Förstainstansrättens beslut (tredje avdelningen i utökad sammansättning) av den 14 maj 1998. - Enso Española SA mot Europeiska kommissionen. - Konkurrens - Artikel 85.1 i EG-fördraget - Rätt till självständig och opartisk domstole - Rätten till försvar - Motivering - Böter - Fastställande av belopp - Beräkningsmetod - Förmildrande omständigheter - Likabehandlingsprincipen - Proportionalitetsprincipen. - Mål T-348/94.



Rättsfallssamling 1998 s. II-01875



Sammanfattning

Parter

Domskäl

Beslut om rättegångskostnader

Domslut



Nyckelord

1 Gemenskapsrätt - Principer - Grundläggande rättigheter - Iakttagande säkerställt av gemenskapsdomstolarna - Beaktande av den europeiska konventionen om de mänskliga rättigheterna

(Europeiska unionens fördrag, artikel F.2)

2 Konkurrens - Administrativt förfarande - Artikel 6 i den europeiska konventionen om de mänskliga rättigheterna är inte tillämplig - Kommissionens iakttagande av processrättsliga skyddsregler - Effektiv domstolskontroll av kommissionens beslut - Oavhängig och opartisk domstol - Full prövningsrätt

(EG-fördraget, artiklarna 85 och 86; rådets förordning nr 17, artikel 17; rådets direktiv nr 88/591)

3 Gemenskapsrätt - Principer - Rätten till försvar - Iakttagande inom ramen för administrativa förfaranden

4 Konkurrens - Administrativt förfarande - Meddelande om anmärkningar - Erforderligt innehåll

(Rådets förordning nr 17, artikel 19.1; kommissionens förordning nr 99/63, artikel 4)

5 Institutionernas rättsakter - Motivering - Skyldighet - Omfattning

(EG-fördraget, artikel 190)

6 Förfarande - Ansökan genom vilken talan anhängiggjorts - Formkrav - Fastställelse av föremålet för tvisten - Kortfattad framställning av de åberopade grunderna

(Förstainstansrättens rättegångsregler, artikel 44.1 c)

7 Konkurrens - Konkurrensbegränsande samverkan - Deltagande i möten mellan företag med konkurrensbegränsande syfte - Omständighet som i frånvaro av ett avståndstagande från fattade beslut gör det möjligt att anse att ett företag deltagit i den påföljande överenskommelsen

(EG-fördraget, artikel 85.1)

8 Konkurrens - Konkurrensbegränsande samverkan - Avtal och samordnade förfaranden som utgör en enda överträdelse - Företag som kan klandras för överträdelsen bestående i att ha deltagit i en övergripande överenskommelse - Kriterier

(EG-fördraget, artikel 85.1)

9 Konkurrens - Konkurrensbegränsande samverkan - Överträdelse som har till syfte att begränsa konkurrensen på en bestämd geografisk marknad - Definition i förväg av den geografiska marknaden - Skyldighet föreligger inte

(EG-fördraget, artikel 85.1)

10 Institutionernas rättsakter - Motivering - Skyldighet - Omfattning - Beslut om att ålägga ett flertal företag böter för en överträdelse av konkurrensreglerna

(EG-fördraget, artikel 190; rådets förordning nr 17, artikel 15)

11 Konkurrens - Böter - Belopp - Fastställande - Kriterier - Överträdelsernas allvarliga karaktär - Försvårande omständigheter - Döljande av överenskommelsen - Bevis som följer av att det saknas anteckningar avseende mötena mellan de företag som deltog i överenskommelsen

(Rådets förordning nr 17, artikel 15)

12 Konkurrens - Gemenskapsrättsliga regler - Överträdelser - Uppsåtligt genomförande - Begrepp

(Rådets förordning nr 17, artikel 15)

13 Konkurrens - Böter - Belopp - Fastställande - Kriterier - Överträdelsernas allvarliga karaktär - Förmildrande omständigheter - Beteende som avviker från det som beslutats inom ramen för överenskommelsen - Bedömning

(Rådets förordning nr 17, artikel 15)

14 Konkurrens - Böter - Belopp - Fastställande - Kriterier - Överträdelsernas allvarliga karaktär - Förmildrande omständigheter - Det berörda företagets ekonomiska situation - Omfattas inte

(Rådets förordning nr 17, artikel 15.2)

15 Konkurrens - Böter - Belopp - Fastställande - Kriterier - Överträdelsernas allvarliga karaktär - Förmildrande omständigheter - Åtgärder för övervakning av genomförandet av överenskommelsen saknas - Omfattas inte

(Rådets förordning nr 17, artikel 15.2)

16 Konkurrens - Böter - Belopp - Beräkningsmetoder - Omräkning i ecu av företagens omsättning under referensåret, på grundval av den genomsnittliga växelkursen det året - Tillåtet

(Rådets förordning nr 17, artikel 15)

17 Konkurrens - Böter - Belopp - Fastställande - Kriterier - Överträdelsernas allvarliga karaktär och varaktighet - Bedömningskriterier - Möjlighet att höja bötesnivån för att förstärka böternas avskräckande verkan

(Rådets förordning nr 17, artikel 15.2)

Sammanfattning

1 De grundläggande rättigheterna utgör en integrerad del av de allmänna rättsprinciper vilkas iakttagande gemenskapsdomstolarna skall säkerställa. I detta hänseende har domstolen tagit intryck av medlemsstaternas gemensamma konstitutionella traditioner samt den vägledning som ges i de internationella avtal som rör skyddet för de mänskliga rättigheterna och som medlemsstaterna har varit med om att utarbeta eller anslutit sig till. I detta avseende är den europeiska konventionen om de mänskliga rättigheterna av särskild betydelse.

2 Kommissionen inte kan betraktas som en "domstol" i den mening som avses i artikel 6 i den europeiska konventionen om de mänskliga rättigheterna när den tillämpar gemenskapens konkurrensregler. Ett beslut om tillämpning av gemenskapens konkurrensregler är således inte olagligt enbart av det skälet att det har antagits inom ramen för ett system där kommissionen både har utredningsansvaret och beslutsansvaret. Under det administrativa förfarandet vid kommissionen är emellertid denna skyldig att respektera de processrättsliga skyddsregler som föreskrivs i gemenskapsrätten.

Kommissionen har en övervakningsuppgift enligt gemenskapsrätten som innefattar uppgiften att beivra överträdelser av artiklarna 85.1 och 86 i fördraget. Enligt förordning nr 17 får kommissionen vidare genom beslut ålägga företag och företagssammanslutningar böter för att uppsåtligen eller av oaktsamhet ha överträtt dessa bestämmelser.

Kravet på en effektiv domstolskontroll av kommissionens beslut om fastställelse och beivrande av överträdelser av gemenskapens konkurrensregler utgör en gemenskapsrättslig grundprincip som följer av medlemsstaternas gemensamma konstitutionella traditioner. Den principen har inte åsidosatts när en sådan kontroll utförs i enlighet med rådets beslut nr 88/591 av en oavhängig och opartisk domstol, såsom förstainstansrätten. Denna kan med hjälp av de grunder som åberopas av den berörda fysiska eller juridiska personen till stöd för talan om ogiltigförklaring bedöma huruvida kommissionens faktiska och rättsliga bedömning i ett konkurrensärende är riktig och är, i enlighet med artikel 17 i förordning nr 17, behörig att bedöma huruvida de ålagda böterna står i proportion till hur allvarlig den fastslagna överträdelsen är.

3 Det är en grundläggande gemenskapsrättslig princip att rätten till försvar skall iakttas i varje förfarande som kan leda till påföljder, särskilt böter eller viten. Denna princip skall iakttas även i förfaranden av administrativ karaktär.

4 Meddelandet om anmärkningar, som skall ge de företag som omfattas av ett förfarande enligt konkurrensreglerna alla de upplysningar som de behöver för att de skall kunna försvara sig på ett effektivt sätt innan kommissionen fattar ett slutligt beslut, skall vara tillräckligt klart, om än kortfattat, för att de berörda företagen verkligen skall kunna få kännedom om vilka beteenden kommissionen klandrar dem för.

5 Skyldigheten att motivera ett individuellt beslut har till syfte att göra det möjligt för gemenskapsdomstolarna att pröva beslutets lagenlighet och att ge den berörde de upplysningar som är nödvändiga för att denne skall kunna bedöma om beslutet är välgrundat eller om det eventuellt är behäftat med ett sådant fel att det är möjligt att ifrågasätta dess giltighet, med det tillägget att omfattningen av denna skyldighet beror på rättsaktens art och det sammanhang i vilket den har antagits.

Kommissionen är enligt artikel 190 i fördraget skyldig att ange de faktiska och rättsliga omständigheter som utgör den rättsliga grunden för beslutet samt de överväganden som fått kommissionen att fatta sitt beslut. Däremot behöver inte kommissionen behandla samtliga faktiska och rättsliga frågor som har åberopats under det administrativa förfarandet.

6 Enligt artikel 44.1 c i förstainstansrättens rättegångsregler skall varje ansökan genom vilken talan anhängiggjorts innehålla uppgifter om tvisteföremålet och en kortfattad framställning av grunderna för talan. Dessa uppgifter skall vara tillräckligt klara och precisa för att göra det möjligt för svaranden att förbereda sitt försvar och för förstainstansrätten att avgöra talan, i förekommande fall utan några andra uppgifter till stöd för denna. För att säkerställa rättssäkerheten och god rättskipning krävs, för att en talan skall kunna tas upp till sakprövning, att de faktiska och rättsliga omständigheter som denna grundas på, åtminstone kortfattat, på ett sammanhängande och begripligt sätt framgår av själva ansökans lydelse.

7 Den omständigheten att ett företag inte rättar sig efter resultaten av möten som haft ett uppenbart konkurrensbegränsande syfte, i vilka det har deltagit, innebär inte att företagets ansvar på grund av att det har deltagit i överenskommelsen bortfaller, så länge det inte offentligt tagit avstånd från dessa mötens innehåll. Även om det antas att ett sådant företags agerande på marknaden inte överensstämde med det överenskomna agerandet, påverkar inte detta på något sätt företagets ansvar för överträdelsen av artikel 85.1 i fördraget

8 För att kommissionen skall kunna hålla vart och ett av de företag som avses i ett beslut som fattats med tillämpning av konkurrensreglerna ansvarigt för att under en bestämd period ha medverkat i en övergripande överenskommelse som innefattar vissa konkurrensbegränsande ageranden, måste kommissionen styrka att vart och ett av dessa företag antingen har godtagit en global plan över de moment som tillsammans utgör överenskommelsen, eller har deltagit direkt under denna period i samtliga dessa moment. Ett företag kan dessutom anses ansvarigt för den övergripande överenskommelsen, även om det visas att det endast har deltagit direkt i ett eller flera av de moment som tillsammans utgör överenskommelsen, om företaget kände till eller tveklöst borde ha känt till dels att den samverkan i vilken det deltog ingick i en global plan, dels att denna globala plan omfattade samtliga de moment som tillsammans utgör överenskommelsen. När detta är fallet kan den omständigheten att det berörda företaget inte direkt har deltagit i samtliga de moment som tillsammans utgör hela överenskommelsen inte innebära att företaget fritas från ansvar för överträdelsen av artikel 85.1 i fördraget. En sådan omständighet kan emellertid beaktas vid bedömningen av hur allvarlig den konstaterade överträdelsen var.

9 När kommissionen fastslår en överträdelse som har till syfte att begränsa konkurrensen på en bestämd geografisk marknad, är det inte nödvändigt att kommissionen definierar den relevanta geografiska marknaden innan den fastslår att det föreligger en sådan konkurrensbegränsning.

10 Skyldigheten att motivera ett individuellt beslut har till syfte att göra det möjligt för gemenskapsdomstolarna att pröva beslutets lagenlighet och att ge den berörde de upplysningar som är nödvändiga för att denne skall kunna bedöma om beslutet är välgrundat eller om det eventuellt är behäftat med ett sådant fel att det är möjligt att ifrågasätta dess giltighet, med det tillägget att omfattningen av denna skyldighet beror på rättsaktens art och det sammanhang i vilket den har antagits.

Omfattningen av skyldigheten att motivera ett beslut om att ålägga ett flertal företag böter för en överträdelse av gemenskapens konkurrensregler, skall fastställas mot bakgrund av att bedömningen av hur allvarliga överträdelserna är skall göras med hänsyn till ett stort antal omständigheter, såsom i synnerhet de särskilda omständigheterna i målet, dess kontext och böternas avskräckande verkan, utan att det har fastställts någon tvingande eller uttömmande förteckning över de kriterier som absolut skall tas i beaktande.

Kommissionen förfogar vid fastställandet av varje bötesbelopp över ett utrymme för skönsmässig bedömning, och den kan av denna anledning inte anses skyldig att tillämpa en exakt matematisk formel.

Slutligen skall motiveringen av ett beslut ingå i själva beslutet och hänsyn kan inte tas till kommissionens efterföljande förklaringar annat än i särskilda fall.

