Förstainstansrättens dom (fjärde avdelningen) av den 9 juli 2003. - Archer Daniels Midland Company och Archer Daniels Midland Ingredients Ltd mot Europeiska kommissionen. - Konkurrens - Konkurrensbegränsande samverkan - Lysin - Riktlinjer för fastställande av böter - Tillämplighet - Överträdelsens allvar och varaktighet - Omsättning - Försvårande omständigheter - Förmildrande omständigheter - Samarbete under det administrativa förfarandet - Dubbla påföljder. - Mål T-224/00.



Rättsfallssamling 2003 s. II-02597



Parter

Domskäl

Beslut om rättegångskostnader

Domslut



Parter

I mål T-224/00,

Archer Daniels Midland Company, Decatur, Illinois (Amerikas förenta stater),

Archer Daniels Midland Ingredients Ltd, Erith (Förenade kungariket),

företrädda av L. Martin Alegi och E.W. Batchelor, solicitors, med delgivningsadress i Luxemburg,

sökande,

mot

Europeiska gemenskapernas kommission, företrädd av R. Lyal och W. Wils, båda i egenskap av ombud, biträdda av J. Flynn, barrister, med delgivningsadress i Luxemburg,

svarande,

angående en talan om å ena sidan delvis ogiltigförklaring av kommissionens beslut 2001/418/EG av den 7 juni 2000 om ett förfarande enligt artikel 81 i EG-fördraget och artikel 53 i EES-avtalet (Ärende COMP/36.545/F3 - Aminosyror) (EGT L 152, 2001, s. 24) eller nedsättning av de böter sökanden ålagts betala, och å andra sidan kommissionens anslutningsvis anförda yrkande om höjning av bötesbeloppet,

meddelar FÖRSTAINSTANSRÄTTEN (fjärde avdelningen)

sammansatt av ordföranden M. Vilaras, referent, samt domarna V. Tiili och P. Mengozzi,

justitiesekreterare: byrådirektören D. Christensen,

med hänsyn till det skriftliga förfarandet och efter den muntliga förhandlingen den 25 april 2002,

följande

Dom

Domskäl

Målets bakgrund

1 Sökandena, Archer Daniels Midland Company (nedan kallat ADM Company) och dess europeiska dotterbolag Archer Daniels Midland Ingredients Ltd (nedan kallat ADM Ingredients) är verksamma inom bearbetning av spannmål och oljehaltiga frön. De inledde sin verksamhet på lysinmarknaden under år 1991.

2 Lysin är den mest använda aminosyran i djurfoder, och används för att anpassa näringsinnehållet. Syntetiskt lysin används som tillskott i djurfoder som inte innehåller tillräckligt med naturligt lysin, till exempel spannmål, vilket gör det möjligt för näringsexperter att anpassa proteininnehållet så att det bättre motsvarar djurens behov. Foder där syntetiskt lysin tillsatts kan också ersätta foder som naturligt innehåller tillräckligt mycket lysin, till exempel soja.

3 År 1995 genomfördes i Förenta staterna, efter en hemlig undersökning av Federal Bureau of Investigation (FBI), husrannsakan i lokaler tillhöriga ett flertal företag med verksamhet på lysinmarknaden. Under augusti och oktober 1996 påtalade de amerikanska myndigheterna att ADM Company, Kyowa Hakko Kogyo Co. Ltd (nedan kallat Kyowa Hakko Kogyo), Sewon Corp. Ltd, Cheil Jedang Corp. (nedan kallad Cheil) och Ajinomoto Co. Inc. (nedan kallat Ajinomoto) mellan juni 1992 och juni 1995 genom konkurrensbegränsande samverkan hade fastställt priser på och fördelat försäljningsvolymer för lysin. Genom avtal med det amerikanska justitieministeriet åtog sig dessa företag att betala de böter som fastställts av domstol, det vill säga 10 miljoner amerikanska dollar (USD) för Kyowa Hakko Kyogo och Ajinomoto, 70 miljoner USD för ADM Company och 1,25 miljoner USD för Cheil. Sewon Corp. har uppgett att de ålagts betala 328 000 USD i böter. Dessutom har tre personer i ledningen för ADM Company dömts till fängelse och böter för sitt handlande i samband med denna konkurrensbegränsande samverkan.

4 Ajinomoto erbjöd sig i juli 1996, mot bakgrund av kommissionens meddelande om befrielse från eller nedsättning av böter i kartellärenden (EGT C 207, 1996, s. 4) (nedan kallat meddelandet om samarbete), att samarbeta med kommissionen i utredningen om konkurrensbegränsande samverkan på lysinmarknaden och dess verkningar inom Europeiska ekonomiska samarbetsområdet (EES).

5 Kommissionen genomförde den 11 och den 12 juni 1997 undersökningar enligt artikel 14.3 i förordning nr 17 av den 6 februari 1962, Första förordningen om tillämpning av fördragets artiklar [81] och [82] (EGT 13, 1962, s. 204; svensk specialutgåva, område 8, volym 1, s. 8), vid ADM Companys europeiska anläggningar och vid Kyowa Hakko Europe GmbH:s kontor. Kyowa Hakko Kogyo och Kyowa Hakko Europe tillkännagav att man beslutat samarbeta med kommissionen och att man hade tillhandahållit vissa upplysningar, bland annat en kronologisk redogörelse för de möten som hållits mellan lysintillverkarna.

6 Kommissionen lämnade den 28 juli 1997 en begäran om upplysningar enligt artikel 11 i förordning nr 17 till ADM Company, ADM Ingredients, Sewon Corp. och dess europeiska dotterbolag Sewon Europe GmbH, nedan tillsammans kallade Sewon, och till Cheil, angående deras beteende på marknaden för aminosyror och de kartellmöten som angavs i begäran. Efter att kommissionen i en skrivelse av den 14 oktober 1997 påmint bolagen om att besvara begäran, inkom ADM Ingredients med svar rörande lysinmarknaden. ADM Company har inte besvarat begäran.

7 Kommissionen sände, till följd av de upplysningar den erhållit, den 30 oktober 1998 ett meddelande om anmärkningar till ADM Company och ADM Ingredients (nedan tillsammans kallade ADM), och till andra berörda företag, nämligen Ajinomoto och dess europeiska dotterbolag Eurolysine SA (nedan tillsammans kallade Ajinomoto) Kyowa Hakko Kogyo och dess europeiska dotterbolag Kyowa Hakko Europe (nedan tillsammans kallade Kyowa), Daesang Corp. (tidigare Sewon Corporation) och dess europeiska dotterbolag Sewon Europe samt Cheil, avseende åsidosättande av artikel 81.1 EG och artikel 53.1 i avtalet om EES (nedan kallat EES-avtalet). Kommissionen anförde i meddelandet om anmärkningar att dessa företag hade fastställt priser på lysin inom EES, sinsemellan fördelat försäljningsvolymer och utbytt information om dessa försäljningsvolymer från september 1990 (Ajinomoto, Kyowa och Sewon), från mars 1991 (Cheil) och från juni 1992 (ADM) till juni 1995. ADM meddelade kommissionen, efter att de mottagit meddelandet om anmärkningar, att de inte förnekade vad kommissionen uppgav i redogörelsen för omständigheterna i ärendet.

8 Efter ett möte med de berörda företagen den 1 mars 1999 sände kommissionen den 17 augusti 1999 dessa ett kompletterande meddelande om anmärkningar angående kartellens varaktighet, i vilket kommissionen anförde att Ajinomoto, Kyowa och Sewon deltagit i kartellen i vart fall sedan juni 1990, att Cheil deltagit i vart fall sedan början av år 1991, och att ADM deltagit sedan den 23 juni 1992. ADM besvarade detta kompletterande meddelande om anmärkningar den 6 oktober 1999, och bekräftade därvid att kommissionens påståenden var korrekta.

9 Förfarandet avslutades med att kommissionen antog beslut 2001/418/EG av den 7 juni 2000 om ett förfarande enligt artikel 81 i EG-fördraget och artikel 53 i EES-avtalet (Ärende COMP/36.545/F3 - Aminosyror) (EGT L 152, 2001, s. 24, nedan kallat beslutet). Beslutet delgavs ADM skriftligen den 16 juni 2000.

10 I beslutet återfinns följande:

"Artikel 1

[ADM] Company och dess europeiska dotterbolag [ADM] Ingredients, Ajinomoto Company, Incorporated och dess europeiska dotterbolag Eurolysine SA, Kyowa Hakko Kogyo Company Limited och dess europeiska dotterbolag Kyowa Hakko Europe GmbH, Daesang Corporation och dess europeiska dotterbolag Sewon Europe GmbH samt Cheil ... har begått överträdelser mot artikel 81.1 i EG-fördraget och artikel 53.1 i EES-avtalet genom att ingå avtal om priser, försäljningsvolymer och utbyte av individuella uppgifter om försäljningsvolymer för syntetiskt lysin som gäller hela EES-området.

Överträdelserna hade följande varaktighet:

a) i fallet [ADM] Company och [ADM] Ingredients från den 23 juni 1992 till den 27 juni 1995,

b) i fallet Ajinomoto Company Incorporated och Eurolysine SA senast från och med juli 1990 till och med den 27 juni 1995,

c) i fallet Kyowa Hakko Kogyo Company Limited och Kyowa Hakko Europe GmbH senast från och med juli 1990 till och med den 27 juni 1995,

d) i fallet Daesang Corporation och Sewon Europe GmbH senast från och med juli 1990 till och med den 27 juni 1995, samt

e) i fallet Cheil ... från och med den 27 augusti 1992 till och med den 27 juni 1995.

Artikel 2

Följande böter åläggs härmed de företag som det hänvisas till i artikel 1 med avseende på de överträdelser om fastställs där:

a) [ADM Company] och [ADM Ingredients (solidariskt ansvariga) 47 300 000 euro

b) Ajinomoto Company, Incorporated och Eurolysine SA (solidariskt ansvariga) 28 300 000 euro

c) Kyowa Hakko Koygo Company Limited och Kyowa Hakko Europe GmbH (solidariskt ansvariga) 13 200 000 euro

d) Daesang Corporation och Sewon Europe GmbH (solidariskt ansvariga) 8 900 000 euro

e) Cheil ... 12 200 000 euro

..."

11 Kommissionen tillämpade, när den fastställde böternas storlek, den metod som anges i meddelandet med riktlinjer för beräkning av böter som döms ut enligt artikel 15.2 i förordning nr 17 och artikel 65.5 i EKSG-fördraget (EGT C 9, 1998, s. 3, nedan kallat riktlinjerna) liksom meddelandet om samarbete.

12 Kommissionen bestämde grundbeloppen för böterna utifrån överträdelsens allvar och varaktighet till 39 miljoner euro för ADM, 42 miljoner euro för Ajinomoto, 21 miljoner euro för Kyowa, 19,5 miljoner euro för Cheil och 21 miljoner euro för Sewon (skäl 314 i beslutet).

13 Vid bestämmandet av utgångsbeloppet för böterna, som fastställs utifrån överträdelsens allvar, framhöll kommissionen att överträdelsen med hänsyn till dess art, påverkan på lysinmarknaden i EES-området och geografiska omfattning var mycket allvarlig. Kommissionen noterade att det enligt uppgifter om företagens totala omsättning under det sista året överträdelsen pågick förelåg en avsevärd skillnad mellan företagens storlek, och beslutade därför att låta denna skillnad avspeglas vid fastställandet av böternas grundbelopp. Dessa fastställdes sålunda till 30 miljoner euro för ADM och Ajinomoto, och till 15 miljoner euro för Kyowa, Cheil och Sewon (skäl 305 i beslutet).

14 För att beakta överträdelsens varaktighet för vart och ett av företagen och bestämma grundbeloppen för deras böter ökades utgångsbeloppet med 10 procent för vart år, vilket medförde att böterna för ADM och Cheil ökades med 30 procent, och att böterna för Ajinomoto, Kyowa och Sewon ökades med 40 procent (skäl 313 i beslutet).

15 Kommissionen ökade till följd av försvårande omständigheter grundbeloppen för de böter som ADM och Ajinomoto ålagts med 50 procent för dem båda, det vill säga 19,5 miljoner euro för ADM och 21 miljoner euro för Ajinomoto, och hänvisade därvid till den ledande roll dessa företag haft i överträdelsen (skäl 356 i beslutet).

16 Kommissionen minskade till följd av förmildrande omständigheter den ökning av böterna avseende överträdelsens varaktighet som Sewon ålagts med 20 procent, eftersom företaget endast haft en passiv roll i kartellen från början av år 1995 (skäl 365 i beslutet). Kommissionen minskade också samtliga företags grundbelopp för böterna med 10 procent eftersom de upphört med överträdelsen vid första ingripandet av en offentlig myndighet (skäl 384 i beslutet).

17 Slutligen beviljade kommissionen en "väsentlig nedsättning" av bötesbeloppen i den mening som avses i avsnitt D i meddelandet om samarbete. De böter som skulle ha utfärdats om företagen inte hade samarbetat nedsattes således med 50 procent för Ajinomoto och Sewon, med 30 procent för Kyowa och Cheil, och med 10 procent för ADM (skälen 431, 432 och 435 i beslutet).

