ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
SV Europeiska unionens officiella tidning C 13/16

Begäran om förhandsavgörande framställd av Court of Appeal in Northern Ireland (Förenade kungariket) den 29 september 2010 — Seaport (NI) Ltd, Magherafelt district Council, F P McCann (Developments) Ltd, Younger Homes Ltd, Heron Btothers Ltd. G Small Conteacts och Creagh Concrete Products Ltd mot Department of the Environment for Northern Ireland

(Mål C-474/10)

()

2011/C 13/27

Rättegångsspråk: engelska

Hänskjutande domstol

Court of Appeal in Northern Ireland (Förenade kungariket)

Parter i målet vid den nationella domstolen

Klagande: Seaport (NI) Ltd, Magherafelt district Council, F P McCann (Developments) Ltd, Younger Homes Ltd, Heron Btothers Ltd. G Small Conteacts och Creagh Concrete Products Ltd

Motpart: Department of the Environment for Northern Ireland

Tolkningsfrågor

1. Ska direktiv [2001/42 (1)] tolkas så, att när en statlig myndighet som utarbetar en plan som omfattas av artikel 3 själv är den myndighet som har det övergripande miljöansvaret i medlemsstaten, står det medlemsstaten fritt att vägra utse någon myndighet enligt artikel 6.3 med vilken samråd ska ske med avseende på artiklarna 5 och 6?

2. Ska direktivet tolkas så, att när den myndighet som utarbetar en plan som omfattas av artikel 3 själv är den myndighet som har det övergripande miljöansvaret i medlemsstaten, är medlemsstaten skyldig att säkerställa att det finns ett samrådsorgan som kommer att utses och som är fristående från denna myndighet?

3. Ska direktivet tolkas så, att kravet i artikel 6.2, vilket innebär att de myndigheter som avses i artikel 6.3 och den allmänhet som avses i artikel 6.4 ska ges möjlighet att på ett tidigt stadium och ”inom rimlig tid” yttra sig, kan införlivas genom bestämmelser som föreskriver att den myndighet som ansvarar för att utarbeta planen ska godkänna den tidsgräns inom vilken yttranden ska avges i varje enskilt fall, eller måste de bestämmelser varigenom direktivet införlivas i sig föreskriva en tidsgräns, eller olika tidsgränser för olika omständigheter, inom vilken sådana yttranden ska avges?

(1) Europaparlamentets och rådets direktiv 2001/42/EG om bedömning av vissa planers och programs miljöpåverkan (EGT L 197, s. 30)
1.

Ska artiklarna 12.1 och 13.1 i direktivet (1) tolkas så, att de utgör hinder för nationella bestämmelser som innebär att en skadelidande i en trafikolycka enligt nationell lag utesluts från försäkringsskydd under följande omständigheter: a) Olyckan orsakades av en oförsäkrad förare, b) den oförsäkrade föraren hade getts tillåtelse av den skadelidande att framföra fordonet, c) den skadelidande var passagerare i fordonet vid tidpunkten för olyckan, och d) den skadelidande var försäkrad att framföra det ifrågavarande fordonet? I synnerhet: i) Ska en sådan nationell bestämmelse anses avse en situation där ”försäkringen inte omfattar fordonet” i den mening som avses i artikel 13.1 i direktivet? ii) Under omständigheterna i förevarande fall ska en tillåtelse som den försäkrade ger den icke-försäkrade anses utgöra ett ”uttryckligt eller underförstått tillstånd” i den mening som avses i artikel 13.1 a i direktivet? iii) Påverkas svaret på denna fråga av den omständigheten att nationella organ som är ansvariga för att utge ersättning för skador som orsakats av oidentifierade eller oförsäkrade fordon enligt artikel 10 i direktivet får utesluta ersättning till förmån för personer som frivilligt har stigit in i det fordon som orsakade sak- eller personskadan, om organet kan styrka att personerna visste att fordonet var oförsäkrat?
2.

