ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
Förstainstansrättens beslut (tredje avdelningen) den 16 november 1998. - Nederlandse Antillen mot Europeiska unionens råd. - Vilandeförklaring. - Mål T-310/97.



Rättsfallssamling 1998 s. II-04131



Nyckelord

Förfarande - Kompetensfördelning mellan domstolen och förstainstansrätten - Talan som en fysisk eller juridisk person har väckt vid förstainstansrätten med stöd av artikel 173 fjärde stycket i fördraget och som rör genomförandet av associeringen av utomeuropeiska länder och territorier - Mål om förhandsavgörande för bedömning av giltigheten av samma rättsakt anhängigt vid domstolen - Vilandeförklaring av förfarandet vid förstainstansrätten i syfte att uppnå god rättsskipning

(EG-stadgan för domstolen, artikel 47 tredje stycket)
Förstainstansrättens beslut (tredje avdelningen) den 16 juni 2000. - Transfluvia NV m.fl. mot Europeiska unionens råd och Europeiska kommissionen. - Utomobligatoriskt skadeståndsansvar - Europeiska enhetsakten - Tullombud - Uppenbart att talan helt saknar rättslig grund. - Mål T-611/97.



Rättsfallssamling 2000 s. II-02405



Sammanfattning



Nyckelord

1 Utomobligatoriskt skadeståndsansvar - Föremål för talan - Rättsakter från gemenskapsinstitutionerna eller från gemenskapens anställda - Begrepp - Rättsakter i den primära EG-rätten - Omfattas inte - Skada som har sin grund i Enhetsakten

(EG-fördraget, artikel 7a (nu artikel 14 EG i ändrad lydelse) och artikel 215 andra stycket (nu artikel 288 andra stycket EG))

2 Utomobligatoriskt skadeståndsansvar - Gemenskapsinstitutionernas åsidosättande av en rättslig skyldighet att agera - Försvinnande av den yrkesgrupp som utgörs av tullombud till följd av Enhetsakten - Skyldighet för institutionerna att agera - Föreligger inte - Skyldighet för gemenskapen att utge ersättning till yrkesutövarna - Föreligger inte

(EG-fördraget, artikel 215 andra stycket (nu artikel 288 andra stycket EG))

Sammanfattning

1 Vad avser gemenskapens utomobligatoriska skadeståndsansvar kan varken rådet eller kommissionen tillskrivas skulden för den skada som åsamkats tullombuden på grund av att tull- och skattegränserna mellan medlemsstaterna undanröjdes. Den direkta och avgörande orsaken till denna skada var nämligen varken att sekundärrättsakter antogs eller att lämpliga ersättnings- och följdåtgärder inte antogs. Anledningen var i stället artikel 13 i Enhetsakten, som införde artikel 8a i EEG-fördraget, sedan artikel 7a i fördraget (nu artikel 14 EG i ändrad lydelse), som bland annat föreskriver att "[d]en inre marknaden skall omfatta ett område utan inre gränser". Enhetsakten antogs emellertid av medlemsstaterna. Således är det inte möjligt att tillskriva ovannämnda institutioner skulden för skadan, och följaktligen kan inte gemenskapen ådra sig utomobligatoriskt skadeståndsansvar.

(se punkt 17)

2 Gemenskapsinstitutionernas försummelser kan endast ge upphov till skadeståndsansvar för gemenskapen i den mån institutionerna har överträtt en rättslig skyldighet att agera som följer av en gemenskapsbestämmelse. Vad avser försvinnandet av den yrkesgrupp som utgörs av tullombud på grund av Enhetsakten, följer en sådan skyldighet varken av själva Enhetsakten, av någon annan bestämmelse i gemenskapsrätten eller av en möjlig allmän rättsprincip, enligt vilken gemenskapen skulle vara skyldig att utge ersättning till en person vars äganderätt har varit föremål för expropriation eller för en åtgärd som begränsar friheten att utnyttja denna äganderätt, eftersom gemenskapen inte kan bli skyldig att ersätta skador som orsakats av rättsakter som den inte kan tillskrivas. Härav följer att gemenskapen inte är ersättningsskyldig gentemot dessa yrkesutövare. Det kan emellertid inte uteslutas att en ersättningsskyldighet i förekommande fall kan göras gällande med stöd av den nationella rätten i den medlemsstat på vars territorium tullombudet bedrev sin verksamhet inom gemenskapen.

