ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
41

När det gäller de konkurrensbegränsande verkningarna av LG:s beteende ansåg kommissionen, efter en analys i skälen 202–324 i det omtvistade beslutet, att borttagningen av järnvägsspåret kunde hindra LDZ från att träda in på den litauiska marknaden för godstransporter på järnväg eller åtminstone gjorde det mycket svårare för bolaget att träda in på marknaden, trots att LDZ, enligt kommissionen, hade en trovärdig möjlighet att transportera Orlens oljeprodukter, avsedda för sjöexport, från raffinaderiet till de lettiska kustterminalerna via den korta färdvägen till Lettland, innan järnvägsspåret togs bort.
22

För det tredje, uttrycket ”produktens beteckning” som endast används i punkt 4 a och b i del A i bilaga VI till förordning nr 1169/2011 definieras inte i förordningen. I vissa språkversioner, såsom den tyska (”Produktname”) eller den franska (”nom du produit”), skiljer sig detta uttryck mer från det uttryck som används i artikel 17 i förordning nr 1169/2011, det vill säga ”Bezeichnung des Lebensmittels” respektive ”dénomination de la denrée alimentaire”, jämfört med andra språkversioner som den spanska (”denominación del producto” och ”denominación del alimento”), tjeckiska (”název produktu” och ”název potraviny”), engelska (”name of the product” och ”name of the food”), kroatiska (”naziv proizvoda” och ”naziv hrane”), italienska (”denominazione del prodotto” och ”denominazione dell’alimento”), nederländska (”benaming van het product” och ”benaming van het levensmiddel”), polska (”nazwa produktu” och ”nazwa środka spożywczego”), portugisiska (”denominação do produto” och ”denominação do género alimentício”), rumänska (”denumirea produsului” och ”denumirea produsului alimentar”), slovakiska (”názov výrobku” och ”názov potraviny”), slovenska (”ime proizvoda” och ”ime živila”), finska (”tuotteen nimi” och ”elintarvikkeen nimi”) och svenska (”produktens beteckning” och ”livsmedlets beteckning”).
36

Om en sådan verksamhet är kontinuerlig och identisk, så ska den nämligen anses ingå i ett enda och redan godkänt projekt som inte behöver bli föremål för en ny bedömning enligt artikel 6.3 första meningen i direktiv 92/43 (se, för ett liknande resonemang, dom av den 7 november 2018, Coöperatie Mobilisation for the Environment m.fl., C‑293/17 och C‑294/17, EU:C:2018:882, punkterna 78 och 79, dom av den 29 juli 2019, Inter-Environnement Wallonie och Bond Beter Leefmilieu Vlaanderen, C‑411/17, EU:C:2019:622, punkt 128, och dom av den 9 september 2020, Friends of the Irish Environment, C‑254/19, EU:C:2020:680, punkt 35).
42

Domstolen har redan haft tillfälle att understryka att det såväl av ordalydelsen som av systematiken i artikel 60.1 i förordning nr 987/2009 framgår att det ska göras åtskillnad mellan att lämna in en ansökan om familjeförmåner och rätten att motta sådana förmåner. Det framgår visserligen även av nämnda artikels ordalydelse att det räcker att en av de personer som eventuellt kan ha rätt till familjeförmåner lämnar in en ansökan om sådana förmåner för att behöriga institutioner i medlemsstaten ska vara förpliktade att beakta ansökan. Unionsrätten utgör emellertid inte något hinder för att en sådan institution med tillämpning av nationell rätt drar slutsatsen att den person som har rätt att motta familjeförmåner för barn är en annan person än den som har lämnat in ansökan om dessa förmåner (se, för ett liknande resonemang, dom av den 22 oktober 2015, Trapkowski, C‑378/14, EU:C:2015:720, punkterna 46–48).
33

Det ska erinras om att skyndsam handläggning av ett mål utgör ett processrättsligt instrument som är avsett att hantera synnerligen brådskande fall (se, för ett liknande resonemang, dom av den 10 mars 2022, Commissioners for Her Majesty's Revenue and Customs (Heltäckande sjukförsäkring), C‑247/20, EU:C:2022:177, punkt 41 och där angiven rättspraxis).
7

