FÖRSIAINSTANSRÄTTENS DOM (första avdelningen)

den 26 september 1996

Mål T-192/94

Henri Maurissen

mot

Europeiska revisionsrätten

”Talan om ogiltigförklaring — Betygsrapport — Upptagande till sakprövning — Motivering — Domstolsprövning — Gränser”

Fullständig text på franska II-1229

Saken:

Talan om ogiltigförklaring av beslut av den 12 juli 1993 om fastställande av en betygsrapport för sökanden för perioden den 1 januari 1990-31 december 1991 och, i den mån det är nödvändigt, det beslut som delgavs honom den 22 februari 1994 om uttryckligt avslag på hans klagomål mot denna rapport.

Utgång:

Ogillande.

Resumé av domen

Sökanden var tjänsteman i lönegrad B vid revisionsrätten under tiden den 18 april 1983-1 juni 1995, då han erhöll pension. Under åren 1990 och 1991 var han fackföreningsrepresentant och under en del av denna period tillhörde han personalkommittén vid revisionsrätten.

Den 16 juli 1992 upprättade M., tillförordnad direktör för revisionsgrupp III, sökandens betygsrapport för perioden den 1 januari 1990-31 december 1991.

Efter att ha erhållit sin betygsrapport begärde sökanden två samtal med sin betygssättare angående punkt H.2 i den vägledning för betygssättning som revisionsrätten hade fastställt efter det att de allmänna verkställighetsbestämmelser som föreskrivs i artikel 43 i tjänsteföreskrifterna för tjänstemän och andra anställda i Europeiska gemenskaperna (tjänsteföreskrifterna) hade antagits. Efter dessa möten undertecknade betygssättaren en andra modifierad version av betygsrapporten den 9 november 1992.

Den 27 november 1992 anförde sökanden klagomål mot sin rapport till den betygssättare som bedömer överklagade betygsrapporter. Efter att ha hört sökanden föreslog den partssammansatta betygskommittén, som ansåg att den betygssattes frånvaroperioder redan framgick av ett annat avsnitt i betygsrapporten, att meningen ”Maurissen har av denna anledning inte utfört sina arbetsuppgifter regelbundet och kontinuerligt.” i punkt 7 b andra stycket i rapporten skulle strykas.

Den 12 juli 1993 antog den betygssättare som bedömer överklagade betygsrapporter den partssammansatta kommitténs förslag och ändrade betygsrapporten på det sätt som kommittén föreslagit. Sökanden erhöll den slutgiltiga versionen av rapporten den 14 juli 1993.

Den 14 oktober 1993 anförde sökanden klagomål mot betygsrapporten enligt artikel 90.2 i tjänsteföreskrifterna. Detta klagomål, som var ställt till ”revisionsrättens tillsättningsmyndighet” (tillsättningsmyndigheten) och var märkt ”tjänstevägen”, mottogs på en telefax vid revisionsrättens ordförandes kabinett kl. 22.00.

Revisionsrättens generalsekreterare vägrade i ett beslut av den 9 februari 1994 att ta ställning i sak till klagomålet, under åberopande av att han inte var behörig att ändra en betygsrapport. Detta beslut delgavs sökanden den 22 februari 1994.

Den 13 maj 1994 väckte sökanden den aktuella talan med stöd av artikel 173 i EG-fördraget. Den 22 juli 1994 gjorde revisionsrätten invändning om rättegångshinder. Förstainstansrätten beslutade att ta ställning till invändningen i samband med sakprövningen av målet.

Upptagande till sakprövning

Påståendet att talan saknar laglig grund

Förstainstansrätten anmärkte att tjänstemannamål, vad avser såväl det administrativa förfarandet som domstolsförfarandet, skall följa det särskilda förfarande som föresklivs i artiklarna 90 och 91 i tjänsteföreskrifterna och artikel 179 i fördraget (punkt 14).

I det aktuella fallet hade sökanden innan han väckte talan dels anfört klagomål till den partssammansatta betygskommittén vid revisionsrätten, dels anfört klagomål till tillsättningsmyndigheten avseende sin betygsrapport. Sökanden hade alltså följt förfarandet enligt artiklarna 90 och 91 i tjänsteföreskrifterna och artikel 179 i fördraget (punkt 15).

Mot denna bakgrund fann förstainstansrätten att hänvisningen till artikel 173 i fördraget i ansökan berodde på ett fel som inte kunde utgöra grund för att avvisa talan (punkt 16).

Påståendet att reglerna för det administrativa förfarandet hade åsidosatts

Den första delen av grunden: klagomål och vem det skall riktas till

Förstainstansrätten anmärkte att det inte är nödvändigt att anföra klagomål i den mening som avses i artikel 90 i tjänsteföreskrifterna för att kunna föra talan mot en betygsrapport. När en tjänsteman har valt att anföra ett administrativt klagomål är han emellertid skyldig att iaktta samtliga formkrav som gäller för detta förfarande (punkt 22).