(se punkt 18)
Förstainstansrättens beslut (fjärde avdelningen) den 26 november 1997. - T. Port GmbH & Co. mot Europeiska kommissionen. - Jordbruk - Gemensam organisation av marknaden - Bananer - Ansökan om extra tilldelning av importlicenser - Passivitetstalan - Tredskodomsförfarande - Anledning saknas att döma i saken. - Mål T-39/97.



Rättsfallssamling 1997 s. II-02125



Sammanfattning



Nyckelord

Passivitetstalan - Underlåtenheten åtgärdas efter att talan har väckts - Talan har blivit ändamålslös - Anledning saknas att döma i saken

(EG-fördraget, artiklarna 175 och 176)

Sammanfattning

Rättsmedlet i artikel 175 i fördraget grundas på idén att den ifrågavarande institutionens rättsstridiga underlåtenhet att agera gör det möjligt att väcka talan vid förstainstansrätten för att av denna få förklarat att underlåtenheten strider mot fördraget, i den mån den berörda institutionen inte har åtgärdat underlåtenheten. Denna förklaring medför, enligt artikel 176, att svarandeinstitutionen skall vidta de åtgärder som är nödvändiga för att följa domen. När den åtgärd vars underlåtenhet är föremål för tvisten har vidtagits efter att talan väcktes men innan det meddelas dom i målet kan en förklaring av rätten i vilken rättsstridigheten av den ursprungliga underlåtenheten fastslås inte längre medföra de konsekvenser som avses i artikel 176. Av detta följer att talan i ett sådant fall har blivit ändamålslös och att det inte längre finns någon anledning att döma i saken.
Förstainstansrättens beslut (andra avdelningen) den 12 mars 1998. - Georges Berthu mot Europeiska unionens råd. - Ekonomisk och monetär politik - Rådets förordning om vissa bestämmelser som har samband med införandet av euron - Beteckningen "ecu" som föreskrivs i artikel 109g i EG-fördraget ersätts av beteckningen "euro" - Talan om ogiltigförklaring - Uppenbart att talan inte kan tas upp till sakprövning. - Mål T-207/97.



Rättsfallssamling 1998 s. II-00509



Sammanfattning



Nyckelord

Talan om ogiltigförklaring - Fysiska eller juridiska personer - Rättsakter som berör dem direkt och personligen - Förordning om bestämmelser som har samband med införandet av euron - Talan av en ägare till ett värdepapper som är uttryckt i ecu - Avvisning

(EG-fördraget, artikel 173 fjärde stycket, rådets förordning nr 1103/97)

Sammanfattning

En av enskild väckt talan om ogiltigförklaring av förordning nr 1103/97 om vissa bestämmelser som har samband med införandet av euron, i vilken föreskrivs att varje hänvisning till ecu i den mening som avses i artikel 109g i fördraget skall ersättas av en hänvisning till euro kan inte tas upp till sakprövning.

Den omständigheten att sökanden är ägare till en fungibel statsobligation som är uttryckt i ecu är inte tillräcklig för att ge honom rätt att väcka talan enligt artikel 173 fjärde stycket i fördraget. Ändringen av den gemensamma valutans namn påverkar sökanden nämligen i hans objektiva egenskap av medborgare i en medlemsstat och användare av den gemensamma valutan och alltså på samma sätt som ändringen påverkar alla andra medborgare eller företag i medlemsstaterna. Följaktligen kan sökanden inte hävda att han berörs personligen av den angripna rättsakten.
Beslut meddelat av förstainstansrättens ordförande den 8 oktober 1997. - Comité européen des fabricants de sucre mot Europeiska unionens råd. - Socker - Gemensam organisation av marknaden - Fastställelse av interventionspris - Interimistiskt förfarande - Uppskov med verkställigheten. - Mål T-229/97 R.



