domstolen informera fordringsägaren om möjligheten att väcka fastställelsetalan avseende fordran även när delgivning av ett beslut om betalningsföreläggande faktiskt inte har ägt rum, men delgivning av nämnda beslut ska anses ha skett enligt artikel 47.5 GPK. I ett sådant fall medför väckandet av en fastställelsetalan avseende fordran att ett särskilt förfarande också inleds, vilket genomförs på det sätt som beskrivits ovan. Om sökanden, såsom är fallet i förevarande mål, inte inger någon bevisning för att en fastställelsetalan avseende fordran har väckts, ska dock domstolen ogiltigförklara beslutet om betalningsföreläggande med stöd av artikel 415.5 GPK.

32. Innan jag går vidare måste det således fastställas huruvida beslutet om betalningsföreläggande av den 5 april 2018 ogiltigförklarades eller ej. Om beslutet hade ogiltigförklarats enligt artikel 415.5 GPK, finns det nämligen enligt min mening inte någon anledning att undersöka huruvida beslutet utgör en officiell handling i den mening som avses i artikel 4.10 i förordning nr 655/2014.

B. Ett beslut om betalningsföreläggande som inte följs av en fastställelsetalan avseende fordran

33. Som jag just har påpekat framgår det av de tillämpliga bestämmelserna, såsom dessa har förklarats av den nationella domstolen, att när delgivning av ett beslut om betalningsföreläggande har skett enligt artikel 47.5 GPK och fordringsägaren därefter, såsom i målet vid den nationella domstolen, inte väcker någon fastställelsetalan avseende fordran, ska beslutet om betalningsföreläggande ogiltigförklaras på grundval av artikel 415.5 GPK. Enligt doktrinen ska dessutom detta beslut ogiltigförklaras i den mån det finns skäl för att få beslutets rättsliga existens att upphöra, trots att det inte har haft några rättsverkningar och inte är verkställbart. ( 9 )

34. Eftersom den första tolkningsfrågan avser ett beslut om betalningsföreläggande som ännu inte är verkställbart, kan denna fråga uppfattas så, att den hänskjutande domstolen anser att beslutet om betalningsföreläggande av den 5 april 2018 inte har ogiltigförklarats. ( 10 ) Utan att vilja ta ställning till frågan huruvida den lösning som de nationella domstolarna har valt är förenlig med bulgarisk rätt, ska det följaktligen anses vara styrkt att beslutet om betalningsföreläggande av den 5 april 2018 inte har ogiltigförklarats.

35. I detta skede ska det vidare prövas huruvida ett sådant beslut om betalningsföreläggande som är i fråga i det nationella målet – med undantag av att det ännu inte är verkställbart – har de egenskaper som utmärker en officiell handling i den mening som avses i artikel 4.10 i förordning nr 655/2014, vilka uttryckligen och obestridligen föreskrivs i nämnda förordning.

C. Ett beslut om betalningsföreläggande som en officiell handling mot bakgrund av förordning nr 655/2014

36. Det framgår av begäran om förhandsavgörande att konstaterandet att ett beslut om betalningsföreläggande enligt bulgarisk rätt utgör en officiell handling i den mening som avses i förordning nr 655/2014 har sin grund i att ordföranden på andra tvistemålsavdelningen hänsköt det nationella målet till den hänskjutande domstolen. Genom att hänskjuta målet till tredje tvistemålsavdelningen, ansåg ordföranden på andra tvistemålsavdelningen att ett föreläggande som meddelats enligt artikel 410 GPK utgjorde en officiell handling i den mening som avses i artikel 4.10 i förordning nr 655/2014.

37. Den hänskjutande domstolen har i det avseendet nöjt sig med att konstatera att den anser att påpekandena av ordföranden på andra tvistemålsavdelningen ”inte är relevanta”. Den har närmare bestämt angett att ett beslut som meddelats enligt artikel 410 GPK och som inte är verkställbart inte utgör en officiell handling i den mening som avses i artikel 4.10 i förordning nr 655/2014, eftersom beslutet kan ogiltigförklaras ( 11 ) om en fastställelsetalan inte väcks inom föreskriven frist. Jag drar härav slutsatsen att den hänskjutande domstolen anser att det inte är den omständigheten att beslutet om betalningsföreläggande inte är verkställbart som i sig utgör hinder för att kvalificera beslutet som en officiell handling, utan den omständigheten att beslutet kan återkallas. Det ska dock påpekas att det snarare är domar än officiella handlingar som kännetecknas av att de kan återkallas.

38. Av andra skäl än dem som avser att beslutet inte är verkställbart, hyser även jag tvivel om att ett sådant beslut om betalningsföreläggande kan kvalificeras som en officiell handling i den mening som avses i förordning nr 655/2014.

39. Det ska erinras om att för att en handling ska kunna utgöra en officiell handling i den mening som avses i artikel 4.10 i förordning nr 655/2014 krävs, för det första, att handlingen har upprättats eller registrerats som en officiell handling (acte authentique) i medlemsstaten, för det andra ska handlingens äkthet ha bestyrkts av en offentlig myndighet eller annan myndighet som har bemyndigats för ändamålet och, för det tredje, ska äktheten särskilt avse handlingens underskrift och innehåll.

40. Det framgår av kommentarer i doktrinen att i bulgarisk rätt omfattas officiella handlingar av artikel 179.1 GPK, enligt vilken en officiell handling som har upprättats av en myndighet vid utövandet av dess uppdrag, i den form och enligt det förfarande som fastställts, utgör bevis för de uppgifter som lämnats och de åtgärder som vidtagits vid myndigheten. ( 12 )

41. Vidare följer det av artikel 618a.2 GPK, såsom har förklarats i beslutet om hänskjutande, att de bulgariska domstolarna är behöriga att upprätta officiella handlingar. Jag anser i princip att ett beslut om betalningsföreläggande, som har meddelats enligt artikel 410 GPK, har de båda första egenskaperna som utmärker en officiell handling i den mening som avses i artikel 4.10 i förordning nr 655/2014.