Om fråga 1 ska besvaras jakande: Ålägger artikel 7 i direktiv 2003/88/EG — vilken medför en särskild skyldighet för arbetsgivaren, genom att den ger en arbetstagare som av hälsoskäl är frånvarande under en tid som uppgår till eller överstiger ett år rätt till betald semester — den nationella domstolen att, i en tvist mellan enskilda, underlåta att tillämpa en oförenlig nationell bestämmelse, som i det fallet uppställer som villkor för rätten till årlig betald semester att det utförs faktiskt arbete under minst tio dagar under intjänandeåret?
SV Europeiska unionens officiella tidning C 209/25

Överklagande ingett den 18 maj 2010 av Zhejiang Aokang Shoes Co., Ltd av den dom som tribunalen (åttonde avdelningen) meddelade den 4 mars 2010 i mål T-407/06, Zhejiang Aokang Shoes Co., Ltd mot Europeiska unionens råd

(Mål C-247/10 P)

()

2010/C 209/35

Rättegångsspråk: engelska

Parter

Klagande: Zhejiang Aokang Shoes Co., Ltd (ombud: M. Sánchez Rydelski, advokat)

Övriga parter i målet: Wenzhou Taima Shoes Co., Ltd, Europeiska unionens råd, Europeiska kommissionen, Confédération européenne de l'industrie de la chaussure (CEC), BA.LA. di Lanciotti Vittorio & C. Sas, Calzaturificio Elisabet Srl, Calzaturificio Iacovelli di Iacovelli Giuseppe & C. Snc, Calzaturificio Leopamy Srl, Calzaturificio Lunella Srl, Calzaturificio Mia Shoe Snc di Gattafoni Carlo & C., Calzaturificio Primitempi di Monaldi Geri, Calzaturificio R. G. di Rossi & Galiè Srl, Calz. S. G. di Seghetta Giampiero e Sergio Snc, Carim Srl, Florens Shoes SpA, Gattafoni Shoe Snc di Gattafoni Giampaolo & C., Grif Srl, Missouri Srl, New Swing Srl, Podosan Medical Shoes di Cirilli Michela, Viviane Sas

Klagandens yrkanden

Klaganden yrkar att domstolen ska

— upphäva tribunalens dom av den 4 mars 2010 i mål T-407/06,

— ogiltigförklara rådets förordning (EG) nr 1472/2006 (1) om införande av en slutgiltig antidumpningstull på import av vissa skodon av läder med ursprung i Kina och Vietnam i den mån denna avser sökanden,

— förplikta Europeiska unionens råd att ersätta sökandens rättegångskostnader avseende överklagandet och förfarandet i mål T-407/06 vid tribunalen.

Grunder och huvudargument

Sökanden har hävdat följande:

Tribunalen gjorde sig skyldig till felaktig rättstillämpning när den fann att kommissionen enligt artikel 17.3 i rådets förordning nr 384/96 (2) om skydd mot dumpad import från länder som inte är medlemmar i Europeiska gemenskapen (grundförordning) rättsenligt kunde besluta att inte undersöka och avgöra sökandens begäran om marknadsekonomisk status och individuell behandling.

Tribunalen gjorde sig skyldig till felaktig rättstillämpning med avseende på huruvida sökandens rätt till försvar åsidosattes i samband med den fastställda överträdelsen av artikel 20.5 i grundförordningen.

(1) Rådets förordning (EG) nr 1472/2006 av den 5 oktober 2006 om införande av en slutgiltig antidumpningstull på import av vissa skodon med överdelar av läder med ursprung i Folkrepubliken Kina och Socialistiska republiken Vietnam och om slutgiltigt uttag av den preliminära antidumpningstull som införts på sådan import (EUT L 275, s. 1).