Rättsfallssamling 1997 s. II-01649



Sammanfattning



Nyckelord

Interimistiskt förfarande - Uppskov med verkställighet - Villkor för beviljande - Allvarlig och irreparabel skada - Organisation av sockerproducenter som begär att fastställandet av ett ogynnsamt interventionspris skall upphöra har inte åsamkats sådan skada

(EG-fördraget, artikel 185; förstainstansrättens rättegångsregler, artikel 104.2)

Sammanfattning

Kravet på skyndsamhet avseende en ansökan om interimistiska åtgärder skall bedömas med beaktande av om det är nödvändigt att fatta ett interimistiskt beslut för att undvika att den som ansöker om den interimistiska åtgärden åsamkas allvarlig skada som inte kan avhjälpas. Det ankommer på denna part att bevisa att den inte kan avvakta utgången av talan i huvudsaken utan att lida skada som medför allvarliga följder som inte kan avhjälpas.

En ansökan om interimistiska åtgärder, som ingivits av en organisation av sockerproducenter och som syftar till att en rättslig bestämmelse tills vidare inte skall tillämpas, genom vilken ett härlett interventionspris fastställs för innevarande regleringsår för vitsocker, skall avslås, då den påstådda skadan består av en fortsatt minskning av de produktionskvoter som garanteras gemenskapsproducenterna. Den verkliga risken för minskning av dessa kvoter uppstår emellertid inte förrän då målet i huvudsaken sannolikt har avgjorts genom dom. Den påstådda skadan består även av en avsevärd förlust av marknadsandelar av den europeiska sockermarknaden till fördel för sockerimportörer från tredje land. Ansökan skall avslås, eftersom det inte har visats att skadan är allvarlig och irreparabel och eftersom det under alla omständigheter inte framgår att skadan inte skulle kunna gottgöras med tanke på verkningarna av en eventuell ogiltigförklaring av det omtvistade beslutet.
Beslut meddelat av förstainstansrättens ordförande den 17 december 1996. - Moccia Irme SpA mot Europeiska kommissionen. - EKSG - Statligt stöd - Individuellt beslut om att inte tillåta att statligt stöd beviljas till ett stålföretag - Uppskov med verkställighet - Nödvändiga interimistiska åtgärder - Intresse av att få till stånd begärda interimistiska åtgärder - Avslag på ansökan. - Mål T-164/96 R.



Rättsfallssamling 1996 s. II-02261



Sammanfattning



Nyckelord

Interimistiskt förfarande - Uppskov med verkställighet - Interimistiska åtgärder - Villkor för beviljande - Sökandens intresse av att få till stånd den begärda åtgärden - Åtgärder som inte föregriper avgörandet av saken - Uppskov med verkställigheten av ett beslut att inte godkänna stöd till ett stålföretag och begäran om att förfarandet om prövning av stödet skall återupptas - Avslag - Begäran att kommissionen skall uppmana en medlemsstat att inställa utbetalningen av stöd för vilket tillstånd beviljats - Avslag

(EG-fördraget, artiklarna 4 c, 34 och 39; kommissionens beslut nr 3855/91)

Sammanfattning

Ett beslut av kommissionen att inte tillåta att stöd från en medlemsstat beviljas till ett stålföretag har negativ karaktär. Ett sådant företag har inte något intresse av att genom interimistiska åtgärder erhålla uppskov med verkställigheten av beslutet när, i frånvaron av ett positivt beslut från kommissionen om att tillåta stödet i fråga, förbudet mot stödåtgärder i artikel 4 c i EKSG-fördraget är tillämpligt.

Ett sådant företag har inte heller något intresse av att genom interimistiska åtgärder uppnå att stödet i fråga upptas till förnyad prövning, eftersom ett sådant återupptagande inte nödvändigtvis skulle leda till att kommissionen antar ett positivt beslut som ensamt tillåter den berörda staten att utbetala stödet till företaget. Dessutom skulle en åtgärd av detta slag inte vara av interimistisk karaktär, eftersom den skulle ha samma verkan som den som avses i yrkandet i huvudmålet och skulle föregripa beslutet i saken.