När kommissionen i ett beslut konstaterar att konkurrensreglerna har överträtts och ålägger de företag som har deltagit i överträdelsen böter skall kommissionen, om den systematiskt har beaktat vissa grundläggande omständigheter för att fastställa bötesbeloppen, ange dessa omständigheter i själva beslutet så att mottagarna av detta skall kunna kontrollera om bötesnivån är välgrundad och bedöma om det eventuellt förekommit diskriminering.

11 Den omständigheten att företag som deltog i en prissamverkan organiserade tillkännagivandet av de samordnade prishöjningarna och att de uppmanades att inte föra anteckningar vid mötena om denna fråga bevisar att de var medvetna om att deras agerande var olagligt och att de vidtog åtgärder för att dölja denna samverkan. Kommissionen kan anse sådana åtgärder som försvårande omständigheter vid sin bedömning av hur allvarlig överträdelsen var.

I det avseendet kan bristen på officiella protokoll och den nästan totala avsaknaden av interna anteckningar avseende dessa möten, med hänsyn till antalet möten, deras varaktighet och de ifrågavarande diskussionernas natur, utgöra ett tillräckligt bevis för att deltagarna hade uppmanats att inte föra anteckningar.

12 En överträdelse av gemenskapens konkurrensregler kan anses uppsåtlig utan att företaget behöver ha varit medvetet om att det överträdde förbudet i artikel 85 i fördraget. Det är tillräckligt att företaget inte har kunnat vara okunnigt om att det påtalade uppträdandet hade till syfte eller resultat att begränsa konkurrensen inom den gemensamma marknaden.

13 Det faktum att ett företag, vars deltagande i en prissamverkan tillsammans med sina konkurrenter har fastställts, inte har agerat på marknaden på det sätt som det kommit överens om med sina konkurrenter, utgör inte nödvändigtvis en förmildrande omständighet vid fastställandet av bötesbeloppets storlek. Ett företag som trots samverkan med sina konkurrenter för en mer eller mindre oberoende politik på marknaden kan helt enkelt försöka att utnyttja överenskommelsen för egen vinning.

14 Vid fastställandet av böterna för en överträdelse av gemenskapens konkurrensregler är kommissionen inte skyldig att beakta det berörda företagets ekonomiska underskott som en förmildrande omständighet. Godtagandet av en sådan skyldighet skulle medföra att de företag som var minst anpassade till marknadsvillkoren gavs en oberättigad konkurrensfördel.

15 Det kan utgöra en försvårande omständighet vid fastställandet av böterna för överträdelsen av gemenskapens konkurrensregler att det vidtagits åtgärder för att kontrollera genomförandet av en överenskommelse. Däremot utgör det inte i sig en förmildrande omständighet att sådana åtgärder inte har vidtagits.

16 När kommissionen ålägger ett flertal företag böter för att de har överträtt gemenskapens konkurrensregler finns det inget som hindrar den från att uttrycka böterna i ecu, vilket är en myntenhet som kan omräknas i nationell valuta. Detta underlättar dessutom för företagen att jämföra de ålagda bötesbeloppen. Den omständigheten att ecun kan omräknas i nationell valuta skiljer den även från de "beräkningsenheter" som nämns i artikel 15.2 i förordning nr 17. Dessa enheter utgör nämligen inte en betalningsvaluta, vilket innebär att bötesbeloppet måste uttryckas i nationell valuta.

Vid beräkningen av böterna har kommissionen rätt att använda en metod som består i att räkna om respektive företags omsättning för referensåret i ecu på grundval av den genomsnittliga växelkursen det året och inte på grundval av den växelkurs som gällde då beslutet antogs.

Först och främst skall kommissionen normalt tillämpa en enda och samma metod för att beräkna de böter som åläggs företag som har deltagit i en och samma överträdelse. För att kunna jämföra de olika uppgifter om omsättningar som har meddelats i respektive nationell valuta av de berörda företagen skall kommissionen vidare omräkna årsomsättningarna i en och samma myntenhet, såsom ecu vars värde fastställs i förhållande till varje medlemsstats valuta.

I övrigt gör beaktandet av varje företags omsättning under referensåret, närmare bestämt det sista helår under vilket överträdelsen pågick, det möjligt för kommissionen att bedöma varje företags storlek och ekonomiska styrka samt omfattningen av den överträdelse som vart och ett av dessa företag gjort sig skyldigt till. Samtliga dessa omständigheter är relevanta för bedömningen av hur allvarlig den överträdelse var som vart och ett av företagen gjort sig skyldigt till. Kommissionen kan vidare, genom att använda sig av den genomsnittliga växelkursen för referensåret vid omräkningen av de aktuella omsättningarna i ecu, undvika att eventuella valutakursförändringar som inträffat efter det att överträdelsen upphört påverkar bedömningen av företagens storlek och ekonomiska styrka och omfattningen av den överträdelse som vart och ett av dessa företag gjort sig skyldigt till samt följaktligen även bedömningen av hur allvarlig överträdelsen skall anses vara. Denna bedömning skall nämligen grundas på det verkliga ekonomiska läget vid den tid då överträdelsen begicks.

Följaktligen gör metoden att beräkna böterna på grundval av den genomsnittliga växelkursen för referensåret det möjligt att undvika de oberäkneliga effekterna av förändringar av de nationella valutornas verkliga värden som kan inträffa mellan referensåret och det år då beslutet antas. Om denna metod innebär att ett bestämt företag skall betala ett belopp uttryckt i nationell valuta som är nominellt högre eller lägre än det belopp som skulle ha betalats för det fall den växelkurs hade tillämpats som gällde då beslutet antogs, är detta inget annat än en logisk följd av förändringarna i de olika nationella valutornas verkliga värde.

17 Böterna för en överträdelse av gemenskapens konkurrensregler fastställs utifrån hur allvarlig och långvarig överträdelsen är. I det avseendet skall frågan om hur allvarlig överträdelsen är avgöras med hänsyn till ett stort antal omständigheter, såsom i synnerhet de särskilda omständigheterna i målet, dess kontext och böternas avskräckande verkan, utan att det har fastställts någon tvingande eller uttömmande förteckning över de kriterier som absolut skall tas i beaktande.

Kommissionen kan vid sin bedömning av den allmänna bötesnivån beakta att uppenbara överträdelser av gemenskapens konkurrensregler fortfarande är förhållandevis vanligt förekommande och således har kommissionen rätt att höja bötesnivån när den anser att det är nödvändigt att förstärka böternas avskräckande verkan. Följaktligen kan den omständigheten att kommissionen tidigare har tillämpat en viss bötesnivå för vissa typer av överträdelser inte medföra att kommissionen inte skulle kunna höja denna nivå inom de gränser som föreskrivits i förordning nr 17, om detta visar sig nödvändigt för att gemenskapens konkurrenspolitik skall kunna säkerställas.

Kommissionen kan vidare vid fastställandet av den allmänna bötesnivån bland annat beakta att överträdelsen av artikel 85.1 i fördraget pågick under lång tid och var av uppenbar beskaffenhet samt begicks trots att kommissionens tidigare beslutspraxis borde ha utgjort ett varnande exempel.

Parter

I mål T-348/94,

Enso Española SA, bolag bildat enligt spansk rätt, Castellbisbal, Barcelona (Spanien), inledningsvis företrätt av advokaterna Antonio Creus Carreras och Xavier Ruiz Calzado, Barcelona, José Ramón García-Gallardo, Burgos, och Bonifacio García Porras, Salamanca, därefter av advokaterna Antonio Creus Carreras, Xavier Ruiz Calzado och Eva Contreras Ynzenga, Madrid,

sökande,

mot

Europeiska gemenskapernas kommission, inledningsvis företrädd av Francisco Enrique González Díaz och Richard Lyal, rättstjänsten, båda i egenskap av ombud, därefter av Richard Lyal, biträdd av advokaten Ricardo Garcia Vicente, Madrid, delgivningsadress: rättstjänsten, Carlos Gómez de la Cruz, Centre Wagner, Kirchberg, Luxemburg,

svarande,

angående en talan om ogiltigförklaring av kommissionens beslut 94/601/EG av den 13 juli 1994 om ett förfarande för tillämpning av artikel 85 i EG-fördraget, IV/C/33.833 - kartong (EGT L 243, s. 1),

meddelar

FÖRSTAINSTANSRÄTTEN

(tredje avdelningen i utökad sammansättning)

sammansatt av ordföranden B. Vesterdorf samt domarna C.P. Briët, P. Lindh, A. Potocki och J.D. Cooke,

justitiesekreterare: byrådirektören J. Palacio González,

med hänsyn till det skriftliga förfarandet och efter det muntliga förfarandet som ägde rum mellan den 25 juni och den 8 juli 1997,

följande

Dom

Domskäl

Bakgrund

1 Föreliggande mål gäller kommissionens beslut 94/601/EG av den 13 juli 1994 om ett förfarande för tillämpning av artikel 85 i EG-fördraget, IV/C/33.833 - kartong (EGT L 243, s. 1), ändrat före offentliggörandet genom kommissionens beslut av den 26 juli 1994 (C(94) 2135 slutlig, nedan kallat beslutet). Genom beslutet bötfälldes 19 tillverkare och leverantörer av kartong inom gemenskapen för att ha överträtt artikel 85.1 i fördraget.

2 Den produkt som beslutet gällde är kartong. I beslutet nämns tre slags kartongkvaliteter, "GC", "GD" och "SBS".

3 Kartongkvaliteten GD (nedan kallad GD-kartong) är en kartong med grå insida (returfiber) som normalt används till förpackningar för andra varor än livsmedel.

4 Kartongkvaliteten GC (nedan kallad GC-kartong) är en kartong med vitt ytskikt som normalt används till livsmedelsförpackningar. GC-kartongen är av högre kvalitet än GD-kartongen. Under den period som beslutet gäller fanns det allmänt en prisskillnad mellan dessa två produkter på omkring 30 procent. I mindre utsträckning används GC-kartong av högre kvalitet även för grafiska ändamål.

5 SBS är en förkortning för helt vit kartong (nedan kallad SBS-kartong). Priset för denna kartongkvalitet ligger omkring 20 procent högre än priset för GC-kartong. Denna kartong används till förpackningar för livsmedel, kosmetika, läkemedel och cigaretter men är i huvudsak ämnad för grafiska ändamål.

6 Genom skrivelse av den 22 november 1990 inkom British Printing Industries Federation, en branschorganisation som företräder majoriteten av tillverkarna av tryckta förpackningar i Förenade kungariket (nedan kallad BPIF), med ett informellt klagomål till kommissionen. BPIF gjorde gällande att de kartongtillverkare som levererade till Förenade kungariket hade företagit ett antal samtidiga och enhetliga prishöjningar och begärde att kommissionen skulle undersöka om det eventuellt förelåg en överträdelse av gemenskapens konkurrensregler. För att försäkra sig om att detta initiativ offentliggjordes publicerade BPIF ett pressmeddelande. Innehållet i detta meddelande återgavs i branschtidningar under december 1990.

7 Den 12 december 1990 inkom även Fédération française du cartonnage med ett informellt klagomål till kommissionen, i vilket den redogjorde för sin uppfattning om den franska kartongmarknaden i ordalag som liknade dem BPIF använt i sitt klagomål.

8 Den 23 och 24 april 1991 genomförde kommissionens tjänstemän i enlighet med artikel 14.3 i rådets förordning nr 17 av den 6 februari 1962, Första förordningen om tillämpning av fördragets artiklar 85 och 86 (EGT 13, 1962, s. 204, svensk specialutgåva, område 8, volym 1, s. 8, nedan kallad förordning nr 17) utan förvarning samtidiga undersökningar vid ett flertal företag och branschorganisationer inom kartongbranschen.

9 Efter dessa undersökningar begärde kommissionen med stöd av artikel 11 i förordning nr 17 upplysningar och handlingar av samtliga mottagare av beslutet.

10 De uppgifter som framkom av dessa undersökningar och av begäran om upplysningar och handlingar föranledde kommissionen att dra den slutsatsen att de berörda företagen från halvårsskiftet 1986 till april 1991 (i flertalet fall) hade deltagit i åtminstone en överträdelse av artikel 85.1 fördraget.

11 Kommissionen beslutade följaktligen att inleda ett förfarande för tillämpning av sistnämnda bestämmelse. Genom skrivelse av den 21 december 1992 sände kommissionen ett meddelande om anmärkningar till vart och ett av de berörda företagen. Samtliga dessa företag besvarade meddelandet skriftligen. Nio företag begärde att få yttra sig muntligen. Förhöret med dem ägde rum den 7-9 juni 1993.

