FÖRSLAG TILL AVGÖRANDE AV GENERALADVOKAT

MIGUEL POIARES MADURO

föredraget den 19 januari 20061( )

Mål C-28/05

G.J. Dokter,

Maatschap Van den Top och

W. Boekhout

mot

Minister van Landbouw, Natuur en Voedselkwaliteit

(begäran om förhandsavgörande från College van Beroep voor het bedrijfsleven (Nederländerna))

’’Direktiv 85/551/EEG – Hälsoskydd – Bekämpning av mul- och klövsjuka – Nationella myndigheters utrymme för skönsmässig bedömning – Nationellt referenslaboratorium”

1. De frågor som ställts av College van Beroep voor het bedrijfsleven (Nederländerna) avser tolkningen i olika avseenden av rådets direktiv 85/511/EEG av den 18 november 1985 om införande av gemenskapsåtgärder för bekämpning av mul- och klövsjuka( ) i dess lydelse enligt rådets direktiv 90/423/EEG av den 26 juni 1990( ) (nedan kallat direktivet). Den hänskjutande domstolen är osäker på vilka följderna blir av att det laboratorium som har utfört de analyser som medfört att djuren i G.J. Dokters, W. Boekhouts och Maatschap Van den Tops anläggningar avlivats inte är det laboratorium som anges i bilaga B till direktivet.

I – Bakgrund, tillämpliga bestämmelser och tolkningsfrågorna

2. Målet vid den nationella domstolen avser en tvist mellan G.J. Dokter, W. Boekhout och Maatschap Van den Top och Minister van Landbouw, Natuur en Voedselkwaliteit (ministeriet för jordbruk, natur och livsmedelskvalitet). Klagandena i målet vid den nationella domstolen har ifrågasatt de beslut att avliva deras djur som den 29 mars 2001 fattades av chefen för Rijksdienst voor de keuring van Vee en Vlees (den nationella myndigheten för boskap och kött) (nedan kallad RVV) med tillämpning av lagen om djurs hälsa och välbefinnande (Gezondheids- en welzijnswet voor dieren) av den 24 september 1992 (Stb. 1992, nr 585) och förordningen om djur som misstänks vara smittade eller bärare av smitta (Besluit verdachte dieren) (nedan kallade de ifrågasatta besluten).

3. Många åtgärder har vidtagits på gemenskapsnivå för att bekämpa mul- och klövsjukan. Syftet med direktivet är enligt artikel 1 i detta att ange de ”kontrollåtgärder som skall sättas in vid bekämpning av mul- och klövsjuka inom gemenskapen”.

4. Artikel 2 andra stycket i direktivet innehåller följande definitioner:

”...

c) smittat djur: varje djur som är mottagligt för smitta och

– hos vilket man har konstaterat kliniska symtom eller postmortala organskador som kan härledas till mul- och klövsjuka, eller

– hos vilket förekomst av mul- och klövsjuka officiellt har fastställts i samband med laboratorieundersökning.

d) djur som misstänks vara smittat: varje djur som är mottagligt för smitta och som visar kliniska symtom eller postmortala organskador av sådant slag att förekomst av mul- och klövsjuka skäligen kan misstänkas.

e) djur som misstänks vara smittbärare: varje djur som är mottagligt för smitta och som enligt insamlad epizootiologisk information direkt eller indirekt kan ha kommit i kontakt med mul- och klövsjukevirus.”

5. De åtgärder som skall vidtas när en anläggning innehåller ett eller flera djur som misstänks vara smittade eller bärare av smittan anges i artikel 4 i direktivet.( ) Så snart det har bekräftats att ett smittat djur finns på en anläggning skall enligt artikel 5.1 i direktivet ”de prov [tas] som behövs för undersökning vid det laboratorium som anges i bilaga[n], om sådana prov och undersökningar inte har tagits eller utförts … under den tid misstanken kvarstod”. I artikel 5.2 i direktivet föreskrivs att anläggningens djur skall slaktas och förintas. Dessutom får enligt artikel 5.4 i direktivet ”[d]en behöriga myndigheten … utsträcka de åtgärder som fastställs i punkt 1 till angränsande anläggningar, om dessa genom belägenhet, utformning eller kontakter med djur från den anläggning där sjukdomen har registrerats kan misstänkas vara smittförande”.