Slutligen, eftersom stödet i fråga står i samband med ett program för stöd till slutgiltig nedläggning av stålanläggningar vilket redan har godkänts av kommissionen, skulle en interimistisk åtgärd i syfte att det skall förordnas att kommissionen skall uppmana de italienska myndigheterna att uppskjuta utbetalningen av stödet till nedläggning avseende andra företag bara ha en skenbar nytta, eftersom därigenom den frist som fastställts i beslut nr 3855/91, efter vilken frist utbetalning av stödet inte längre kan ske, inte skulle kunna undvikas. Dessutom skulle en sådan åtgärd, som består i att ålägga medlemsstaten att inställa ett stödprogram som redan har erkänts som förenligt med fördraget, uppenbart överskrida den behörighet som tillkommer kommissionen.
Beslut meddelat av förstainstansrättens ordförande den 21 mars 1997. - Camar SRL mot Europeiska kommissionen. - Gemensam organisation av marknaden - Bananer - Begäran om interimistiska åtgärder - Begäran om tilldelning av importlicens. - Mål T-79/96 R.



Rättsfallssamling 1997 s. II-00403



Sammanfattning



Nyckelord

Interimistiskt förfarande - Interimistiska åtgärder - Begäran om att beviljas importlicenser för bananer med avsteg från den tullkvot som har fastställts för det löpande regleringsåret - Nödvändigt att beakta de gränser som föreskrivs i förordning nr 404/93 - Avslag på en begäran från ett bolag som importerar bananer från Somalia och som anses ha möjlighet att återuppta sin traditionella import

(Förstainstansrättens rättegångsregler, artikel 104.2; rådets förordning nr 404/93, artikel 30)

Sammanfattning

I målet har ett bolag som importerar traditionella AVS-bananer från Somalia väckt talan i syfte att, utöver tullkvoten för det löpande räkenskapsåret, tilldelas importlicenser för tredjelandsbananer eller icke-traditionella AVS-bananer avseende en kvantitet som motsvarar skillnaden mellan den kvantitet somaliska bananer som bolaget kan importera och den kvantitet som det har importerat innan inbördeskrigets utbrott i Somalia. Vid förstainstansrättens prövning av om begäran om interimistiska åtgärder är välgrundad skall den inte bara undersöka om villkoren i artikel 104 i förstainstansrättens rättegångsregler är uppfyllda, utan även kontrollera att de gränser som har fastställts för att kunna införa undantag från det allmänna systemet för tilldelning av licenser i förordning nr 404/93 om den gemensamma organisationen av marknaden för bananer har respekterats och i synnerhet artikel 30, om de övergångsåtgärder som anses vara nödvändiga för att underlätta övergången från de nationella systemen till den gemensamma organisationen av marknaden.

I detta hänseende är det inte nödvändigt att vidta åtgärder i syfte att korrigera den aktuella fördelningen av importlicenser, eftersom det, mot bakgrund av att produktionen av somaliska bananer beräknas vara tillräcklig för att det aktuella bolaget skall kunna återta sin traditionella import, är möjligt att vid första påseendet dra slutsatsen att ordningen med den gemensamma organisationen av marknaden för bananer för närvarande inte medför en begränsning av nämnda bolags möjlighet att importera bananer från Somalia inom den tullkvot som föreskrivs i förordning nr 404/93 och eftersom det för det löpande regleringsåret inte förefaller föreligga svårigheter - till följd av övergången från de nationella ordningarna som gällde före ikraftträdandet av förordning nr 404/93 till den nuvarande ordningen med den gemensamma organisationen av marknaderna - som skulle kunna hota företagets överlevnad.
Förstainstansrättens beslut (fjärde avdelningen) den 10 december 1996. - Atlanta Handelsgesellschaft Harder & Co. GmbH och Internationale Fruchtimport Gesellschaft Weichert & Co. mot Europeiska kommissionen. - Gemensam organisation av marknaden - Bananer - Talan om ogiltigförklaring - Avvisning. - Mål T-18/95.