Förfarande och parternas yrkanden

18 ADM har, genom ansökan som inkom till förstainstansrättens kansli den 25 augusti 2000, väckt förevarande talan.

19 På grundval av referentens rapport beslutade förstainstansrätten (fjärde avdelningen) att inleda det muntliga förfarandet och att som en processledande åtgärd förelägga kommissionen att besvara ett antal skriftliga frågor, vilket den gjorde inom den föreskrivna fristen.

20 Parterna utvecklade sin talan och svarade på förstainstansrättens frågor vid förhandlingen den 25 april 2002.

21 ADM har yrkat att förstainstansrätten skall

- ogiltigförklara kommissionens beslut i den del ADM ålagts betala böter, eller alternativt sätta ned böternas storlek,

- förplikta kommissionen att ersätta rättegångskostnaderna, och

- förplikta kommissionen att ersätta ADM för dess kostnader för ställande av säkerhet för betalningen av böterna.

22 Kommissionen har yrkat att domstolen skall

- ogilla talan,

- höja de böter ADM ålagts betala, och

- förplikta ADM att ersätta rättegångskostnaderna.

Ogiltigförklaring av beslutet i den del ADM ålagts betala böter eller nedsättning av dessa

I - Riktlinjernas tillämplighet

23 ADM har invänt mot att kommissionen har fastställt böterna med tillämpning av riktlinjerna, trots att dessa utfärdats först efter det att den ifrågavarande överträdelsen ägde rum. ADM har gjort gällande att kommissionen på så sätt åsidosatt principerna om rättssäkerhet, likabehandling och skydd för berättigade förväntningar samt överträtt förbudet mot retroaktiv bestraffning.

Parternas yttranden

1. Åsidosättande av principerna om rättssäkerhet och skydd för berättigade förväntningar samt överträdelse av förbudet mot retroaktiv bestraffning

Upptagande till sakprövning

24 Kommissionen har gjort gällande att denna grund skall lämnas utan avseende i den mån som dess utgångspunkt är att förbudet mot retroaktiv bestraffning har överträtts. ADM har i detta avseende inte åberopat några rättsliga skäl, och har i synnerhet inte preciserat på vilket sätt begreppet "förbudet mot retroaktiv bestraffning" skulle skilja sig från begreppen rättssäkerhet och skydd för berättigade förväntningar.

25 ADM har gjort gällande att man i ansökan klart har visat på vilket sätt förbudet mot retroaktiv bestraffning har överträtts.

Prövning i sak

26 ADM har anfört att den beräkningsmetod för bötesbeloppet som anges i riktlinjerna kraftigt avviker från kommissionens tidigare praxis på området. Såsom kommissionen själv uttalat i beslutet (skäl 318), fastställde den förr bötesbeloppet utifrån en basnivå som motsvarade en viss procentandel av försäljningen på den relevanta EU-marknaden. I riktlinjerna anges däremot ett fast belopp för böterna, till exempel 20 miljoner euro vid en allvarlig överträdelse, oavsett försäljningsvolymen för ifrågavarande produkt. ADM har gjort gällande att eftersom den tidigare beräkningsmetoden för bötesbeloppet i stor utsträckning var känd bland företagen kan kommissionen inte tillämpa riktlinjerna retroaktivt utan att åsidosätta principerna om rättssäkerhet och skydd för berättigade förväntningar.

27 Vad kommissionen anfört i detta avseende, vilket återgetts i skäl 317 i beslutet och som grundas på förstainstansrättens dom av den 11 mars 1999 i mål T-141/94, Thyssen Stahl mot kommissionen (REG 1999, s. II-347), punkt 666, är uppenbart felaktigt. Till skillnad från det företag som den domen avsåg, vilket bestraffades med tillämpning av bestämmelser som gällde när överträdelsen inträffade, har böterna för ADM fastställts med tillämpning av en metod som inte ens var föreslagen när överträdelsen inträffade.

28 ADM har vidare anfört att en retroaktiv tillämpning av riktlinjerna inte kan motiveras med hänvisning till det utrymme för skönsmässig bedömning som kommissionen åtnjuter för att anpassa sin allmänna politik i frågor om böter. Den rättspraxis som framgår av domstolens dom av den 7 juni 1983 i de förenade målen 100/80-103/80, Musique Diffusion française mot kommissionen (REG 1983, s. 1825), punkt 108, och förstainstansrättens dom av den 10 mars 1992 i mål T-12/89, Solvay mot kommissionen (REG 1992, s. II-907), gäller inte i förevarande mål, eftersom det där endast var fråga om att förändringen av böterna var hänförliga till en höjning av procentsatserna i förhållande till omsättningen av de ifrågavarande varorna, och inte till en fullständigt förändrad metod. I motsats till den förändring av politik som dessa mål rörde hade, när beslutet antogs, det avskräckande syftet uppnåtts i tillräckligt hög grad genom att riktlinjerna utfärdats. Det var därför uppenbart oproportionerligt att tillämpa riktlinjerna retroaktivt. I alla händelser kan inte kommissionens utrymme för skönsmässig bedömning vid fastställande av nivån på böterna motivera 15 till 20 gånger så höga böter som de som skulle utgått enligt vid överträdelsen rådande praxis. Kommissionen har sålunda åsidosatt principerna om rättssäkerhet och skydd för berättigade förväntningar samt överträtt förbudet mot retroaktiv bestraffning.

29 Det förhållandet att man i Förenta staterna fastställer straffet utifrån den praxis som råder vid beslutet, och inte den som rådde när överträdelsen inträffade, saknar enligt ADM betydelse. Såsom framgår av riktlinjerna från Sentencing Commission i Förenta staterna (punkt 1B1.11(b)(1)) och av ett avgörande från en federal appellationsdomstol (United States v. Kimler, 167 F. 3d 889, (5th Circ. 1999)) är det enligt Förenta staternas konstitution inte tillåtet att tillämpa nya riktlinjer på överträdelser som inträffat innan dessa utfärdats, om detta skulle innebära en tillämpning av ett svårare straff än det som gällde när överträdelsen inträffade.

30 Kommissionen har anfört att det inte förekommit någon retroaktiv bestraffning, eftersom utfärdandet av riktlinjerna inte medfört någon förändring av de påföljder som skall tillämpas enligt artikel 15 i förordning nr 17. Riktlinjerna visar nämligen endast på vilket sätt kommissionen avser utöva sitt utrymme för skönsmässig bedömning att med beaktande av överträdelsens varaktighet och allvar fastställa de böter som skall utgå.

31 Kommissionen har vidare gjort gällande att även om den innan riktlinjerna utfärdades ofta utgick från omsättningen har det inte rört sig om någon fast praxis.

32 Det framgår dessutom av rättspraxis att kommissionen vid varje tillfälle har rätt att höja den allmänna nivån på böter, i förekommande fall även efter det att kommissionen lämnat sitt meddelande om anmärkningar (domen i det ovannämnda målet Musique diffussion française, punkterna 22 och 109). I förevarande mål hade riktlinjerna utfärdats närapå ett år innan meddelandet om anmärkningar lämnades till vart och ett av de berörda företagen.

2. Åsidosättande av principen om likabehandling

33 ADM har gjort gällande att riktlinjernas tillämpning innebär ett åsidosättande av likabehandlingsprincipen, eftersom den medför att den åtskillnad som sinsemellan görs mellan företag som har gjort sig skyldiga till överträdelser av konkurrensbestämmelserna inte grundar sig på när överträdelsen inträffar utan på när kommissionen fattar sitt beslut, vilket den avgör på ett godtyckligt sätt. Till exempel har det företag som avses i kommissionens beslut 97/624/EG av den 14 maj 1997 om ett förfarande enligt artikel 86 i EG-fördraget (IV/34.621, 35.059/F-3 - Irish Sugar plc) (EGT L 258, s. 1) endast ålagts betala böter motsvarande 6,8 procent av omsättningen på den relevanta marknaden, trots att överträdelsen i fråga ägde rum samtidigt som lysinkartellen. Den omständigheten att riktlinjerna utfärdats under den tid som förflutit fram till beslutet motiverar inte, vilket kommissionen har påstått, den skillnad i behandling som ADM utsatts för jämfört med där aktuella företag.

34 Kommissionen har anfört att två företag som har gjort sig skyldiga till identiska överträdelser vid samma tidpunkt, men som bestraffas vid olika tidpunkter, inte befinner sig i samma situation när kommissionens politik rörande böter har förändrats under tiden mellan besluten om böter. Likabehandlingsprincipen skulle däremot åsidosättas om kommissionen tillämpade olika politik vid samma tidpunkt.

35 Kommissionen har, beträffande ADM:s påstående att kommissionen själv godtyckligt avgör när den skall fatta beslut, invänt att förfarandets varaktighet bestäms av en rad omständigheter, såsom kartellens komplexitet och omfattning och hur företagen utövar sin rätt till försvar. Företag som har lyckats dölja sin kartell under längre tid och avslöjats senare än andra företag skall inte kunna dra nytta av detta genom att erhålla samma böter som de företag som begått sina överträdelser vid samma tidpunkt.

Förstainstansrättens bedömning

1. Åsidosättande av principerna om rättssäkerhet och skydd för berättigade förväntningar samt överträdelse av förbudet mot retroaktiv bestraffning

Upptagande till sakprövning

36 Enligt artikel 44.1 i förstainstansrättens rättegångsregler skall ansökan om väckande av talan innehålla en kortfattad framställning av grunderna för denna. Dessa uppgifter skall vara tillräckligt klara och precisa, så att svaranden har möjlighet att förbereda sitt försvar och så att förstainstansrätten kan pröva talan, i förekommande fall utan att ha tillgång till annan information. Ansökan skall av den anledningen klart uttrycka vad grunden för talan består i, vilket innebär att en abstrakt redogörelse inte uppfyller kraven i rättegångsreglerna (förstainstansrättens dom av den 12 januari 1995 i mål T-102/92, Viho mot kommissionen, REG 1995, s. II-17, punkt 68, och av den 14 maj 1998 i mål T-352/94, Mo och Domsjö mot kommissionen, REG 1998, s. II-1989, punkt 333).

37 I förevarande mål har ADM såväl i ansökan som vid ett flertal senare tillfällen klart angett att man anser att kommissionen har tillämpat riktlinjerna retroaktivt. ADM har därvid uttryckligen uttalat att kommissionen därigenom överträtt förbudet mot retroaktiv bestraffning. Dessa uttalanden har varit tillräckligt klara och preciserande för att kommissionen skall kunna bemöta dem i sin svarsinlaga, och för att göra det möjligt för förstainstansrätten att utöva sin rättsliga kontroll.

38 Den av ADM åberopade grunden skall således prövas i sak.

Prövning i sak

- Överträdelse av förbudet mot retroaktiv bestraffning och åsidosättande av rättssäkerheten

39 Principen att straffrättsliga bestämmelser inte kan ha retroaktiv verkan är gemensam för alla medlemsstaters rättsordningar och finns även inskriven som en grundläggande rättighet i artikel 7 i Europeiska konventionen angående skydd för de mänskliga rättigheterna och de grundläggande friheterna (EKMR), undertecknad i Rom den 4 november 1950 - den är en av de allmänna rättsprinciper vars efterlevnad domstolen skall säkerställa (domstolens dom av den 10 juli 1984 i mål 63/83, Kirk, REG 1984, s. 2689, punkt 22, och förstainstansrättens dom av den 20 mars 2002 i mål T-23/99, LR AF 1998 mot kommissionen, REG 2002, s. II-1705, punkt 219).

40 Enligt artikel 15.4 i förordning nr 17 har de böter som kommissionen ålägger vid överträdelser av konkurrensrätten inte straffrättslig karaktär (förstainstansrättens dom av den 6 oktober 1994 i mål T-83/91, Tetra Pak mot kommissionen, REG 1994, s. II-755, punkt 235). Kommissionen är emellertid skyldig att iaktta de allmänna principerna för gemenskapsrätten, bland annat principen om förbud mot retroaktiv tillämpning, i alla administrativa förfaranden som kan leda till påföljder enligt fördragets konkurrensbestämmelser (se analogt domstolens dom av den 9 november 1983 i mål 322/81, Michelin mot kommissionen, REG 1983, s. 3164, punkt 7 och domen i det ovannämnda målet LR AF 1998 mot kommissionen, punkt 220).

41 I enlighet med dessa principer skall de påföljder som åläggs ett företag för överträdelse av konkurrensreglerna motsvara de påföljder som var tillämpliga vid den tidpunkt då överträdelsen begicks (domen i det ovannämnda målet LR AF 1998 mot kommissionen, punkt 221).

42 De påföljder som kommissionen kan ålägga med anledning av en överträdelse av gemenskapens konkurrensregler anges i artikel 15 i förordning nr 17. Denna artikel antogs innan överträdelsen inträffade. Kommissionen är emellertid varken behörig att ändra eller avvika från förordning nr 17, även om det skulle ske genom allmänna bestämmelser som den själv ålagt sig. Även om det är utrett att kommissionen fastställde sökandens bötesbelopp enligt den i riktlinjerna beskrivna allmänna metoden för fastställande av bötesbelopp, höll sig kommissionen dock inom den påföljdsram som anges i artikel 15 i förordning nr 17 (domen i det ovannämnda målet LR AF 1998 mot kommissionen, punkt 222).