42. Som kommissionen tycks ha noterat framgår det emellertid inte klart på vilket sätt ett beslut om betalningsföreläggande, vilket har meddelats enligt artikel 410 GPK, utgör en handling vars äkthet avser handlingens innehåll, då denna äkthet utgör ett unionsrättsligt begrepp och ska tolkas självständigt.

43. Som jag har angett i punkt 27 i detta förslag till avgörande är sökanden, vid ingivandet av en ansökan enligt artikel 410 GPK, inte skyldig att inge någon handling för att styrka sin fordran. Sökanden är endast skyldig att inge uppgifter om grunden för fordran och fordrans storlek. På grundval av dessa uppgifter fattar domstolen ett beslut om betalningsföreläggande, i vilket bland annat omnämns, såsom framgår av artikel 412.6 och 412.8 GPK, den skuld som gäldenären ska betala och den exakta frist inom vilken gäldenären ska betala sökanden.

44. Det framgår av artikel 411.2 GPK att domstolen inte ska meddela ett beslut om betalningsföreläggande bland annat i de fall när fordringsägarens ansökan inte uppfyller kraven i artikel 410 GPK eller strider mot lag eller är oskälig. Den prövning som görs i det avseendet avser dock inte och – i avsaknad av varje handling som härrör från fordringsägaren – kan inte avse frågan huruvida den skuld som gäldenären ska betala är välgrundad.

45. Under dessa omständigheter förefaller det tveksamt om äktheten av ett beslut om betalningsföreläggande avser beslutets innehåll, eftersom detta innehåll, om man bortser från huruvida fordran är välgrundad, sammanfattas i en skyldighet för gäldenären att betala fordringsägaren. Jag anser följaktligen att ett beslut om betalningsföreläggande som utfärdats enligt artikel 410 GPK inte kan anses utgöra en officiell handling i den mening som avses i förordning nr 655/2014.

46. Det ankommer således på den hänskjutande domstolen att kontrollera huruvida äktheten av ett beslut om betalningsföreläggande enligt bulgarisk rätt avser beslutets innehåll och underskrift. Om så inte är fallet, och med hänsyn till det faktum att förordning nr 655/2014 nämner tre typer av exekutionstitlar som kan ligga till grund för ett europeiskt beslut om kvarstad, nämligen domar, förlikningar inför domstol och officiella handlingar, ska den hänskjutande domstolen utröna huruvida detta beslut om betalningsföreläggande utgör en dom i den mening som avses i förordningen. Jag anser att så är fallet.

D. Följderna av konstaterandet att ett beslut om betalningsföreläggande enligt bulgarisk rätt inte utgör en officiell handling i den mening som avses i förordning nr 655/2014

47. Som jag nyss har konstaterat utgör beslutet om betalningsföreläggande enligt bulgarisk rätt inte en officiell handling i den mening som avses i artikel 4.10 i förordning nr 655/2014. För att ge den hänskjutande domstolen ett användbart svar kommer jag att fortsätta min bedömning med en redogörelse för det system som införts genom förordning nr 655/2014. Det kommer att framgå av denna bedömning att kravet på verkställbarhet tillämpas på ett enhetligt sätt på de tre typer av exekutionstitlar som kan ligga till grund för ett europeiskt beslut om kvarstad.

48. De lärdomar som kan dras av prövningen av ett av kommissionens argument talar dessutom för ett synsätt som utgår från systemet i denna förordning.

49. Kommissionen har påpekat att det finns begrepp som är jämförbara med begreppet ”officiell handling” i andra av unionens rättsakter på den internationella privaträttens område, särskilt i förordning (EG) nr 805/2004, ( 13 ) förordning (EG) nr 4/2009 ( 14 ) och förordning nr 1215/2012 samt i Brysselkonventionen och i Luganokonventionen ( 15 ). Enligt kommissionen framgår det av var och en av dessa rättsakter att den officiella handlingen ska vara verkställbar i ursprungsmedlemsstaten. Eftersom det i dessa rättsakter fastställs ett otvetydigt begrepp för officiell handling, ska definitionen i artikel 4.10 i förordning nr 655/2014 – av systemiska hänsyn – förstås så, att en handling måste vara verkställbar för att den ska kunna anses utgöra en officiell handling.

50. Jag är dock tveksam till de direkta analogier som kommissionen har gjort mellan, å ena sidan, förordning nr 805/2004, förordning nr 4/2009 och förordning nr 1215/2012 och, å andra sidan, förordning nr 655/2014 med hänsyn till de olika mål som alla dessa förordningar eftersträvar.

51. Den europeiska exekutionstitel som har införts genom förordning nr 805/2004 har till syfte att möjliggöra för fordringsägaren att få sina fordringar betalda direkt genom ett verkställighetsförfarande. Med undantag för säkerhetsåtgärder och interimistiska åtgärder, gäller detsamma i fråga om de officiella handlingarna inom ramen för förordning nr 4/2009 och förordning nr 1215/2012. Ett europeiskt beslut om kvarstad har däremot till syfte att provisoriskt skydda en fordran som fordringsägaren kan ha och säkerställa att en eventuell efterföljande verkställighet av denna fordran, genom ett verkställighetsförfarande, inte hindras eller försvåras. Ett europeiskt beslut om kvarstad kan således vara särskilt relevant när fordringsägaren ännu inte har en verkställbar exekutionstitel och följaktligen inte kan vidta åtgärder för verkställighet med stöd av bestämmelserna i förordning nr 805/2004, förordning nr 4/2009 och förordning nr 1215/2012.