Rättsfallssamling 1996 s. II-01669



Sammanfattning



Nyckelord

Talan om ogiltigförklaring - Fysiska och juridiska personer - Rättsakter som berör dem direkt och personligen - Förordning om en ökning av tullkvoten för import av bananer till förmån för aktörer som har drabbats av en naturkatastrof

(EG-fördraget, artikel 173 fjärde stycket; kommissionens förordning nr 2791/94)

Sammanfattning

En talan om ogiltigförklaring av förordning nr 2791/94 om tilldelning, som en undantagsåtgärd, av ytterligare en kvantitet utöver tullkvoten för import av bananer år 1994 som en följd av det tropiska ovädret Debbie, som har väckts av ekonomiska aktörer som bedriver sin verksamhet på marknaden för bananer, kan inte tas upp till sakprövning.

För det första är denna förordning en normativ rättsakt med generell räckvidd. Den syftar till att avhjälpa följderna av en naturkatastrof och den uppfyller den gemensamma jordbrukspolitikens mål angående stabilisering av marknaden samt upprätthållande av skäliga priser för leveranser av bananer till konsumenterna. Aktörerna, mellan vilka den ytterligare kvantiteten skall fördelas, anges på ett objektivt sätt på grundval av de skador som har orsakats dem till följd av ovädret.

För det andra förhåller det sig så, att även om en förordnings normativa karaktär inte utesluter att den kan beröra vissa av de berörda ekonomiska aktörerna personligen, i den mening som avses i artikel 173 fjärde stycket i fördraget, är detta inte fallet beträffande förordningen i fråga. Att sökandena i detta hänseende tillhör en sluten kategori av aktörer som, på grund av den typ av leveranser som de utför på gemenskapsmarknaden, inte har kunnat komma i åtnjutande av den ytterligare kvoten är inte tillräckligt för att särskilja dem i förhållande till alla andra personer, eftersom de befinner sig i samma situation som alla andra aktörer, vilken kategori de senare än tillhör, vilka inte heller har kommit i åtnjutande av den ytterligare kvoten på grund av att de inte har drabbats av ovädret. Förordningen har för övrigt inte haft någon inverkan på de kvantiteter bananer som de hade tilldelats, och den innebar inte heller en kränkning av sökandenas särskilda rättigheter.
Förstainstansrättens beslut (femte avdelningen) den 15 juli 1998. - LPN - Liga para Protecção da Natureza och GEOTA - Grupo de Estudos do Ordenamento do Território e do Ambiente mot Europeiska kommissionen. - Avvisning. - Mål T-155/95.



Rättsfallssamling 1998 s. II-02751



Sammanfattning



Nyckelord

Talan om ogiltigförklaring - Tidsfrister - Utgångspunkt - Rättsakt som inte har delgivits sökanden - Skyldighet att begära rättsaktens fullständiga text inom rimlig tid efter det att dess förekomst har blivit känd

(EG-fördraget, artikel 173 femte stycket)

Sammanfattning

Vad avser förfarandet enligt artikel 173 i fördraget åligger det den person som känner till att det finns en rättsakt som berör honom men som inte har delgivits honom, och som han yrkar ogiltigförklarad, att begära den fullständiga texten inom rimlig tid. En begäran som den berörda personen framställer först fyra månader efter det att han fick kännedom om rättsaktens förekomst kan inte anses ha framställts inom rimlig tid, och det är därför uppenbart att det efter detta är för sent att väcka talan.
Beslut meddelat av förstainstansrättens ordförande den 12 maj 1995. - Société nationale des chemins de fer français och British Railways Board mot Europeiska kommissionen. - Konkurrens - Artikel 85 i EG-fördraget - Artikel 53 i EES-avtalet - Järnvägstransport - Uppskov med verkställighet - Interimistiska åtgärder. - Affaires T-79/95 R och T-80/95 R.