12 Efter det att förfarandet hade avslutats fattade kommissionen beslutet, som innehåller följande bestämmelser:

"Artikel 1

Buchmann GmbH, Cascades SA, Enso-Gutzeit Oy, Europa Carton AG, Finnboard - the Finnish Board Mills Association, Fiskeby Board AB, Gruber & Weber GmbH & Co KG, Kartonfabriek De Eendracht NV (som är verksamt under namnet BPB de Eendracht NV), NV Koninklijke KNP BT NV (tidigare Koninklijke Nederlandse Papierfabrieken NV), Laakmann Karton GmbH & Co KG, Mo och Domsjö AB (MoDo), Mayr-Melnhof Gesellschaft mbH, Papeteries de Lancey SA, Rena Kartonfabrik AS, Sarrió SpA, SCA Holding Ltd (tidigare Reed Paper & Board (UK) Ltd), Stora Kopparbergs Bergslags AB, Enso Española SA (tidigare Tampella Española SA) och Moritz J. Weig GmbH & Co KG har överträtt artikel 85.1 i fördraget genom att deltaga,

- vad beträffar Buchmann och Rena från omkring mars 1988 till i vart fall slutet av år 1990,

- vad beträffar Enso Española i vart fall från mars 1988 till i vart fall slutet av april 1991,

- vad beträffar Gruber & Weber från i vart fall år 1988 till slutet av år 1990,

- vad beträffar övriga fall från halvårsskiftet 1986 till i vart fall april år 1991,

i ett avtal och ett samordnat förfarande som inleddes vid halvårsskiftet 1986 och som innebar att kartongleverantörer inom Europeiska gemenskapen

- samlades regelbundet till hemliga och institutionaliserade möten i syfte att diskutera och enas om en gemensam konkurrensbegränsande branschplan,

- enades om regelbundna prishöjningar för varje produktkvalitet i de olika nationella valutorna,

- planlade och genomförde samtidiga och enhetliga prishöjningar inom hela Europeiska gemenskapen,

- enades om att bibehålla de största tillverkarnas marknadsandelar på konstanta nivåer, men med möjlighet till vissa ändringar,

- allt oftare från och med början av år 1990 vidtog samordnade åtgärder för att kontrollera tillförseln till den gemensamma marknaden i syfte att säkerställa genomförandet av de nämnda samordnade prishöjningarna,

- utbytte information om leveranser, priser, driftstopp, orderstock och kapacitetsutnyttjandegrad för att främja ovannämnda åtgärder.

...

Artikel 3

Nedanstående företag åläggs följande böter för de överträdelser som har konstaterats i artikel 1:

...

xviii) Enso Española SA, böter på 1 750 000 ecu,

..."

13 Enligt beslutet begicks överträdelsen inom ramen för ett organ kallat "Product Group Paperboard" (nedan kallat PG Paperboard) som var sammansatt av ett flertal grupper eller kommittéer.

14 Vid halvårsskiftet 1986 tillfördes "Presidents Working Group" (nedan kallad PWG) till detta organ, i vilken företrädare på hög nivå från de största kartongleverantörerna i gemenskapen (omkring åtta företag) ingick.

15 PWG:s verksamhet bestod bland annat i diskussioner om och samordning av marknader, marknadsandelar, priser och kapacitet. I synnerhet fattades allmänna beslut om tidsplanen för och nivån på de prishöjningar som tillverkarna skulle genomföra.

16 PWG rapporterade till "President Conference" (nedan kallad PC), i vilken nästan samtliga verkställande direktörer för de berörda företagen (mer eller mindre regelbundet) deltog. PC sammanträdde två gånger per år under den aktuella perioden.

17 Vid slutet av år 1987 bildades "Joint Marketing Committee" (nedan kallad JMC). Dess huvudsakliga uppgift var dels att besluta om och, i förekommande fall, hur prishöjningar skulle kunna genomföras, dels att ange hur de prisinitiativ som tagits av PWG skulle kunna genomföras i varje land och i förhållande till de viktigaste kunderna för att åstadkomma ett system med likvärdiga priser inom Europa.

18 Slutligen diskuterade den ekonomiska kommittén (nedan kallad COE) bland annat prisvariationerna på de nationella marknaderna och orderstocken samt rapporterade sina slutsatser till JMC eller, fram till slutet av år 1987, till Marketing Committee som var JMC:s föregångare. COE bestod av försäljningsdirektörer från flertalet av de berörda företagen och sammanträdde vid flera tillfällen varje år.

19 Det framgår vidare av beslutet att kommissionen ansåg att PG Paperboards verksamhet främjades av ett informationsutbyte som möjliggjordes genom förvaltningsbolaget Fides med säte i Zürich (Schweiz). Enligt beslutet lämnade flertalet av medlemmarna av PG Paperboard regelbundna rapporter till Fides om order, produktion, försäljning och kapacitetsutnyttjande. Dessa rapporter bearbetades inom ramen för Fides-systemet, och de sammanställda uppgifterna översändes till deltagarna.

20 Sökanden, Enso Española SA (nedan kallat Enso Española), tidigare Tampella Española SA, deltog enligt beslutet i vissa möten med JMC (mellan februari 1989 och april 1991), med PC (från maj 1988 till maj 1989) och med COE (från februari 1987 till maj 1989).

Förfarande

21 Sökanden har väckt föreliggande talan genom ansökan som inkom till förstainstansrättens kansli den 18 oktober 1994.

22 Sexton av de andra arton företag som anses ansvariga för överträdelsen har också väckt talan mot beslutet (mål T-295/94, T-301/94, T-304/94, T-308/94, T-309/94, T-310/94, T-311/94, T-317/94, T-319/94, T-327/94, T-334/94, T-337/94, T-338/94, T-347/94, T-352/94 och T-354/94).

23 Sökanden i mål T-301/94, Laakmann Karton GmbH, återkallade sin talan genom skrivelse som inkom till förstainstansrättens kansli den 10 juni 1996, och målet avskrevs genom beslut av den 18 juli 1996 i mål T-301/94, Laakmann Karton mot kommissionen (inte publicerat i rättsfallssamlingen).

24 Fyra finska företag, som är medlemmar av branschorganisationen Finnboard och som i denna egenskap anses solidariskt ansvariga för betalningen av de böter som ålagts Finnboard, har också väckt talan mot beslutet (förenade målen T-339/94, T-340/94, T-341/94 och T-342/94).

25 Slutligen väcktes talan av sammanslutningen CEPI-Cartonboard, till vilken beslutet inte var riktat, som återkallade sin talan genom skrivelse som inkom till förstainstansrättens kansli den 8 januari 1997, och målet avskrevs genom beslut av den 6 mars 1997 i mål T-312/94, CEPI-Cartonboard mot kommissionen (inte publicerat i rättsfallssamlingen).

26 Förstainstansrätten kallade parterna i en skrivelse av den 5 februari 1997 till ett informellt möte, bland annat för att höra deras uppfattning om en eventuell förening av målen T-295/94, T-304/94, T-308/94, T-309/94, T-310/94, T-311/94, T-317/94, T-319/94, T-327/94, T-334/94, T-337/94, T-338/94, T-347/94, T-348/94, T-352/94 och T-354/94 vad gäller det muntliga förfarandet. Vid detta möte, som ägde rum den 29 april 1997, godtog parterna en sådan förening.

27 Ordföranden för förstainstansrättens tredje avdelning i utökad sammansättning beslutade den 4 juni 1997 att förena de ovannämnda målen vad gäller det muntliga förfarandet på grund av sambandet dem emellan i enlighet med artikel 50 i rättegångsreglerna och biföll den begäran om konfidentiell behandling som sökanden inkommit med i mål T-334/94.

28 Genom beslut av den 20 juni 1997 bifölls en begäran från sökanden i målet T-337/94 om konfidentiell behandling av en handling som inlämnats som svar på en skriftlig fråga från förstainstansrätten.

29 Förstainstansrätten (tredje avdelningen i utökad sammansättning) beslutade på grundval av referentens rapport att inleda det muntliga förfarandet och vidtog åtgärder för processledning genom att anmoda parterna att besvara vissa skriftliga frågor samt att inkomma med vissa handlingar. Parterna rättade sig efter denna anmodan.

30 Parterna i målen som nämns i punkt 26 ovan utvecklade sin talan och besvarade förstainstansrättens frågor vid sammanträdet som ägde rum mellan den 25 juni och den 8 juli 1997.

Parternas yrkanden

31 Sökanden har yrkat att förstainstansrätten skall

- helt eller delvis ogiltigförklara beslutet i den del som avser sökanden,

- i andra hand upphäva sökandens böter,

- i tredje hand nedsätta böterna i väsentlig mån,

- förplikta kommissionen att ersätta rättegångskostnaderna, inbegripet kostnader och räntor för upprättande av bankgaranti eller för eventuell betalning av hela eller delar av bötesbeloppet.

32 Kommissionen har yrkat att förstainstansrätten skall

- ogilla talan,

- förplikta sökanden att ersätta rättegångskostnaderna.

Yrkandet om ogiltigförklaring av beslutet

A - Huruvida sökandens rätt till rättegång vid en oavhängig och opartisk domstol har åsidosatts

Parternas argument

33 Sökanden anser att den grundläggande rätten till rättegång vid en oavhängig och opartisk domstol har åsidosatts i och med att kommission både har till uppgift att utreda ärendet och fatta beslut i detta.

34 Denna grund kan delas in i två delgrunder. Sökanden har under den första delgrunden gjort gällande att den grundläggande rättighet som åberopas är inskriven i artikel 6 i Europeiska konventionen angående skydd för de mänskliga rättigheterna och de grundläggande friheterna av den 4 november 1950 (nedan kallad den europeiska konventionen om de mänskliga rättigheterna). Sökandena har under den andra delgrunden påstått att denna grundläggande rättighet utgör en del av medlemsstaternas konstitutionella tradition.

35 Vad gäller den första delgrunden har sökanden erinrat om att en domstol som prövar en anklagelse för brott i den mening som avses i artikel 6 i den europeiska konventionen om de mänskliga rättigheterna skall vara opartisk. Samma instans eller person får följaktligen inte både ha ansvaret för utredningen i ett brottmålsförfarande och för att fatta ett slutligt avgörande i förfarandet (dom meddelad av Europadomstolen för de mänskliga rättigheterna den 1 oktober 1982, Piersack, serie A, nr 53, och dom meddelad den 26 oktober 1984, De Cubber, serie A, nr 86). Europeiska kommissionen för de mänskliga rättigheterna har fastslagit att beslut i konkurrensärenden faller in under begreppet anklagelse för brott (beslut av den 9 februari 1990, M & Co. mot Tyskland, nr 13258/87, vol. 64, s. 138, och yttrande i ärende Stenuit mot franska staten, nr 11598/85, rapport av den 30 maj 1991, serie A, nr 232-A).

36 De rättigheter som föreskrivs i artikel 6 i den europeiska konventionen om de mänskliga rättigheterna skulle enligt sökanden ha respekterats av tre skäl.

37 Inledningsvis utgör kommissionens beslut ett straffrättsligt beslut (yttrande av Europeiska kommissionen för de mänskliga rättigheterna i de ovannämnda ärendena Stenuit mot franska staten och M & Co. mot Tyskland). Böterna utgör en straffrättslig åtgärd på grund av deras repressiva karaktär, vilket framgår av att de offentliggörs av kommissionen i avskräckande syfte.

38 Även om de ålagda böterna inte utgör en straffrättslig åtgärd, skulle straffrättsliga grundprinciper vidare ha respekterats i ett sådant repressivt administrativt förfarande som det administrativa förfarandet vid kommissionen. Det spelar i detta hänseende ingen roll hur påföljden formellt betecknas i intern rätt och, som i förevarande fall, i gemenskapsrätten.

39 Sökanden har med stöd av domar meddelade av Europadomstolen för de mänskliga rättigheterna (dom meddelad den 8 juni 1976, Engel m.fl. serie A, nr 22, dom meddelad den 21 februari 1984, Öztürk, serie A, nr 73, och dom meddelad den 28 juni 1984, Campell och Fell, serie A, nr 80) gjort gällande att den grundläggande rätten till en rättvis rättegång kan tillämpas i förevarande fall, trots att kommissionen möjligtvis inte kan anses utgöra en domstol i den mening som avses i artikel 6 i den europeiska konventionen om de mänskliga rättigheterna (domstolens dom av den 29 oktober 1980 i de förenade målen 209/78-215/78 och 218/78, Van Landewyck m.fl. mot kommissionen, REG 1980, s. 3125, punkt 79-91, svensk specialutgåva, häfte 5, och av den 7 juni 1983 i de förenade målen 100/80, 101/80, 102/80 och 103/80, Musique Diffusion française m.fl. mot kommissionen, REG 1983, s. 1825, svensk specialutgåva, häfte 7).

40 Slutligen skulle kommissionens partiskhet kunna kompenseras om det senare fanns möjlighet att väcka talan vid en domstol som hade full prövningsrätt (domen i ovannämnda ärendet De Cubber). Så är emellertid inte fallet i det aktuella målet, eftersom den kontroll som förstainstansrätten utför enligt artiklarna 172 och 173 i fördraget inte på något sätt utgör en kontroll med full prövningsrätt som gör det möjligt att undersöka samtliga faktiska och rättsliga bedömningar i den mening som avses i den ovannämnda domen i ärendet De Cubber.