52. Som kommissionen har påpekat omnämner vidare artikel 4.10 i förordning nr 655/2014, vilken innehåller definitionen av begreppet ”officiell handling” som det har erinrats om i punkt 39 i detta förslag till avgörande, inte att en sådan handling är verkställbar. Samma sak gäller förordning nr 805/2004, förordning nr 4/2009 och förordning nr 1215/2012, vilka också har åberopats av kommissionen. ( 16 ) Verkställbarheten av en officiell handling fyller däremot en viktig funktion i de system för rättsakters rörlighet som har inrättats genom dessa förordningar. ( 17 ) Jag anser på samma sätt att man i förevarande mål inte kan nöja sig med en analys av begreppen ”dom”, ”förlikning inför domstol” eller ”officiell handling”, utan att beakta det system som införts genom förordning nr 655/2014. Svaret med anledning av den hänskjutande domstolens oro ska inte stå att finna utanför förordningen, utan i denna.

E. Det system som införts genom förordning nr 655/2014 och den tudelning av förfarandena som ligger till grund för detta

53. Genom förordning nr 655/2014 införs en rättslig ram som fastställer villkoren för förfarandet för att utverka ett europeiskt beslut om kvarstad, för att meddela ett sådant beslut och delvis verkställa detta. I det sammanhanget, om man återger lydelsen i artikel 5 i förordningen, skiljer sig situationen för en fordringsägare som ansöker om ett europeiskt beslut om kvarstad efter att ha fått en exekutionstitel (en dom, en förlikning inför domstol eller en officiell handling) från situationen för en fordringsägare som ansöker om ett europeiskt beslut om kvarstad innan vederbörande har inlett ett förfarande för prövning av ärendet i sak eller under ett sådant förfarande fram till dess att domen meddelas eller en förlikning inför domstol stadfästs eller ingås.

54. Tudelningen av förfarandena, vilken framhävs i artikel 5 i förordning nr 655/2014, fortsätter på andra plan. ( 18 )

55. Det framgår allra först av artikel 6.1, 6.3 och 6.4 i förordning nr 655/2014 att om fordringsägaren ännu inte har en exekutionstitel ska behörigheten att meddela ett europeiskt beslut om kvarstad ligga hos de domstolar i medlemsstaten som är behöriga att avgöra sakfrågan i enlighet med tillämpliga regler om domstols behörighet. ( 19 ) Om fordringsägaren redan har en dom eller en förlikning inför domstol i sakfrågan, ska behörigheten att meddela ett europeiskt beslut om kvarstad avseende den fordran som anges i dessa handlingar ligga hos domstolarna i den medlemsstat där domen meddelades eller förlikningen stadfästes eller ingicks. Om fordringsägaren slutligen har erhållit en officiell handling ska behörigheten att meddela ett europeiskt beslut om kvarstad för den fordran som anges i den officiella handlingen ligga hos de domstolar som har utsetts för det ändamålet i den medlemsstat där handlingen upprättades.

56. I artikel 7.1 och 7.2 i förordning nr 655/2014 fastställs vidare förutsättningarna för att meddela ett europeiskt beslut om kvarstad. Det framgår av artikel 7.1 i förordningen att fordringsägaren alltid ska lägga fram tillräcklig bevisning för att övertyga domstolen om att det föreligger ett brådskande behov av en säkerhetsåtgärd i form av ett europeiskt beslut om kvarstad (fara i dröjsmål, periculum in mora). I artikel 7.2 i förordningen föreskrivs att om fordringsägaren ännu inte har en exekutionstitel, enligt vilken gäldenären är skyldig att betala fordringsägarens fordran, ska fordringsägaren även lägga fram tillräcklig bevisning för att övertyga domstolen om att det är sannolikt att hans eller hennes talan i ärendet i sak kommer att bifallas (att det vid första påseende framstår som faktiskt och rättsligt befogat, fumus boni iuris).

57. Artikel 12 i förordning nr 655/2014 avser slutligen en garanti som fordringsägaren ska ställa i utbyte mot kvarstadens karaktär av säkerhetsåtgärd. Det framgår av artikel 12.1 i förordningen och anges i skäl 18 däri att i de fall där fordringsägaren ännu inte har en exekutionstitel, bör huvudregeln vara att säkerhet ska ställas. Enligt artikel 12.2 i förordningen gäller däremot att om fordringsägaren redan har en exekutionstitel, ska det överlåtas på domstolen att bedöma huruvida det är lämpligt att ställa en säkerhet.

58. Av det ovan anförda följer att förutsättningarna för att meddela ett europeiskt beslut om kvarstad är mindre strikta om fordringsägaren redan har en exekutionstitel, utan att det i de ovannämnda bestämmelserna i förordning nr 655/2014 anges om en sådan exekutionstitel ska vara verkställbar eller ej.

59. Den fråga som ska besvaras är följaktligen inte huruvida en officiell handling i den mening som avses i artikel 4.10 i förordning nr 655/2014, sedd för sig, ska vara verkställbar, utan huruvida den exekutionstitel som fordringsägaren ska ha för att det ska kunna anses att vederbörande har fått en handling i den mening som avses i de ovannämnda bestämmelserna ska vara verkställbar eller ej. Begreppet ”officiell handling” liksom begreppen ”dom” och ”förlikning inför domstol” ska nämligen tolkas med beaktande av det system som införts genom denna förordning. Detta illustreras av den hänskjutande domstolens andra och tredje tolkningsfråga, vilka avser de bestämmelser i förordning nr 655/2014, nämligen artiklarna 5 och 18 i förordningen, som grundar sig på samma distinktion. Vidare framgår det av skäl 14 i förordning nr 655/2014 att en lämplig balans mellan fordringsägarnas intresse av att få ett europeiskt beslut om kvarstad och gäldenärernas intresse av att undvika missbruk av ett sådant beslut bör fastställas i villkoren för att ett beslut om kvarstad ska meddelas. Den tolkning som görs av begreppen ”dom”, ”förlikning inför domstol” och ”officiell handling” kan påverka denna balans.