I artikel 17 i förordning nr 1896/2006, som har rubriken ”Verkan av inlämnande av bestridande”, föreskrivs följande: ”1. Om ett bestridande lämnas in inom den tidsfrist som anges i artikel 16.2 ska förfarandet gå vidare vid de behöriga domstolarna i ursprungsmedlemsstaten, såvida inte sökanden uttryckligen begärt att förfarandet i så fall ska avbrytas. Förfarandet ska fortsätta i enlighet med bestämmelserna för a) det europeiska småmålsförfarande som fastställs i förordning (EG) nr 861/2007 [Europaparlamentets och rådets förordning (EG) nr 861/2007 av den 11 juli 2007 om inrättande av ett europeiskt småmålsförfarande (EUT L 199, 2007, s. 1)], i tillämpliga fall, eller b) ett lämpligt nationellt civilrättsligt förfarande. 2. Om sökanden inte har angett vilket av förfarandena i punkt 1 a och b som denne begär ska tillämpas på hans fordran i det förfarande som följer om ett bestridande lämnas in, eller om sökanden har begärt att det europeiska småmålsförfarandet som fastställs i förordning (EG) nr 861/2007 ska tillämpas på en fordran som inte omfattas av den förordningen, ska förfarandet övergå till det lämpliga nationella civilrättsliga förfarandet, såvida inte sökanden uttryckligen har begärt att en sådan övergång inte ska ske. 3. Att sökanden gjort sin fordran gällande genom det europeiska betalningsföreläggandet får inte enligt nationell lagstiftning inverka menligt på hans ställning i ett senare ordinarie civilrättsligt förfarande. 4. Övergången till ett civilrättsligt förfarande i den mening som avses i leden a och b i punkt 1 ska regleras av rätten i ursprungsmedlemsstaten. 5. Sökanden ska informeras om huruvida svaranden har gett in ett bestridande och om eventuell övergång till ett civilrättsligt förfarande i enlighet med punkt 1.”
15

Artikel 26 i direktiv 2014/24 har rubriken ”Val av förfaranden”. I punkterna 4 och 6 i den artikeln föreskrivs följande: ”4. Medlemsstaterna ska föreskriva att de upphandlande myndigheterna får tillämpa förhandlade förfaranden under konkurrens eller konkurrenspräglade dialoger i följande situationer: … b) För byggentreprenader, varor eller tjänster där endast ogiltiga eller oacceptabla anbud har lämnats enligt ett öppet eller selektivt förfarande. I sådana situationer ska den upphandlande myndigheten inte vara skyldig att offentliggöra ett meddelande om upphandling om den i förfarandet inbegriper endast de anbudsgivare som uppfyller kriterierna i artiklarna 57–64 och som i ett föregående öppet eller selektivt förfarande har lämnat anbud som uppfyller de formella kraven för anbudsförfarandet. I synnerhet anbud som inte överensstämmer med upphandlingsdokumenten, som inkommit för sent, där det finns bevis för hemligt samförstånd eller korruption, eller som den upphandlande myndigheten funnit onormalt låga, ska anses vara ogiltiga. I synnerhet ska anbud som lämnats in av anbudsgivare som saknar de kvalifikationer som fordras, och anbud vars pris överskrider den budget som beslutats och dokumenterats av den upphandlande myndigheten innan upphandlingsförfarandet inleds anses vara oacceptabla. … 6. Medlemsstaterna kan föreskriva att upphandlande myndigheter, i de särskilda fall och under de särskilda omständigheter som uttryckligen anges i artikel 32, får tillämpa ett förhandlat förfarande utan föregående offentliggörande av anbudsinfordran. Medlemsstaterna får inte tillåta att detta förfarande tillämpas i andra fall än de som anges i artikel 32.”
–