6. I artiklarna 11 och 13 i direktivet anges vilken roll som tilldelats de godkända laboratorier som uppräknas i bilagorna A och B till direktivet. Enligt artikel 11.1 första strecksatsen skall

”[m]edlemsstaterna … säkerställa följande:

– Laboratorieprov för att konstatera förekomsten av mul- och klövsjuka skall utföras vid ett sådant nationellt laboratorium som anges i bilaga B, som får ändras eller kompletteras enligt förfarandet i artikel 17. Detta laboratorieprov bör om så är nödvändigt och särskilt i sjukdomens första skede visa vilken typ, subtyp eller, i förekommande fall, variant av viruset det är fråga om, vilket om så är nödvändigt kan bekräftas av ett referenslaboratorium som har utsetts av gemenskapen.”

7. I artikel 13.1 föreskrivs följande:

”Medlemsstaterna skall se till att

…

– mul- och klövsjukevirus för forskning, diagnos och/eller framställning av vacciner endast hanteras av de godkända inrättningar och laboratorier som anges i bilag[orna[ A och B,

…

– [dessa] inrättningar och laboratorier … endast skall godkännas om de uppfyller FAO:s minimikrav för inrättningar som arbetar med mul- och klövsjukevirus in vivo och in vitro.”

8. De stickprov som Europeiska gemenskapernas kommission får utföra vid dessa laboratorier anges i artikel 13.2:

”Veterinär expertis från kommissionen skall i samarbete med behöriga myndigheter i medlemsstaterna utföra stickprov för att kontrollera om säkerhetssystemen vid inrättningarna och laboratorierna enligt bilag[orna] A och B uppfyller FAO:s minimikrav.

Kommissionen skall utföra dessa stickprov minst en gång om året … Mot bakgrund av dessa stickprov får kommissionen enligt artikel 17 ompröva listan över inrättningar och laboratorier i bilag[orna] A och B till och med den 31 december 1991. Listan kommer att uppdateras regelbundet genom samma förfarande.

Genom samma förfarande får beslut också fattas om att anta en enhetlig kod för god funktion hos de säkerhetssystem som används vid de inrättningar och laboratorier som anges i bilag[orna] A och B.”

9. I bilaga B till direktivet har ”Centraal Diergeneeskundig Instituut, Lelystad” utsetts som offentlig anläggning. Den 2 juli 1992 fattade kommissionen ett beslut om ändring av listan över inrättningar och laboratorier som har rätt att hantera mul- och klövsjukeviruset enligt direktivet.( ) I bilaga B till direktivet under rubriken ”Nationella laboratorier som är godkända för hantering av levande mul- och klövsjukevirus” återfinns fortfarande Centraal Diergeneeskundig Instituut, Lelystad. Slutligen har kommissionen den 10 januari 2003, efter det att omständigheterna i förevarande fall hade inträffat, fattat ett beslut om ändring av direktiv 85/511 när det gäller listorna över laboratorier med tillstånd att hantera levande mul- och klövsjukevirus.( ) I bilaga A anges de affärsdrivande laboratorier som har tillstånd att hantera levande mul- och klövsjukevirus för tillverkning av vacciner och i bilaga B de nationella laboratorier som har tillstånd att hantera levande mul- och klövsjukevirus. I båda bilagorna anges ”CIDC-Lelystad, Central Institute for Animal Disease Control, Lelystad”. I rådets direktiv 2003/85/EG av den 29 september 2003 om gemenskapsåtgärder för bekämpning av mul- och klövsjuka, om upphävande av direktiv 85/511( ) föreskrivs även, i del A i bilaga XI till detta, de affärsdrivande laboratorier som har tillstånd att hantera levande mul- och klövsjukevirus för tillverkning av vacciner och i del B de nationella laboratorier som har tillstånd att hantera levande mul- och klövsjukevirus. Smma laboratorium,”CIDC-Lelystad, Central Institute for Animal Disease Control, Lelystad”, förekommer i de två delarna i denna bilaga.

10. Slutligen skall även nämnas kommissionens beslut 2001/246/EG av den 27 mars 2001 om fastställande av villkoren för bekämpning och utrotning av mul- och klövsjuka i Nederländerna med tillämpning av artikel 13 i direktiv 85/511.( ) Enligt artikel 2 i detta beslut får denna medlemsstat besluta att genomföra förebyggande vaccinering enligt villkoren i bilagan till beslutet, i vilka det bland annat föreskrivs att ”[v]accineringszonen skall vara ett område med högst 2 km radie runt en anläggning som belagts med restriktioner enligt artiklarna 4 och 5 i direktiv 85/511/EEG”.