(2) EGT L 56, s. 1
SV Europeiska unionens officiella tidning C 113/20

Begäran om förhandsavgörande framställd av Supreme Court of the United Kingdom (Förenade kungariket) den 8 februari 2010 — Office of Communications mot The Information Commissioner

(Mål C-71/10)

2010/C 113/31

Rättegångsspråk: engelska

Hänskjutande domstol

Supreme Court of the United Kingdom

Parter i målet vid den nationella domstolen

Klagande: Office of Communications

Motpart: The Information Commissioner

Tolkningsfråga

När en offentlig myndighet enligt rådets direktiv 2003/4/EG (1) innehar miljöinformation vars utlämnande skulle få vissa negativa följder för de separata intressen som tillvaratas genom fler än ett undantag (i detta fall intresset av allmän säkerhet som tillvaratas i artikel 4.2 b och intresset av immateriella rättigheter som tillvaratas i artikel 4.2 e), men utlämnandet inte skulle få sådana följder — om varje undantag betraktades separat — i tillräcklig utsträckning för att väga tyngre än allmänhetens intresse av att informationen lämnas ut, krävs det då enligt direktivet att det görs en ytterligare bedömning som innebär att de separata intressen som de två undantagen tillvaratar läggs samman och att de tillsammans vägs mot allmänhetens intresse av att informationen lämnas ut?

(1) Europaparlamentets och rådets direktiv 2003/4/EG av den 28 januari 2003 om allmänhetens tillgång till miljöinformation och om upphävande av rådets direktiv 90/313/EEG (EUT L 41, s. 26)
8.

Innehavaren gör gällande att: i) Syftet med presumtionsreglerna i regel 77 är att visa att harmoniseringsbyrån har fullgjort sin skyldighet att underrätta en part när den sänder en underrättelse till dennes företrädare avseende en fråga som omfattas av företrädarens behörighet. Harmoniseringsbyrån har ingen skyldighet att vidta ytterligare åtgärder. I förevarande fall saknar emellertid detta påstående betydelse. ii) Förfallet upphör vad gäller betalning av avgifter för förnyelse när innehavaren av varumärket och/eller den som särskilt utsetts att vara ansvarig för betalningen faktiskt får kännedom om den oavsiktliga underlåtelsen att betala. All annan tolkning skulle medföra att den aktuella bestämmelsen skulle bli oanvändbar, en professionell företrädare skulle alltid känna till och förväntas känna till relevanta tidsfrister varför det under alla omständigheter skulle sakna betydelse huruvida harmoniseringsbyrån sände denne en underrättelse. iii) Betalning av avgifterna för förnyelse är en enkel ekonomisk transaktion som inte kräver att innehavaren företräds av ett rättsligt ombud. En part kan således själv ombesörja betalningen eller delegera denna till någon annan. När företrädaren, som företrädde innehavaren vid harmoniseringsbyrån, inte är ansvarig för att betala avgifterna för förnyelse saknar underrättelse till denne betydelse. Underrättelsen har inte skett till parten och det ska inte anses att så skett. Företrädaren har ingen rättslig skyldighet att vidta några åtgärder med anledning av en sådan underrättelse (även om denne som ett uttryck för yrkesmässig hövlighet kan översända den till sin uppdragsgivare). iv) Under förevarande omständigheter är en företrädare för andra syften inte att anse som vederbörligen bemyndigad företrädare vad avser betalning av avgifter för förnyelse. En underrättelse till denne uppfyller således inte kraven i regel 77 och medför inte att presumtionsregeln träder ikraft. v) Sammanfattningsvis är den person som avses den som har ansvaret för den aktuella åtgärden. Det är endast när denne får kännedom om förfallet som den relevanta ansökningsfristen kan börja löpa. vi) Även om bestämmelserna i den Europeiska patentkonventionen inte är tvingande enligt gemenskapsrätten så måste de i hög grad beaktas. I den mån det finns praxis från det Europeiska patentverket avseende samma ordalydelse är det ytterst önskvärt att det görs samma tolkning. Om så inte sker måste den ena eller den andra tolkningen vara felaktig. Klagandebolaget gör gällande att de parallella besluten från Europeiska patentverket är riktiga och korrekt motiverade.
—