F. Exekutionstitlarna i det system som införts genom förordning nr 655/2014

1. De lärdomar som kan dras av att verkställbara exekutionstitlar och exekutionstitlar som ännu inte är verkställbara omnämns i förordning nr 655/2014

60. I enlighet med resonemanget att man inte kan nöja sig med en analys av begreppet ”officiell handling” i den mening som avses i artikel 4.10 i förordning nr 655/2014 utan att beakta andra bestämmelser i denna förordning, har kommissionen gjort gällande att det av artikel 14.1 första och andra stycket i förordning nr 655/2014 går att utläsa att verkställbarhet är en nödvändighet. Kommissionen anser att eftersom denna förordning, i denna del av rättsakten, innehåller särskilda uttryckliga bestämmelser om officiella handlingar som inte är verkställbara, kan man knappast anta att begreppet ”officiell handling” i de övriga bestämmelserna i förordningen omfattar både officiella handlingar som är verkställbara och sådana som inte är det.

61. Utan att detta påverkar kommissionens slutsats, är jag inte helt övertygad av kommissionens resonemang om att det framgår redan vid en jämförelse mellan hur begreppet ”officiell handling” används i artikel 14.1 i förordning nr 655/2014 och i de andra artiklarna i denna förordning att en officiell handling i den mening som avses i artikel 4.10 i nämnda förordning med nödvändighet ska vara verkställbar.

62. I artikel 14.1 i förordning nr 655/2014 görs det nämligen klar åtskillnad mellan situationen när fordringsägaren har en verkställbar exekutionstitel (en dom, en förlikning inför domstol eller en officiell handling), enligt vilken gäldenären är skyldig att betala fordringsägarens fordran, och situationen när fordringsägaren har en exekutionstitel som ännu inte är verkställbar. Man skulle kunna hävda att en officiell handling som ännu inte är verkställbar, vilken omnämns i artikel 14.1 andra stycket i förordning nr 655/2014, fortfarande utgör en officiell handling i den mening som avses i artikel 4.10 i denna förordning. I artikel 4 i förordningen, som har rubriken ”Definitioner”, fastställs den gemensamma terminologin för alla de efterföljande bestämmelserna. Med iakttagande av denna terminologi och för enhetlighetens skull, ska det följaktligen anses att en handling inte måste vara verkställbar för att den ska kunna utgöra en officiell handling i den mening som avses i sistnämnda bestämmelse.

63. Artikel 14.1 i förordning nr 655/2014 uppställer emellertid strängare krav vad gäller inhämtande av information som rör gäldenärens konton när fordringsägaren ännu inte har en verkställbar exekutionstitel jämfört med de krav som gäller när fordringsägaren har en verkställbar exekutionstitel. En fordringsägare som har en exekutionstitel som ännu inte är verkställbar måste nämligen särskilt övertyga domstolen om att det föreligger ett brådskande behov av kontoinformation, eftersom det finns en risk för att verkställigheten av fordringsägarens fordran mot gäldenären utan sådan information kan äventyras, vilket skulle kunna leda till en betydande försämring av fordringsägarens ekonomiska situation.

64. Det är visserligen riktigt att lagstiftaren i artikel 14.1 i förordning nr 655/2014 har gjort åtskillnad mellan de exekutionstitlar som kan verkställas och de som ännu inte kan verkställas (och inte – såsom i andra bestämmelser i förordningen – mellan två typfall: fallet då fordringsägaren har en exekutionstitel och fallet då fordringsägaren inte har en sådan ( 20 )) för att särskilja tre olika typfall: fallet då fordringsägaren har en verkställbar exekutionstitel (artikel 14.1 första stycket i förordning nr 655/2014), fallet då fordringsägaren har en exekutionstitel som ännu inte är verkställbar (artikel 14.1 andra stycket i denna förordning) och slutligen fallet då fordringsägaren inte har någon exekutionstitel (vilket faller utanför artikel 14.1 i samma förordning). Detta kan ge intrycket av att det förhållandet att fordringsägaren har en exekutionstitel som ännu inte är verkställbar inte är likvärdigt med att inte ha någon exekutionstitel alls, med hänsyn till samtliga bestämmelser i förordning nr 655/2014.

65. Det var dock nödvändigt att i artikel 14.1 i förordning nr 655/2014 göra åtskillnad mellan tre olika typfall i stället för två, för att ge en fordringsägare som har en exekutionstitel som ännu inte är verkställbar möjlighet att inge en begäran som avser information om gäldenärens konton. Enligt artikel 14.1 andra stycket i förordning nr 655/2014 får nämligen en fordringsägare som har en exekutionstitel som ännu inte är verkställbar inge en sådan begäran, medan en fordringsägare som inte har någon exekutionstitel inte har rätt att göra det. Såsom framgår av andra bestämmelser i förordningen har dessutom en fordringsägare som har en verkställbar exekutionstitel alltid en privilegierad ställning, eftersom vederbörande inte är tvungen att övertyga domstolen om att det föreligger ett brådskande behov av information om gäldenärens konton.

66. Av det ovan anförda drar jag, för det första, slutsatsen att endast med avseende på tillämpningen av artikel 14.1 i förordning nr 655/2014 kan det faktum att fordringsägaren har en exekutionstitel som inte är verkställbar inte likställas med att vederbörande inte har någon exekutionstitel alls. Artikel 14.1 första och andra stycket i förordning nr 655/2014 följer, för det andra, samma logik som bland annat artikel 7.1 och 7.2 i förordningen, vilken gör åtskillnad mellan situationen för en fordringsägare som har en exekutionstitel och situationen för en fordringsägare som ännu inte har en exekutionstitel, genom att i fråga om sistnämnda situation uppställa strängare villkor för att meddela ett europeiskt beslut om kvarstad.