absoluts -bikes and more- GmbH & Co. KG, genom C. Rohnke, Rechtsanwalt,
24

För att genomföra bestämmelserna i utträdesavtalet om fortsatt tillämpning av rambeslut 2002/584 under övergångsperioden, å ena sidan, och bestämmelser i handels- och samarbetsavtalet som föreskriver tillämpning av den mekanism för överlämnande som inrättats genom avdelning VII i tredje delen av sistnämnda avtal på vissa europeiska arresteringsorder som utfärdats före övergångsperiodens utgång, å andra sidan, vad gäller europeiska arresteringsorder som utfärdats av en rättslig myndighet i Förenade kungariket, har Irland successivt antagit: – European Arrest Warrant Act, 2003 (Designated Member State) (Amendment) Order 2020 (2020 års förordning om ändring av 2003 års lag om en europeisk arresteringsorder (utpekad medlemsstat)) och Withdrawal of the United Kingdom from the European Union (Consequential Provisions) Act 2019 (2019 års lag om Förenade kungarikets utträde ur Europeiska unionen (följdbestämmelser)) om europeiska arresteringsorder som utfärdats före övergångsperiodens utgång och som avser personer som gripits före denna periods utgång, – European Arrest Warrant (Application to Third Countries) (United Kingdom) Order 2020 (2020 års förordning om en europeisk arresteringsorder (tillämpning avseende tredjeland) (Förenade kungariket), angående europeiska arresteringsorder som utfärdats före övergångsperiodens utgång och som avser personer som ännu inte har gripits vid denna övergångsperiods utgång.
15

I artikel 40.1 i enerģētikas likums (energilagen) av den 3 september 1998 (Latvijas Vēstnesis, 1998, nr 273), i den lydelse som gällde under perioden den 1 juni 2001–7 juni 2005 (Latvijas Vēstnesis, 2001, nr 83), föreskrivs följande: ”Det godkända eldistributionsföretaget ska från mindre vattenkraftverk som är belägna i dess koncessionsområde och vars kapacitet inte överstiger två megawatt, under förutsättning att driften av dessa kraftverk och deras anläggningar har inletts före den 1 januari 2003, köpa den överskottsel som dessa kraftverk producerar, när de väl har tillgodosett sina egna behov och i enlighet med de nationella parametrarna för elkvalitet, under åtta år från det att driften av det aktuella elkraftverket inleds, till ett pris som motsvarar två gånger det genomsnittliga försäljningspriset för elen. Priset för ett sådant köp ska därefter fastställas av tillsynsmyndigheten.”
22

I decreto-legge n. 132 – Misure urgenti di degiurisdizionalizzazione ed altri per la definizione dell'arretrato in materia di processo civile (lagdekret nr 132 om brådskande åtgärder för utomrättslig lösning och andra åtgärder för att minska eftersläpningen i civilrättsliga förfaranden) av den 12 september 2014 (GURI nr 212 av den 12 september 2014), vilket omvandlades till lag genom lag nr 162 av den 10 november 2014 (GURI nr 261 av den 10 november 2014) (nedan kallad lagdekret nr 132/2014), föreskrivs i de två första styckena i artikel 12, vilken har rubriken ”Separation genom ömsesidigt samtycke, ansökan om äktenskapets upplösande eller upplösande av de civilrättsliga verkningarna av äktenskap och ändringar av villkoren för hemskillnaden eller äktenskapsskillnaden hos tjänstemannen i civilståndsärenden”, föreskrivs att makarna, eventuellt biträdda av en advokat, hos tjänstemannen i civilståndsärenden, bland annat kan ingå överenskommelse om äktenskapets upplösande eller om upplösande av de civilrättsliga verkningarna av äktenskap, under förutsättning att makarna inte har några minderåriga barn eller vuxna barn som saknar rättskapacitet eller är allvarligt handikappade eller ekonomiskt beroende.
28

Det ska inledningsvis erinras om att enligt domstolens fasta praxis är ställningen som unionsmedborgare avsedd att vara den grundläggande ställningen för medlemsstaternas medborgare så att de medborgare som befinner sig i samma ställning ska kunna få samma behandling i rättsligt hänseende, oberoende av nationalitet och med förbehåll för de uttryckliga undantag som föreskrivs i detta avseende (se, för ett liknande resonemang, dom av den 20 september 2001, Grzelczyk, C‑184/99, EU:C:2001:458, punkt 31, och dom av den 15 juli 2021, The Department for Communities in Northern Ireland, C‑709/20, EU:C:2021:602, punkt 62).
18