43 I artikel 15.2 i förordning nr 17 föreskrivs nämligen att "[k]ommissionen får ålägga företag och företagssammanslutningar böter om lägst ettusen och högst en miljon beräkningsenheter, eller ett högre belopp som dock inte får överstiga tio procent av föregående räkenskapsårs omsättning för varje företag som har deltagit i överträdelsen genom att uppsåtligen eller av oaktsamhet ... överträda bestämmelserna i fördragets artikel 85.1". I samma bestämmelse föreskrivs att "[n]är bötesbeloppet fastställs skall hänsyn tas både till hur allvarlig överträdelsen är och hur länge den pågått" (domen i det ovannämnda målet LR AF 1998 mot kommissionen, punkt 223).

44 I punkt 1 första stycket i riktlinjerna föreskrivs att vid fastställandet av bötesbeloppet skall grundbeloppet fastställas på grundval av överträdelsens allvar och varaktighet och att dessa är de enda kriterier som anges i artikel 15.2 i förordning nr 17 (domen i det ovannämnda målet LR AF 1998 mot kommissionen, punkt 224).

45 Enligt riktlinjerna skall kommissionen vid fastställandet av bötesbeloppet utgå från ett belopp som fastställs på grundval av överträdelsens allvar (nedan kallat det allmänna utgångsbeloppet). Vid bedömningen av överträdelsens allvar skall man beakta överträdelsens art, dess konkreta påverkan på konkurrensen, om den är mätbar, och omfattningen av den relevanta geografiska marknaden (punkt 1 A andra stycket). Inom denna ram delas överträdelserna in i tre kategorier, nämligen "mindre allvarliga överträdelser", för vilka möjliga bötesbelopp kan variera mellan 1 000 och 1 miljon euro, "allvarliga överträdelser", för vilka möjliga bötesbelopp kan variera mellan 1 miljon och 20 miljoner euro, och "mycket allvarliga överträdelser", för vilka det möjliga bötesbeloppet överstiger 20 miljoner euro (punkt 1 A, andra stycket första-tredje strecksatserna) (domen i det ovannämnda målet LR AF 1998 mot kommissionen, punkt 225).

46 Inom var och en av dessa kategorier, särskilt inom kategorierna för "allvarliga" och "mycket allvarliga" överträdelser, gör påföljdsskalorna det möjligt att variera behandlingen av företagen alltefter arten av de överträdelser som de begått (punkt 1 A tredje stycket). Det är dessutom nödvändigt att beakta de överträdande företagens ekonomiska förmåga att vålla andra aktörer, särskilt konsumenterna, betydande skada och att fastställa bötesbeloppet till en nivå som säkerställer att böterna är tillräckligt avskräckande (punkt 1 A fjärde stycket). Vidare kan man beakta det faktum att stora företag i flertalet fall förfogar över en juridisk och ekonomisk kunskap och infrastruktur som gör det möjligt för dem att bättre bedöma den olagliga karaktären av deras beteenden och de konsekvenser som dessa får ur konkurrenssynpunkt (punkt 1 A femte stycket) (domen i det ovannämnda målet LR AF 1998 mot kommissionen, punkterna 225 och 226).

47 Inom var och en av kategorierna ovan kan det när flera företag är inblandade, såsom vid kartellsamarbete, vara lämpligt att variera det fastställda beloppet för att ta hänsyn till den särskilda vikten, och således den faktiska påverkan på konkurrensen, av varje företags förfarande i samband med överträdelsen, särskilt när det är stor skillnad i fråga om storleken på de företag som begått en överträdelse av samma slag, och att följaktligen anpassa det allmänna utgångsbeloppet till varje företags särskilda förhållanden (nedan kallat det särskilda utgångsbeloppet) (punkt 1 A sjätte stycket) (domen i det ovannämnda målet LR AF 1998 mot kommissionen, punkt 227).

48 Vad gäller rekvisitet överträdelsens varaktighet görs i riktlinjerna en åtskillnad mellan överträdelser med kort varaktighet (normalt kortare än ett år), beträffande vilka det utgångsbelopp som fastställts för överträdelsens allvar inte skall ökas, överträdelser med medellång varaktighet (normalt ett till fem år), beträffande vilka detta belopp kan höjas med upp till 50 procent, och överträdelser med lång varaktighet (normalt längre än fem år), beträffande vilka detta belopp kan höjas för varje år med 10 procent (punkt 1 B första stycket, första-tredje strecksatserna) (domen i det ovannämnda målet LR AF 1998 mot kommissionen, punkt 228).

49 I riktlinjerna upptas därefter som exempel en förteckning över försvårande och förmildrande omständigheter som kan beaktas för att höja eller nedsätta grundbeloppet. Det hänvisas även till meddelandet om samarbete (domen i det ovannämnda målet LR AF 1998 mot kommissionen, punkt 229).

50 Som allmänna anmärkningar anges i riktlinjerna att slutresultatet av bötesberäkningen enligt schemat (grundbelopp med procentuella ökningar och minskningar) aldrig får överstiga 10 procent av företagens globala omsättning enligt artikel 15.2 i förordning nr 17 (punkt 5 a). Vidare föreskrivs i riktlinjerna att det, efter det att ovanstående beräkningar har gjorts, är nödvändigt att beakta vissa objektiva uppgifter, som till exempel det särskilda ekonomiska sammanhanget, den eventuella ekonomiska eller finansiella fördel som den som begått överträdelser fått, de aktuella företagens egna kännetecken samt deras faktiska betalningskapacitet i ett visst socialt sammanhang för att slutligen anpassa beloppen för de planerade böterna (punkt 5 b) (domen i det ovannämnda målet LR AF 1998 mot kommissionen, punkt 230).

51 Härav följer att enligt den i riktlinjerna föreskrivna metoden skall fastställandet av bötesbeloppet även fortsättningsvis ske på grundval av de två kriterier som anges i artikel 15.2 i förordning nr 17, nämligen överträdelsens allvar och varaktighet, med iakttagande av den högsta gräns som i samma bestämmelse anges i förhållande till vart och ett av företagens omsättning (domen i det ovannämnda målet LR AF 1998 mot kommissionen, punkt 231).

52 Riktlinjerna går således inte utöver den rättsliga påföljdsram som anges i artikel 15.2 i förordning nr 17 (domen i det ovannämnda målet LR AF 1998 mot kommissionen, punkt 232).

53 I motsats till vad ADM har påstått utgör inte heller den förändring i kommissionens tidigare beslutspraxis som riktlinjerna innebär en ändring av den rättsliga ramen för fastställande av böternas storlek som strider mot den allmänna principen om förbud mot retroaktiv tillämpning av straffrättsliga bestämmelser eller åsidosätter principen om rättssäkerhet (domen i det ovannämnda målet LR AF 1998 mot kommissionen, punkt 233).

54 Kommissionens tidigare beslutspraxis utgör nämligen inte den rättsliga ramen för åläggande av böter på konkurrensområdet, eftersom det endast är i förordning nr 17 som denna rättsliga ram definieras (domen i det ovannämnda målet LR AF 1998 mot kommissionen, punkt 234).

55 I förordning nr 17 anges att kommissionen har ett utrymme för skönsmässig bedömning. Att kommissionen antar en ny metod för fastställande av böter som i vissa fall kan innebära att bötesbeloppet höjs, utan att den övre gränsen i förordning nr 17 för den skull överskrids, skall, mot bakgrund av kommissionens utrymme för skönsmässig bedömning, inte anses utgöra en retroaktiv höjning av de böter som föreskrivs i artikel 15.2 i förordning nr 17 (domen i det ovannämnda målet LR AF 1998 mot kommissionen, punkt 235).

56 Det är i detta avseende irrelevant att fastställandet av bötesbeloppet enligt den i riktlinjerna föreskrivna metoden, som bland annat görs utifrån ett belopp som i princip fastställs utifrån överträdelsens allvar, kan leda till att kommissionen utdömer högre böter än tidigare. Enligt fast rättspraxis har kommissionen inom ramen för förordning nr 17 befogenhet att företa skönsmässiga bedömningar när den fastställer bötesbeloppet för att därigenom kunna främja att företagen iakttar konkurrensreglerna (förstainstansrättens dom av den 6 april 1995 i mål T-150/89, Martinelli mot kommissionen, REG 1995, s. II-1165, punkt 59, av den 11 december 1996 i mål T-49/95, Van Megen Sports mot kommissionen, REG 1996, s. II-1799, punkt 53, och av den 21 oktober 1997 i mål T-229/94, Deutsche Bahn mot kommissionen, REG 1997, s. II-1689, punkt 127). Den omständigheten att kommissionen tidigare har tillämpat en viss bötesnivå för vissa typer av överträdelser medför heller inte att kommissionen inte skulle kunna höja denna nivå inom de gränser som föreskrivs i förordning nr 17, om detta är nödvändigt för att säkerställa genomförandet av gemenskapens konkurrenspolitik (domen i de ovannämnda förenade målen Musique diffusion française m.fl. mot kommissionen, punkt 109, domen i det ovannämnda målet Solvay mot kommissionen, punkt 309, och förstainstansrättens dom av den 14 maj 1998 i mål T-304/94, Europa Carton mot kommissionen, REG 1998, s. II-869, punkt 89). En effektiv tillämpning av gemenskapens konkurrensregler kräver tvärtom att kommissionen vid varje tillfälle kan anpassa bötesnivån efter vad denna politik kräver (domen i de ovannämnda förenade målen Musique diffusion française m.fl. mot kommissionen, punkt 109, och i LR AF 1998 mot kommissionen, punkterna 236 och 237).

57 Förstainstansrätten delar inte ADM:s uppfattning om att de ovan angivna avgörandena skall tolkas restriktivt, och att riktlinjerna således inte skall tillämpas i förevarande fall. Denna rättspraxis är utformad i allmänna ordalag, och utesluter inte en höjning av bötesnivån som följer av att kommissionen infört en ny metod för fastställande av bötesbelopp som ligger inom den rättsliga ram som anges i artikel 15.2 i förordning nr 17.

58 I den mån ADM slutligen har gjort gällande att kommissionen inte har fastställt bötesbeloppet utifrån ADM:s omsättning på lysinmarknaden inom EES, det vill säga den försäljning av den vara överträdelsen avser på den relevanta geografiska marknaden, framhåller förstainstansrätten att den enda uttryckliga hänvisning till omsättningen som finns i artikel 15.2 i förordning nr 17 rör den övre gränsen för böternas storlek. Det följer dessutom av fast rättspraxis att denna omsättning skall förstås som det berörda företagets totala omsättning (domen i de ovannämnda förenade målen Musique diffusion française m.fl. mot kommissionen, punkt 119, samt förstainstansrättens dom av den 7 juli 1994 i mål T-43/92, Dunlop Slazenger mot kommissionen, REG 1994, s. II-441, punkt 160, och av den 6 april 1995 i mål T-144/89, Cockerill-Sambre mot kommissionen, REG 1995, s. II-947, punkt 98). Det hade, innan riktlinjerna utfärdades, i rättspraxis slagits fast att kommissionen vid fastställandet av bötesbeloppets storlek får beakta såväl företagets totala omsättning, vilken ger en antydan, om än endast ungefärlig och ofullständig, om företagets storlek och ekonomiska styrka, som den del av denna omsättning som härrör från de varor som överträdelsen avser, om överträdelsens syfte och således dess omfattning. Vart och ett av dessa kriterier får emellertid inte ges en oproportionerlig betydelse i förhållande till andra bedömningskriterier och fastställandet av ett lämpligt bötesbelopp kan inte ske genom en enkel beräkning som grundas på den totala omsättningen (se, bland annat, domen i de ovannämnda förenade målen Musique diffusion française m.fl. mot kommissionen, punkterna 120 och 121, samt förstainstansrättens dom av den 14 juli 1994 i mål T-77/92, Parker Pen mot kommissionen, REG 1994, s. II-549, punkt 94, och av den 14 maj 1998 i mål T-327/94, SCA Holding mot kommissionen, REG 1998, s. II-1373, punkt 176).

59 Det har likaledes, innan riktlinjerna utfärdades, slagits fast att kommissionen har rätt att fastställa böterna utifrån hur allvarlig överträdelsen är utan att beakta att de berörda företagen inte har lika stor omsättning, med förbehåll för bestämmelserna i artikel 15.2 i förordning nr 17, i vilken det fastställts en maximigräns för de böter som kommissionen kan ålägga. Domstolen har vidare slagit fast att kommissionen har rätt att fastställa böternas totalbelopp på förhand, och därefter fördela dem på företagen i förhållande till vart och ett av företagens genomsnittliga marknadsandel och med hänsyn till eventuella förmildrande eller försvårande omständigheter (se domstolens dom av den 15 juli 1970 i mål 45/69, Boehringer mot kommissionen, REG 1970, s. 769, punkt 55, och av den 8 november 1983 i de förenade målen 96/82-102/82, 104/82, 105/82, 108/82 och 110/82, IAZ m.fl. mot kommissionen, REG 1983, s. 3369, punkterna 51-53).