11. Chefen för RVV har grundat de ifrågasatta besluten på de inspektioner som den 20, den 22 och den 25 mars 2001 utfördes av en grupp specialister från RVV på anläggningen Teunissen, som är belägen mindre än två kilometer från klagandenas anläggningar. De prover som togs vid dessa inspektioner sändes för analys till laboratoriet ID-Lelystad BV (nedan kallat ID-Lelystad). Den 27 mars 2001 utrymdes anläggningen Teunissen. Den 28 mars 2001 meddelade laboratoriet RVV att de utförda analyserna visat ett positivt resultat. Direktören för RVV förklarade följaktligen att anläggningen Teunissen var smittad och bedömde, genom ett beslut av den 29 mars 2001, att de partåiga djur som fanns på klagandenas anläggningar misstänktes vara smittade av mul- och klövsjuka, eftersom de befann sig nära en anläggning där det fanns smittade djur. För att bekämpa viruset beordrade direktören för RVV att klagandenas djur skulle vaccineras och därefter avlivas.

12. Klagandena begärde omprövning av de ifrågasatta besluten, vilken avslogs av direktören för RVV. De väckte då talan i tre separata mål vid den hänskjutande domstolen. Denna har vilandeförklarat målet och ställt följande frågor till domstolen:

”1. Har medlemsstaternas skyldighet enligt artikel 11.1 första strecksatsen jämte artikel 13.1 andra strecksatsen i rådets direktiv 85/511/EEG av den 18 november 1985 om införande av gemenskapsåtgärder för bekämpning av mul- och klövsjuka att tillse att en laboratorieundersökning i syfte att fastställa förekomsten av mul- och klövsjuka sker vid ett laboratorium som anges i bilaga B till direktiv 85/511/EEG direkt effekt?

2a) Skall artikel 11.1 i direktiv 85/511 tolkas så att den omständigheten att förekomsten av mul- och klövsjuka fastställts av ett laboratorium som inte nämns i bilaga B till detta direktiv medför vissa rättsföljder?

2b) Om fråga 2a besvaras jakande: Syftar artikel 11.1 i direktiv 85/511/EEG till att skydda de rättssökandes intressen, såsom klagandena i målet vid den nationella domstolen? Om denna fråga besvaras nekande, kan sådana rättssökande åberopa det eventuella åsidosättandet av den skyldighet som åvilar myndigheterna i medlemsstaterna enligt denna bestämmelse?

2c) Om svaret på fråga 2b medför att de rättssökande kan åberopa artikel 11.1 i direktiv 85/511, vilka blir då rättsföljderna av att förekomsten av mul- och klövsjuka har fastställts av ett laboratorium som inte nämns i bilaga B till direktiv 85/511?

3. Skall bilaga B till direktiv 85/511, mot bakgrund av lydelsen i artiklarna 11 och 13 i detta direktiv, tolkas så att angivandet av ”Centraal Diergeneeskundig Instituut, Lelystad” i denna även kan eller måste inbegripa ID Lelystad BV?

4. Om svaren på ovanstående frågor medför att förekomsten av mul- och klövsjuka kan fastställas av ett laboratorium som inte nämns i bilaga B till direktiv 85/511 eller att denna bilaga skall tolkas så att angivandet av ”Centraal Diergeneeskundig Instituut, Lelystad” även kan eller måste inbegripa ID-Lelystad BV, skall då direktiv 85/511 tolkas så att den nationella myndighet som är behörig att fatta beslut är bunden av resultatet av den undersökning som utförts av det laboratorium som anges i bilaga B till detta direktiv – eller, om svaret på fråga 2a medför att myndigheten även får grunda sitt beslut att vidta åtgärder för att bekämpa mul- och klövsjuka på resultat från ett laboratorium som inte är upptaget i bilaga B till direktivet, av resultatet från sistnämnda laboratorium – eller omfattas bedömningen av det föregående av medlemsstaternas processrättsliga självständighet, så att den nationella domstolen skall pröva huruvida reglerna i fråga gäller oberoende av om laboratorieundersökningen äger rum på grundval av en gemenskapsrättslig eller en nationell förpliktelse samt huruvida handläggningen enligt nationell processrätt gör det ytterst svårt eller praktiskt omöjligt att tillämpa de gemenskapsrättsliga bestämmelserna?