Rättsfallssamling 1995 s. II-01433



Sammanfattning



Nyckelord

Interimistiskt förfarande - Uppskov med verkställighet - Uppskov med verkställighet av ett konkurrensbeslut - Villkor för beviljande - Allvarlig och oavhjälplig skada - Begrepp - Osäker och slumpmässig risk - Omfattas inte - Avvägning mellan alla intressen i fråga

(EG-fördraget, artikel 185; förstainstansrättens rättegångsregler, artikel 104.2)

Sammanfattning

Brådskan av en begäran om interimistiska åtgärder skall bedömas med hänsyn till behovet av ett interimistiskt beslut för att undvika att en allvarlig och oavhjälplig skada orsakas den part som har begärt den interimistiska åtgärden. Den part som begär uppskov med verkställigheten av ett beslut skall bevisa att han inte kan invänta att förfarandet i huvudmålet avslutas utan att han åsamkas en skada som skulle leda till allvarliga och oavhjälpliga konsekvenser.

Endast om det var åtminstone förutsägbart eller troligt att det fanns utomstående som var intresserade av att nyttja tunneln under Engelska kanalens kapacitet, skulle det finnas någon substans i den risk för allvarlig och oavhjälplig skada som finns enligt de järnvägsbolag som begärt uppskovet med verkställighet av de villkor som kommissionens beviljande av ett undantag i enlighet med artikel 85.3 i fördraget försetts med, om dessa villkor skulle innebära en skyldighet för sökandena att till utomstående överlåta upp till en fjärdedel av de rättigheter som de har erhållit genom överenskommelsen om nyttjande som beviljats undantag av kommissionen. I det sammanhanget kan ett uppskov endast beviljas, om sökandena kan visa för domaren i det interimistiska förfarandet att de ifrågasatta överlåtelserna omedelbart skulle göra det omöjligt för dem att uppfylla sina skyldigheter som har samband med nyttjandet av tunneln eller att de - om de vinner bifall för sin talan i huvudmålet - inte längre kan återfå den del av kapaciteten som under tiden har överlåtits åt utomstående. Då de inte har kunnat bevisa dessa omständigheter, är den risken för skada alltför osäker och slumpmässig för att den vid en avvägning mellan intressena i fråga skall kunna få företräde framför bibehållandet av en effektiv konkurrens och principen om fritt tillhandahållande av tjänster inom järnvägssektorn som kommissionen strävat efter att skydda genom att foga de tvistiga villkoren till undantaget.
Förstainstansrättens beslut (första avdelningen i utökad sammansättning) av den 30 oktober 1998. - Fort James France, tidigare Kaysersberg SA mot Europeiska kommissionen. - Fastställande av rättegångskostnader. - Mål T-290/94 (92).



Rättsfallssamling 1998 s. II-04105



Sammanfattning



Nyckelord

1 Förfarande - Rättegångskostnader - Fastställande - Omständigheter som skall beaktas

(Förstainstansrättens rättegångsregler, artikel 92.1)

2 Förfarande - Rättegångskostnader - Fastställande - Ersättningsgilla kostnader - Begrepp - Inblandning av flera ombud

(Förstainstansrättens rättegångsregler, artikel 91 b)

Sammanfattning

1 Då gemenskapsrätten saknar bestämmelser om ersättning enligt taxa, ankommer det på rätten att, vid fördelning av rättegångskostnader, fritt bedöma omständigheterna i målet med beaktande av tvistens föremål och art, dess betydelse ur gemenskapsrättslig synvinkel samt svårigheterna i målet, omfattningen av det arbete som domstolsförfarandet har kunnat föranleda för ombud eller rådgivare som har medverkat i målet och de ekonomiska intressen som parterna har haft av tvisten.

Gemenskapsdomstolarnas möjlighet att bedöma värdet av det arbete som utförts av en advokat beror på hur detaljerade upplysningar denne ingivit.

2 Även om enbart ett advokatarvode i princip kan anses omfattas av begreppet "ersättningsgilla kostnader" i den mening som avses i artikel 91 b i rättegångsreglerna, skall det ändå huvudsakligen bedömas vilket antal arbetstimmar som objektivt kan förefalla nödvändigt med avseende på förfarandet i förstainstansrätten, oavsett hur många advokater arbetsinsatsen har kunnat delas upp emellan.