förklara att Republiken Italien har underlåtit att uppfylla sina skyldigheter enligt artiklarna 2–4 i kommissionens beslut nr 2008/697/EG av den 16 april 2008 om det statliga stöd C 13/07 (ex NN 15/06 och N 734/06) som Italien har genomfört till förmån för New Interline (delgivet med nr K(2008) 1321) och enligt EG-fördraget genom att inte inom den fastställda fristen vidta alla nödvändiga åtgärder för att upphöra med det statliga stöd som i nämnda beslut förklarats vara olagligt och oförenligt med den gemensamma marknaden, och
SV Europeiska unionens officiella tidning C 256/13

Begäran om förhandsavgörande framställd av Court of Appeal (England & Wales) (Civil Division) (Förenade kungariket) den 12 augusti 2009 — Secretary of State for the Home Department mot Maria Dias

(Mål C-325/09)

2009/C 256/26

Rättegångsspråk: engelska

Hänskjutande domstol

Court of Appeal (England & Wales) (Civil Division)

Parte) i målet vid den nationella domstolen

Klagande: Secretary of State for the Home Department

Motpart: Maria Dias

Tolkningsfrågor

1. Ska en EU-medborgare, som uppehåller sig i en medlemsstat där han eller hon inte är medborgare och som före införlivandet av direktiv 2004/38 (1) innehade ett uppehållstillstånd som utfärdats på giltigt sätt i enlighet med artikel 4.2 i direktiv 68/360/EEG (2), men under en period av tillståndets giltighetstid var ofrivilligt arbetslös, inte försörjde sig själv och inte uppfyllde kraven för utfärdande av ett sådant tillstånd, anses ha ”uppehållit sig lagligt” i den mottagande medlemsstaten även under den perioden enbart i kraft av sitt innehav av detta tillstånd, vilket skulle innebära att denna person senare kan erhålla permanent uppehållsrätt enligt artikel 16.1 i direktiv 2004/38/EG?

2. Om en vistelse som arbetstagare under en fortlöpande period av fem år före den 30 april 2006 inte berättigar till den permanenta uppehållsrätt som införts genom artikel 16.1 i direktiv 2004/38/EG, följer det direkt av artikel 18.1 EG att en sådan fortlöpande vistelse som arbetstagare berättigar till permanent uppehållsrätt på grundval av att det finns en lucka i direktivet?

(1) Europaparlamentets och rådets direktiv 2004/38/EG av den 29 april 2004 om unionsmedborgares och deras familjemedlemmars rätt att fritt röra sig och uppehålla sig inom medlemsstaternas territorier och om ändring av förordning (EEG) nr 1612/68 och om upphävande av direktiven 64/221/EEG, 68/360/EEG, 72/194/EEG, 73/148/EEG, 75/34/EEG, 75/35/EEG, 90/364/EEG, 90/365/EEG och 93/96/EEG (EUT L 158, s. 7)

(2) Rådets direktiv 68/360/EEG av den 15 oktober 1968 om avskaffande av restriktioner för rörlighet och bosättning inom gemenskapen för medlemsstaternas arbetstagare och deras familjer (EGT L 257, s. 13; svensk specialutgåva, område 5, volym 1, s. 44)
5)