60 Det följer av denna rättspraxis att ADM, oavsett vilken metod som angetts i riktlinjerna, i alla händelser inte har rätt att förvänta sig att böterna skall bestämmas till en procentandel av dess omsättning på den berörda marknaden.

61 Vad ADM anfört om åsidosättande av rättssäkerhetsprincipen och överträdelse av förbudet mot retroaktiv bestraffning skall således lämnas utan avseende.

- Åsidosättande av skyddet för berättigade förväntningar

62 Förstainstansrätten framhåller inledningsvis att rätten att göra anspråk på skydd för berättigade förväntningar tillkommer varje enskild person som befinner sig i en situation av vilken det framgår att gemenskapsadministrationen har väckt grundade förhoppningar hos denne (domstolens dom av den 11 mars 1987 i mål 265/85, Van den Bergh en Jurgens och Van Dijk Food Products mot kommissionen, REG 1987, s. 1155, punkt 44, och av den 26 juni 1990 i mål C-152/88, Sofrimport mot kommissionen, REG 1990, s. I-2477, punkt 26). Däremot kan ingen göra gällande att skyddet för berättigade förväntningar har åsidosatts om administrationen inte har gett tydliga försäkringar (se förstainstansrättens dom av den 18 januari 2000 i mål T-290/97, Mehibas Dordtselaan mot kommissionen, REG 2000, s. II-15, punkt 59, och där angiven rättspraxis).

63 I förevarande mål har ADM inte påstått att kommissionen uppträtt på ett sätt som gett det förväntningar på att den skulle hålla fast vid den metod som, enligt ADM, tidigare varit kommissionens fasta praxis. ADM har endast gjort gällande att det är nödvändigt att hålla fast vid tidigare beslutspraxis. Ett företag som är föremål för ett administrativt förfarande som kan leda till böter kan emellertid inte ha berättigade förväntningar på att kommissionen skall hålla fast vid en påstådd tidigare beslutspraxis avseende fastställande av bötesbelopp.

64 Enligt fast rättspraxis (domstolens dom av den 14 februari 1990 i mål C-305/88, Delacre m.fl. mot kommissionen, REG 1990, s. I-395, punkt 33, och av den 23 november 2000 i mål C-1/98 P, British Steel, REG 2000, s. I-10349, punkt 52), kan företagen inte ha berättigade förväntningar på att en viss bedömning, som omfattas av institutionernas utrymme för skönsmässig bedömning, skall bestå.

65 Det framgår av rättspraxis (se bland annat domen i de ovannämnda förenade målen Musique diffusion française m.fl. mot kommissionen, punkt 109) att det för en effektiv tillämpning av gemenskapens konkurrensrätt förutsätts att kommissionen vid varje tillfälle kan anpassa nivån på böter efter vad konkurrenspolitiken kräver. Den omständigheten att kommissionen tidigare har tillämpat en viss bötesnivå för vissa typer av överträdelser medför således inte att kommissionen inte får höja denna nivå inom de gränser som föreskrivs i förordning nr 17.

66 Kommissionen var enligt samma rättspraxis heller inte skyldig att i meddelandet om anmärkningar ange möjligheten av en eventuell ändring av sin policy vad gäller den allmänna bötesnivån, när denna möjlighet berodde på allmänna hänsyn till konkurrenspolitiken utan något direkt samband med de särskilda omständigheterna i förevarande mål (domen i de ovannämnda förenade målen Musique diffussion française m.fl., punkt 22).

67 Riktlinjerna, genom vilka kommissionen har angett en ny metod för fastställande av bötesbelopp, utfärdades innan den översände meddelandet om anmärkningar till vart och ett av de företag som ingick i kartellen. Utfärdandet saknade samband med de särskilda omständigheterna i förevarande mål. ADM har inte visat att kommissionen gett upphov till berättigade förväntningar på att kommissionen inte skulle tillämpa dessa riktlinjer vid fastställande av bötesbeloppen, vilket den därför inte har varit förhindrad att göra.

68 Vad ADM anfört om åsidosättande av skyddet för berättigade förväntningar skall således lämnas utan avseende.

2. Åsidosättande av likabehandlingsprincipen

69 Det följer av fast rättspraxis att principen om likabehandling endast åsidosätts i de fall då lika situationer behandlas olika eller då olika situationer behandlas lika, såvida det inte finns sakliga skäl för en sådan behandling (se förstainstansrättens dom av den 14 maj 1998 i mål T-311/94, BPB de Eendracht mot kommissionen, REG 1998, s. II-1129, punkt 309, och där angiven rättspraxis).

70 När det gäller åtgärder mot överträdelser av konkurrensrätten medför likabehandlingsprincipen att företag som har gjort sig skyldiga till överträdelser av samma slag under samma period skall bli föremål för samma rättsliga påföljder, oavsett vid vilken senare tidpunkt beslut om dessa påföljder fattas. Likabehandlingsprincipen är på detta sätt oupplösligt förbunden med förbudet mot retroaktiv bestraffning, det vill säga att påföljden för ett företags överträdelse av konkurrensrätten skall motsvara den som föreskrevs när överträdelsen inträffade.

71 Den omständigheten att kommissionen i förevarande mål har tillämpat riktlinjerna vid fastställande av bötesbeloppen, och inte den metod som använts i vissa beslut som fattats innan riktlinjerna trädde i kraft, såsom beslut 97/624, vilken metod bestod i att bestämma det slutliga bötesbeloppet som en procentandel av omsättningen av försäljningen av de varor överträdelsen avsåg och på den ifrågavarande geografiska marknaden, medför emellertid inte att likabehandlingsprincipen har åsidosatts.

72 Såsom framhållits ovan utgjorde nämligen inte den förändring i kommissionens administrativa praxis som antagandet av riktlinjerna innebar en ändring av den rättsliga ramen för fastställande av böternas storlek vid överträdelser av gemenskapens konkurrensregler, vilken uteslutande regleras i förordning nr 17. Enligt den i riktlinjerna föreskrivna metoden skall fastställandet av bötesbeloppet även fortsättningsvis göras på grundval av de två kriterier som anges i artikel 15.2 i förordning nr 17, nämligen överträdelsens allvar och varaktighet, med iakttagande av den högsta gräns som i samma bestämmelse anges i förhållande till vart och ett av företagens omsättning. Den omständigheten att kommissionen i riktlinjerna har angett en ny metod för fastställande av böter, i vilken det uppräknats en rad faktorer för att avgöra överträdelsens allvar och varaktighet, förändrar därför inte de böter som företaget ådragit sig före antagandet av riktlinjerna.

73 ADM har således inte diskriminerats i förhållande till andra företag som överträtt gemenskapens konkurrensregler under samma period, men som till följd av att överträdelsen upptäckts tidigare eller att det administrativa förfarandet rörande denna förlöpt snabbare har blivit föremål för kommissionens beslut innan riktlinjerna trädde i kraft, genom att kommissionen tillämpat den metod som angetts i riktlinjerna när den fastställde bötesbeloppen. De böter som respektive företag ådragit sig genom dessa överträdelser ryms nämligen inom den vid tidpunkten för överträdelsen gällande gräns som anges i artikel 15.2 i förordning nr 17.

74 Såsom framgår av den rättspraxis som återgetts i punkterna 58-59 ovan, vilken tillkommit innan riktlinjerna utfärdades, hade ADM, även om kommissionen skulle ha antagit beslutet vid ett tidigare tillfälle och således inte kunnat tillämpa riktlinjerna, heller inte haft rätt att kräva att kommissionen skulle ha fastställt bötesbeloppen på grundval av den omsättning som härrör från de varor som överträdelsen avser på den relevanta geografiska marknaden endast på den grunden att de bötesbelopp som fastställts för andra överträdelser av gemenskapens konkurrensregler under samma period fastställts enligt den metoden.

75 Vad ADM anfört om åsidosättande av likabehandlingsprincipen skall således lämnas utan avseende.

II - Konsekvenserna av de böter som ADM ålagts i andra länder

76 ADM har anfört att kommissionen fastställt böterna utan att ta hänsyn till de böter som ADM Company ålagts i andra länder till följd av samma omständigheter. ADM har gjort gällande att detta strider mot förbudet mot dubbla påföljder, och att kommissionen inte beaktat den avskräckande verkan av de påföljder som tidigare beslutats.

Parternas yttranden

1. Förbudet mot dubbla påföljder och kommissionens skyldighet att beakta tidigare beslutade påföljder

77 ADM har gjort gällande att kommissionen, genom att inte beakta de påföljder som ADM Company drabbats av i Förenta staterna och i Kanada, har överträtt förbudet mot dubbla påföljder för samma överträdelse. Såsom framgår av domstolens dom av den 14 december 1972 i mål 7/72, Boehringer mot kommissionen (REG 1972, s. 1281; svensk specialutgåva, volym 2, s. 61), skall kommissionen, när den fastställer ett bötesbelopp, beakta de påföljder som redan har ålagts samma företag för samma överträdelse av myndigheterna i en tredje stat när de omständigheter på vilka kommissionen och dessa myndigheter har grundat sitt beslut är identiska. Detta är just vad som hänt i förevarande fall. I motsats till den situation som prövades i domen av den 14 december 1972 i målet Boehringer mot kommissionen var den kartell som kommissionens beslut avsåg densamma som den som de amerikanska myndigheternas beslut avsåg, såväl i fråga om syfte som geografisk omfattning och varaktighet. Kommissionens beslut grundades för övrigt på omständigheter som utretts av de amerikanska myndigheterna.

78 ADM har invänt mot kommissionens bedömning att de böter som ålades i Förenta staterna och Kanada endast gällde de konkurrenseffekter som kartellen medfört där (skäl 311 i beslutet) medan det i den dom som den 15 oktober 1996 i Förenta staterna meddelades mot ADM Company tvärtom angavs att kartellen var världsomfattande och påverkade konkurrensen "i Förenta staterna och andra länder". De böter som ålades var dessutom förhöjda till följd av överträdelsens stora geografiska omfattning. Också i Kanada togs särskild hänsyn till att kartellen var världsomfattande.

79 Även om kommissionens påstående skulle vara riktigt, saknar ändå den omständigheten att övriga myndigheter endast beaktat verkningarna inom deras territorium betydelse vid tillämpningen av förbudet mot dubbla påföljder. Enligt domen av den 14 december 1972 i det ovannämnda målet Boehringer mot kommissionen är det endast frågan huruvida det rör sig om samma överträdelse som skall beaktas vid denna bedömning. Detta bekräftas även i kommissionens egen praxis. I ett beslut från 1983 räknade kommissionen av de böter som ett företag ålagts av de tyska myndigheterna för medverkan i en kartell, trots att kommissionen endast beaktade kartellens verkningar utanför Tyskland (se kommissionens beslut 83/546/EEG av den 17 oktober 1983 om ett förfarande med tillämpning av artikel [81] i fördraget om upprättande av den europeiska ekonomiska gemenskapen (IV/30.064 - Stål- och gjutjärnscylindrar)(EGT L 317, s. 1)).

80 Kommissionens tidigare praxis visar dessutom att den, genom att inte beakta de böter som ADM Company redan ålagts, inte bara överträtt förbudet mot dubbla påföljder, utan också åsidosatt likabehandlingsprincipen.

81 ADM har slutligen anfört att kommissionen överträtt förbudet mot dubbla påföljder genom att fastställa bötesbeloppen utifrån ADM:s globala omsättning, trots att det i denna ingår den omsättning som härrör från Förenta staterna, vilken redan beaktats av amerikanska, kanadensiska och mexikanska myndigheter när dessa fastställde mycket höga böter för ADM. Kommissionen skall således, för att inte överträda förbudet mot dubbla påföljder, endast beakta den omsättning som härrör från lysinförsäljning i EES-området.

82 Kommissionen har i huvudsak anfört att böter som ålagts av myndigheterna i tredje land endast avser överträdelser av deras nationella konkurrenslagstiftning, och att de inte är behöriga att besluta om påföljder för överträdelser av gemenskapens konkurrensregler. Den omständigheten att vissa myndigheter haft att pröva samma omständigheter saknar betydelse, eftersom samma omständighet kan utgöra en överträdelse i flera olika rättssystem. Vad avser dess beslutspraxis rör den böter som beslutats av medlemsstaternas myndigheter, och inte av myndigheter i tredje land. Syftet med denna praxis är att undvika att konkurrensstörande handlingar inom gemenskapen blir föremål för dubbla påföljder inom gemenskapen.

2. Tidigare beslutade böters avskräckande verkan

83 ADM har gjort gällande att kommissionen vid fastställande av bötesbeloppen har underlåtit att beakta att ADM Company i tredje land redan ålagts att betala böter och skadestånd i en omfattning som är tillräcklig för att avskräcka från ytterligare överträdelser av konkurrensrätten. Den påföljd som ADM ålagts var således redan tillräcklig.