67. För att sammanfatta kan man i detta skede hävda att för att fordringsägaren ska anses ha en exekutionstitel (en dom, en förlikning inför domstol eller en officiell handling) enligt vilken gäldenären är skyldig att betala fordringsägarens fordran i den mening som avses i bestämmelserna i förordning nr 655/2014, måste denna exekutionstitel vara verkställbar i ursprungsmedlemsstaten. Som jag kommer att visa nedan bekräftas detta konstaterande, vilket för övrigt finner stöd i en del av doktrinen, ( 21 ) av de lärdomar som kan dras av andra bestämmelser i förordningen, nämligen artiklarna 7, 18 och 34 i denna.

2. De lärdomar som kan dras av andra bestämmelser i förordning nr 655/2014

68. Som jag redan har förklarat i punkt 59 i detta förslag till avgörande kan den tolkning som görs av de begrepp som definierar exekutionstitlarna (domar, förlikningar inför domstol och officiella handlingar) påverka balansen mellan fordringsägarens intressen och gäldenärens intressen. Det följer av artikel 7 i förordning nr 655/2014 att när fordringsägaren väl har en exekutionstitel enligt vilken gäldenären är skyldig att betala fordringsägarens fordran, undersöker inte den berörda domstolen längre, när ett europeiskt beslut om kvarstad meddelas avseende den fordran som anges i denna exekutionstitel, huruvida fordringsägarens talan i ärendet i sak kommer att bifallas.

69. Att godta tolkningen att den exekutionstitel som fordringsägaren har fått inte behöver vara verkställbar i ursprungsmedlemsstaten skulle rubba den balans som förutsättningarna för att meddela ett europeiskt beslut om kvarstad skulle skapa. När ett europeiskt beslut om kvarstad meddelas på grundval av en exekutionstitel som ännu inte är verkställbar, kan den berörda domstolen inte kräva att fordringsägaren ska övertyga domstolen om att den fordran som anges i exekutionstiteln vid första påseende framstår som faktiskt och rättsligt befogad (fumus boni iuris). Det skulle dock kunna visa sig att ett europeiskt beslut om kvarstad har meddelats på grundval av en exekutionstitel som, såsom i förevarande fall, grundar sig på fordringsägarens uppgifter, utan att det har kontrollerats att fordran är välgrundad.

70. Enligt min mening är detta skälet till att den exekutionstitel som fordringsägaren har fått måste vara verkställbar i ursprungsmedlemsstaten för att det ska kunna anses att fordringsägaren har fått en exekutionstitel.

71. Detta förklarar även varför de tidsfrister som uppställs i artikel 18.1 och 18.2 i förordning nr 655/2014 för att meddela ett europeiskt beslut om kvarstad är kortare om fordringsägaren redan har en dom, en förlikning inför domstol eller en officiell handling. I det fallet är domstolen befriad från skyldigheten att undersöka huruvida fordringsägarens talan i sak vid första påseende framstår som faktiskt och rättsligt befogad (fumus boni iuris).

72. Vidare framgår det av artikel 34.1 b iii i förordning nr 655/2014 att verkställigheten av ett europeiskt beslut om kvarstad i verkställighetsmedlemsstaten, efter ansökan från gäldenären, ska avbrytas när verkställbarheten för den dom vars verkställighet fordringsägaren försökte säkra genom beslutet om kvarstad har vilandeförklarats i ursprungsmedlemsstaten. Detta kan utgöra ett indicium, när det gäller ett europeiskt beslut om kvarstad som meddelats utan att fordringsägaren var skyldig att styrka att fordran vid första påseende framstod som faktiskt och rättsligt befogad (fumus boni iuris), på att verkställbarheten för detta europeiska beslut om kvarstad avseende den fordran som anges i en exekutionstitel grundar sig på att denna handling är verkställbar i ursprungsmedlemsstaten. ( 22 )

73. De slutsatser som följer av min bedömning tycks för övrigt även bekräftas av den historiska tolkningen av förordning nr 655/214.

3. Historisk tolkning

74. Det ska påpekas att det förslag till förordning som kommissionen lade fram, ( 23 ) och som låg till grund förordning nr 655/2014, baserade sig på en liknande tudelning som den som finns i nämnda förordning.

75. I artikel 5 i förslaget gjordes det åtskillnad mellan, å ena sidan, de fall då käranden ansöker om ett europeiskt beslut om kvarstad före inledandet av ett rättsligt förfarande för prövning av ärendet i sak eller vid någon tidpunkt under loppet av ett sådant förfarande, eller efter det att käranden har erhållit en dom, en inför domstol ingången förlikning eller en officiell handling som rör svaranden och är verkställbar i ursprungsmedlemsstaten men som ännu inte har förklarats vara verkställbar i verkställighetsmedlemsstaten, förutsatt att en sådan verkställbarhetsförklaring erfordras, och, å andra sidan, de fall där käranden ansöker om ett europeiskt beslut om kvarstad efter att ha erhållit en dom, en inför domstol ingången förlikning eller en officiell handling som rör svaranden och är verkställbar i verkställighetsmedlemsstaten på grund av lag eller har förklarats vara verkställbar där.