Enligt ITA 2010, i dess ursprungliga lydelse (som trädde i kraft den 1 januari 2011), var passiva ränteintäkter och royaltyintäkter inte beskattningsbara, oavsett inkomstkälla och oavsett tillämpningen av territorialitetsprincipen. ITA 2010 ändrades år 2013, och dessa ändringar trädde i kraft den 1 juli 2013. De innebar att all ränta på koncerninterna lån var beskattningsbar till den generella skattesatsen på 10 procent i den mån som erhållen eller upplupen ränta per ursprungsföretag överskred 100000 brittiska pund (GBP) per år. Enligt de år 2013 genomförda ändringar av ITA 2010 som trädde i kraft den 1 januari 2014 skulle även alla royaltyintäkter (erhållen eller upplupen royalty i ett Gibraltar-registrerat företag) beskattas med denna tioprocentiga skattesats.
35

Det krävs för övrigt att den nationella domstolen klargör den faktiska och rättsliga bakgrunden till de frågor som ställs, eller att den åtminstone förklarar de faktiska omständigheter som ligger till grund för dessa frågor, eftersom det är nödvändigt att komma fram till en tolkning av unionsrätten som är användbar för den nationella domstolen. Beslutet om hänskjutande måste dessutom ange de närmare skälen till att den nationella domstolen anser det vara oklart hur unionsrätten ska tolkas och till att den anser det nödvändigt att ställa en tolkningsfråga till EU‑domstolen (dom av den 10 mars 2022, Commissioners for Her Majesty’s Revenue and Customs (Heltäckande sjukförsäkring), C‑247/20, EU:C:2022:177, punkt 75 och där angiven rättspraxis).
76

Däremot får sådana företag inte på genom användning av andra medel än sådana som räknas till en pris- och prestationskonkurrens (competition on the merits) göra det svårare för lika effektiva konkurrenter att komma in på eller stanna kvar på den relevanta marknaden. Bland annat måste företagen avhålla sig från att utnyttja sin dominerande ställning för att utvidga sin verksamhet till en annan marknad på annat sätt än genom en pris- och prestationskonkurrens (competition on the merits) (se, för ett liknande resonemang, dom av den 3 oktober 1985, CBEM, 311/84,EU:C:1985:394, punkt 25, dom av den 14 november 1996, Tetra Pak/kommissionen, C‑333/94 P, EU:C:1996:436, punkt 25, och dom av den 17 februari 2011, TeliaSonera Sverige, C‑52/09, EU:C:2011:83, punkt 87).
58

I förevarande fall framgår det av beslutet om hänskjutande att denna aspekt av tolkningsfrågan tycks hänföra sig till den omständigheten att FN:s undervisningsarbete under 2008 uppgick till 165 timmar, varvid dessa timmar fördelades mellan två av UA:s fakulteter så att han undervisade vid den ena motsvarade 50 procent av en heltidstjänst, och vid den andra motsvarande 10 procent av en heltidstjänst, medan den erbjudna tjänsten för 2009 omfattade 135 timmars undervisning, vilket skulle ha motsvarat 15 procent av en heltidstjänst vid den första fakulteten och 5 procent av en sådan tjänst vid den andra fakulteten. Härav följer att under 2008 motsvarade 165 timmars undervisning 60 procent av en heltidstjänst, medan under 2009 motsvarade 135 timmars undervisning endast 20 procent av en heltidstjänst, utan att den betydande minskningen av denna procentandel i förhållande till den mer moderata minskningen av antalet undervisningstimmar grundade sig på objektiva kriterier.
37

I detta hänseende ska det erinras om att det följer av fast rättspraxis att det uteslutande ankommer på den nationella domstolen, vid vilken målet anhängiggjorts och vilken har ansvaret för det rättsliga avgörandet, att mot bakgrund av de särskilda omständigheterna i målet bedöma såväl om ett förhandsavgörande är nödvändigt för att döma i saken som relevansen av de frågor som ställs till EU-domstolen. EU-domstolen är följaktligen i princip skyldig att meddela ett förhandsavgörande när de frågor som ställts avser tolkningen av unionsrätten (dom av den 15 juli 2021, The Department for Communities in Northern Ireland, C‑709/20, EU:C:2021:602, punkt 55 och där angiven rättspraxis).
13