84 Kommissionen har invänt att den vid utövande av sin befogenhet att fastställa böter beaktar nödvändigheten av att avskräcka från överträdelser inom gemenskapen. Ett företag som deltar i en världsomfattande kartell skall inte behandlas förmånligare än ett företag som deltagit i en kartell som endast omfattar Europa. Det avskräckande syftet avseende företag som ADM skulle inte uppnås om kommissionen skulle tvingas avhålla sig från att utfärda böter för flagranta överträdelser av gemenskapens konkurrensregler endast på grund av att den som gjort sig skyldig till överträdelsen redan ålagts att betala böter för överträdelser av konkurrensregler i tredje land. För övrigt saknar nivån på skadestånd som beslutats inom ramen för civilrättsliga tvister samband med administrativa påföljders omfattning.

Förstainstansrättens bedömning

1. Förbudet mot dubbla påföljder och kommissionens påstådda skyldighet att beakta tidigare beslutade påföljder

85 Det framgår av rättspraxis att principen om non bis in idem, vilken även följer av artikel 4 i tilläggsprotokoll nr 7 till EKMR, tillhör de allmänna rättsprinciper som det ankommer på gemenskapsdomstolarna att säkerställa att de iakttas (domstolens dom av den 5 maj 1966 i de förenade målen 18/65 och 35/65, Gutmann mot kommissionen, REG 1966, s. 149, s. 172, av den 14 december 1972 i det ovannämnda målet Boehringer mot kommissionen, punkt 3, förstainstansrättens dom av den 20 april 1999 i mål T-305/94-T-307/94, T-313/94-T-316/94, T-318/94, T-325/94, T-328/94, T-329/94 och T-335/94, Limburgse Vinyl Maatschappij m.fl. mot kommissionen, REG 1999, s. II-931, punkt 96, bekräftad i domstolens dom av den 15 oktober 2002 i mål C-238/99 P, C-244/99 P, C-245/99 P, C-247/99 P, C-250/99 P och C-254/99 P, Limburgse Vinyl Maatschappij m.fl. mot kommissionen, REG 2002, s. I-8375, punkt 59).

86 Inom gemenskapens konkurrensrätt innebär denna princip ett förbud mot att ett företag på nytt hålls ansvarigt eller att kommissionen inleder ett förfarande enligt konkurrensreglerna på nytt mot företaget avseende ett konkurrensbegränsande uppträdande som företaget redan har bötfällts för eller som företaget har frikänts från ansvar för genom ett tidigare beslut av kommissionen som inte längre kan överklagas.

87 Vidare har möjligheten till dubbla påföljder, varav den ena beslutas av en medlemsstat och den andra inom gemenskapen, erkänts i rättspraxis, med hänvisning till att det rör sig om två parallella förfaranden med olika ändamål, och till det särskilda systemet för kompetensfördelning mellan gemenskapen och medlemsstaterna i fråga om samordnade förfaranden. Domstolen har emellertid fastställt att ett allmänt krav på skälighet innebär att kommissionen, då den slår fast bötesbeloppet, är skyldig att beakta de påföljder som företaget redan ålagts för samma sak, när dessa påföljder har ålagts för överträdelser av en medlemsstats regler för samordnade förfaranden vilka följaktligen blivit begångna inom gemenskapens geografiska område (se dom av den 13 februari 1969 i mål 14/68, Walt Wilhelm m.fl., REG 1969, s. 1, punkt 11, svensk specialutgåva, volym 1, s. 377, och av den 14 december 1972 i det ovannämnda målet Boehringer mot kommissionen, punkt 3, förstainstansrättens domar av den 6 april 1995 i mål T-141/89, Tréfileurope mot kommissionen, REG 1995, s. II-791, punkt 191, och i mål T-149/89, Sotralentz mot kommissionen, REG 1995, s. II-1127, punkt 29).

88 Förstainstansrätten delar inte ADM:s uppfattning i den mån som företaget har gjort gällande att kommissionen har åsidosatt principen om non bis in idem, som innebär att en person inte får dömas till flera påföljder för samma överträdelse, genom att ålägga dem böter för deltagande i en kartell för vilket de redan ålagts påföljder av de amerikanska och kanadensiska myndigheterna.

89 Gemenskapsdomstolarna har slagit fast att det inte är otillåtet att ett företag är föremål för parallella förfaranden avseende samma överträdelse, och således heller inte att de åläggs dubbla påföljder, den ena av de behöriga myndigheterna i den ifrågavarande medlemsstaten, och den andra av gemenskapens myndigheter. Denna möjlighet till dubbla påföljder motiveras av att dessa förfaranden tjänar olika ändamål (se domarna i de ovannämnda målen Walt Wilhelm m.fl., punkt 11, Tréfileurope mot kommissionen, punkt 191, och Sotralentz mot kommissionen, punkt 29).

90 I förevarande mål är skälen mot en tillämpning av principen om non bis in idem desto större, eftersom det är uppenbart att de förfaranden som aktualiserats och de påföljder som ålagts av kommissionen respektive de amerikanska och kanadensiska myndigheterna tjänar olika ändamål. I det första fallet är ändamålet att säkerställa att konkurrensen inte snedvrids inom den europeiska unionen eller EES-området, medan ändamålet i det andra fallet är att säkerställa att konkurrensen inte snedvrids på den amerikanska eller kanadensiska marknaden.

91 Denna slutsats stöds genom omfattningen av förbudet mot dubbla påföljder, i den mening som avses i artikel 4 i tilläggsprotokoll nr 7 till EKMR och i Europadomstolen för mänskliga rättigheters tillämpning. Det framgår av den bestämmelsens lydelse att den endast innebär ett förbud för en stat att lagföra eller bestraffa en person för en lagöverträdelse för vilken denne blivit frikänd eller dömd i den staten. Principen om non bis in idem hindrar däremot inte att en person lagförs eller bestraffas mer än en gång på grund av samma omständigheter i olika stater (se Europadomstolens dom av den 29 februari 2000 i mål Krombach mot Frankrike, ännu ej publicerad).

92 Förstainstansrätten framhåller vidare att det för närvarande heller inte finns något i folkrätten som hindrar olika staters myndigheter eller domstolar att lagföra eller bestraffa en person på grund av samma omständigheter. Ett sådant förbud skulle således endast kunna följa av ett begränsat samarbete som gett upphov till antagande av gemensamma bestämmelser, såsom de i konventionen om tillämpning av Schengenavtalet av den 14 juni 1985 mellan regeringarna i Beneluxstaterna, Förbundsrepubliken Tyskland och Franska republiken om gradvis avskaffande av kontroller vid de gemensamma gränserna (EGT L 239, 2000, s. 19), undertecknad i Schengen (Luxemburg) den 19 juni 1990. ADM har inte gjort gällande att det finns någon konvention mellan gemenskapen och tredje land, såsom Förenta staterna eller Kanada, som innehåller ett sådant förbud.

93 Det skall visserligen framhållas att det i artikel 50 i Europeiska unionens stadga om de grundläggande rättigheterna, kungjord i Nice den 7 december 2000 (EGT C 364, 2000, s. 1) föreskrivs att ingen får lagföras eller straffas på nytt för en lagöverträdelse för vilken han eller hon redan har blivit frikänd eller dömd i unionen genom en lagakraftvunnen brottmålsdom i enlighet med lagen. Oavsett om denna bestämmelse är bindande eller inte, är det ändå så att den endast gäller inom Unionen och uttryckligen har begränsats till de fall när frikännandet eller den fällande domen i fråga har meddelats inom dess territorium.

94 I den mån som ADM har gjort gällande att principen om non bis in idem har åsidosatts genom att de även dömts för den ifrågavarande kartellen utanför gemenskapens territorium eller genom att kommissionen fastställt böterna mot bakgrund av ADM:s totala omsättning, i vilken ingår den omsättning som ADM Company haft i Förenta staterna och i Kanada, vilken redan beaktats av amerikanska och kanadensiska myndigheter när dessa fastställde böterna där, skall deras talan således inte bifallas på denna grund.

95 För det fall att ADM har gjort gällande att kommissionen, genom att inte minska böterna med de böter som ADM Company ålagts betala i Förenta staterna och i Kanada eller genom att fastställa böterna mot bakgrund av ADM:s totala omsättning, har åsidosatt domstolens dom av den 14 december 1972 i det ovannämnda målet Boehringer mot kommissionen - enligt vilken kommissionen, när den fastställer ett bötesbelopp, är skyldig att tillgodoräkna de påföljder som redan har ålagts samma företag för samma överträdelse av myndigheterna i tredje land, om de omständigheter som kommissionen och de amerikanska myndigheterna har åberopat är identiska - skall dess talan heller inte bifallas på denna grund.

96 Domstolen slog i punkt 3 i domen av den 14 december 1972 i det ovannämnda målet Boehringer mot kommissionen fast följande:

"Då det gäller frågan, om kommissionen också är skyldig att tillgodoräkna en påföljd som ålagts av myndigheterna i en tredje stat, behöver den frågan endast avgöras när de omständigheter som kommissionen å ena sidan och de amerikanska myndigheterna å andra sidan har åberopat i detta fall mot sökanden är identiska".

97 ADM har motsatsvis kommit fram till att detta innebär att kommissionen var skyldig att beakta de böter som ADM Company ålagts av de amerikanska myndigheterna för dess deltagande i den världsomfattande lysinkartellen, som i fråga om syfte, geografisk omfattning och varaktighet var densamma som den kartell som avses i kommissionens beslut, i vilket ADM ålagts betala 47,3 miljoner euro i böter.

98 Förstainstansrätten framhåller inledningsvis att det redan av lydelsen av punkt 3 i domen av den 14 december 1972 i det ovannämnda målet Boehringer mot kommissionen framgår att domstolen inte prövat huruvida kommissionen är skyldig att tillgodoräkna påföljder som ålagts av myndigheterna i tredje land när de omständigheter som kommissionen och de ifrågavarande myndigheterna har åberopat mot företaget är identiska. Det är således en förutsättning att de omständigheter som kommissionen anför är identiska med dem som myndigheterna i tredje land anfört för att det skall vara aktuellt att genomföra ovan angiven prövning.

99 Domstolen har vidare, mot bakgrund av dels det nära sambandet mellan nationella marknader i medlemsstaterna och den gemensamma marknaden, dels systemet för kompetensfördelning mellan gemenskapen och medlemsstaterna i fråga om karteller inom samma geografiska område, det vill säga den gemensamma marknaden, och med beaktande av att parallella förfaranden kan komma att medföra dubbla påföljder, slagit fast att det följer av ett allmänt rättvisekrav att det tidigare påföljdsbeslutet beaktas (se domen i det ovannämnda målet Walt Wilhelm m.fl., punkt 11, och generaladvokaten Mayras förslag till avgörande inför domen av den 14 december 1972 i det ovannämnda målet Boehringer mot kommissionen, REG 1972, s. 1293, på s. 1301-1303).

100 Någon sådan situation föreligger emellertid inte i förevarande mål. Då det heller inte ens påståtts föreligga någon konventionsbestämmelse i vilken det uttryckligen föreskrivs en skyldighet för kommissionen att beakta tidigare påföljder avseende samma företag för samma överträdelse som beslutats av myndigheterna i tredje land, såsom Förenta staterna eller Kanada, har kommissionen således inte handlat rättsstridigt genom att inte beakta dessa.

101 Även om det skulle vara så att det följer motsatsvis av domen av den 14 december 1972 i det ovannämnda målet Boehringer mot kommissionen att kommissionen skulle vara skyldig att tillgodoräkna påföljder som ålagts av myndigheterna i tredje land när de omständigheter som kommissionen och de ifrågavarande myndigheterna har åberopat mot företaget är identiska, har ADM, som har bevisbördan för den omständigheten (domen av den 14 december 1972 i det ovannämnda målet Boehringer mot kommissionen, punkt 5), inte visat att det föreligger en sådan identitet.

102 Vad avser domen mot ADM Company i Förenta staterna framgår det av United States District Courts dom av den 15 oktober 1996 att företaget, till följd av ett avtal med det amerikanska justitieministeriet, ålades betala dels 70 miljoner USD för dess medverkan i lysinkartellen, dels 30 miljoner USD för dess medverkan i en kartell avseende citronsyra. Det framgår av de handlingar som ADM tillhandahållit att de kanadensiska myndigheterna dessutom ålagt ADM Company att betala 16 miljoner kanadensiska dollar för dess medverkan i kartellerna avseende lysin respektive citronsyra. De amerikanska och kanadensiska avgörandena förefaller således omfatta ett större antal avtal och samordnade förfaranden. I synnerhet har den amerikanska domstolen vid bestämmandet av påföljd tagit hänsyn till omfattningen av kommersiella transaktioner "på såväl lysin- som citronsyramarknaden" (punkt 7 i domen).