76. Enligt förslaget till förordning är villkoren för utfärdande mindre strikta när fordringsägaren redan har en exekutionstitel som är verkställbar i ursprungsmedlemsstaten, än när fordringsägaren inte har en sådan. Dessa villkor är dessutom ännu mindre strikta när fordringsägaren har en exekutionstitel som är verkställbar i verkställighetsmedlemsstaten. ( 24 ) Det ska noteras att enligt artikel 7.2 i förslaget till förordning, jämförd med artikel 5.1 i samma förslag, är kravet på att fordran vid första påseende framstår som faktiskt och rättsligt befogad (fumus boni iuris), vilket uppställs i artikel 7.2 i förordning nr 655/2014, inte tillämpligt när fordringsägaren har en officiell handling som är verkställbar i ursprungsmedlemsstaten.

77. Enligt artikel 23 i förslaget till förordning avskaffas slutligen exekvatur i de fall då fordringsägaren ansöker om ett europeiskt beslut om kvarstad efter att ha fått en exekutionstitel som kan verkställas i verkställighetsmedlemsstaten eller som där har förklarats vara verkställbar.

78. Distinktionen mellan de exekutionstitlar som anses vara verkställbara endast i ursprungsmedlemsstaten och de exekutionstitlar som anses vara verkställbara även i verkställighetsmedlemsstaten övergavs efter det att Europeiska unionens råd antog en allmän riktlinje om förslaget till förordning. ( 25 ) Det var i detta skede som de bestämmelser som gör åtskillnad mellan fallet då fordringsägaren har en exekutionstitel, enligt vilken gäldenären är skyldig att betala fordringsägarens fordran, och fallet då fordringsägaren inte har en sådan exekutionstitel formulerades. De villkor för att meddela ett europeiskt beslut om kvarstad som hade föreskrivits i de fall då fordringsägaren hade en verkställbar exekutionstitel i ursprungsmedlemsstaten blev tillämpliga i de fall då fordringsägaren hade (”har fått”) en exekutionstitel, enligt vilken gäldenären är skyldig att betala fordringsägarens fordran. I likhet med förordning nr 655/2014, grundade sig rådets allmänna riktlinje på att exekvaturförfarandet avskaffades helt.

79. En analys av förarbetena till förordning nr 655/2014 bekräftar således min slutsats att exekutionstiteln måste vara verkställbar i den medlemsstat där den har meddelats, stadfästs, ingåtts eller bestyrkts för att det ska kunna anses att fordringsägaren har fått en exekutionstitel (en dom, en förlikning inför domstol eller en officiell handling), enligt vilken gäldenären är skyldig att betala fordringsägarens fordran.

80. Slutligen är det riktigt att skäl 18 i förordning nr 655/2014, vilket avser den säkerhet som fordringsägaren är skyldig att ställa på de villkor som anges i artikel 12 i förordningen, tycks motsäga den slutsats som jag nyss har redogjort för. I skälet föreskrivs att en fordringsägare som har en exekutionstitel i själva verket kan ha en dom som ännu inte är verkställbar eller att verkställigheten av domen har inhiberats. Detta skäl, vilket inte är av normativ karaktär och som inte heller var föremål för en ingående diskussion under det förberedande arbetet med förordning nr 655/2014, kan dock inte ifrågasätta de enhetliga lärdomar som kan dras av den systematiska och historiska tolkningen av denna förordning.

81. Som en sista anmärkning kan jag inte utesluta att rådet, under det förberedande arbetet med förordning nr 655/2014, genom att beteckna de fall då fordringsägaren har en verkställbar exekutionstitel som fall då fordringsägaren har fått en exekutionstitel enligt vilken gäldenären är skyldig att betala fordringsägarens fordran, har haft för avsikt att skilja dessa fall från de fall då fordringsägaren har en exekutionstitel som ännu inte är verkställbar. Detta uttryck förekommer nämligen endast i artiklarna 5, 7 och 14 i förordningen.

82. Denna avsikt tycks dock inte ha genomförts i förordning nr 655/2014. För det första förklaras det i skäl 12 i förordningen att till skillnad från det fall då fordringsägaren inte har fått en exekutionstitel enligt vilken gäldenären är skyldig att betala en fordran, kan det fallet då fordringsägaren har fått en exekutionstitel motsvara fallet då fordringsägaren har en dom som ännu inte är verkställbar. För det andra har artiklarna 6 (behörighet att meddela ett europeiskt beslut om kvarstad) och 18 (tidsfrister för att meddela ett europeiskt beslut om kvarstad) i förordningen utvecklats under det förberedande arbetet, genom att inte återspegla en sådan avsikt. Rådet behöll de villkor som enligt kommissionens förslag var tillämpliga på de fall där fordringsägaren har en exekutionstitel som är verkställbar i ursprungsmedlemsstaten. Vidare görs det i dessa artiklar endast åtskillnad mellan de fall då fordringsägaren inte har fått en exekutionstitel och de fall där fordringsägaren har fått en exekutionstitel, utan att precisera huruvida denna exekutionstitel kräver att gäldenären betalar fordran. För det tredje var det till följd av rådets allmänna riktlinje som skäl 13 i förordning nr 655/2014 berikades med förklaringen att förfarandet för prövning av ärendet i sak bör omfatta alla förfaranden som syftar till att erhålla ett verkställbart avgörande rörande den bakomliggande fordran. Jag drar därav slutsatsen att även rådet anser att det är erhållandet av en verkställbar exekutionstitel som utgör den avgörande gränsen som skiljer de båda förfarandena åt som ligger till grund för det system som införts genom förordning nr 655/2014.

G. Avslutande anmärkningar

83. Trots avsaknaden av detaljerade uppgifter om de aspekter som kan ge upphov till tvivel i förevarande mål, har jag, på grundval av min redogörelse för systemet i förordning nr 655/2014, lämnat kommentarer som skulle kunna vara användbara för den hänskjutande domstolen.

84. Det framgår av min bedömning att ett beslut om betalningsföreläggande enligt bulgarisk rätt inte utgör en officiell handling i den mening som avses i förordning nr 655/2014, utan det har snarare de egenskaper som utmärker en dom i den mening som avses i förordningen.