5. Om svaret på fråga 4 innebär att frågan huruvida de nationella myndigheterna är bundna av laboratorieresultaten regleras i direktiv 85/511, är då de nationella myndigheterna ovillkorligt bundna av en undersökning avseende mul- och klövsjuka som utförts av ett laboratorium? Om så inte är fallet, vilket utrymme för skönsmässig bedömning har då de nationella myndigheterna enligt direktiv 85/511?”

13. Förhandling ägde rum den 8 december 2005, under vilken företrädare för G.J. Dokter, den nederländska regeringen och kommissionen framförde sina synpunkter.

II – Bedömning

14. Det skall inledningsvis anges att de ifrågasatta besluten, som de nederländska myndigheterna har fattat inom ramen för bekämpningen av mul- och klövsjukan, har antagits enligt nationell rätt, vars bestämmelser kan gå längre än dem som föreskrivs i direktivet, såsom fastställts i domen i målet Tempelman och van Schaijk.( ) De tre första frågorna kan behandlas tillsammans, eftersom de avser följderna av att det i direktivet utses referenslaboratorier. Den fjärde och den femte frågan syftar till att fastställa huruvida gemenskapsrätten innebär att den nationella myndigheten skall anses vara bunden av resultaten från det laboratorium som utfört analyserna. För att klargöra i vilket sammanhang denna begäran om förhandsavgörande sker, skall det anges att Dokters samtliga argument syftar till att ifrågasätta huruvida de nederländska myndigheternas slutgiltiga beslut att avliva klagandenas djur är lagenligt. Två huvudargument har framförts som syftar till att fastställa dels att domstolen skall pröva huruvida artiklarna 11–13 i direktivet har iakttagits enligt sin ordalydelse, dels att de nationella myndigheterna under speciella omständigheter kan göra avsteg från resultatet från ett analyslaboratorium.

A – Följderna av att ett laboratorium utsetts i bilaga B till direktiv 85/511

15. Det är ostridigt mellan parterna att det laboratorium, ID‑Lelystad, som under perioden den 20–27 mars 2001 utförde analyserna på anläggningen Teunissen inte är det laboratorium, Centraal Diergeneeskundig Instituut, Lelystad, som anges i bilaga B till direktivet. Frågan som den nationella domstolen ställt till domstolen och som parterna diskuterat under förfarandet är vilka följder som denna skillnad får.

16. Enligt G.J. Dokter har artiklarna 11 och 13 i direktivet( ) direkt effekt, eftersom de är tillräckligt tydliga och precisa. Då de har till syfte bland annat att skydda lantbrukarna, ankommer det dessutom på den nationella domstolen att granska huruvida den ändring som skett av laboratorienamnet motsvaras av en väsentlig materiell ändring av detta laboratorium såvitt avser dess personal, platsen för verksamheten och de metoder som det använder.

17. Den nederländska regeringen har framfört ett mer nyanserat ställningstagande. Samtidigt som den nederländska regeringen medgett att artiklarna 11 och 13 i direktivet har direkt effekt, och att de syftar till att skydda uppfödarnas intressen, anser den att direktivet inte har åsidosatts i förevarande fall, eftersom detta skall tolkas så, att det inte föreskrivs någon ändring av flretckningen av laboratorier i bilaga B om de ändringar som skett i referenslaboratorierna inte är materiella ändringar.

18. Kommissionen slutligen har – trots att den har erkänt att artiklarna 11 och 13 i direktivet har direkt effekt – funnit att de inte kan åberopas för något annat syfte än det syfte som eftersträvas med dem. Det huvudsakliga syftet med att utse referenslaboratorier är i detta fall att begränsa riskerna för smitta av mul- och klövsjuka. Medlemsstaterna har ansvaret för kvaliteten på de prover som utförs. Slutligen föreskrivs i direktivet ingen ändring av bilagan då den materiella situationen för det laboratorium som utsetts formellt i bilaga B inte har förändrats på ett väsentligt sätt.

19. Med hänsyn till parternas yttranden är frågan om den direkta effekten av artiklarna 11 och 13 i direktivet enligt min mening inte viktig. Den avgörande frågan är vilket mål som eftersträvas med att referenslaboratorier har utsetts i bilaga B till direktivet.