Om fråga 3 besvaras jakande: Avses med ”årsomsättning” i den mening som avses i bilaga XV i fördraget mellan Konungariket Belgien, Konungariket Danmark, Förbundsrepubliken Tyskland, Hellenska republiken, Konungariket Spanien, Franska republiken, Irland, Italienska republiken, Storhertigdömet Luxemburg, Konungariket Nederländerna, Portugisiska republiken, Förenade konungariket Storbritannien och Nordirland (Europeiska unionens medlemsstater) och Konungariket Norge, Republiken Österrike, Republiken Finland, Konungariket Sverige om Konungariket Norges, Republiken Österrikes, Republiken Finlands och Konungariket Sveriges anslutning till Europeiska unionen samt slutakt (nedan kallat EU-anslutningsfördraget) IX, Beskattning, punkt 2 c, samt artikel 24 i sjätte direktivet (4) den omsättning som uppnås under ett år i den medlemsstat för vilken bestämmelsen beträffande små företag tillämpas eller den omsättning som företaget uppnår under ett år inom hela gemenskapen?
SV Europeiska unionens officiella tidning C 327/13

Begäran om förhandsavgörande framställd av VAT and Duties Tribunals, London (Förenade kungariket) den 29 september 2008 – Terex Equipment Ltd mot The Commissioners for Her Majesty's Revenue & Customs

(Mål C-430/08)

(2008/C 327/22)

Rättegångsspråk: engelska

Hänskjutande domstol

VAT and Duties Tribunals, London (med stöd av en begäran från Edinburgh Tribunal Centre)

Parter i målet vid den nationella domstolen

Klagande: Terex Equipment Ltd

Motpart: The Commissioners for Her Majesty's Revenue & Customs

Tolkningsfrågor

1. Medger tullkodexen (1), och i synnerhet artikel 78.3 häri, att deklarationen ändras för att rätta förfarandekoden? Om så är fallet: Är HMRC skyldig att ändra deklarationen och reglera situationen?

2. Ska de i målet aktuella varorna anses olagligt undandragna från tullövervakning enligt artikel 203.1 i tullkodexen med hänsyn till vad som föreskrivs i artikel 865 i tillämpningsföreskrifterna till tullkodexen (2)?

3. Om frågan besvaras jakande; uppkom då en tullskuld vid import enligt artikel 203 i tullkodexen?

4. Även om någon tullskuld inte uppkommit enligt artikel 203 i tullkodexen, ska då en tullskuld ändå anses uppkommen enligt artikel 204 med hänsyn till (i) vad rätten kommit fram till beträffande uppenbar vårdslöshet i punkterna 34-43 ovan, och (ii) frågan huruvida HMRC åsidosatte artikel 221.3 i tullkodexen genom att underlåta att meddela tullskulden enligt artikel 204 inom tidsfristen?

5. I en situation där (i) reglering av situationen inte kan ske enligt artikel 78 i tullkodexen, (ii) en tullskuld har uppkommit, och (iii) det förelåg en särskild situation enligt artikel 899 i tillämpningsföreskrifterna till tullkodexen, stod det då rätten fritt att, under omständigheterna i punkt 3-22 ovan och under de omständigheter för vilka redogörs nedan, fastställa att det inte förelåg någon sådan uppenbar vårdslöshet att tullskulden borde ha eftergetts enligt artikel 239 i tullkodexen?

(1) Rådets förordning (EEG) nr 2913/92 av den 12 oktober 1992 om inrättandet av en tullkodex för gemenskapen (EGT L 302, s. 1: svensk specialutgåva, område 2, volym 16, s. 4).

(2) Kommissionens förordning (EEG) nr 2454/93 av den 2 juli 1993 om tillämpningsföreskrifter för rådets förordning (EEG) nr 2913/92 om inrättandet av en tullkodex för gemenskapen (EGT L 253, s. 1, svensk specialutgåva, område 2, volym 10, s. 1).
SV Europeiska unionens officiella tidning C 327/14

Begäran om förhandsavgörande framställd av VAT and Duties Tribunals, London (Förenade kungariket) den 29 september 2008 – 1) FG Wilson (Engineering) Ltd, 2) Caterpillar EPG Ltd mot The Commissioners for Her Majesty's Revenue & Customs

(Mål C-431/08)

(2008/C 327/23)