41 Förstainstansrätten är inte behörig, med stöd av det rättsmedel som införts genom artikel 173 i fördraget, att göra en bedömning av de faktiska eller ekonomiska omständigheter som kommissionen tagit hänsyn till när den antagit ett beslut eller lämnat en rekommendation, utom i de fall då kommissionen anklagas för maktmissbruk eller för att uppenbart ha åsidosatt fördraget eller någon rättsregel som gäller dess tillämpning. Sökanden anser med hänvisning till två domar från domstolen (dom av den 11 juli 1985 i mål 42/84, Remia m.fl. mot kommissionen, REG 1985, s. 2545, punkt 34, svensk specialutgåva, häfte 8, och dom av den 15 juni 1993 i mål C-225/91, Matra mot kommissionen, REG 1993, s. I-3203, punkt 23, svensk specialutgåva, häfte 14) att den domstolskontroll av kommissionens beslut som gemenskapsdomstolarna utför med stöd av artikel 173 i fördraget endast utgör en legalitetskontroll som inte uppfyller de krav som uppställs för att utgöra en kontroll med full prövningsrätt.

42 Vad gäller den kontroll av böterna som föreskrivs i artikel 172 i fördraget är det enligt ordalydelsen fråga om en kontroll med full prövningsrätt, vilket utgör en utvidgning av gemenskapsdomstolarnas prövningsrätt i mål om ogiltigförklaring (domstolens dom av den 13 juni 1958 i mål 9/56, Meroni & Co. Industrie Metallurgiche mot Höga myndigheten, REG 1956, s. 9, svensk specialutgåva, häfte 1).

43 Denna kontroll utgör dock inte en kontroll med full prövningsrätt i den mening som avses i den europeiska konventionen om de mänskliga rättigheterna, eftersom förstainstansrätten endast kan göra denna kontroll i uppenbart orättfärdiga fall (domstolens dom av den 10 december 1957 i mål 8/56, ALMA mot Höga myndigheten, REG 1957, s. 179, 192) eller när det är fråga om en uppenbart felaktig rättslig eller faktisk bedömning (generaladvokaten Warners förslag till avgörande till domstolens dom av den 12 juli 1979 i de förenade målen 32/78, 36/78-82/78, BMW Belgium m.fl. mot kommissionen, REG 1979, s. 2435, 2484).

44 Även om denna kontroll skulle anses utgöra en kontroll med full prövningsrätt, omfattar den inte samtliga delar av det omtvistade beslutet, vilket krävs enligt Europadomstolen för de mänskliga rättigheterna. Den enda möjliga följden av denna kontroll är nämligen att den ålagda påföljden ändras. Däremot sker ingen undersökning av omständigheterna och av den bedömning av de faktiska omständigheterna som kommissionen har använt sig av när den fastställde den rättsliga grund på vilken den grundade nämnda påföljd.

45 Sökanden har under den andra delgrunden gjort gällande att den grundläggande rätten till rättegång vid en oavhängig och opartisk domstol utgör en erkänd rättsprincip i medlemsstaternas interna rättsordningar.

46 Enligt artikel F.2 i Fördraget om Europeiska unionen skall unionen respektera grundläggande rättigheter såsom de följer av medlemsstaternas gemensamma konstitutionella traditioner. Den grundläggande rätten till en opartisk domstol upprätthålls i medlemsstaterna genom de två typer av förfaranden för kontroll av överträdelser av konkurrensrätten som det görs skillnad mellan i domen i ovannämnda ärendet De Cubber.

47 I den första typen av förfarande åtskiljs undersökningsstadiet och beslutsstadiet redan i inledningsskedet. I vissa nationella rättsordningar, nämligen i Frankrikes, Greklands, Belgiens, Portugals, Spaniens, Danmarks, Österrikes, Finlands och Sveriges rättsordningar, gör man i konkurrensärenden denna skillnad mellan utredningsstadiet och beslutsstadiet. I en del av dessa rättsordningar, nämligen i Belgiens, Portugals, Spaniens, Danmarks och Sveriges rättsordningar, föreskrivs till och med en kontroll med full prövningsrätt på ett senare stadium. I Förenade kungariket, Irland, Luxemburg och Nederländerna föreskrivs däremot inte någon möjlighet för konkurrensmyndigheterna att ålägga böter i konkurrensärenden.

48 I den andra typen av förfarande, vilket gäller i Tyskland och i Italien, gör man ingen skillnad mellan utredningsstadiet och beslutsstadiet, men det föreskrivs en möjlighet till en full prövningsrätt i ett senare skede, vilket innebär att förfarandet är förenligt med artikel 6 i den europeiska konventionen om de mänskliga rättigheterna.

49 Mot bakgrund av dessa fakta garanteras rätten till en opartisk domstol bättre av medlemsstaternas gemensamma konstitutionella traditioner än av den minimitolkning som Europadomstolen för de mänskliga rättigheterna har gjort av artikel 6 i den europeiska konventionen om de mänskliga rättigheterna. Även om förstainstansrätten skulle anse att beslutet respekterar rätten till en opartisk domstol i enlighet med de regler som uttalats av Europadomstolen för de mänskliga rättigheterna, kan förstainstansrätten inte fastställa att beslutet garanterar den rätt till en opartisk domstol som definieras i medlemsstaternas gemensamma konstitutionella traditioner och som avspeglas i de förfaranden som medlemsstaterna har infört i syfte att tillämpa konkurrensrätten.

50 Kommissionen anser för det första att gemenskapens konkurrensregler inte utgör straffrättsliga regler och därför inte omfattas av artikel 6.1 i den europeiska konventionen om de mänskliga rättigheterna.

51 För det andra anser kommissionen att den inte kan anses utgöra en domstol i den mening som avses i artikel 6 i den europeiska konventionen om de mänskliga rättigheterna.

52 För det tredje anser kommissionen att sökanden har gjort en felaktig tolkning av artikel 173 i fördraget och av den rättspraxis som följer av denna artikel när den har gjort gällande att domen i ärendet De Cubber från Europadomstolen för de mänskliga rättigheterna inte kan tillämpas i ett gemenskapsrättsligt sammanhang i och med att det saknas möjlighet att senare föra talan vid en domstol som är behörig att undersöka och ompröva samtliga faktiska omständigheter i beslutet samt kommissionens bedömning av dessa omständigheter.

53 Gemenskapsdomstolarna är nämligen enligt artikel 173 i fördraget behöriga, genom möjligheten till kontroll av huruvida faktiska eller rättsliga felbedömningar har gjorts, att göra en fullständig prövning av både kommissionens konstaterande och bedömning av de faktiska omständigheterna. Även om gemenskapsdomstolarna vidare inte kan ersätta beslutsfattarens bedömning med sin egen, måste kommissionen ändå enligt artikel 176 i fördraget vidta de åtgärder som är nödvändiga för att följa en eventuell dom om ogiltigförklaring (förstainstansrättens dom av den 10 mars 1992 i de förenade målen T-68/89, T-77/89 och T-78/89, SIV m.fl. mot kommissionen, REG 1992, s. II-1403, svensk specialutgåva, häfte 12). Slutligen har Europakommissionen för mänskliga rättigheter själv ansett att artikel 173 utgör ett exempel på en begränsad kontroll men som får anses vara normal i den mening som avses i artikel 6 i den europeiska konventionen om de mänskliga rättigheterna (rapport av den 17 juli 1980, ärende Kaplan, DR, vol. 21, s. 66).

54 Vad gäller den omprövning av påföljden som föreskrivs i artikel 172 i fördraget omfattar gemenskapsdomstolarnas prövning inte bara uppenbart orättfärdiga fall (domen i ovannämnda målet ALMA mot Höga myndigheten) eller uppenbart felbedömnda fall (generaladvokaten Warners ovannämnda förslag till avgörande till domen i målet BMW Belgium m.fl. mot kommissionen), eftersom gemenskapsdomstolarna även bland annat kontrollerar huruvida böterna är proportionerliga i förhållande till hur allvarlig överträdelsen är (domstolens dom av den 12 juli 1962 i mål 16/61, Acciaierie Ferriere e Fonderie di Modena mot Höga myndigheten, REG 1962, s. 547, 576 och 581, och dom av den 6 mars 1974 i de förenade målen 6/73 och 7/73, Istituto Chemioterapico Italiano och Commercial Solvents mot kommissionen, REG 1974, s. 223, punkt 45, svensk specialutgåva, häfte 2).

Förstainstansrättens bedömning

55 Enligt fast rättspraxis utgör de grundläggande rättigheterna en integrerad del av de allmänna rättsprinciper vilkas iakttagande gemenskapsdomstolarna skall säkerställa (se bland annat domstolens yttrande 2/94 av den 28 mars 1996, REG 1996, s. I-1759, punkt 33, och domstolens dom av den 29 maj 1997 i mål C-299/95, Kremzow, REG 1997, s. I-2629, punkt 14). I detta hänseende har domstolen och förstainstansrätten tagit intryck av medlemsstaternas gemensamma konstitutionella traditioner samt den vägledning som ges i de internationella avtal som rör skyddet för de mänskliga rättigheterna och som medlemsstaterna har varit med om att utarbeta eller anslutit sig till. I detta avseende är den europeiska konventionen om de mänskliga rättigheterna av särskild betydelse (domstolens dom av den 15 maj 1986 i mål 222/84, Johnston, REG 1986, s. 1651, punkt 18, svensk specialutgåva, häfte 8, och domen i ovannämnda målet Kremzow, punkt 14). Enligt lydelsen av artikel F. 2 i Fördraget om Europeiska unionen skall "[u]nionen ... som allmänna principer för gemenskapsrätten respektera de grundläggande rättigheterna, såsom de garanteras i [den europeiska konventionen om de mänskliga rättigheterna] och såsom de följer av medlemsstaternas gemensamma konstitutionella traditioner".

56 Det framgår även av fast rättspraxis att kommissionen inte kan betraktas som en "domstol" i den mening som avses i den europeiska konventionen om de mänskliga rättigheterna (domen i ovannämnda målet Musique Diffusion française m.fl. mot kommissionen, punkt 7). Följaktligen finns det ingen anledning att godta sökandens argument att beslutet är olagligt enbart av det skälet att det har antagits inom ramen för ett system där kommissionen både har utredningsansvaret och beslutsansvaret. Det skall dock betonas att kommissionen under det administrativa förfarandet vid denna är skyldig att respektera de processrättsliga skyddsregler som föreskrivs i gemenskapsrätten.

57 Sökanden har även påstått att på gemenskapsrättens nuvarande stadium kan kommissionens partiskhet inte kompenseras av att det föreskrivs möjlighet att väcka talan mot kommissionens beslut vid en domstol med full prövningsrätt, vilket strider mot de krav som uppställs i den europeiska konventionen om de mänskliga rättigheterna.

58 Det skall i detta hänseende erinras om att kommissionen har en övervakningsuppgift enligt gemenskapsrätten som innefattar uppgiften att beivra överträdelser av artiklarna 85.1 och 86 i fördraget.

59 Enligt förordning nr 17 får kommissionen vidare genom beslut ålägga företag och företagssammanslutningar böter för att uppsåtligen eller av oaktsamhet ha överträtt dessa bestämmelser.

60 Kravet på en effektiv domstolskontroll av kommissionens beslut om fastställelse och beivrande av överträdelser av gemenskapens ovannämnda konkurrensregler utgör en gemenskapsrättslig grundprincip som följer av medlemsstaternas gemensamma konstitutionella traditioner (se i detta hänseende förstainstansrättens dom av den 27 juni 1995 i mål T-186/94, Guérin automobiles mot kommissionen, REG 1995, s. II-1753, punkt 23).

61 I förevarande fall har denna gemenskapsrättsliga grundprincip inte åsidosatts.

62 För det första är förstainstansrätten en oavhängig och opartisk domstol som har inrättats genom rådets beslut 88/591/EKSG, EEG, Euratom av den 24 oktober 1988 om upprättandet av Europeiska gemenskapernas förstainstansrätt (EGT L 319, s. 1, ändrad i EGT 1989, L 241, s. 4; svensk specialutgåva, område 7, volym 2, s. 89). Som framgår av tredje övervägandet i detta beslut har förstainstansrätten inrättats i syfte att förbättra rättsskyddet för individen i ärenden som kräver en ingående undersökning av komplicerade faktiska omständigheter.

63 För det andra är förstainstansrätten enligt artikel 3.1 c i samma beslut behörig att utöva de befogenheter som tilldelats domstolen genom fördragen om upprättandet av gemenskaperna och genom de rättsakter som har antagits för att genomföra fördragen, bland annat "[t]alan som väcks mot någon av gemenskapens institutioner av en fysisk eller juridisk person enligt artikel 173 andra stycket ... i Romfördraget och som rör genomförandet av konkurrensregler som skall tillämpas på företag". I mål som väcks med stöd av artikel 173 i fördraget skall lagenlighetskontrollen av kommissionens beslut som fastslår en överträdelse av konkurrensregler och som i detta hänseende ålägger den berörda fysiska eller juridiska personen böter anses utgöra en effektiv domstolskontroll av rättsakten i fråga. Med hjälp av de grunder som åberopas av den berörda fysiska eller juridiska personen till stöd för talan om ogiltigförklaring kan förstainstansrätten bedöma huruvida kommissionens faktiska och rättsliga bedömning i ett konkurrensärende är riktig.