20. Enligt domstolens fasta rättspraxis har enskilda, i alla de fall då bestämmelserna i ett direktiv med avseende på innehållet framstår som ovillkorliga och tillräckligt precisa, rätt att åberopa dem inför den nationella domstolen gentemot staten dels då direktivet inte har införlivats med den nationella rätten inom tidsfristen, dels då det inte har införlivats på ett korrekt sätt.( )

21. Det förefaller som om de bestämmelser som avses, det vill säga artiklarna 11 och 13 i direktivet, är tillräckligt precisa och ovillkorliga. De skulle kunna tillerkännas en direkt effekt. Följderna av dessa bestämmelser inom ramen för tvisten vid den hänskjutande domstolen beror dock på vilket innehåll de har och på de mål som eftersträvas med dem.

22. Vilket är det eftersträvade målet med att utse analyslaboratorier i bilaga B till direktivet? Enligt kommissionen är det viktigt att upprätta en lista för att säkerställa att de olika nationella laboratorierna samordnar normer och diagnosmetoder. Kommissionen anser i andra hand att denna lista innebär att laboratoriernas säkerhet kan säkerställas, eftersom de för att bli upptagna på denna lista måste uppfylla de miniminormer som rekommenderats av FAO.( ) Slutligen tjänar listan i bilaga B till att underlätta för kommissionen att kontrollera laboratorierna.( )

23. För att klargöra följderna av att analyslaboratorier utsetts i bilaga B till direktivet, måste det erinras om att direktivet i sin helhet syftar till att bekämpa mul- och klövsjukeviruset för att skydda hälsan. Det system som införts genom direktivet innebär att förebyggande åtgärder utlöses så snart en infektionsrisk framträder. Det specifika mål som eftersträvas genom att laboratorier upptas på en preciserad lista i bilaga B till direktivet är att inom denna ram införa en nödvändig samordning mellan medlemsstaterna, övervakad av kommissionen, i bekämpningen av mul- och klövsjukeviruset. Det framgår nämligen av artikel 13 i direktivet( ) att förekomsten av denna lista över laboratorier gör att kommissionen kan säkerställa att laboratorierna iakttar vissa minimikrav avseende säkerheten. Artikel 11 i direktivet utgör ett stöd för denna tolkning, eftersom det i denna föreskrivs att resultaten från dessa laboratorier skall bekräftas av ett referenslaboratorium som utses av gemenskapen. Alla dessa åtgärder är avsedda att identifiera mul- och klövsjukeviruset och att därefter bekämpa risken för att det sprids.

24. Frågan vilka rättigheter enskilda kan få ut av listan i bilaga B till direktivet kan lösas utan svårighet. Denna lista är nämligen inte utformad så att den ger ägarna till de anläggningar där analyserna har utförts någon processrättslig garanti, utan snarare såsom en åtgärd för att organisera ett nätverk av laboratorier inom gemenskapen. De enskilda synes således inte kunna utgå från denna lista för att, såsom klagandena har sökt göra, bortse från de positiva resultat från ett laboratorium som bekräftar att det finns en risk för infektion av mul- och klövsjukeviruset på en anläggning.

25. Den lista på laboratorier som är upptagen i bilaga B till direktivet har gett upphov till en minimigaranti, genom att den utgör hinder för att positiva resultat från dessa laboratorier utelämnas. Listan hindrar inte medlemsstaterna från att vidta mer tvingande förebyggande åtgärder och a fortiori beakta de positiva resultaten från laboratorier som inte är upptagna på listan i bilaga B, för att ännu mer exakt kunna upptäcka att det finns risk för smitta av mul- och klövsjukeviruset.( ) Däremot kan risken uteslutas endast på grundval av ett negativt resultat från laboratorierna på listan.

26. Om klagandenas resonemang följdes skulle det absurda resultatet kunna inträffa att i det fall då namnet ändras på ett laboratorium som anges i bilaga B till direktivet kan inget laboratorium erkännas vara behörigt att utföra prover som bevisar förekomsten av mul- och klövsjukeviruset innan det sker någon ändring av bilagan enligt artikel 17 i direktivet.