Rättegångsspråk: engelska

Hänskjutande domstol

VAT and Duties Tribunals, London (med stöd av en begäran från Northern Ireland Tribunal Centre)

Parter i målet vid den nationella domstolen

Klagande: FG Wilson (Engineering) Ltd, Caterpillar EPG Ltd

Motpart: The Commissioners for Her Majesty's Revenue & Customs

Tolkningsfrågor

Fråga 1: Ska de i målet aktuella varorna anses olagligt undandragna från tullövervakning enligt artikel 203.1 i tullkodexen (1) med hänsyn till vad som föreskrivs i artikel 865 i tillämpningsföreskrifterna till tullkodexen (2)?

Fråga 2: Om frågan besvaras jakande; uppkom då en tullskuld vid import enligt artikel 203 i tullkodexen?

Fråga 3: Om frågorna 1 och 2 besvaras jakande, medger då tullkodexen, och i synnerhet artikel 78.3 häri, att deklarationen ändras för att rätta förfarandekoden? Om så är fallet: är HMRC skyldig att ändra deklarationen och reglera situationen?

Fråga 4: Om någon reglering inte kan ske med stöd av artikel 78.3 i tullkodexen och en tullskuld uppkommit enligt artikel 203 i tullkodexen och då det är utrett att en särskild situation förelåg i enlighet med artikel 899 i tillämpningsföreskrifterna till tullkodexen, stod det då under nedanstående omständigheter rätten fritt att fastställa att det inte förelåg någon uppenbar vårdslöshet så att tullskulden borde ha eftergetts enligt artikel 239 i tullkodexen och beslutet att påföra tull upphävas? Vid bedömningen av om den berörde näringsidkaren har varit uppenbart vårdslös har de behöriga myndigheterna då rätt att beakta att det faktum att tullmyndigheten själv brustit i omsorg och ledning har bidragit till de felaktigheter som medförde att tullskulden uppkom?

(1) Rådets förordning (EEG) nr 2913/92 av den 12 oktober 1992 om inrättandet av en tullkodex för gemenskapen (EGT L 302, s. 1: svensk specialutgåva, område 2, volym 16, s. 4).

(2) Kommissionens förordning (EEG) nr 2454/93 av den 2 juli 1993 om tillämpningsföreskrifter för rådets förordning (EEG) nr 2913/92 om inrättandet av en tullkodex för gemenskapen (EGT L 253, s. 1, svensk specialutgåva, område 2, volym 10, s. 1).
SV Europeiska unionens officiella tidning C 116/19

Begäran om förhandsavgörande framställd av High Court of Ireland (Irland) den 25 mars 2008 – Blaise Baheten Metock, Hanette Eugenie Ngo Ikeng, Christian Joel Baheten, Samuel Zion Ikeng Baheten, Hencheal Ikogho, Donna Ikogho, Roland Chinedu, Marlene Babucke Chinedu, Henry Igboanusi, Roksana Batkowska mot Minister for Justice, Equality and Law Reform

(Mål C-127/08)

(2008/C 116/34)

Rättegångsspråk: engelska

Hänskjutande domstol

High Court of Ireland (Irland)

Parter i målet vid den nationella domstolen

Klagande: Blaise Baheten Metock, Hanette Eugenie Ngo Ikeng, Christian Joel Baheten, Samuel Zion Ikeng Baheten, Hencheal Ikogho, Donna Ikogho, Roland Chinedu, Marlene Babucke Chinedu, Henry Igboanusi, Roksana Batkowska

Motpart: Minister for Justice, Equality and Law Reform

Tolkningsfrågor

1) Får en medlemsstat enligt direktiv 2004/38/EG (1) uppställa ett allmänt krav på att en unionsmedborgares make, som inte är unionsmedborgare, ska ha uppehållit sig lagligen i en annan medlemsstat innan vederbörande kom till den mottagande medlemsstaten för att denne ska omfattas av bestämmelserna i direktiv 2004/38/EG?