64 För det tredje framgår det av artikel 17 i förordning nr 17 att förstainstansrätten "har oinskränkt rätt enligt fördragets artikel 172 att pröva beslut genom vilka kommissionen har fastställt böter eller viten [och förstainstansrätten] kan upphäva, sätta ned eller höja ålagda böter eller viten". Härav följer att förstainstansrätten är behörig att bedöma huruvida de ålagda böterna står i proportion till hur allvarlig den fastslagna överträdelsen är.

65 Av vad ovan anförts framgår att talan inte kan bifallas på denna grund.

B - Huruvida rätten till försvar har åsidosatts

Parternas argument

66 Sökanden har gjort gällande att det i meddelandet om anmärkningar inte beskrivs inom vilken geografisk marknad det påstås att sökanden har överträtt konkurrensrätten. I denna handling nämns den spanska marknaden endast en gång och de irländska, portugisiska och grekiska marknaderna nämns inte alls.

67 Härav har sökanden dragit slutsatsen att undersökningen inte omfattade de spanska, irländska, portugisiska, och grekiska marknaderna. Sökanden trodde därför inte att den behövde bemöta kommissionens påståenden angående överträdelser på dessa geografiska marknader.

68 I motsats till vad kommissionen har påstått i sina inlagor vid förstainstansrätten, är det inte uppenbart att meddelandet om anmärkningar omfattar "den spanska och den irländska marknaden samt delvis den portugisiska och den grekiska marknaden (åtminstone vad beträffar systemet för informationsutbyte)". Genom detta uttalande har kommissionen för övrigt implicit medgett att överenskommelsen inte omfattade den portugisiska och den grekiska marknaden.

69 Vad gäller frågan huruvida den spanska och den irländska marknaden omfattas av undersökningen är det faktum att kommissionen har hänvisat till vissa bilagor i meddelandet om anmärkningar (bilaga 5, 6, 18, 20-22, 55, 56, 60, 71, 80, 81, 109, 110, 111 och 118) irrelevant, eftersom det inte i någon av dessa bilagor nämns att dessa marknader berördes av den påstådda överträdelsen. I synnerhet avser bilagorna 5, 6, 55, 56, 60 och 71 inte Irland.

70 Vad gäller påståendet att undersökningen delvis omfattade den portugisiska och den grekiska marknaden, har kommissionen själv medgett att den portugisiska och den grekiska marknaden inte diskuterades vid PG Paperboards möten. I övrigt avser ett flertal av de bilagor som kommissionen har åberopat inte dessa marknader.

71 I vart fall är de indicier som visar att den spanska, den irländska, den grekiska och den portugisiska marknaden inte omfattas av meddelandet om anmärkningar mycket mera övertygande än de indicier som visar på motsatsen, bland annat och i synnerhet eftersom kommissionen inte inkluderade någon av dessa länder i sin mycket detaljerade analys av de sju prisinitiativ som den redogör för i meddelandet om anmärkningar.

72 Det framgår av en jämförelse mellan de sammanfattande tabellerna över prisinititiven, tabeller som fogats till meddelandet om anmärkningar och beslutet, att kommissionen har lagt till två kortfattade noteringar angående prishöjningarna i Spanien som avsåg prisinitiativen i oktober 1989 (prisinitiativ E) och i januari 1991 (prisinitiativ G) i de tabeller som fogats till beslutet. Emellertid avser endast den andra anmärkningen sökanden.

73 I beslutet hänvisas inte till någon av de fyra marknader som nämnts ovan i samband med frågan om genomförandet av PG Paperboards prisbeslut på de nationella marknaderna.

74 Genom att inte tydligt ange vilken geografisk marknad som berörs, har kommissionen åsidosatt skyldigheten att på ett adekvat sätt definiera den relevanta marknaden, trots att förstainstansrätten har ansett denna skyldighet utgöra en grundläggande princip (domen i ovannämnda målet SIV m.fl. mot kommissionen, punkt 159).

75 Det framgår av beslutet att undersökningen och överträdelsen omfattade hela gemenskapen utom Portugal och Grekland (punkt 158 i övervägandena) trots att meddelandet om anmärkningar tydde på att Spanien och Irland inte heller omfattades av de framförda anmärkningarna. Genom att i beslutet vidhålla anmärkningar som sökanden aldrig gavs tillfälle att bemöta, har kommissionen åsidosatt artikel 4 i kommissionens förordning nr 99/66/EEG av den 25 juli 1963 om sådana förhör som avses i artikel 19.1 och 19.2 i rådets förordning nr 17 (EGT L 127, s. 2268, svensk specialutgåva, område 8, volym 1, s. 32, nedan kallad förordning nr 99/63).

76 Kommissionen anser att det framgår tydligt av meddelandet om anmärkningar, ett begrepp som omfattar både huvuddokumentet och bilagorna, att det täcker den spanska och den irländska marknaden i överträdelsens alla delar och att det till viss del täcker den portugisiska och den grekiska marknaden, eftersom bevisningen för en samordning på dessa två marknader endast omfattar systemet för informationsutbyte. Enligt kommissionen är det emellertid inte möjligt att av den sistnämnda omständigheten dra slutsatsen att överenskommelsen inte omfattade hela gemenskapen. Det kan endast medges att det inte fanns någon formell bevisning för att överenskommelsen omfattade dessa marknader.

77 Vad gäller överträdelsens geografiska omfattning har kommissionen hänvisat till bilagorna 5, 6, 18, 20-22, 49, 55, 56, 58, 60, 65, 71, 80, 81, 86, 88, 109, 110, 111, 117 och 118 till meddelandet om anmärkningar. Kommissionen har med hänvisning till dessa bilagor dragit slutsatsen att sökandens val att inte försvara sig på denna punkt under det administrativa förfarandet inte kunde tillskrivas kommissionen.

78 Vad gäller prisinitiativen anser kommissionen att sökandens jämförelse i sina inlagor mellan de sammanfattande tabellerna är uppenbart missvisande, eftersom sökanden delgavs information om prishöjningarna i oktober 1989 och januari 1991 innan beslutet antogs.

79 Vad gäller sökandens påstående att kommissionen måste definiera den relevanta geografiska marknaden innan den undersöker huruvida ett visst agerande är förenligt med artikel 85.1 i fördraget, anser kommissionen att en sådan definition inte är nödvändig vid bedömningen av en konkurrensbegränsning då det, som i förevarande fall, är uppenbart att minimiregeln inte kan tillämpas på överträdelsen i och med att nästan alla företag som är verksamma på den aktuella marknaden på gemenskapens geografiska territorium deltog i överträdelsen. Enligt kommissionen motsägs inte denna slutsats av domen i ovannämnda målet SIV m.fl. mot kommissionen.

Förstainstansrättens bedömning

80 Det är en grundläggande gemenskapsrättslig princip att rätten till försvar skall iakttas i varje förfarande som kan leda till påföljder, särskilt böter eller viten. Denna princip skall iakttas även i förfaranden av administrativ karaktär (domstolens dom av den 13 februari 1979 i mål 85/76, Hoffman-La Roche mot kommissionen, REG 1979, s. 461, punkt 9, svensk specialutgåva, häfte 4).

81 I enlighet med denna princip föreskrivs i artikel 19.1 i förordning nr 17 och artikel 4 i förordning 99/63 att kommissionen skall i sina beslut endast ta upp sådana anmärkningar mot de berörda företagen beträffande vilka de har haft tillfälle att yttra sig.

82 I artikel 1 sjunde strecksatsen i beslutet uppges att de i denna artikel nämnda företagen planlade och genomförde samtidiga och enhetliga prishöjningar "inom hela Europeiska gemenskapen".

83 Eftersom sökanden har gjort gällande att meddelandet om anmärkningar inte innehåller någon uppgift om att en sådan prissamverkan förekom i fyra av gemenskapens medlemsstater, nämligen i Spanien, Irland, Grekland och i Portugal, skall det i förevarande fall undersökas huruvida redogörelsen för anmärkningarna var tillräckligt klar, om än kortfattad, för att sökanden verkligen skulle kunna förstå vilket geografiskt område nämnda samverkan omfattade. Det är nämligen endast under denna förutsättning som meddelandet om anmärkningar kan fylla den funktion som avses i gemenskapsförordningarna, och som består i att tillhandahålla samtliga uppgifter som företagen behöver för att på ett ändamålsenligt sätt kunna försvara sig innan kommissionen fattar ett slutligt beslut (se domstolens dom av den 31 mars 1993 i de förenade målen C-89/85, C-104/85, C-114/85, C-116/85, C-117/85 och C-125/85-C-129/85, Ahlström Osakeyhtiö m.fl. mot kommissionen, REG 1993, s. I-1307, punkt 42, svensk specialutgåva, häfte 14).

84 Det meddelande om anmärkningar som riktades till sökanden utgörs av grunddokumentet, bilagorna och enskilda upplysningar rörande sökanden. Grunddokumentet innehåller ingen avgörande del (dispositif) utan "en sammanfattning av överträdelsen". I denna sammanfattning anges bland annat att gemenskapens kartongtillverkare har i strid med artikel 85 i fördraget i samförstånd "planlagt och genomfört samtidiga och enhetliga prishöjningar inom hela gemenskapen". Det anges uttryckligen i denna sammanfattning att den skall förstås mot bakgrund av alla de detaljerade anmärkningar som anges i handlingens övriga delar.

85 Det framgår enligt kommissionen av meddelandet om anmärkningar i dess helhet att den påstådda överträdelsen omfattade hela gemenskapen. I detta hänseende kan undersökningen av påståendena i meddelandet om anmärkningar angående det konkurrensbegränsande beteendets geografiska omfattning inte begränsas till prissamverkan, eftersom det framgår av meddelandet om anmärkningar (s. 83-88) att de huvudsakliga kännetecknen för det påstådda systemet med "pris framför kvantitet" hade till syfte att begränsa konkurrensen inom den gemensamma marknaden.

86 Vad gäller undersökningen av de faktiska omständigheterna, anges följande i meddelandet om anmärkningar (s. 37) angående den roll JMC hade i prissamverkan:

"JMC diskuterade hur de prisbeslut som fattats av PWG i detalj skulle genomföras på varje marknad. JMC hade huvudsakligen till uppgift att 'dels utreda om det var möjligt att genomföra prishöjningarna och, om så var fallet, hur detta skulle ske, dels försöka upprätta ett system med likvärdiga (det vill säga enhetliga) priser i Europa'".

87 Vad gäller samverkan kring marknadsandelar, anges i meddelandet om anmärkningar (s. 51) att överenskommelsen om marknadsandelar "avsåg marknadsandelarna på hela den västeuropeiska marknaden".

88 På denna punkt hänvisar meddelandet om anmärkningar till Storas förklaringar, enligt vilka (bilaga 43 till meddelandet om anmärkningar, punkt 1.1):

"Diskussioner rörande kvantitativa marknadsandelar fördes inom PWG. Kvaliteten nyfiber (GC-kvalitet och UC-kvalitet) och kvaliteten returfiber (GD-kvalitet och UD-kvalitet) undersöktes separat. Diskussionerna avsåg hela Europa och varje land diskuterades särskilt. Under dessa diskussioner avsågs med 'Europa' samtliga EG-stater och EFTA-stater".

89 Vad beträffar prissamverkan anges följande i meddelandet om anmärkningar (s. 69):

"Det framgår av handlingarna ... att systemen med de så kallade 'likvärdiga' eller 'europeiska' priserna hade införts och att katalogpriser på samma nivå samtidigt hade införts i hela Europa".

90 Vad beträffar den rättsliga bedömningen anges följande i meddelandet om anmärkningar under rubriken "överträdelsens art":

"Systemet med 'pris framför kvantitet' hade i huvudsak följande kännetecken:

...

- regelbundet genomförande av samordnade prisinitiativ, som bestod i att samtliga tillverkare genomförde samtidiga och enhetliga prishöjningar på de olika nationella marknaderna;

- genomförande av ett enhetligt system för fastställande av priser på europeisk nivå;

..."

91 Slutligen betonas följande i meddelandet om anmärkningar under rubriken "inverkan på handeln mellan medlemsstaterna" (s. 88):

"I förevarande fall måste samverkansavtalen, som omfattade så gott som all försäljning i hela gemenskapen (samt i andra länder i Västeuropa) av en viktig industriprodukt, på grund av att de var allomfattande ha medfört att handelsmönstren ändrades i förhållande till den kurs som de annars skulle ha följt".

