Beslut meddelat av domstolens ordförande den 15 april 1998. - Camar Srl mot Europeiska kommissionen och Europeiska unionens råd. - Överklagande - Beslut meddelat av förstainstansrättens ordförande i ett interimistiskt förfarande - Krav på skyndsamhet - Artikel 30 i förordning (EEG) nr 404/93. - Mål C-43/98 P (R).



Rättsfallssamling 1998 s. I-01815



Sammanfattning



Nyckelord

1 Överklagande - Grunder - Felaktig bedömning av de faktiska omständigheterna - Avvisning - Tillämplig vid överklagande av ett beslut angående interimistiska åtgärder

(EG-fördraget, artikel 168a; domstolens EG-stadgar, artikel 50 andra stycket och artikel 51)

2 Interimistiskt förfarande - Interimistiska åtgärder - Villkor för beviljande - Allvarlig och irreparabel skada - Sökandebolagets faktiska situation - Bedömning i förhållande till den situation som den koncern som bolaget tillhör befinner sig i

(EG-fördraget, artikel 186; domstolens rättegångsregler, artikel 83.2; förstainstansrättens rättegångsregler, artikel 104.2)

3 Interimistiskt förfarande - Interimistiska åtgärder - Villkor för beviljande - Allvarlig och irreparabel skada - Fumus boni juris - Avslag enbart av det skälet att ärendet inte är brådskande - Följder för överklagandet

(EG-fördraget, artikel 186; domstolens rättegångsregler, artikel 83.2; förstainstansrättens rättegångsregler, artikel 104.2)

4 Interimistiskt förfarande - Interimistiska åtgärder - Villkor för beviljande - Övergång till den gemensamma organisationen av marknaden för bananer - Åtgärder som önskas i syfte att kompensera kommissionens vägran att vidta övergångsåtgärder - Tillämpning av de allmänna villkoren för beviljande

(EG-fördraget, artikel 186; domstolens rättegångsregler, artikel 83.4; förstinstansrättens rättegångsregler, artikel 104.2; rådets förordning nr 404/93, artikel 30)

Sammanfattning

1 Artikel 168a i fördraget och artikel 51 i domstolens EG-stadgar, enligt vilka ett överklagande till domstolen skall vara begränsat till rättsfrågor och inte får avse en prövning av de faktiska omständigheterna, gäller även vid överklagande av förstainstansrättens beslut i interimistiska förfaranden med stöd av artikel 50 andra stycket i nämnda stadga.

2 Vid bedömningen av huruvida en bananimportör åsamkas en allvarlig och irreparabel skada till följd av kommissionens beslut att vägra tilldela importören ytterligare ett antal importlicenser, åligger det den gemenskapsdomstol som skall fatta beslut i ärenden om interimistiska åtgärder att bland annat bedöma företagets faktiska situation med hänsyn till hur den koncern som klaganden tillhörde fungerade.

3 Inom ramen för ett överklagande av ett beslut genom vilket en ansökan om interimistiska åtgärder avslogs på grund av att de begärda åtgärderna inte var brådskande och att det inte prövades huruvida talan omedelbart framstod som faktiskt och rättsligt befogad (fumus boni juris), kan de grunder som avser fumus boni juris, men som inte innebär ett ifrågasättande av bedömningen att de begärda åtgärderna inte är brådskande, inte medföra att det överklagade beslutet helt eller ens delvis upphävs.

4 När en ansökan om interimistiska åtgärder anhängiggörs vid gemenskapsdomstolarna i syfte att kompensera kommissionens vägran att agera med stöd av artikel 30 i förordning nr 404/93 om övergångsåtgärder, i syfte att underlätta övergången till den ordning som fastställs genom den gemensamma organisationen av marknaden för bananer, skiljer sig inte villkoren för att gemenskapsdomstolarna skall föreskriva interimistiska åtgärder från de villkor under vilka interimistiska åtgärder kan föreskrivas i normala fall.

Medan kommissionen enligt nämnda artikel 30 kan och i vissa fall måste ingripa slutligt i vissa nödvändiga fall, skall gemenskapsdomstolarna, vid vilka talan har väckts i sak gentemot kommissionens åtgärder eller underlåtenhet att vidta åtgärder, endast föreskriva de interimistiska åtgärder som förefaller vara nödvändiga för att undvika att sökanden i målet, innan dom meddelas i sak, åsamkas allvarliga och bestående skador som inte kan gottgöras för det fall talan senare skulle bifallas i sak.

Gemenskapsdomstolarna skall inte vid tillämpning av artikel 30 i förordning nr 404/93 fatta beslut i kommissionens ställe, eftersom detta skulle innebära att gemenskapsdomstolarna vidtar en åtgärd som är mera långtgående än att föreskriva åtgärder som är nödvändiga för att säkerställa det framtida slutliga avgörandets fulla verkan.