27. Den analogi med domarna i målen CIA International( ) och Lemmens( ) som klagandena framlagt kan endast förkastas, eftersom dessa mål avser den särskilda ramen för tillämpning av rådets direktiv 83/189/EEG av den 28 mars 1983 om ett informationsförfarande beträffande tekniska standarder och föreskrifter,( ) i dess lydelse enligt rådets direktiv 88/182/EEG av den 22 mars 1988,( ) i vilket det föreskrivs ett obligatoriskt förfarande för anmälan till kommissionen av tekniska regler och vilket syftar till att genom en förebyggande kontroll skydda den fria rörligheten för varor.( ) Medlemsstaternas anmälan av tekniska regler är den centrala bestämmelse som införts genom direktiv 83/189 och i avsaknad av den förlamas tillämpningen av direktivet. Förfarandet för att ändra listan över de laboratorier som är upptagna på listan i bilaga B till direktivet är tvärtom endast en komponent som kan användas för att uppnå det huvudsakliga målet i direktivet att skydda hälsan. Den omständigheten att detta förfarande inte iakttas innebär inte att detta mål kan ifrågasättas.

28. Det framgår slutligen av det mål att skydda hälsan som ges företräde i direktivet att det är nödvändigt att beakta den hälsorisk som bekräftats genom det positiva resultatet av det utförda provet och att det inte är möjligt att bortse från det enbart med den motiveringen att det laboratorium som har utfört provet inte är det som anges i bilaga B. Så snart det av ett laboratorieprov framgår att djur är smittade är det därför nödvändigt att ta konsekvenserna av antingen tillämpningen av direktivet eller av strängare nationella bestämmelser.( ) Följaktligen skall artiklarna 11 och 13 i direktivet tolkas så, att de inte utgör hinder för att åtgärder för avlivning grundar sig på resultatet av de analyser som utförts av ett laboratorium vars namn inte motsvarar det namn som anges på listan i bilaga B till direktivet.

29. Mot bakgrund av denna tolkning blir det onödigt att besvara frågan huruvida de ändringar som har skett i det ifrågavarande laboratoriet är materiella ändringar eller inte. Det är nämligen endast kommissionen som kan åberopa denna omständighet inom ramen för en talan om fördragsbrott mot Konungariket Nederländerna, om den anser att denna stat har underlåtit att uppfylla sina skyldigheter enligt artiklarna 11 och 13 i direktivet.

30. Som svar på den hänskjutande domstolens tre första frågor föreslår jag att domstolen avgör dem så att en enskild inte kan grunda sig på den direkta effekten av artiklarna 11 och 13 i direktivet för att ifrågasätta en förebyggande åtgärd för avlivning som vidtagits efter det att positiva resultat av prover som tagits på en anläggning visat att det finns risk för smitta av mul- och klövsjuka, och detta även om namnet på det laboratorium som utfört analyserna inte är det namn som återfinns i bilaga B till direktivet.

B – De nationella myndigheternas befogenhet att göra avsteg från analysresultaten från ett laboratorium

31. Genom sin fjärde och sin femte fråga vill den nationella domstolen i huvudsak få klarhet i huruvida de nationella myndigheterna är bundna av resultaten från ett analyslaboratorium eller om de kan göra avsteg från dessa. Det är fråga om att fastställa sambandet mellan resultaten från experter och de beslut som den behöriga nationella hälsovårdsmyndigheten fattar som en följd därav.

32. Den hänskjutande domstolen, klagandena och den nederländska regeringen är ense om att fastställa att det i direktivet saknas uttalanden i denna fråga. I samband härmed är det nödvändigt att fastställa vilka gränser som i gemenskapsrätten uppställs för den nationella administrativa myndighetens befogenhet, vars innehåll fastställs i nationell rätt.( )

33. Kommissionen anser i detta avseende att det i direktivet föreskrivs att de nationella myndigheterna skall vägledas av målet att hindra att mul- och klövsjukan sprids, varför deras åtgärder inte kan villkoras av att de erhåller resultaten från ett analyslaboratorium. De nationella myndigheterna får handla i förebyggande syfte, även innan de har erhållit sådana resultat, om kliniska symtom som låter misstänka en infektion som kan härledas till mul- och klövsjuka har konstaterats på en anläggning.( )