92 Uppgifterna om den påstådda överträdelsens geografiska omfattning, såsom de framgår av huvuddokumentet i meddelandet om anmärkningar, bekräftas i denna handling av kommissionens huvudsakliga bevisning, det vill säga Storas förklaringar. Enligt Stora omfattade det konkurrensbegränsande beteendet i fråga om priser åtminstone hela gemenskapens territorium. Som exempel kan nämnas att Stora angående två initiativ till prishöjningar år 1988 har förklarat att "ett avtal har ingåtts om att (år 1988) genomföra två prishöjningar på hela gemenskapsmarknaden" (punkt 4 i bilaga 39 till meddelandet om anmärkningar). Likaså har Stora förklarat, vilket redan har påpekats (se ovan punkt 88), att samverkan kring marknadsandelar avsåg hela Europa.

93 Under dessa omständigheter skall meddelandet om anmärkningar anses uppfylla det ovannämnda kravet på att tydligt uppge vilket geografiskt område inom gemenskapen som samverkan omfattade. Härav följer att enbart det faktum att vissa medlemsstater inte nämns uttryckligen saknar relevans.

94 Kommissionen var inte heller i förevarande fall skyldig att definiera den relevanta geografiska marknaden innan den prövade huruvida att det förelåg en konkurrensbegränsning på denna marknad (se nedan punkt 231 och följande punkter).

95 Eftersom sökanden som svar på en skriftlig fråga från förstainstansrätten emellertid har uppgett att den i huvudsak sålde sina produkter på den spanska marknaden, skall det påpekas att det uttryckligen hänvisas till den spanska marknaden i flera av de handlingar som omnämns i meddelandet om anmärkningar och som fogats till detta som bilagor (bilaga 109, 110, 111, 117 och de tekniska bilagorna E och G).

96 I meddelandet om anmärkningar (s. 55) kommenteras bilaga 109 på följande sätt:

"De tillverkare som var närvarande vid mötet [med JMC den 16 oktober 1989] ... diskuterade frågan hur den tillkännagivna prishöjningen som skulle träda i kraft den 1 oktober 1989 (i de flesta länder) skulle genomföras på de olika nationella marknaderna".

97 Den spanska marknaden nämns uttryckligen bland de nationella marknader som räknas upp i bilaga 109:

"c) Spanien

Prishöjningen har tillkännagivits och den kommer att kunna genomföras utan några större problem ...".

98 I den tekniska bilagan E, som avser prisinitiativen i oktober 1989, kommenteras och återges delvis bilaga 111 till meddelandet om anmärkningar, vilket är en prislista som har påträffats hos Rena. Denna lista har förvisso identifierats som bilaga 110 till meddelandet om anmärkningar, men en noggrann läsare kan inte ha undgått att upptäcka att det i själva verket är fråga om bilaga 111.

99 De framställda uppgifterna gäller priset på varje kartongkvalitet i varje land samt datum för när prishöjningen tillkännagavs och uppgifter om den spanska marknaden förekommer uttryckligen i denna handling.

100 Slutligen anges följande i den tekniska bilagan E:

"Detaljerna angående varje tillverkares prishöjningar anges i tabell E.

(NB: Finnboard, Feldmühle och Kopparfors höjde sina priser i Spanien med de andelar som anges i bilaga 117)".

101 Även om hänvisningen till bilaga 117 till meddelandet om anmärkningar utgör ett beklagligt fel, eftersom det i själva verket är bilaga 111 som avses, skall det dock konstateras att den spanska marknaden uttryckligen nämns i den tekniska bilagan E.

102 Slutligen innehåller den tekniska bilagan G (s. 4), som avser prisinitiativen i januari 1991, följande upplysning:

"Detaljerna angående varje tillverkares prishöjningar anges i tabell G.

De huvudsakliga tillverkarna som säljer sina produkter på den spanska marknaden (Cascades, Finnboard, Iggesund, Tampella Española, Feldmühle) har alla tillkännagivit att de avser att höja priserna med 5 PTA/kg."

103 Mot bakgrund av vad ovan anförts kan kommissionen inte anses ha åsidosatt sökandens rätt till försvar.

104 Talan kan därför inte bifallas på denna grund.

C - Huruvida artikel 190 i fördraget har åsidosatts

Parternas argument

105 Sökanden har med hänvisning till motiveringskravet (generaladvokaten Van Gervens förslag till avgörande till dom av den 15 juni 1994 i mål C-137/92 P, kommissionen mot BASF m.fl., REG 1994, s. I-2555, I-2559, I-2572) gjort gällande att skyldigheten att motivera ett beslut att ålägga böter skall tolkas strikt, i synnerhet då kommissionen fattar beslut om betydligt högre böter än i tidigare beslut (domstolens dom av den 26 november 1975 i mål 73/74, Groupement des fabricants de papiers peints de Belgique m.fl. mot kommissionen, REG 1975, s. 1491; svensk specialutgåva, häfte 2).

106 I detta mål har kommissionen inte i sökandens fall lämnat en tydlig och sammanhängande redogörelse för vilka faktiska och rättsliga överväganden som har legat till grund för beslutet. Varken sökanden eller förstainstansrätten har därför haft möjlighet att få inblick i kommissionens resonemang i alla delar. Detta gäller i synnerhet definitionen av den relevanta geografiska marknaden och bedömningen av i vilken mån sökanden deltog i de påstådda överträdelserna.

107 Kommissionen har slutligen åsidosatt motiveringsskyldigheten vid fastställandet av bötesbeloppets storlek.

108 Kommissionen anser att grunden skall underkännas, eftersom sökanden endast allmänt har åberopat artikel 190 i fördraget. Talan kan i vart fall inte bifallas på denna grund, eftersom beslutet är tillräckligt motiverat.

Förstainstansrättens bedömning

109 Enligt fast rättspraxis har skyldigheten att motivera ett individuellt beslut till syfte att göra det möjligt för gemenskapsdomstolarna att pröva beslutets lagenlighet och att ge den berörde de upplysningar som är nödvändiga för att denne skall kunna bedöma om beslutet är välgrundat eller om det eventuellt är behäftat med ett sådant fel att det är möjligt att ifrågasätta dess giltighet, med det tillägget att omfattningen av denna skyldighet beror på rättsaktens art och det sammanhang i vilket den har antagits (se bland annat förstainstansrättens dom av den 11 december 1996 i mål T-49/95, Van Megen Sports mot kommissionen, REG 1996, s. II-1799, punkt 51). Kommissionen är enligt artikel 190 i fördraget skyldig att ange de faktiska och rättsliga omständigheter som utgör den rättsliga grunden för beslutet samt de överväganden som fått kommissionen att fatta sitt beslut. Däremot behöver inte kommissionen behandla samtliga faktiska och rättsliga frågor som har åberopats under det administrativa förfarandet (se bland annat domen i ovannämnda målet Van Landewyck m.fl. mot kommissionen, punkt 66).

110 I föreliggande fall innehåller beslutet direkta hänvisningar till sökanden i samband med beskrivningen av de samordnade prishöjningarna (punkterna 77 och 89 i övervägandena). Punkterna i beslutet som innehåller en beskrivning av de diskussioner med ett konkurrensbegränsande syfte som fördes inom JMC (bland annat punkterna 44-46, 58, 71, 73, 84, 85 och 87 i övervägandena), avser utan tvekan sökanden som inte heller förnekat att den deltog i detta organs möten. Slutligen framgår klart av beslutet hur kommissionen resonerade när den kom fram till att sökanden hade deltagit i en övergripande överenskommelse (punkt 116-119 i övervägandena).

111 Mot denna bakgrund ges sökanden tillräcklig ledning av motiveringen av beslutet för att den skall kunna avgöra vilka huvudsakliga faktiska och rättsliga omständigheter som låg till grund för det resonemang som föranledde kommissionen att anse sökanden som delaktig i en överträdelse av artikel 85.1 i fördraget.

112 Vad gäller motiveringen av den i beslutet avsedda geografiska marknaden, är det tillräckligt att konstatera att både beslutet i sig (artikel 1) och beslutsskälen (bland annat punkt 2 första stycket, tredje och femte strecksatserna, punkt 44 andra stycket, andra strecksatsen, punkt 52 och punkt 76 första stycket i övervägandena) avser konkurrensbegränsande beteenden inom hela gemenskapen.

113 Sökandens påstående att beslutet inte är tillräckligt motiverat på denna punkt kan under dessa omständigheter inte godtas.

114 Vad slutligen gäller frågan huruvida kommissionen har åsidosatt motiveringsskyldigheten vid fastställandet av bötesbeloppets storlek, skall det konstateras att även om kommissionen skulle ha åsidosatt denna skyldighet, påverkar detta endast lagenligheten av artikel 3 i beslutet som ålägger sökanden böter. Förstainstansrätten kommer därför att pröva dessa argument när den prövar sökandens grunder till stöd för yrkandet att böterna skall upphävas eller nedsättas (se nedan punkt 238 och följande punkter).

115 Härav följer att talan inte kan bifallas på denna grund.

D - Huruvida kommissionens bedömning att sökanden har överträtt artikel 85.1 i fördraget är felaktig

Parternas argument

116 Denna grund kan delas in i fyra delgrunder.

117 Sökanden har under den första delgrunden gjort gällande att den inte deltog i en konkurrensbegränsande global plan.

118 Sökanden har erinrat om att den i sitt svar på meddelandet om anmärkningar medgav att den var medlem av PG Paperboard och att den hade deltagit i möten med en del av PG Paperboards organ samt i Fides system för informationsutbyte. Sökanden har dock uppgett att den inte kände till att informationen hade en konkurrensbegränsande verkan.

119 Sökanden kan inte anses ha deltagit i en konkurrensbegränsande global plan bara för att den i begränsad omfattning deltog i möten med PG Paperboards organ och i informationsutbytet i denna organisation. För övrigt har kommissionen felaktigt likställt sökandens deltagande i PG Paperboards organ med ett deltagande i själva överenskommelsen när den i svarsinlagan hänvisar till "överenskommelsens organ".

120 Kommissionen har inte framfört någon trovärdig och avgörande bevisning till stöd för sitt påstående att sökanden deltog i det gemensamma systemet. Eftersom sökanden inte nämns i någon av de handlingar som åberopas som bevisning i beslutet, har kommissionen endast bevisat att sökanden var närvarande vid vissa möten och att den deltog i ett informationsutbyte. Sökanden har i detta hänseende påpekat att det är skillnad mellan att delta i en konkurrensbegränsande global plan och att delta i vissa delar av denna plan, vilka kan anses utgöra mindre allvarliga överträdelser (genom att närvara vid vissa möten och delta i informationsutbytet).

121 Sökanden har, efter att ha genomfört det test som kommissionen använde sig av när den fastställde att beslutets mottagare hade deltagit i överenskommelsen (punkt 116-121 i övervägandena i beslutet), dragit slutsatsen att ett sådant test i sökandens fall visar att den inte deltog i det påstådda gemensamma systemet. Det är nämligen inte möjligt att fastställa ett samband mellan sökanden och samverkan med hjälp av den bevisning som kommissionen har åberopat i beslutet.

122 Sökanden har under den andra delgrunden gjort gällande att den inte deltog i de prishöjningar som beslutades vid JMC:s möte den 6 september 1990 (punkt 89 i övervägandena i beslutet). I likhet med vad sökanden påpekade i sitt svar på meddelandet om anmärkningar (punkt 5.2.2, i synnerhet punkt 5.2.2.1) har kommissionen inte bevisat att sökanden deltog i samordningen av priser och att den höjde priserna i enlighet med denna.

123 Vidare innehåller varken beslutet eller meddelandet om anmärkningar några uppgifter som tyder på att sökanden medverkade till att kontrollera att prishöjningarna genomfördes.

124 Sökanden har i sin replik preciserat att när den påstod att den inte deltog i samordningen av priser, skall detta påstående förstås så, att den aldrig åtog sig att sätta sina priser på en viss nivå. Detta innebär inte att sökanden inte kände till att de stora tillverkarna ingick sådana avtal, troligen under PWG:s möten. Sökanden har även förtydligat att dess handelspolitik aldrig följde samma regler som de som tillämpades av sökandens konkurrenter.

125 Sökanden har under den tredje delgrunden gjort gällande att den varken deltog i en samverkan i syfte att reglera produktionsvolymerna eller i en samverkan kring marknadsandelar.

126 Sökanden har konstaterat att det påstås i beslutet (punkt 51 och följande punkter i övervägandena) att det inom PG Paperboard hade börjat utvecklats ett system för reglering av priser och av produktionsvolymer, vilket grundade sig på en påstådd "politik inriktad på pris framför kvantitet". Det påstås även i beslutet (punkt 58 i övervägandena) att alla mindre kartongtillverkare, även om de inte informerades om de detaljerade diskussionerna angående marknadsandelar som fördes inom PWG, var införstådda med politiken inriktad på "pris framför kvantitet" och därför var fullständigt informerade om att de största tillverkarna hade ingått ett generellt avtal om att bibehålla konstanta tillförselnivåer och om det nödvändiga i att anpassa sitt eget agerande härefter.

127 Kommissionen har emellertid inte bevisat detta påstående i sökandens fall. Sökandens handelspolitik, som det klart och tydligt redogörs för i svaret på meddelandet om anmärkningar, har tvärtom alltid gått ut på att öka försäljningen på marknaden, även om marginalen skulle bli mindre med de erhållna priserna.