2) Omfattas en person som inte är unionsmedborgare av tillämpningsområdet för artikel 3.1 i direktiv 2004/38/EG när personen i) är make till en unionsmedborgare som uppehåller sig i den mottagande medlemsstaten och som uppfyller ett av kraven i artikel 7.1 a, b eller c och när personen ii) uppehåller sig i den mottagande medlemsstaten tillsammans med unionsmedborgaren såsom hans eller hennes make eller maka, oberoende av när eller var de ingick äktenskap eller när eller hur personen som inte är unionsmedborgare reste in i den mottagande medlemsstaten?

3) Om den föregående frågan besvaras nekande, omfattas då en unionsmedborgares make, som inte är unionsmedborgare, av tillämpningsområdet för artikel 3.1 i direktiv 2004/38/EG när maken i) är gift med en unionsmedborgare som uppehåller sig i den mottagande medlemsstaten och som uppfyller ett av kraven i artikel 7.1 a, b eller c, och ii) uppehåller sig i den mottagande medlemsstaten tillsammans med unionsmedborgaren såsom hans eller hennes make eller maka, iii) reste in i den mottagande medlemsstaten oberoende av unionsmedborgaren, samt iv) därefter ingick äktenskap med unionsmedborgaren i den mottagande medlemsstaten?

(1) EUT L 158, s. 77.
4)

Skall artikel 49 EG tolkas på så sätt att den utgör hinder mot en nationell bestämmelse, enligt vilken anordnande och förmedlande av offentliga hasardspel via Internet är förbjudet, särskilt när det samtidigt – även om det så endast är fråga om en övergångsperiod på ett år – är möjligt att under iakttagande av skyddsbestämmelserna för ungdomar och spelare anordna och förmedla Hasardspel via Internet i syfte att för proportioneringsändamål möjliggöra för två yrkesmässiga förmedlare av vadhållning, vilka hittills uteslutande varit verksamma via Internet, att ställa om verksamheten till en distributionskanal som är tillåten enligt statsavtalet (Staatsvertrag)?
SV Europeiska unionens officiella tidning C 107/17

Begäran om förhandsavgörande framställd av High Court of Justice (England & Wales), Queen's Bench Division (Administrative Court) Förenade kungariket den 13 februari 2008 – Vodafone Ltd, Telefónica O2 Europe plc, T-Mobile International AG, Orange Personal Communications Services Ltd mot Secretary of State for Business, Enterprise and Regulatory Reform

(Mål C-58/08)

(2008/C 107/25)

Rättegångsspråk: engelska

Hänskjutande domstol

High Court of Justice (England & Wales), Queen's Bench Division (Administrative Court)

Parter i målet vid den nationella domstolen

Sökande: Vodafone Ltd, Telefónica O2 Europe plc, T-Mobile International AG, Orange Personal Communications Services Ltd

Svarande: Secretary of State for Business, Enterprise and Regulatory Reform

Ytterligare deltagare i rättegången: Office of Communications, Hutchison 3G (UK) Limited

Intervenient: GSM Association

Giltighetsfrågor

1) Är förordning (EG) nr 717/2007 (1) helt eller delvis ogiltig med anledning av att artikel 95 EG inte utgör en tillräcklig rättslig grund?

2) Är artikel 4 i förordning (EG) nr 717/2007 (jämförd med artiklarna 2 a och 6.3 i den mån dessa innehåller hänvisningar till eurotaxan och skyldigheter i samband med eurotaxan) ogiltig på grund av att föreskrifterna om ett pristak för slutkundsavgifterna för roaming innebär att proportionalitetsprincipen eller subsidiaritetsprincipen åsidosätts?

(1) Europaparlamentets och rådets förordning (EG) nr 717/2007 av den 27 juni 2007 om roaming i allmänna mobiltelefonnät i gemenskapen och om ändring av direktiv 2002/21/EG (EUT L 171, s. 32).