34. Kommissionens anmärkningar är relevanta för besvarandet av den hänskjutande domstolens fråga i den mån de bekräftar att gemenskapsrätten, och särskilt direktivet, inte utgör hinder för att ett betydande utrymme för skönsmässig bedömning lämnas de nationella myndigheterna när de vidtar åtgärder i syfte att skydda människors hälsa. Enligt min mening, och såsom även kommissionen har påpekat i sitt yttrande, följer det av det stora utrymme för skönsmässig bedömning som de nationella myndigheterna har för att anta förebyggande åtgärder att de beslut som de fattar inom denna ram endast kan ogiltigförklaras om de har gjort sig skyldiga till en uppenbart felaktig bedömning.( ) Följaktligen blir den nationella domstolens kontroll så mycket mer begränsad som de nationella myndigheterna har grundat sina beslut på resultatet av en analys som utförts av ett laboratorium. Likaså kan dessa analyser endast undantagsvis ifrågasättas, även om den exakta omfattningen av den skyldighet att kontrollera analyserna som åligger de nationella hälsovårdsmyndigheterna regleras genom den nationella rätten. I direktivet uppställs som enda begränsning i detta avseende att skyldigheten att kontrollera resultaten av en analys inte kan hindra den nationella myndigheten från att reagera snabbt när de positiva resultaten från ett laboratorium har bekräftat att det finns risk för smitta.( )

35. Klagandena har dock hävdat att den nationella myndigheten har underlåtit att uppfylla sin skyldighet att granska de analysresultat som underställts den, vilket medfört att principen om iakttagande av rätten till försvar, såsom den fastställts av gemenskapsrätten, har åsidosatts. Klagandena har grundat sin argumentering på de domar som avser konkurrensrätten( ) och på artikel 6 i Europakonventionen om skydd för de mänskliga rättigheterna och de grundläggande friheterna. Det följer av denna princip att klaganden måste kunna ifrågasätta huruvida de resultat som ligger till grund för det administrativa beslutet att är riktiga. För att utöva sin rätt att väcka talan måste klagandena dessutom få tillgång till laboratoriets handlingar, vilket i förevarande fall nekats dem.

36. Det framgår av fast rättspraxis att de nationella åtgärder som omfattas av gemenskapsrätten skall vara förenliga med de allmänna principerna i denna, såsom principen om iakttagande av rätten till försvar. Det ankommer på den nationella domstolen att göra denna bedömning.( )

37. Det måste i detta sammanhang, och med förbehåll för den nationella domstolens slutliga bedömning av denna fråga, påpekas att klagandena, i motsats till vad de har anfört, inte har berövats möjligheten att ifrågasätta det beslut om förebyggande avlivning som är föremålet för denna talan. Det är likväl sant att den hälsorisk som framkallas av smittan genom mul- och klövsjukan innebär att ifrågasättandet av en förebyggande åtgärd kan uppskjutas. Även om principen om iakttagande av rätten till försvar är tillämplig i de två fallen är följden av den därför olika beroende på om den tillämpas på ett beslut som fattats av kommissionen och som syftar till att straffa de företag som är skyldiga till överträdelser av konkurrensrätten eller på ett beslut som antagits av en nationell hälsovårdsmyndighet som avser att skydda människors hälsa.

38. Mot bakgrund av dessa anmärkningar finns det anledning att föreslå domstolen att besvara den fjärde och den femte frågan från den hänskjutande domstolen så, att gemenskapsrätten inte utgör hinder för att nationella myndigheter tillerkänns ett betydande utrymme för skönsmässig bedömning för att utan dröjsmål anta förebyggande åtgärder för att bekämpa mul- och klövsjukeviruset så snart positiva resultat från ett laboratorium bekräftat att det finns risk för smitta.

III – Förslag till avgörande

39. Mot bakgrund av det ovan anförda föreslår jag att domstolen besvarar den hänskjutande domstolens frågor på följande sätt:

1) En enskild kan inte grunda sig på den direkta effekten av artiklarna 11 och 13 i rådets direktiv 85/511/EEG av den 18 november 1985 om införande av gemenskapsåtgärder för bekämpning av mul- och klövsjuka, i dess lydelse enligt rådets direktiv 90/423/EEG av den 26 juni 1990, för att ifrågasätta en förebyggande åtgärd för avlivning som vidtagits efter det att positiva resultat av prover som tagits på en anläggning visat att det finns risk för smitta av mul- och klövsjuka, och detta även om namnet på det laboratorium som utfört analyserna inte är det namn som återfinns i bilaga B till direktivet.

2) Gemenskapsrätten utgör inte hinder för att ett betydande utrymme för skönsmässig bedömning tillerkänns de nationella myndigheterna för att utan dröjsmål vidta förebyggande åtgärder för att bekämpa mul- och klövsjukeviruset så snart positiva resultat från ett laboratorium bekräftat att det finns risk för smitta.