128 Vidare har kommissionen felaktigt gjort gällande att sökanden deltog i samverkan kring driftstopp och i samverkan kring marknadsandelar. Kommissionen har nämligen medgett i punkt 116 i övervägandena i beslutet att det endast var de stora tillverkarna som hade ingått avtal om produktionsvolym och marknadsandelar.

129 Anmärkningen om marknadsuppdelning har inte heller bevisats och stöds inte heller i beslutet. Det framgår i vart fall av utveckligen av sökandens försäljning på gemenskapsmarknaderna att detta påstående är ogrundat i sökandens fall.

130 Sökanden har slutligen under den fjärde delgrunden gjort gällande att en närmare beskrivning av den relevanta geografiska marknaden inte finns med i meddelandet om anmärkningar (se ovan punkt 66) och inte heller i beslutet. Det är nämligen endast i punkt 138 i övervägandena som gränserna för den geografiska marknaden preciseras, en punkt i vilken det medges att överträdelserna inte har begåtts på den portugisiska och den grekiska marknaden. Sökanden har påpekat att det föreligger en motsägelse mellan denna punkt i övervägandena och punkt 61 i övervägandena, i vilken det betonas att Fides system för informationsutbyte täckte hela Västeuropa.

131 Frågan om hur den relevanta geografiska marknaden skall definieras är viktig för bedömningen av huruvida det föreligger en överträdelse eller inte samt vid bedömningen av hur allvarlig överträdelsen var och vilken omfattning den hade. Sökanden deltog endast i överträdelsen i liten utsträckning, eftersom den spanska, den portugisiska, den grekiska och den irländska marknaden, på vilka sökanden utövade sin verksamhet till största delen, inte omfattades av förfarandet.

132 Vidare förefaller den spanska och den irländska marknaden anses utgöra en del av den relevanta geografiska marknaden (punkt 72 i övervägandena i beslutet), trots att dessa nationella marknader inte på något sätt nämns i den största delen av den bevisning som åberopas i beslutet. I synnerhet hänvisar den bevisning som kommissionen har åberopat till stöd för sitt påstående att det förelåg att avtal att höja priserna till den spanska och den irländska marknaden endast i de delar som avser prishöjningarna i oktober 1989, i april 1990 och i januari 1991.

133 Kommissionen anser att de argument som sökanden har framfört i sitt svar på meddelandet om anmärkningar skall avvisas, eftersom det inte har visats att de kan åberopas för att ifrågasätta det omtvistade beslutet.

134 Kommissionen har vidare vad gäller den första delgrunden betonat att det rätta tillvägagångssättet i ett fall som det förevarande är att först påvisa överenskommelsens existens, funktion och huvudsakliga egenskaper i dess helhet, därefter att fastställa huruvida det föreligger trovärdig och avgörande bevisning för att de olika tillverkarna deltog i det gemensamma systemet och slutligen att fastställa under vilken period varje tillverkare deltog i överträdelsen. Kommissionen har i detta sammanhang hänvisat till punkt 116 andra stycket i övervägandena i beslutet enligt vilken prissamverkan och volymkontrollen utgjorde olösligt förbundna delar av samma globala plan.

135 Kommissionen har presumerat att alla tillverkare som var medlemmar av PG Paperboard och som satt med i de olika kommittéerna deltog i överenskommelsen, eftersom PG Paperboard i sig bedrev en verksamhet som huvudsakligen var olaglig. PWG och JMC ägnade sig nästan bara åt att fastställa priser och dela upp marknaderna.

136 För övrigt framgår det av en rad direkta bevis att sökanden deltog i överträdelsen, vilket framgår av beslutet och av bilagorna till meddelandet om anmärkningar. Sökanden omnämns i viktiga handlingar som bevisar överenskommelsens existens i dess helhet eller de sätt på vilka den kommit till uttryck.

137 Kommissionen har vad gäller den andra delgrunden gjort gällande att det är fastställt att sökanden deltog i en prissamverkan. Sökandens svar på meddelandet om anmärkningar endast bekräftar att den deltog i en prissamverkan, eftersom sökanden, på grund av sitt deltagande i överenskommelsens organ, inte kan rättfärdiga den påstådda eftersläpningen med att tillkännage priserna med att det var ett klokt sätt att anpassa sig till marknadens villkor.

138 Kommissionen har vad gäller den tredje delgrunden påpekat att sökanden inte har förnekat att den deltog i överenskommelsens huvudsakliga organ, med undantag för PWG, och att det är bevisat att det existerade ett avtal och samordnat förfarande som kunde tillskrivas sökanden på detta område (se bland annat punkt 111-113 i övervägandena i beslutet). Kommissionen behöver därför inte lägga fram direkt bevisning för att varje presumerad deltagare uttryckligen gav sitt medgivande eller tydligt gav uttryck för att den stödde samtliga aspekter av eller varje moment i överenskommelsen så länge den varade (punkt 116 i övervägandena i beslutet). Såväl rättsreglernas materiella innehåll som praktiska förhållanden talar emot en sådan splittrad inställning, eftersom överträdelsen i huvudsak består i att tillverkarna under flera år tillsammans medverkade i en gemensam illegal verksamhet med ett gemensamt syfte (samma punkt i övervägandena).

139 Även om det bara var de stora tillverkarna som bland annat diskuterade marknadsandelar och driftstopp inom PWG, betyder inte detta att de mindre tillverkarna inte var inblandade i den delen av överenskommelsen. De sistnämnda hölls nämligen informerade och hade accepterat den marknadsuppdelningspolitik som fördes inom PWG (punkt 58 i övervägandena i beslutet), de hade bidragit till att införa systemet med kontroll av försäljning och av marknadsandelar genom att lämna användbar information till Fides och de informerades om planerna på driftstopp som diskuterades inom JMC (punkt 71 i övervägandena).

140 Kommissionen anser att den fjärde delgrunden inte heller kan godtas.

141 Den har i detta avseende hänvisat till de argument som anförts ovan (se ovan punkt 76 och följande punkter). Den har emellertid betonat att det inte påstås i punkt 138 i övervägandena i beslutet att överträdelserna inte har ägt rum i Grekland och Portugal, utan endast att det inte finns tillförlitlig bevisning för att det förelåg prisavtal i dessa länder. Kommissionen har även underkänt sökandens påstående att det föreligger en motstridighet mellan det faktum att Fides system för informationsutbyte täckte hela Europa och att det saknas bevis för att prisavtal förekom i Grekland och i Portugal.

Förstainstansrättens bedömning

142 Förstainstansrätten skall inledningsvis pröva de tre första delgrunderna som avser frågan huruvida sökanden deltog i den överträdelse som fastslås i artikel 1 i beslutet. Den fjärde delgrunden som avser frågan huruvida kommissionen i tillräcklig mån har definierat den relevanta geografiska marknaden skall undersökas separat.

De tre första delgrunderna: Huruvida sökanden deltog i den överträdelse som fastslås i artikel 1 i beslutet

143 Det skall inledningsvis påpekas att enligt artikel 44.1 c i rättegångsreglerna skall varje ansökan innehålla uppgifter om tvisteföremålet och en kortfattad framställning av grunderna för talan. Dessa uppgifter skall vara tillräckligt klara och precisa för att göra det möjligt för svaranden att förbereda sitt försvar och för förstainstansrätten att avgöra talan, i förekommande fall utan några andra uppgifter till stöd för denna. För att säkerställa rättssäkerheten och god rättskipning krävs, för att en talan skall kunna tas upp till sakprövning, att de faktiska och rättsliga omständigheter som denna grundas på, åtminstone kortfattat, på ett sammanhängande och begripligt sätt framgår av själva ansökans lydelse (se till exempel förstainstansrättens beslut av den 29 november 1993 i mål T-56/92, Koelman mot kommissionen, Rec. 1993, s. II-1267, punkt 21).

144 Det skall i förevarande fall konstateras att när sökanden hänvisar till sina argument i svaret på meddelandet om anmärkningar åberopar den varken en ny grund eller ett annat argument än dem som anges i ansökan genom vilken talan anhängiggjorts. Genom att i ansökan hänvisa till vissa argument i svaret på meddelandet om anmärkningar har sökanden således endast på vissa punkter velat ange stöd för och komplettera själva ansökan. Under dessa omständigheter kan sökandens argument till stöd för denna grund prövas i sak.

145 Förstainstansrätten skall inledningsvis undersöka huruvida kommissionen har bevisat att sökanden deltog i överträdelsen av artikel 85.1 i fördraget mellan mars 1988 och februari 1989, vilket är den tidpunkt från vilken sökanden har medgett att den började delta i JMC:s möten. Förstainstansrätten skall sedan undersöka huruvida kommissionen har styrkt att sökanden deltog i en överträdelse av artikel 85.1 i fördraget under den återstående perioden, det vill säga från februari 1989 till april 1991.

1. Perioden mars 1988 till februari 1989

146 I punkt 162 fjärde stycket i övervägandena i beslutet anges följande:

"Enso Española började delta regelbundet i möten med en kommitté inom PG Paperboard (den ekonomiska kommittén) år 1987 och deltog för första gången i 'President Conference' den 25 maj 1988. Företaget påstår att det inte började att delta i JMC förrän i februari 1989. Den deltog emellertid i det första prisinitiativet år 1988 och det kan därför anses att den rent faktiskt började delta i överträdelsen omkring denna tidpunkt."

147 Kommissionen har, för att bevisa att sökanden deltog i en överträdelse av gemenskapens konkurrensregler under den period som nu prövas, hänvisat till att detta företag deltog i PC:s möten den 25 maj och den 17 november 1988 (tabell 3 fogad till beslutet), att företaget deltog i COE:s möte den 3 maj 1988 (tabell 6 fogad till beslutet) och slutligen till hur sökanden rent faktiskt har satt sina priser.

148 Förstainstansrätten skall pröva denna bevisning i ovannämnda ordning.

a) Sökandens deltagande i vissa av PC:s möten

149 Vad beträffar sökandens deltagande i två särskilt angivna möten med PC har kommissionen inte förebringat några bevis för syftet med dessa möten. När kommissionen hänvisar till deltagandet som ett bevis för företagets deltagande i en överträdelse av artikel 85.1 i fördraget, grundar den sig följaktligen utan tvekan på den allmänna beskrivning av syftet med detta organs möten som ges i beslutet samt på de bevis som åberopas däri till stöd för denna beskrivning.

150 I detta avseende uttrycks följande i beslutet: "Som Stora har förklarat hade PWG bland annat till syfte att för 'President Conference' redogöra för vilka åtgärder som var nödvändiga för att reglera marknaden ... De verkställande direktörerna som deltog i 'President Conferences' informerades härigenom om de beslut som fattades av PWG och om de anvisningar som de skulle vidarebefordra till sina försäljningsavdelningar i syfte att genomföra prisinitiativen" (punkt 41 första stycket i övervägandena). Kommissionen påpekar vidare att "PWG träffades regelbundet före varje planerad 'President Conference'. Eftersom det var samma person som innehade ordförandeskapet vid båda dessa möten råder det ingen tvekan om att denne meddelade resultaten av PWG:s diskussioner till de övriga 'direktörer' som inte ingick i den mer begränsade kretsen" (punkt 38 andra stycket i övervägandena).

151 Stora har påstått att deltagarna i PC:s möten informerades om de beslut som PWG fattade (bilaga 39 till meddelandet om anmärkningar, punkt 8). Riktigheten av detta påstående har emellertid bestritts av ett flertal av de företag som deltagit i PC:s möten. I synnerhet har sökanden implicit bestritt detta påstående, eftersom den har bestritt att den deltog i en överträdelse av artikel 85.1 i fördraget. Följaktligen kan Storas förklaringar beträffande PC:s roll inte utan stöd av andra bevis anses utgöra tillräckligt bevis för syftet med nämnda organs möten.

152 Handlingarna i målet innefattar visserligen en handling, närmare bestämt ett uttalande av den 22 mars 1993 av en tidigare medlem av direktionen vid Feldmühle (Roos), som vid första anblicken bekräftar Storas påståenden. Roos har bland annat påpekat följande: "Innehållet i de diskussioner som fördes inom PWG vidarebefordrades till de företag som inte var företrädda inom gruppen i samband med de verkställande direktörernas sammanträde som följde direkt efter, eller om det inte förekom ett sådant sammanträde direkt efteråt, vid JMC:s möte." Även om denna handling inte uttryckligen har åberopats i beslutet till stöd för kommissionens påståenden beträffande syftet med PC:s möten, kan det i alla händelser inte anses som ett ytterligare bevis som kan läggas till Storas förklaringar. Dessa förklaringar är nämligen en syntes av de svar som lämnats av vart och ett av de tre företag som ingick i Stora-koncernen vid tiden för överträdelsen, däribland Feldmühle, och den tidigare medlemmen av direktionen vid det sistnämnda företaget utgör utan tvekan en av källorna till Storas egna förklaringar.