I artikel 30, med rubriken ”Regleringsorgan”, i direktiv 2001/14 föreskrivs följande: ”1. Utan att det påverkar tillämpningen av artikel 21.6 skall medlemsstaterna upprätta ett regleringsorgan. Detta organ, som kan vara det ministerium som ansvarar för transport eller något annat organ, skall i fråga om organisation, finansieringsavgöranden, juridisk struktur och beslutsfattande vara oberoende i förhållande till varje infrastrukturförvaltare, avgiftsorgan, tilldelningsorgan eller sökande. Organet ska dessutom vara funktionellt oberoende av varje behörig myndighet som deltar i tilldelning av ett avtal om offentliga tjänster. Organet skall i sin verksamhet följa de principer som anges i den här artikeln enligt vilka överklagande- och tillsynsfunktionen kan förläggas till olika organ. 2. En sökande skall kunna överklaga till regleringsorganet om han anser att han har blivit orättvist behandlad, diskriminerad eller på något sätt kränkt, särskilt när det gäller beslut som fattats av infrastrukturförvaltaren eller i tillämpliga fall järnvägsföretaget om … d) avgiftssystemet, e) nivå eller struktur i fråga om de infrastrukturavgifter som den sökande måste eller kan bli tvungen att betala, … 3. Regleringsorganet skall säkerställa att de avgifter som infrastrukturförvaltaren fastställer är förenliga med kapitel II och inte är diskriminerande. Förhandlingar mellan sökande och en infrastrukturförvaltare om nivån på infrastrukturavgifter skall bara vara tillåten om de sker under överinseende av regleringsorganet. Regleringsorganet skall ingripa om det är sannolikt att förhandlingarna strider mot detta direktiv. 4. Regleringsorganet skall ha befogenhet att begära relevant information från infrastrukturförvaltaren, sökande och alla inblandade tredje parter i den berörda medlemsstaten och denna information skall lämnas in utan onödigt dröjsmål. 5. Regleringsorganet skall fatta beslut om varje klagomål och vidta åtgärder för att avhjälpa en situation inom högst två månader efter det att all information lämnats in. Trots vad som sägs i punkt 6 skall ett beslut av regleringsorganet vara bindande för alla parter som omfattas av beslutet. Om ett beslut om att vägra tilldelning av infrastrukturkapacitet eller villkoren i ett erbjudande om kapacitet överklagas skall regleringsorganet antingen bekräfta att det inte behövs någon ändring av infrastrukturförvaltarens beslut, eller begära en ändring av det beslutet i enlighet med riktlinjer som regleringsorganet anger. 6. Medlemsstaterna skall vidta nödvändiga åtgärder för att säkerställa att de beslut som fattas av regleringsorganet kan överklagas till domstol.”
29

Enligt det förfarande för samarbete mellan nationella domstolar och EU-domstolen som införts genom artikel 267 FEUF ankommer det på EU-domstolen att ge den nationella domstolen ett användbart svar, som gör det möjligt för den domstolen att avgöra det mål som den ska pröva. I detta syfte kan EU-domstolen behöva omformulera de frågor som hänskjutits (dom av den 15 juli 2021, The Department for Communities in Northern Ireland, C‑709/20, EU:C:2021:602, punkt 61 och där angiven rättspraxis).
40

Det framgår av begäran om förhandsavgörande att den hänskjutande domstolen vill få klarhet i huruvida det är tillräckligt att den information som krävs enligt direktiv 2011/83 lämnas i de allmänna villkoren för tillhandahållande av tjänster på mellanhandens webbplats, och att denna information har godkänts av konsumenten genom att denne kryssat i en viss härför avsedd ruta innan vederbörande betalade för biljetten, för att den informationsskyldighet som föreskrivs i artiklarna 6.1, 8.1 och 8.7 i direktivet ska anses ha iakttagits. Även om det antas att konsumenten har erhållit all nödvändig information på den entrébiljett till evenemanget som sedan överlämnas till honom eller henne, kan denna omständighet inte anses påverka den andra frågans relevans. Under alla omständigheter har den hänskjutande domstolen, som ensam är behörig att bedöma de faktiska omständigheterna i det nationella målet, preciserat att konsumenten i förevarande fall inte fått någon bekräftelse av det ingångna avtalet på ett varaktigt medium, inbegripet all den information som avses i artikel 6.1 i direktiv 2011/83, såsom krävs enligt artikel 8.7 i direktivet. Invändningen att den andra frågan inte kan tas upp till prövning kan följaktligen inte godtas.
20