103 Även om lysinkartellen skulle anses vara skild från citronsyrakartellen och det i den dom som meddelats i Förenta staterna angetts att lysinkartellens syfte var att begränsa produktionen och höja priserna i Förenta staterna och i andra länder, har det inte på något sätt visats att den domen avsåg tillämpningen eller verkningarna i dessa länder (se, för ett motsvarande synsätt, domen av den 14 december 1972 i det ovannämnda målet Boehringer mot kommissionen, punkt 6), och i synnerhet inte i EES-området, vilket skulle ha utgjort ett intrång i kommissionens territoriella behörighet. Detta gäller även den dom som meddelats i Kanada. Det framgår av vad som anfördes under förhandlingen att de böter som fastställts av den amerikanska och den kanadensiska domstolen har fastställts utifrån ADM Companys omsättning i dessa stater. Det är dessutom utan tvekan så att kommissionen genomfört en egen undersökning (skäl 167-175 i beslutet) och gjort en egen bedömning av de bevis som inkommit (se, för ett motsvarande synsätt, domen i det ovannämnda målet Krombach mot Frankrike).

104 ADM:s talan skall således inte bifallas på den grunden att kommissionen har åsidosatt den av ADM påstådda skyldigheten att tillgodoräkna de böter som fastställts av myndigheterna i tredje land, eller att kommissionen har åsidosatt likabehandlingsprincipen. Hänvisningen till kommissionens tidigare beslutspraxis saknar i detta avseende betydelse. Denna beslutspraxis avser nämligen situationer som inte kan jämföras med ADM:s situation, vilket motiverar att situationerna behandlas olika.

2. Tidigare beslutade böters avskräckande verkan

105 Enligt rättspraxis utgör kommissionens befogenhet att besluta om böter för företag som uppsåtligen eller av oaktsamhet överträder artiklarna 81.1 eller 82 i fördraget ett av de medel som kommissionen har utrustats med för att kunna fullgöra sin kontrolluppgift enligt gemenskapsrätten. I denna uppgift ingår visserligen att undersöka och bestraffa enskilda överträdelser, men även att föra en allmän politik för att tillämpa de principer som fastställts i fördraget på konkurrensområdet samt att påverka företagens beteende i denna riktning (domen i de ovannämnda förenade målen Musique diffusion française m.fl. mot kommissionen, punkt 105).

106 Kommissionen har därför rätt att bestämma bötesbeloppet till en nivå som förstärker dess avskräckande verkan när förfaranden av ett visst slag, på grund av den vinst som vissa av de berörda företagen kan göra genom dem, fortfarande är relativt vanliga, trots att det redan från begynnelsen av gemenskapens konkurrenspolitik har slagits fast att de är rättsstridiga (domen i de ovannämnda förenade målen Musique diffusion française m.fl. mot kommissionen, punkt 108).

107 Det framhålls särskilt i punkt 1 A fjärde stycket i riktlinjerna att det inom ramen för bedömningen av överträdelsens allvar och varaktighet är nödvändigt att "fastställa bötesbeloppet till en nivå som säkerställer att böterna är tillräckligt avskräckande".

108 Förstainstansrätten delar inte ADM:s uppfattning att ADM Company i tredje land redan ålagts betala böter och skadestånd i en omfattning som är tillräcklig för att avskräcka från ytterligare överträdelser av konkurrensrätten.

109 För det första är detta påstående nämligen endast en upprepning av vad sökanden anfört angående förbudet mot dubbla påföljder, som förstainstansrätten prövat i punkterna 85-104 ovan.

110 Vidare syftar, såsom också framgår av ovan angiven rättspraxis, kommissionens rätt att fastställa böterna på ett sådant sätt att de är tillräckligt avskräckande till att säkerställa företagens efterlevnad av fördragets konkurrensbestämmelser inom gemenskapen eller EES-området. Böternas avskräckande verkan skall således inte endast bedömas med hänvisning till ett visst företags särskilda situation eller till företagets iakttagande av konkurrensreglerna i tredje land.

111 I förevarande fall, där det rör sig om en klassisk överträdelse av konkurrensrätten och ett beteende som kommissionen vid upprepade tillfällen allt sedan de första ingripandena på området har fastslagit vara rättsstridigt, var det riktigt av kommissionen att bedöma det nödvändigt att, inom den ram som anges i förordning nr 17, bestämma bötesbeloppet på en nivå som är tillräckligt avskräckande.

112 Talan skall således inte bifallas på den grunden att kommissionen vid fastställande av bötesbeloppen har underlåtit att beakta att ADM Company i tredje land redan ålagts att betala böter och skadestånd i en omfattning som är tillräcklig för att avskräcka från ytterligare överträdelser av konkurrensrätten.

III - Överträdelsens allvar

Överträdelsen art

1. Parternas yttranden

113 ADM har gjort gällande att kommissionen åsidosatt riktlinjerna genom att klassificera överträdelsen som "mycket allvarlig" i stället för "allvarlig". Lysinkartellen har nämligen inte medfört någon avskärmning av de nationella marknaderna, och således inte hindrat den inre marknadens funktion, eftersom priserna fastställdes för hela Europa och det inte förekommit någon fördelning av de nationella marknaderna mellan de medverkande företagen.

114 Det framgår av lydelsen av artikel 1 A andra stycket tredje strecksatsen i riktlinjerna, där begreppet mycket allvarlig överträdelse definieras, att det är ett villkor för denna klassificering att den påtalade överträdelsen på ett mycket allvarligt sätt har hindrat den inre marknadens funktion, eftersom det där angetts att "[d]et är i huvudsak fråga om horisontella begränsningar såsom priskarteller och karteller för uppdelning av marknader eller andra förfaranden som hindrar den inre marknadens funktion". Ordet "andra" skulle inte ha använts om det inte varit ett villkor för klassificeringen av priskarteller eller marknadsuppdelningar att de hindrat den inre marknadens funktion.

115 Denna klassificering överensstämmer heller inte med kommissionens beslutspraxis på området. De beslut som kommissionen hänvisat till i punkt 258 i beslutet för att motivera sin bedömning att överträdelsen var mycket allvarlig avsåg karteller som medfört avskärmning av nationella marknader. Horisontella överenskommelser som inte medfört någon sådan avskärmning har däremot bedömts mindre strängt, såsom visas i kommissionens beslut 1999/210/EG av den 14 oktober 1998 om ett förfarande enligt artikel 81 EG (Ärende nr IV/F-3/33.708 - British Sugar plc, ärende nr IV/F-3/33.709 - Tate & Lyle plc, ärende nr IV/F-3/33.710 - Napier Brown & Company Ltd, ärende nr IV/F-3/33.711 - James Budgett Sugars Ltd) (EGT L 76, 1999, s. 1), kommissionens beslut 1999/271/EG av den 9 december 1998 om ett förfarande enigt artikel 81 EG (IV/34.466 Greek Ferries) (EGT L 109, 1999, s. 24) och i kommissionens beslut 98/247/EKSG av den 21 januari 1998 om ett förfarande för tillämpning av artikel 65 i EKSG-fördraget (Ärende nr IV/35.814 - Legeringspåslag) (EGT L 100, s. 55), angående priskarteller som till följd av att de inte medfört någon avskärmning av marknaden endast klassificerats som "allvarliga". Denna åtskillnad, som kommissionen normalt tillämpar, överensstämmer med förstainstansrättens dom av den 6 juli 2000 i mål T-62/98, Volkswagen mot kommissionen (REG 2000, s. II-2707), i vilken det slogs fast att en överenskommelse som syftar till avskärmning av marknaden är "i sig särskilt allvarlig". ADM har således gjort gällande att kommissionen, genom att avvika från sin praxis på området, har åsidosatt likabehandlingsprincipen.

116 Kommissionen har bestridit att ADM:s talan skall bifallas på denna grund.

2. Förstainstansrättens bedömning

117 Enligt fast rättspraxis skall böternas storlek bestämmas med hänsyn till bland annat konkurrensbegränsningarnas art (se förstainstansrättens dom av den 22 oktober 1997 i de förenade målen T-213/95 och T-18/96, SCK och FNK mot kommissionen, REG 1997, s. II-1739, punkt 246 och där angiven rättspraxis).

118 Mot bakgrund av att kartellens huvudsyfte varit att fastställa priset på lysin inom EES-området och att fastställa försäljningskvoter för denna marknad, framhåller förstainstansrätten att de första exemplen på karteller som ges i artikel 81.1 a och 81.1 b EG, vilka uttryckligen förklarats vara oförenliga med den gemensamma marknaden och förbjudna, är just sådana som består i att

"a) inköps- eller försäljningspriser eller andra affärsvillkor direkt eller indirekt fastställs,

b) produktion, marknader, teknisk utveckling eller investeringar begränsas eller kontrolleras,

..."

119 Det är av denna anledning som denna typ av överträdelser, och i synnerhet horisontella överenskommelser, i rättspraxis ansetts vara "särskilt allvarliga" (domen i det ovannämnda målet Thyssen Stahl mot kommissionen, punkt 675) eller som "uppenbara överträdelser av gemenskapens konkurrensregler" (dom av den 6 april 1995 i mål T-148/89, Tréfilunion mot kommissionen, REG 1995, s. II-1063, punkt 109, och domen i det ovannämnda målet BPB de Eendracht mot kommissionen, punkterna 303 och 338).

120 I synnerhet påverkar prisöverenskommelser, även om de inte är bindande, konkurrensen genom att deltagarna i en kartell med rimlig säkerhet kan förutsäga sina konkurrenters prispolitik (dom av den 17 oktober 1972 i mål 8/72, Vereeniging van Cementhandelaren mot kommissionen, REG 1972, s. 977, punkt 21). Mer allmänt innebär sådana karteller ett direkt ingripande i de parametrar som är väsentliga för konkurrensen på den berörda marknaden (domen i det ovannämnda målet Thyssen Stahl mot kommissionen, punkt 675). Genom att på detta sätt ge uttryck för en gemensam vilja att tillämpa en viss prisnivå för sina produkter har de berörda tillverkarna inte självständigt beslutat sin marknadspolitik, vilket strider mot det synsätt som konkurrensreglerna i fördraget bygger på (domen i det ovannämnda målet BPB de Eendracht mot kommissionen, punkt 192).

121 Det är mot denna bakgrund som bestämmelsen i punkt 1 A andra stycket tredje strecksatsen i riktlinjerna skall förstås. Den bestämmelsen rör "mycket allvarliga överträdelser", för vilka det möjliga bötesbeloppet "överstiger 20 miljoner euro".

122 I den bestämmelsen anges det nämligen att mycket allvarliga överträdelser föreligger vid "horisontella begränsningar såsom priskarteller och karteller för uppdelning av marknader eller andra förfaranden som hindrar den inre marknadens funktion, såsom t.ex. förfaranden som syftar till att avskärma de nationella marknaderna eller missbruk av dominerande ställning av företag med monopolliknande ställning (se t.ex. besluten 91/297/EEG, 91/298/EEG, 91/299/EEG, 91/300/EEG och 91/301/EEG - Soda Ash, 94/815/EG - Ciment, 94/601/EG (3) - Carton, 92/163/EG - Tetra Pak II, och 94/215/EKSG - Poutrelles)".

123 Den kartell i vilken det vederbörligen har klarlagts att ADM deltagit, och som bland annat syftat till att fastställa priser, kan inte, i motsats till vad ADM gjort gällande, undgå att anses vara en mycket allvarlig överträdelse endast för att den varit en världsomfattande kartell som inte medfört någon avskärmning av nationella marknader inom den gemensamma marknaden.

124 Det framgår för det första inte av den ovannämnda bestämmelsens lydelse att det skulle vara en förutsättning för att klassificera en överträdelse som mycket allvarlig att den medfört en avskärmning av marknader, utan tvärtom att horisontella överenskommelser som priskarteller och karteller för uppdelning av marknader presumeras hindra den gemensamma marknadens funktion, och att andra förfaranden som är av den arten att de ger sådana verkningar, såsom till exempel förfaranden som syftar till avskärmning av nationella marknader, kan klassificeras som mycket allvarliga överträdelser. Det följer dessutom av att det i denna bestämmelse anges att överträdelser som består i ett missbruk av en dominerande ställning av ett företag som har en monopolliknande ställning, vilket inte nödvändigtvis syftar till någon avskärmning av marknader, att en sådan avskärmning inte är en nödvändig förutsättning för att en överträdelse skall anses vara mycket allvarlig.

125 En systematisk tolkning av de relevanta bestämmelserna leder till samma resultat. Såsom ovan har påpekats är två av de förfaranden som kartellen syftat till uttryckligen förbjudna enligt artikel 81.1 EG, eftersom de oundvikligen medför begränsningar av konkurrensen på den gemensamma marknaden. I artikel 3.1 g EG anges att "en ordning som säkerställer att konkurrensen inom den inre marknaden inte snedvrids" är av grundläggande betydelse för att målen för den gemensamma marknaden skall uppnås. Uttrycket "den inre marknadens funktion", vilken dessa förfaranden enligt punkt 1 A andra stycket tredje strecksatsen i riktlinjerna presumeras hindra, innebär således inte, vilket ADM har gjort gällande, endast att de nationella marknaderna inte får avskärmas, utan också att konkurrensen på den gemensamma marknaden inte skall snedvridas.

126 Vad ADM anfört om att överträdelsen inte skall anses vara mycket allvarlig skall således lämnas utan avseende.

127 ADM har, beträffande likabehandlingsprincipen, gjort gällande att kommissionens klassificering av överträdelsen som "mycket allvarlig" inte överensstämmer med dess beslutspraxis på området, eftersom mycket allvarliga överträdelser endast har bedömts föreligga när de medfört en avskärmning av nationella marknader.