85. Inom ramen för förordningen tillämpas dock kravet på verkställbarhet på ett enhetligt sätt på de tre typer av exekutionstitlar (domar, förlikningar inför domstol och officiella handlingar) som kan ligga till grund för ett europeiskt beslut om kvarstad.

86. Min bedömning har även lett mig till slutsatsen att den fråga som ska besvaras inte är huruvida en officiell handling i den mening som avses i artikel 4.10 i förordning nr 655/2014, sedd för sig, ska vara verkställbar, utan huruvida den exekutionstitel (en dom, en förlikning inför domstol eller en officiell handling) som fordringsägaren ska ha för att det ska kunna anses att vederbörande har fått en exekutionstitel, enligt vilken gäldenären är skyldig att betala fordringsägarens fordran i den mening som avses i bestämmelserna i denna förordning, ska vara verkställbar eller ej.

87. Enligt förordningens system ska fordringsägaren, för att det ska kunna anses att vederbörande har fått en exekutionstitel (en dom, en förlikning inför domstol eller en officiell handling), enligt vilken gäldenären är skyldig att betala fordringsägarens fordran i den mening avses bland annat i artikel 5 b i förordningen, ha en exekutionstitel som är verkställbar i den medlemsstat där exekutionstiteln meddelades, stadfästes, ingicks eller bestyrktes.

88. Tolkningen att den exekutionstitel som fordringsägaren har fått ska vara verkställbar i ursprungsmedlemsstaten betyder inte att en fordringsägare som har fått en exekutionstitel som ännu inte är verkställbar inte kan dra någon fördel av denna exekutionstitel i samband med ett förfarande för att meddela ett europeiskt beslut om kvarstad. Det är enklare för denna fordringsägare att övertyga den behöriga domstolen om att det är sannolikt att hans eller hennes talan i ärendet i sak mot gäldenären kommer att bifallas. Det kan vidare inte uteslutas att denna fordringsägare, i enlighet med artikel 12.1 andra stycket i förordning nr 655/2014, beviljas undantag från skyldigheten att ställa säkerhet. Till skillnad från den motsatta tolkningen, hindrar inte heller den lösning som förordas i detta förslag till avgörande att den behöriga domstolen kräver att fordringsägaren styrker att den fordran som anges i den exekutionstitel som ännu inte är verkställbar vid första påseende framstår som faktiskt och rättsligt befogad (fumus boni iuris), särskilt när denna exekutionstitel har utfärdats enbart på grundval av fordringsägarens ensidiga uppgifter.

VI. Förslag till avgörande

89. Mot bakgrund av det ovan anförda föreslår jag att domstolen ska besvara den första tolkningsfrågan som ställts av Sofiyski rayonen sad (Distriktsdomstolen i Sofia, Bulgarien) enligt följande: Artikel 4.10 i Europaparlamentets och rådets förordning (EU) nr 655/2014 av den 15 maj 2014 om inrättande av ett europeiskt förfarande för kvarstad på bankmedel för att underlätta gränsöverskridande skuldindrivning i mål och ärenden av privaträttslig natur ska tolkas så, att ett sådant betalningsföreläggande som det som är i fråga i det nationella målet inte utgör en officiell handling i den mening som avses i nämnda förordning, i den mån som beslutets innehåll, om man bortser från huruvida fordran är välgrundad, sammanfattas i en skyldighet för gäldenären att betala fordringsägaren och handlingens äkthet följaktligen inte avser innehållet i denna på det sätt som unionslagstiftaren avsåg. I det system som införts genom förordning nr 655/2014 måste en exekutionstitel vara verkställbar i den medlemsstat där den har meddelats, stadfästs, ingåtts eller bestyrkts för att det ska kunna anses att fordringsägaren har fått en exekutionstitel (en dom, en förlikning inför domstol eller en officiell handling), enligt vilken gäldenären är skyldig att betala fordringsägarens fordran, i den mening som avses i artikel 5 b i förordningen.

( 1 ) Originalspråk: franska.

( 2 ) Dom av den 21 maj 1980 (125/79, EU:C:1980:130).

( 3 ) Konvention av den 27 september 1968 om domstols behörighet och om verkställighet av domar på privaträttens område (EGT L 299, 1972, s. 3) nedan kallad Brysselkonventionen.

( 4 ) Europaparlamentets och rådets förordning (EU) nr 1215/2012 av den 12 december 2012 om domstols behörighet och om erkännande och verkställighet av domar på privaträttens område (EUT L 351, 2012, s. 1). Det framgår av artikel 2 a i förordning nr 1215/2012 att begreppet dom inte omfattar en interimistisk åtgärd, inbegripet säkerhetsåtgärd, som beslutas av en domstol som är behörig att pröva målet i sak utan svarandens hörande, såvida inte den dom som innehåller åtgärden har delgetts svaranden före verkställigheten. Se även, för ett liknande resonemang, Cuniberti, G., Migliorini, S., The European Account Preservation Order Regulation. A Commentary, Cambridge University Press, Cambridge – New York, 2018, s. 5.

( 5 ) Se kommissionens grönbok om effektivare verkställighet av domstolsavgöranden i Europeiska unionen: kvarstad på bankmedel, KOM(2006) 618 slutlig. Se, även, Monteiro, L.V., ”The Bank Account Preservation Procedure in the European Union Regulation (EU) No 655/2014 of the European Parliament and of the Council of 15 May 2014”, EU Law Journal, 2015, volym 1(1), s. 122.

( 6 ) Dom av den 21 maj 1980 (125/79, EU:C:1980:130).