Mot denna bakgrund beslutade Verwaltungsgericht Wien (Förvaltningsdomstolen i Wien, Österrike) att vilandeförklara målet och ställa följande frågor till EU‑domstolen: ”1) Ska artikel 9.1 c i direktiv [2003/109] tolkas så, att varje period, oavsett hur kort, som en varaktigt bosatt tredjelandsmedborgare vistas fysiskt inom [unionens] territorium under en period om tolv månader i följd räcker för att vederbörande inte ska förlora sin ställning som varaktigt bosatt enligt denna bestämmelse? 2) För det fall att den första frågan ska besvaras nekande, vilka kvalitativa och/eller kvantitativa krav ska vistelser inom [unionens] territorium under en period om tolv månader i följd uppfylla för att en varaktigt bosatt tredjelandsmedborgare inte ska förlora sin ställning som varaktigt bosatt? Är det endast i de fall där den berörda tredjelandsmedborgaren haft sin hemvist eller sina huvudsakliga intressen inom [unionens] territorium under tolv månader i följd som vistelser där under denna period medför att ställningen som varaktigt bosatt inte går förlorad? 3) Utgör artikel 9.1 c i direktiv [2003/109] hinder mot nationella bestämmelser som innebär att varaktigt bosatta tredjelandsmedborgare förlorar sin ställning som varaktigt bosatta, om de under en period om tolv månader i följd visserligen har vistats inom [unionens] territorium, men varken har haft sin hemvist eller sina huvudsakliga intressen där?”
12

Artikel 2 i Ordonanța de urgență a Guvernului nr. 3/2015 pentru aprobarea schemelor de plăți care se aplică în agricultură în perioada 2015–2020 și pentru modificarea articolului 2 din Legea nr. 36/1991 privind societățile agricole și alte forme de asociere în agricultură (brådskande regeringsdekret nr 3/2015 om godkännande av ersättningssystem som tillämpas inom jordbruket under perioden 2015–2020 och om ändring av artikel 2 i lag nr 36/1991 om jordbruksföretag och andra former av sammanslutningar på jordbruksområdet), av den 18 mars 2015 (Monitorul Oficial al României nr 191 av den 23 mars 2015), i den lydelse som är tillämplig i målet vid den nationella domstolen (nedan kallat OUG nr 3/2015), har följande lydelse: ”1. I detta lagdekret gäller följande definitioner: … n) jordbruksareal: den totala areal som upptas av åkermark, permanent gräsmark och permanent betesmark eller permanenta grödor, o) åkermark: mark som utnyttjas för jordbruksproduktion eller areal som är tillgänglig för jordbruksproduktion men som ligger i träda, oavsett om marken används för växthusproduktion eller odling i växthus med solpaneler eller odling under annat fast eller rörligt skydd, … r) markanvändning: användning för jordbruksverksamhet av den jordbruksareal inom jordbruksföretaget som står till jordbrukarens förfogande då ansökan inges under ansökningsåret”.
42

Domstolen påpekar inledningsvis att det av fast rättspraxis följer att enligt det förfarande för samarbete mellan nationella domstolar och EU‑domstolen som införts genom artikel 267 FEUF ankommer det på EU-domstolen att ge den nationella domstolen ett användbart svar, som gör det möjligt för den domstolen att avgöra det mål som den har att pröva. I detta syfte kan EU-domstolen behöva omformulera de frågor som hänskjutits (dom av den 15 juli 2021, The Department for Communities in Northern Ireland, C‑709/20, EU:C:2021:602, punkt 61 och där angiven rättspraxis).