128 Det framgår av punkterna 117-125 ovan att detta påstående saknar relevans. En avskärmning av nationella marknader är inte en förutsättning för en sådan klassificering.

129 Förstainstansrätten framhåller att det ankommer på kommissionen att, inom dess utrymme för skönsmässig bedömning och med beaktande av de omständigheter som anges i punkt i A andra stycket tredje strecksatsen i riktlinjerna, avgöra huruvida omständigheterna i ärendet medför att överträdelsen skall anses vara mycket allvarlig.

130 Enligt kommissionens beslutspraxis används denna klassificering inte enbart när en kartell medför en avskärmning av nationella marknader.

131 Kommissionen har nämligen klassificerat en konkurrensbegränsning som inte medförde någon avskärmning av nationella marknader som mycket allvarlig i kommissionens beslut 1999/243/EG av den 16 september 1998 om ett förfarande enligt artiklarna [81 och 82 EG] (IV/35.134 - Trans-Atlantic Conference Agreement) (EGT L 95, 1999, s. 1). Kommissionen har, mot bakgrund av de relevanta bestämmelserna i riktlinjerna, klassificerat en överträdelse av artikel 82 EG, bestående i åtgärder som företag vidtagit för att undanröja konkurrensen på sjötransportmarknaden och påverka den marknadens struktur, som mycket allvarlig (skäl 593 i beslut 1999/243).

132 Den kartell i vilken ADM deltagit har dessutom, förutom rena prisöverenskommelser, innefattat fastställande av försäljningskvoter och inrättande av ett system för utbyte av information om försäljningsvolymer. ADM:s situation är därför inte jämförbar med den situation som de företag som nämnts i punkt 115 ovan befunnit sig i, då de endast deltagit i prisöverenskommelser.

133 ADM:S talan skall således inte bifallas på den grunden att kommissionen åsidosatt likabehandlingsprincipen.

Kartellens konkreta påverkan på konkurrensen

134 ADM har gjort gällande att kommissionen vid bedömningen av överträdelsens allvar har felbedömt dennas påverkan på konkurrensen.

135 ADM har till stöd för detta påstående anfört fem invändningar, vilka även om de skiljer sig från varandra har gemensamma drag.

1. Parternas yttranden

136 ADM har för det första gjort gällande att kommissionen inte har uppfyllt sin skyldighet att visa att kartellen haft en konkret påverkan på konkurrensen, utan att den utgått från lösa antaganden. Den har också sammanblandat möjligheten att, med hänvisning till dess konkurrensbegränsande syfte, presumera förekomsten av en kartell utan att visa dess påverkan på konkurrensen med bedömningen av kartellens verkan vid prövningen av dess allvar. De omständigheter som tagits upp i beslutet hänför sig nämligen till företeelser som konstaterats föreligga på marknaden, men inte till hur marknaden skulle ha sett ut om kartellen inte funnits. Den enda ekonomiska bedömning som gjorts i detta avseende, det vill säga professor Connors rapport, är inte relevant, eftersom den avser marknaden i Förenta staterna, och eftersom ADM inte fått ta del av den under förfarandet.

137 För det andra har kommissionen inte beaktat den positiva verkan av ADM:s inträde på marknaden år 1992, vilket medförde en fördubblad produktionskapacitet och lägre priser.

138 För det tredje har kommissionen inte beaktat att naturligt lysin är utbytbart med syntetiskt framställt lysin, eller att nya konkurrenter skulle kunna inträda på marknaden, vilket innebär en objektiv begränsning av möjligheterna att fastställa priser.

139 För det fjärde har kommissionen felbedömt den åberopade bevisningen. De variationer i priset som konstaterats är, förutom vad som bestämts vid två möten, hänförliga till andra omständigheter (priset på ersättningsvaror, utvecklingen av produktionen av djur som konsumerar lysin, med mera). De prisuppgifter som ADM lämnat har inte påverkat marknadspriset, och det pris som ADM tillämpat gentemot sina kunder har varit lägre än dessa uppgifter. Sambandet mellan marknadsandelar och överenskomna kvoter är en ren slump, eftersom dessa kvoter angetts i absoluta tal. Förklaringarna av deltagare i kartellen att avtalen var en succé var påhittade, eftersom vissa deltagare befarade att kvoterna inte skulle hållas. Det stora antalet möten visar inte att kartellen påverkat marknaden.

140 För det femte har kommissionen felaktigt underlåtit att beakta de ekonomiska undersökningar som ADM genomfört, vilka grundats på Cournots oligopolmodell. Kommissionen har inte visat att de priser som ADM tillämpat, vilka inte motsvarade de överenskomna priserna, varit högre än de som skulle ha tillämpats inom ramen för ett oligopol utan samarbete. Den har även felaktigt underlåtit att beakta att överenskommelsen om informationsutbyte i praktiken haft en positiv påverkan på konkurrensen.

141 Kommissionen har avfärdat samtliga dessa invändningar, och därvid anfört samma skäl som angetts i beslutet. Vad avser påståendet att prishöjningarna, förutom vad som bestämts vid två möten, skulle ha berott på andra omständigheter, har kommissionen gjort gällande att ADM i själva verket söker förneka en rad av de omständigheter som företaget tidigare erkänt, vilka kommissionen åberopat till stöd för den konstaterade överträdelsen. Detta motiverar kommissionens yrkande om höjning av bötesbeloppet.

2. Förstainstansrättens bedömning

142 Kommissionen har i beslutet (skälen 228-230) slagit fast att det förelegat överenskommelser som omfattas av artikel 81.1 EG, eftersom det genom dessa införts ett system för försäljningskvoter och för informationsutbyte, och de således haft till syfte att begränsa konkurrensen. Mot bakgrund av denna bedömning har kommissionen inte genomfört någon prövning av överenskommelsernas konkurrensbegränsande verkan, även om den hade kunnat göra det (se, till exempel, domstolens dom av den 8 juli 1999 i mål C-49/92 P, kommissionen mot Anic Partecipazioni, REG 1999, s. I-4125, punkt 99).

143 Kommissionen har icke desto mindre, inom ramen för bedömningen av överträdelsens allvar, beaktat att kartellen haft en faktisk påverkan på lysinmarknaden inom EES (skälen 261-296 i beslutet), vilket den enligt artikel 1 A första stycket i riktlinjerna är skyldig att göra när det föreligger en märkbar påverkan på konkurrensen.

144 Kommissionen anförde i skäl 261 i beslutet att de överträdelser som begåtts av företag som i praktiken var de enda lysintillverkarna i världen "ledde till att priserna steg mer än vad de annars skulle ha gjort och att försäljningsvolymerna begränsades och därför hade en faktisk påverkan på lysinmarknaden inom EES".

145 Vad avser kartellens påverkan på försäljningsvolymerna har kommissionen, efter att i en tabell ha redogjort för respektive företags marknadsandelar i världen under år 1994, konstaterat (skäl 267 i beslutet) att de andelar som var och en av tillverkarna kom upp till nästan var identiska med de andelar som de erhållit genom överenskommelserna. ADM har gjort gällande att detta sammanträffande är en ren slump, eftersom överenskommelserna om produktionskvoter angetts i volym, och ADM:s totala försäljning under år 1994 översteg de volymer som ADM erhållit.

146 Vad ADM anfört motsägs emellertid av de bevis kommissionen åberopat för att kvoterna iakttagits. Dessa bevis stöds klart av vad som återgetts i skäl 269 i beslutet om att lysintillverkarna vid ett möte i Atlanta den 18 januari 1995 konstaterade att skillnaden mellan de överförda andelarna och den faktiska försäljningen inom varje företag inte var överdrivet stora, varför prisnivån kunde behållas (se även skälen 153-156 i beslutet).

147 Det har således visats att överenskommelserna om kvantiteter har medfört begränsningar av försäljningsvolymerna och att marknadsandelarna bibehållits.

148 Vid prövningen av kommissionens bedömning av kartellens faktiska påverkan på konkurrensen skall emellertid framför allt avseende fästas vid dess bedömning av kartellens påverkan på priset (se, för ett motsvarande synsätt, förstainstansrättens domar av den 14 maj 1998 i mål T-308/94, Cascades mot kommissionen, REG 1998, s. II-925, punkt 173, och i mål T-347/94, Mayr-Melnhof Kartongesellschaft mot kommissionen, REG 1998, s. II-1751, punkt 225). Såsom framhållits i dessa domar, som rörde en kartell med ett motsvarande ändamål, och såsom bekräftats av tillverkarnas uppgifter vid mötet den 18 januari 1995, är nämligen det främsta syftet med en överenskommelse om marknadsandelar att säkerställa att de samordnade prisinitiativen lyckas.

149 I förevarande mål har kommissionen anfört att de överträdelser som begåtts ledde till att priserna steg mer än vad de annars skulle ha gjort (skäl 261 i beslutet).

150 Vid bedömningen av hur allvarlig överträdelsen är skall, såvitt avser denna prispåverkan, det rättsliga och ekonomiska sammanhanget för det kritiserade uppträdandet särskilt beaktas (dom av den 16 december 1975 i de förenade målen 40/73-48/73, 50/73, 54/73-56/73, 111/73, 113/73, 114/73, Suiker Unie m.fl. mot kommissionen, REG 1975, s. 1663, punkt 612, och av den 17 juli 1997 i mål C-219/95 P, Ferriere Nord mot kommissionen, REG 1997, s. I-4411, punkt 38). Det framgår av rättspraxis att kommissionen vid bedömningen av en överträdelses faktiska påverkan på konkurrensen skall jämföra med den situation som skulle ha förelegat om överträdelsen inte inträffat (se, för ett motsvarande synsätt, domarna i de ovannämnda förenade målen Suiker Unie m.fl. mot kommissionen, punkterna 619 och 620, Mayr-Melnhof mot kommissionen, punkt 235, och Thyssen Stahl mot kommissionen, punkt 645).

151 Kommissionen skall således pröva huruvida överenskommelserna faktiskt gjort det möjligt för de inblandade företagen att uppnå en högre prisnivå än den som skulle ha gällt om kartellen inte existerat.

152 Kommissionen skall vidare, inom ramen för sin bedömning, beakta alla objektiva förutsättningar på den berörda marknaden, samt dess ekonomiska och eventuella rättsliga sammanhang. Det framgår av förstainstansrättens domar rörande kartongkartellen att kommissionen skall pröva huruvida de "objektiva ekonomiska faktorer" som uppkommer inom ramen för "fri konkurrens" skulle ha medfört att priserna utvecklats på samma sätt som de som tillämpats (domarna i de ovannämnda målen Cascades mot kommissionen, punkterna 183 och 184, och Mayr-Melnhof mot kommissionen, punkterna 234 och 235).

153 Det framgår av beslutet att kommissionen i förevarande fall lagt fyra omständigheter till grund för sin slutsats att överenskommelserna medfört en prishöjning.

154 Kommissionen har för det första anfört att ADM:s inträde på marknaden år 1991 ledde till ett betydande tryck nedåt på priserna, med en femtioprocentig minskning under sommaren 1992 som följd. De överenskommelser som träffades mellan de inblandade företagen ledde till en avsevärd höjning av lysinpriset i Europa, vilket gjorde att de sex månader senare återgick till omkring 80 procent av det pris som gällt i början av år 1991 (skäl 262 i beslutet). Detta påstående, vars relevans är uppenbar, har inte egentligen förnekats. ADM har emellertid inom ramen för sin andra invändning gjort gällande att ADM:s inträde på marknaden haft positiva verkningar. Såsom kommissionen påpekat har emellertid varje positiv verkan av en ny konkurrents inträde på marknaden omintetgjorts av den kartell som ADM deltagit i.

155 Kommissionen har vidare pekat på ökningen av lysinpriset i juli 1993, efter det att ADM sänkt sina priser och lysintillverkarna träffat en ny överenskommelse i juni 1993 (punkt 263 i beslutet).

156 Kommissionen har för det tredje framhållit att de prisöverenskommelser som slutits efter det att Mississippiflodens översvämningar sommaren 1993 förstörde skörden av sojabönor i Förenta staterna (det vill säga Parisöverenskommelsen av den 5 oktober 1993, skäl 112 och följande skäl i beslutet) gjorde att parterna kunde bibehålla prisnivån relativt högt (omkring 5,00 tyska mark/kg) till början av år 1995, trots att lysinproduktionskapaciteten i världen hade fördubblats och efterfrågan endast hade stigit med omkring 60 procent (skäl 264 i beslutet).

157 ADM har gjort gällande att detta är felaktigt. Det var tvärtom den brist på substitut för syntetiskt lysin som översvämningen av Mississippi orsakat som var orsaken till prisökningen.