( 7 ) Europaparlamentets och rådets förordning (EU) nr 655/2014 av den 15 maj 2014 om inrättande av ett europeiskt förfarande för kvarstad på bankmedel för att underlätta gränsöverskridande skuldindrivning i mål och ärenden av privaträttslig natur (EUT L 189, 2014, s. 59, och rättelse i EUT L 307, 2014, s. 84).

( 8 ) Se, vad beträffar den huvudsakliga skillnaden mellan förordning nr 1215/2012 och förordning nr 655/2014, Lagus, J., ”Freezing Europe: The European Account Preservation Order and Forum Shopping in the European Judicial Area”, Tidskrift utgiven av Juridiska Föreningen i Finland, 2018, volym 3–4, s. 246 och 249.

( 9 ) Popova, V., ”Order for Payment Proceedings in Bulgarian Civil Procedure Law”, Civil Procedure Review, 2011, volym 2(3), s. 34.

( 10 ) Det ska påpekas att den hänskjutande domstolen, i ett annat avsnitt i beslutet om hänskjutande, har uppgett att ett beslut om betalningsföreläggande kan ogiltigförklaras om inte någon fastställelsetalan avseende fordran väcks. Jag anser dock att det framgår av artikel 415.5 GPK att domstolen i ett sådant fall inte ”kan ogiltigförklara” ett beslut om betalningsföreläggande, utan att den ”ska ogiltigförklara” beslutet.

( 11 ) Se fotnot 10.

( 12 ) Musseva, D., ”Bulgaria”, i The evidentiary effects of authentic acts in the Member States of the European Union, in the context of successions, http://www.europarl.europa.eu/RegData/etudes/STUD/2016/556935/IPOL_STU%282016%29556935_EN.pdf, s. 72.

( 13 ) Europaparlamentets och rådets förordning (EG) nr 805/2004 av den 21 april 2004 om införande av en europeisk exekutionstitel för obestridda fordringar (EUT L 143, 2004, s. 15).

( 14 ) Rådets förordning (EG) nr 4/2009 av den 18 december 2008 om domstols behörighet, tillämplig lag, erkännande och verkställighet av domar samt samarbete i fråga om underhållsskyldighet (EUT L 7, 2009, s. 1).

( 15 ) Konventionen om domstols behörighet och verkställighet av domar på privaträttens område, som upprättades i Lugano den 16 september 1988 (EGT L 319, 1988, s. 9).

( 16 ) Se artikel 4.3 i förordning nr 805/2004, artikel 2.1.3 i förordning nr 4/2009 och artikel 2 c i förordning nr 1215/2012.

( 17 ) Se artikel 25.1 i förordning nr 805/2004, artikel 48 i förordning nr 4/2009 och artikel 58 i förordning nr 1215/2012.

( 18 ) Se Guinchard, E., ”De la première saisie conservatoire européenne. Présentation du règlement no 655/2014 instituant une procédure d’ordonnance européenne de saisie conservatoire des comptes bancaires”, Revue trimestrielle de droit européen, nr 4, 2014, s. 922.

( 19 ) Det är riktigt att det i artikel 618a GPK, till skillnad från artikel 6.1 i förordning nr 655/2014, inte uttryckligen anges att fordringsägaren kan ansöka om ett europeiskt beslut om kvarstad innan vederbörande har fått en officiell handling. Det finns dock inget som tyder på att den bulgariska lagen kan utgöra hinder för att en fordringsägare kan ansöka om ett europeiskt beslut om kvarstad i en sådan situation. Den hänskjutande domstolen tycks nämligen anse att så är fallet i förevarande mål och att det ska inledas ett särskilt förfarande för det ändamålet. I artikel 5 a i förordning nr 655/2014 omnämns för övrigt inte heller situationen då en fordringsägare, som ännu inte har fått en officiell handling, ansöker om ett europeiskt beslut om kvarstad innan förfarandet som rör prövningen i sak har inletts eller under detta förfarande. Detta är en följd av att lagstiftaren antagligen ansåg att det är ovanligt att officiella handlingar ”meddelas” efter förfaranden som rör prövningen i sak.

( 20 ) Se, bland annat, artiklarna 7 och 12 i förordning nr 655/2014.

( 21 ) Se, bland annat, Monteiro, L.V. a.a., s. 129. Denna författare har uppgett att det inom ramen för förordning nr 655/2014 blir allt enklare för fordringsägare som har verkställbara exekutionstitlar, medan de som ännu inte har en sådan måste styrka att fordran vid första påseende framstår som faktiskt och rättsligt befogad (fumus boni iuris).

( 22 ) Det ska påpekas att enligt tolkningarna i doktrinen av artikel 34.1 b iii i förordning nr 655/2014, är denna bestämmelse tillämplig endast vad gäller det europeiska beslut om kvarstad som meddelats avseende den fordran som anges i den exekutionstitel som fordringsägaren har. Se Cuniberti, G., Migliorini, S., a.a., s. 291. Jag drar därav slutsatsen att det även i doktrinen anses att exekutionstiteln måste vara verkställbar för att det ska kunna anses att fordringsägaren har fått en exekutionstitel i den mening som avses i flera bestämmelser i förordning nr 655/2014.

( 23 ) Förslag till Europaparlamentets och rådets förordning om införande av ett europeiskt föreläggande om bevarande av bankkontotillgångar för att underlätta gränsöverskridande skuldindrivning i mål och ärenden av civil eller kommersiell natur (KOM(2011) 445 slutlig) (nedan kallat förslaget till förordning).

( 24 ) Se förslaget till förordning, s. 6.

( 25 ) Rådets allmänna riktlinje om förslaget till förordning om införande av ett europeiskt föreläggande om bevarande av bankkontotillgångar för att underlätta gränsöverskridande skuldindrivning i mål och ärenden av civil eller kommersiell natur, vilken lades fram den 28 november 2013 (16991/13 ADD 1).