153 Kommissionen anser i beslutet att bilaga 61 till meddelandet om anmärkningar, en handling som påträffades hos Mayr-Melnhofs försäljningsagent i Förenade kungariket och som avser ett möte i Wien den 12 och den 13 december 1986, "bekräftar Storas uppgift att 'President Conference' rent faktiskt diskuterade en samverkanspolitik för prissättning" (punkt 41 tredje stycket och punkt 75 andra stycket i övervägandena). Denna handling innehåller följande upplysning:

"Prispolitiken i Förenade kungariket

Representanten för Weig var närvarande vid ett nyligen hållet möte med Fides, under vilket denne förklarade att de tyckte att 9 procent var en för hög procentsats för Förenade kungariket och att de insisterade på 7 procent!! Besvikelsen är stor, eftersom detta utgör 'förhandlingsnivån' för samtliga. Prispolitiken för Förenade kungariket kommer att föras av RHU med stöd av [Mayr-Melnhof] även om detta medför en tillfällig minskning av kvantiteten trots att vi anstränger oss för att bibehålla målet med 9 procent (vilket återstår att se). [Mayr-Melnhof/FS] bedriver en politik som syftar till att öka deras marknadsandel i Förenade kungariket, men vinstminskningen är allvarlig och vi måste kämpa för att återta kontrollen över priset. [Mayr-Melnhof] bestrider inte det faktum att det är känt att de har ökat sin kvantitet i Tyskland med 6 000, eftersom detta inte gör saken bättre!"

154 Det möte med Fides till vilket hänvisas i början av det citerade stycket är enligt Mayr-Melnhof (svar på en begäran om upplysningar, bilaga 62 till meddelandet om anmärkningar) förmodligen PC:s möte den 10 november 1986, vid vilket sökanden inte var närvarande enligt tabell 3 fogad till beslutet.

155 Det kan konstateras att den aktuella handlingen bekräftar att Weig har reagerat genom att lämna uppgifter om sin framtida prispolitik i Förenade kungariket med avseende på en ursprunglig prishöjningsnivå.

156 Den kan emellertid inte anses utgöra bevis för att Weig har reagerat på den fastställda nivån för höjningen av det pris som överenskommits mellan de företag som träffats inom ramen för PG Paperboard vid ett tidigare tillfälle än den 10 november 1986.

157 Kommissionen har inte åberopat några andra bevis med denna innebörd. Vidare kan Weigs hänvisning till en prishöjning på "9 procent" förklaras av meddelandet från Thames Board Limited den 5 november 1986 om en prishöjning i Förenade kungariket (bilaga A-12-1). Detta meddelande offentliggjordes med kort varsel, såsom framgår av ett pressklipp (bilaga A-12-3). Slutligen har kommissionen inte förebringat någon annan handling som skulle kunna utgöra ett direkt bevis för att diskussioner om prishöjningarna ägde rum under PC:s möten. Mot denna bakgrund kan det inte uteslutas att Weigs yttrande, såsom det återges i bilaga 61 till meddelandet om anmärkningar, gjordes utanför PC:s möte den 10 november 1986, vilket Weig vid upprepade tillfällen hävdat under sammanträdet.

FORTS. AV DOMSKÄL UNDER DOK.NR: 694A0348.1

158 Kommissionen anser även i beslutet att "de skrivelser som kommissionen påträffade hos FS-Karton (medlem av Mayr-Melnhof-koncernen) bekräftar att ett avtal träffades inom ramen för 'President Conference' och PWG i slutet av år 1987 om frågor som gällde reglering av volymer och prisdisciplin" (punkt 53 första stycket i övervägandena). Kommissionen har i detta avseende hänvisat till bilaga 73 till meddelandet om anmärkningar, en konfidentiell skrivelse av den 28 december 1988 från försäljningschefen för Mayr-Melnhof-koncernen i Tyskland (Katzner), till verkställande direktören för Mayr-Melnhof i Österrike (Gröller), angående marknadsläget.

159 Skrivelsens upphovsman har som inledning erinrat om det nära samarbete avseende Europa som bedrevs inom "VD-kretsen" ("Präsidentenkreis"). Detta uttryck har tolkats av Mayr-Melnhof så att det avser såväl PWG som PC i mer allmän bemärkelse, det vill säga utan hänvisning till en händelse eller särskilt möte (bilaga 75 till meddelandet om anmärkningar, punkt 2.a).

160 Även om det i detta mål inte har bestritts att bilaga 73 till meddelandet om anmärkningar utgör ett bevis som bekräftar Storas förklaringar avseende dels förekomsten av en samverkan kring marknadsandelar mellan de företag som ingick i "VD-kretsen", dels en samverkan kring driftstoppen mellan samma företag, har kommissionen emellertid inte framlagt några andra bevis som bekräftar att PC:s syfte bland annat var att diskutera en samverkan kring marknadsandelar och en reglering av produktionskvantiteten. Följaktligen kan uttrycket "VD-kretsen" ("Präsidentenkreis") i bilaga 73 till meddelandet om anmärkningar, trots de förklaringar som Mayr-Melnhof gett, inte tolkas som en hänvisning till något annat organ än PWG.

161 Av det som anförts följer att kommissionen inte har styrkt att PC:s möten, förutom laglig verksamhet, även hade ett konkurrensbegränsande syfte. Följaktligen kan kommissionen inte heller av de åberopade bevisen sluta sig till att de företag som deltog i detta organs möten hade gjort sig skyldiga till en överträdelse av artikel 85.1 i fördraget.

162 Det finns således anledning att konstatera att det inte kan fastställas att sökanden åsidosatte artikel 85.1 i fördraget under perioden mars 1988 till februari 1989 på grund av att den deltog i två möten med PC.

b) Sökandens deltagande i ett möte med COE

163 Det är ostridigt att sökanden under perioden mars 1988 till februari 1989 deltog i ett enda möte med COE, nämligen det som ägde rum den 3 maj 1988. Eftersom kommissionen inte har framfört någon bevisning som hänför sig till detta möte, skall det i ett mera allmänt sammanhang undersökas huruvida COE:s möten hade ett konkurrensbegränsande syfte.

164 Enligt beslutet var "det centrala temat för diskussionerna inom ekonomiska kommittén analyser och utvärderingar av marknadsläget för kartong i olika länder" (punkt 50 första stycket i övervägandena). COE "diskuterade (bland annat) prisvariationer på nationella marknader och orderstock samt redovisade sina slutsatser för JMC (eller till 'marknadskommittén', vilket var det organ som föregick JMC fram till slutet av år 1987)" (punkt 49 första stycket i övervägandena).

165 Enligt kommissionen "rörde det sig inte om diffusa diskussioner om marknadsvillkor, utan samtalen, som gällde villkoren på varje nationell marknad, skall ses mot bakgrund av de planerade prisinitiativen och i synnerhet mot bakgrund av att det i samband med höjningarna ansågs nödvändigt att tillfälligt stänga anläggningar" (punkt 50 första stycket i övervägandena). Kommissionen anser vidare att "[d]et är möjligt att ekonomiska kommittén var inblandad i mindre grad i prisfastställelsen som sådan, men det är inte trovärdigt att de som medverkade i denna kunde vara okunniga om det otillåtna syftet med de upplysningar de medvetet gav till JMC" (punkt 119 andra stycket i övervägandena).

166 Till stöd för sina påståenden enligt vilka diskussionerna inom COE hade ett konkurrensbegränsande syfte har kommissionen hänvisat till en enda handling, nämligen ett konfidentiellt meddelande från en företrädare för FS-Karton (Mayr-Melnhof-koncernen) beträffande huvuddragen i COE:s möte den 3 oktober 1989 (bilaga 70 till meddelandet om anmärkningar).

167 Kommissionen har i sitt beslut sammanfattat innehållet i denna handling enligt följande:

"... förutom en detaljerad studie av efterfrågan, produktion och orderläge på varje nationell marknad har följande punkter undersökts:

- det starka kundmotstånd som konstaterats mot den senaste höjningen av priset på GC från och med den 1 oktober,

- tillverkarnas orderstock på GC och GD, inklusive de enskilda tillverkarnas situation,

- rapporter om genomförda och planerade driftstopp,

- särskilda svårigheter med genomförandet av prishöjningen i Förenade kungariket och dennas inverkan på den nödvändiga prisskillnaden mellan GC- och GD-kvaliteterna

samt

- en jämförelse mellan varje nationell sammanslutnings förväntade och aktuella orderingång" (punkt 50 andra stycket i övervägandena).

168 Det kan medges att denna beskrivning av handlingens innehåll i huvudsak är korrekt. Kommissionen har emellertid inte förebringat något bevis för sitt påstående att bilaga 70 till meddelandet om anmärkningar kan anses "som ett tecken på den verkliga arten av detta organs överläggningar" (punkt 113 sista stycket i övervägandena i beslutet). Stora förklarar vidare följande: "JMC bildades i slutet av år 1987 och det första mötet hölls i början av år 1988. Från och med detta datum övertog JMC en del av ekonomiska kommitténs uppgifter. Ekonomiska kommitténs övriga uppgifter övertogs av statistikkommittén" (bilaga 39 till meddelandet om anmärkningar, punkt 13). Åtminstone vad beträffar den period som inleddes i början av år 1988, vilket är den enda period under vilken sökanden har ansetts överträda artikel 85.1 i fördraget, innehåller Storas förklaringar således inga uppgifter till stöd för kommissionens påstående att detta organs överläggningar hade ett konkurrensbegränsande syfte. Slutligen har kommissionen inte heller förebringat bevis för att deltagarna i COE:s möten var informerade om den exakta arten av JMC:s möten, vilket var det organ till vilket COE rapporterade. Det kan därmed inte uteslutas att de deltagare i COE:s möten som inte samtidigt deltog i JMC:s möten var okunniga om exakt hur JMC använde COE:s rapporter.

169 Av detta följer att bilaga 70 till meddelandet om anmärkningar inte styrker den verkliga arten av de diskussioner som hölls vid COE:s möten.

170 Det skall tilläggas att kommissionen själv förefaller vara av den uppfattningen att deltagandet i COE:s möten inte utgör tillräcklig bevisning för en överträdelse av något slag, eftersom sökanden, som deltog i möten med COE under år 1987, inte ansågs ha överträtt konkurrensreglerna före mars 1988.

171 Av detta följer att sökanden inte kan anses ha överträtt artikel 85.1 i fördraget på grund av att den deltog i ett möte med COE under den ifrågavarande perioden.

c) Sökandens verkliga agerande i prisfrågor

172 Vad gäller den ifrågavarande tidsperioden (från mars 1988 till februari 1989) framgår det av tabell B fogad till beslutet att kommissionen har konstaterat att sökanden höjde sina priser i Frankrike och Förenade kungariket den 1 mars respektive den 1 april 1988, det vill säga samma datum som PG Paperboards organ påstås ha fastställt. Enligt samma tabell har kommissionen inte kommit fram till att sökanden höjde sina priser på andra nationella marknader i samband med initiativet till prishöjning i mars/april 1988.

173 Enligt tabell C fogad till beslutet har kommissionen vidare ingen uppgift om huruvida sökanden höjde sina priser i samband med initiativet till prishöjningar i oktober 1988.

174 Under dessa omständigheter stöder inte sökandens verkliga agerande i prisfrågor, såsom detta har fastslagits av kommissionen, kommissionens påstående att sökanden deltog i en överträdelse av artikel 85.1 i fördraget.

d) Slutsats angående den ifrågavarande perioden

175 Mot bakgrund av vad ovan anförts är det inte möjligt att utifrån den bevisning som kommissionen har åberopat, inte ens om bevisningen beaktas i dess helhet, fastställa att sökanden överträdde artikel 85.1 i fördraget under perioden mars 1988 till februari 1989.

2. Perioden februari 1989 till april 1991

176 Enligt artikel 1 i beslutet har de företag som avses i denna artikel överträtt artikel 85.1 i fördraget genom att - vad sökanden beträffar från mars 1988 till i vart fall slutet av april 1991 - ha deltagit i ett avtal och samordnat förfarande som inleddes vid halvårsskiftet år 1986 och som innebar att kartongleverantörer inom gemenskapen bland annat "enades om regelbundna prishöjningar för varje produktkvalitet i de olika nationella valutorna" och "planlade och genomförde samtidiga och enhetliga prishöjningar inom hela Europeiska gemenskapen", "enades om att bibehålla de största tillverkarnas marknadsandelar på konstanta nivåer, men med möjlighet till vissa ändringar" samt "allt oftare från och med början av år 1990 vidtog samordnade åtgärder för att kontrollera tillförseln till den gemensamma marknaden i syfte att säkerställa genomförandet av de nämnda samordnade prishöjningarna".

177 Det följer därför enligt beslutet att vart och ett av de företag som nämns i artikel 1 i beslutet har överträtt artikel 85.1 i fördraget genom att delta i en enda överträdelse. Denna överträdelse utgörs av ett flertal fall av samverkan på tre olika omr