158 Förstainstansrätten framhåller att den omfattande förstörelsen av den amerikanska skörden av soja, från vilken naturligt lysin - ett substitut för syntetiskt lysin - utvinns, väl kunnat medföra ökningar av priserna på spannmål, till vilket syntetiskt lysin tillsätts när det används som djurfoder, men det hade också kunnat medföra ökande lysinlager. Det var mot denna bakgrund som tillverkarna vid mötet i Paris den 5 oktober 1993 uttryckte sin farhåga för att priserna kunde komma att falla avsevärt, och därför beslutade att minska utbudet med närmare hälften (skäl 114 i beslutet). Det är således korrekt att, såsom kommissionen har gjort, av denna omständighet och att produktionskapaciteten fördubblades mellan åren 1993 och 1995 samt att det skett en smärre ökning av efterfrågan, dra slutsatsen att priserna varit artificiellt höga. Vad ADM anfört, återgivet i punkt 157 ovan, skall således lämnas utan avseende.

159 Kommissionen har slutligen anfört i beslutet att "[d]et är omöjligt att parterna vid flera tillfällen och under så lång tid skulle ha avtalat möte på platser över hela världen för att fastställa priser och dela upp marknadsandelar, utan att detta skulle ha påverkat lysinmarknaden" (skäl 286). Såsom ADM framhållit saknar detta bevisvärde, då det är ett rent antagande som inte grundats på objektiva ekonomiska faktorer. Vad kommissionen sålunda anfört skall därför lämnas utan avseende.

160 Förstainstansrätten konstaterar att ADM egentligen inte förnekat det samband som kommissionen konstaterat mellan prisöverenskommelserna och det pris som kartellmedlemmarna faktiskt tillämpat på marknaden (skälen 262-264 i beslutet). ADM har endast anfört att de priser ADM tillämpat för sina kunder vid vissa tillfällen varit lägre än de överenskomna. Eftersom överenskommelserna varit inriktade på prismål (snarare än på fasta priser) innebar genomförandet av avtalet dock endast att parterna skulle sträva efter att uppnå dessa mål. Dessutom saknar det faktiska beteende som ett företag påstått sig ha iakttagit betydelse vid bedömningen av en kartells verkningar på marknaden. Det är endast de verkningar som följer av hela överträdelsen som skall beaktas (se domen i det ovannämnda målet kommissionen mot Anic Partecipazioni, punkterna 150 och 152).

161 Däremot har ADM gjort gällande att kommissionen har underlåtit att beakta andra relevanta omständigheter som motsäger de omständigheter på vilka kommissionen har grundat sin bedömning att kartellen medfört prisökningar, nämligen följande:

- Begränsningarna i möjligheterna att fastställa priser som följer av att naturligt lysin skulle kunna utbytas mot syntetiskt framställt lysin, vilket ger möjligheter för nya konkurrenter att etablera sig på marknaden.

- Marknadens oligopolistiska struktur, vilken enligt två ekonomiska undersökningar förklarar ADM:s beteende (tillämpning av spelteorin inspirerad av Cournots oligopolmodell).

162 Kommissionen har enligt ADM felaktigt ansett att de ovannämnda begränsningarna medförde att priserna inte hölls på den nivå som skulle ha gällt om kartellen inte funnits.

163 Vad avser varornas utbytbarhet framgår det av skälen 43-48 och 274-276 i beslutet att kommissionen har beaktat denna faktor för bestämmandet av priset på lysin. Efter att ha anmärkt att det är tekniskt möjligt att ersätta syntetiskt lysin med naturligt under förutsättning att andra ämnen tillsätts för att säkerställa proteinbalansen, angav kommissionen (skäl 275 i beslutet), till svar på vad Ajinomoto anfört under det administrativa förfarandet, att när priset på sojamjöl (av vilket naturligt lysin tillverkas) är tillräckligt lågt kan naturligt lysin ersätta syntetiskt lysin, då priset på sojamjöl utgör ett tak för ifrågavarande tillverkare. Kommissionen underströk emellertid vidare (skäl 276 i beslutet) att priset på sojamjöl var tillräckligt högt under den tid överträdelsen varade för att göra det möjligt för de inblandade företagen att höja försäljningspriserna.

164 ADM har inte uttryckligen förnekat detta, utan begränsat sig till att ifrågasätta värdet av utdraget ur den ekonomiska rapport som nämns i skäl 276 i beslutet. ADM har därvid gjort gällande att denna rapport rörde den amerikanska marknaden, och att ADM inte fått del av den under det administrativa förfarandet. Rapportens innehåll kan utan tvekan anses sakna relevans i förhållande till den ovannämnda slutsatsen i skäl 276, eftersom den inte på något sätt utgör något bevis i sig, utan endast en teoretisk förklaring av vad som inträffat i Förenta staterna. Kommissionen har dessutom själv angett att den inte anfört innehållet i rapporten som bevis. Förstainstansrätten påminner om att kommissionen endast bemött vad Ajinomoto, och inte ADM, anfört under det administrativa förfarandet. Förstainstansrätten återkommer till kommissionens underlåtenhet att låta ADM ta del av rapporten i punkt 327 nedan.

165 Vad gäller möjligheten att nya konkurrenter skulle etablera sig på marknaden under den tid överträdelsen pågick har ADM inte angett några konkreta uppgifter, såsom namn på sådana företag som hade kunnat börja verka på marknaden, till stöd för detta påstående. Det är ostridigt att lysintillverkning kräver omfattande investeringar, och användande av högteknologiska resurser (skälen 29 och 30 i beslutet), vilket förklarar varför marknaden förblivit väldigt stängd.

166 ADM har vidare, vad gäller marknadens oligopolistiska struktur, anfört att kommissionen felaktigt har avfärdat de två ekonomiska undersökningar som ADM hänvisat till under det administrativa förfarandet. Dessa undersökningar visar att ADM i själva verket varit en "skojare" inom kartellen. ADM har, med stöd av en spelteori inspirerad av Cournots oligopolmodell, vilken modell gett upphov till begreppet oligopol, sökt visa att kommissionen inte bevisat att de priser som tillämpats varit högre än de som skulle ha tillämpats inom ramen för ett oligopol utan samarbete.

167 ADM har således endast påstått att de i själva verket varit "skojare" inom kartellen, vilket kan lämnas utan avseende. Detsamma gäller påståendet att överenskommelserna om informationsutbyte i själva verket haft en positiv påverkan på konkurrensen och att ADM tillhandahållit felaktiga uppgifter. Såsom framhållits i punkt 160 ovan saknar det faktiska uppträdande som ett företag påstått sig ha iakttagit betydelse vid bedömningen av en kartells verkningar på marknaden. Det är endast de verkningar som följer av hela överträdelsen som skall beaktas (se domen i det ovannämnda målet kommissionen mot Anic Partecipazioni, punkterna 150 och 152).

168 En samordnad höjning av priserna ger dessutom än större skadlig verkan när marknaden har en oligopolistisk struktur, eftersom denna struktur är en objektiv ekonomisk faktor som minskar konkurrensen mellan tillverkarna. Företags uppträdande, såsom ADM:s, minskar i än högre grad konkurrensen, i synnerhet när de sluter prisöverenskommelser. ADM kan således inte åberopa marknadens oligopolistiska karaktär för att motivera dess påstående att överträdelsen inte medförde någon faktisk påverkan på konkurrensen (se, för ett motsvarande synsätt, domen i det ovannämnda målet Thyssen Stahl mot kommissionen, punkt 302).

169 Förutom att ADM själv erkänt att två möten mellan lysintillverkarna, den 8 december 1993 och den 10 mars 1994, hade en statistiskt mätbar inverkan vid höjningen av lysinpriserna (skäl 284 i beslutet), har ADM inte lagt fram någon konkret motbevisning i anslutning till kommissionens bevisning. Kommissionen skall således anses ha visat att kartellen medfört negativa verkningar på marknaden.

170 Kommissionen har anfört att ADM, genom att ifrågasätta orsakssambandet mellan kartellen och prisökningen, har ifrågasatt omständigheterna i sak, vilket motiverar kommissionens yrkande att böterna skall höjas. Detta påstående skall prövas i samband med prövningen av detta yrkande.

171 Kommissionen har, mot bakgrund av vad som ovan anförts angående överträdelsens art och dess konkreta påverkan på konkurrensen, och med hänsyn till omfattningen av den relevanta geografiska marknaden (EES-området), korrekt beslutat att kartellen skall anses utgöra en "mycket allvarlig överträdelse" i den mening som avses i punkt 1 A andra stycket i riktlinjerna.

Den omsättning som skall beaktas

172 ADM har gjort gällande att det var felaktigt av kommissionen att beakta dess globala omsättning, och inte dess omsättning av försäljning av den vara överträdelsen omfattat på den relevanta geografiska marknaden, det vill säga den omsättning som kan hänföras till lysinförsäljning inom EES-området. ADM har anfört att kommissionen åsidosatt proportionalitetsprincipen, riktlinjerna och likabehandlingsprincipen.

1. Parternas yttranden

Åsidosättande av proportionalitetsprincipen och riktlinjerna

173 ADM har gjort gällande att underlåtenheten att beakta omsättningen på den ifrågavarande marknaden innebär ett åsidosättande av proportionalitetsprincipen, eftersom bötesbeloppet utgör mer än 115 procent av ADM:s totala försäljning av lysin inom EES-området under år 1995.

174 Kommissionen har felaktigt ansett att den enda begränsningen av dess handlingsutrymme i detta avseende är den som framgår av artikel 15.2 i förordning nr 17, det vill säga bland annat företagets totala omsättning (skäl 318 i beslutet). Den har därigenom åsidosatt proportionalitetsprincipen, vilken skall vägleda bestämmandet av böternas omfattning.

175 Enligt ADM framgår det av såväl kommissionens beslutspraxis som av förstainstansrättens praxis att böternas storlek skall vara proportionerlig i förhållande till försäljningen av den vara som överträdelsen avser. I domen i det ovannämnda målet Parker Pen mot kommissionen minskade förstainstansrätten bötesbeloppet på grundval av den låga omsättning som härrörde från de varor som överträdelsen avsåg, jämfört med företagets totala omsättning.

176 ADM har vidare anfört att kommissionens underlåtenhet att beakta omsättningen på den relevanta marknaden strider mot artikel 1 A fjärde och sjätte styckena i riktlinjerna, vilka hänvisar till företagens "ekonomiska förmåga" att vålla andra aktörer betydande skada och till "den faktiska påverkan på konkurrensen av varje företags förfarande i samband med överträdelsen".

177 Kommissionen har gjort gällande att den iakttagit riktlinjerna, och att proportionalitetsprincipen endast innebär att bötesbeloppet skall vara proportionerligt i förhållande till överträdelsens allvar och varaktighet, enligt artikel 15.2 i förordning nr 17. Domen i det ovannämnda målet Parker Pen mot kommissionen rörde dessutom en vertikal kartell, där omsättningen hos företaget motsvarade omsättningen på den relevanta marknaden. Den domen kan inte tjäna till ledning för bedömningen i ett mål rörande en horisontell kartell.

Åsidosättande av likabehandlingsprincipen

178 ADM har anfört att beaktandet av dess totala omsättning, i stället för den som är hänförlig till lysinförsäljning inom EES-området, innebär en diskriminering av ADM i förhållande både till företag som avses i andra av kommissionens beslut, såväl före som efter det att riktlinjerna utfärdats, och andra företag som omfattas av det ifrågavarande beslutet. ADM har felaktigt jämförts med Ajinomoto, trots att ADM:s andel av EES-marknaden för lysin endast uppgick till 20 procent, medan Ajinomotos andel uppgick till 48 procent.

179 Kommissionen har medgett att riktlinjerna kan leda till högre böter än de som utfärdats tidigare, eftersom syftet med böterna är att åstadkomma en mer ändamålsenlig avskräckande verkan. Det kan således inte uteslutas att en överträdelse kan bestraffas hårdare än en tidigare liknande överträdelse. Emellertid är den allmänna höjning av bötesbeloppen som ägt rum de senaste tio åren endast ett resultat av kommissionens legitima utnyttjande av sin handlingsfrihet i detta avseende. ADM:s jämförelser är således irrelevanta, samtidigt som de kan ifrågasättas i sak.

180 Kommissionen har vidare gjort gällande att ADM och Ajinomoto är företag av jämförbar storlek.

2. Förstainstansrättens bedömning

Åsidosättande av proportionalitetsprincipen och riktlinjerna

181 Såsom förstainstansrätten har påpekat ovan i punkt 56 följer det av fast rättspraxis att kommissionen vid tillämpningen av förordning nr 17 har befogenhet att företa skönsmässiga bedömningar när den fastställer bötesbeloppet för att därigenom kunna främja att företagen iakttar konkurrensreglerna. En effektiv tillämpning av dessa regler kräver att kommissionen vid varje tillfälle kan anpassa bötesnivån efter vad konkurrenspolitiken kräver, bland annat genom att höja bötesbeloppen (se, för ett liknande resonemang, domen i de ovannämnda förenade målen Musique diffusion française m.fl. mot kommissionen, punkt 109).

182 Förstainstansrätten erinrar om att kommissionen i beslutet fastställde bötesbeloppet för ADM med tillämpning av den metod som den hade ålagt sig i riktlinjerna. Det följer av fast rättspraxis att kommissionen inte kan avvika från regler som den själv har ålagt sig (se förstainstansrätt