Hänvisning till förstainstansrätten den 13 december 1990, Moritz mot kommissionen, T-29/89, Rec. s. II-787, punkt 15; förstainstansrätten den 16 juli 1992, Della Pietra mot kommissionen, T-1/91, Rec. s. II-2145, punkt 24

I det aktuella fallet uppfyllde klagomålet dessa formkrav då det hade ställts till tillsättningsmyndigheten och innehöll uppgiften »tjänstevägen» och hade sänts till en telefaxapparat vid en av revisionsrättens avdelningar, även om det inte var den avdelning där den betygssatte tjänstemannens direkt överordnade arbetade (punkt 26).

Hänvisning till domstolen den 9 mars 1978, Herpels mot kommissionen, 54/77, Rec. s. 585, punkt 47

Den andra delen av grunden: klagomålet hade anförts för sent

Förstainstansrätten anmärkte att domstolen har lagt fast hur den tidsfrist om tre månader som föreskrivs för klagomål och talan i artiklarna 90 och 91 i tjänsteföreskrifterna skall beräknas. Denna tidsfrist går ut den dag i den sista månaden av fristen som har samma datum som dagen för den händelse eller det beslut som gjorde att tidsfristen började löpa (punkt 28).

Hänvisningtill domstolenden 2 maj 1985, J.K. mot parlamentet, 38/84, Rec. s. 1267, punkt 20; domstolenden 15 januari 1987, Misset mot rådet, 152/85, Rec. s. 223. punkterna8 och 9

Då klagomålet inkom till revisionsrätten den 14 oktober 1993 och sökanden hade erhållit den slutgiltiga betygsrapporten den 14 juli 1993, ansågs klagomålet ha anförts inom tidsfristen (punkt 29).

Den tredje grunden: klagomålets form

Det finns inga formkrav på sådana klagomål som avses i artikel 90.2 i tjänsteföreskrifterna (punkt 31).

Hänvisning till Herpels mot kommissionen, nämnd ovan, punkt 47; förstainstansrätten den 21 februari 1995, Moat mot kommissionen, T-506/93, REGP s. II-147, punkt 18

I det aktuella fallet hade klagomål anförts på rätt sätt genom att ett telefax undertecknat av sökandens advokat översändes till revisionsrätten (punkt 34).

Mot denna bakgrund fann förstainstansrätten att talan skulle upptas till sakprövning (punkt 36).

Prövning i sak

Påståendet att artikel 24a i tjänsteföreskrifterna, artikel 1 i bilaga II till tjänsteföreskrifterna och ramavtalet av den 5 juli 1991 hade åsidosatts

Artikel 1 sista stycket i bilaga II till tjänsteföreskrifterna föreskriver att de uppgifter som utförs av medlemmar i personalkommittén och av de tjänstemän som kommittén utser för att medverka i de organ som upprättas enligt tjänsteföreskrifterna eller av institutionen skall anses vara en del av deras normala arbetsuppgifter vid institutionen. Fackföreningsfriheten är för övrigt inskriven i artikel 24a i tjänsteföreskrifterna. Institutionerna är skyldiga att skapa de förutsättningar som är nödvändiga för att företrädarna skall kunna utföra sina uppgifter. I detta avseende skall tjänstemannen inte lida någon skada av att han är verksam i de organ där personalen är representerad eller i personalsammanslutningar (punkt 40).

Hänvisning till domstolen den 18 januari 1990, Maurissen och Union Syndicale mot revisionsrätten, C-193/87 och C-194/87, Rec. s. I-95

Förstainstansrätten förklarade vidare att vad betygsrapporter beträffar innebär dessa regler att betygssättarna skall beakta de plikter som en tjänsteman har i sm verksamhet som företrädare för personalen på så sätt att de berörda inte straffas för sin verksamhet. Denna skyldighet innebär bland annat att betygssättarna är skyldiga att beakta att den berörde måste utföra sina arbetsuppgifter på ett mindre antal arbetsdagar än vad som är normalt under referensperioden. Tjänstemannen skall således betygssättas på grundval av det arbete som han faktiskt har utfört under den tid han har tillbringat på sin arbetsplats. Betygssättarna kan inte betygssätta tjänstemannens verksamhet som företrädare för personalen, eftersom de saknar behörighet på det området. Enligt artikel 43 i tjänsteföreskrifterna skall varje tjänstemans kompetens, prestationsförmåga och uppförande i tjänsten betygssättas, medan den nämnda verksamheten ligger utanför tjänsten (punkt 41).

Hänvisning till förstainstansrätten den 21 oktober 1992, Maurissen mot revisionsrätten, T-23/91, Rec. s. II-2377, punkt 14

I princip bedöms således inte den tid som en tjänsteman har ägnat åt personalrepresentation. Även om man inte kan utesluta att det kan förekomma omständigheter, exempelvis vad gäller den tid som tjänstemannen ägnar åt sådana uppgifter, som vid vissa institutioner är sådana att de rättfärdigar ett system med en ad hoc-bedömning, är ett sådant system i det aktuella fallet inte oundgängligt för att säkerställa de garantier som tjänsteföreskrifterna tillerkänner sökanden i egenskap av företrädare för personalen (punkt 42).

I den mån som samtliga arbetsuppgifter som sökanden har utfört i arbetet har bedömts vid betygssättningen uppfyller rapporten för perioden 1990-1991 kraven i tjänsteföreskrifterna (punkt 43).

Påståendet om uppenbart oriktig bedömning

Betygsrapporter innehåller bedömningar som endast kan ges rättslig prövning i fall av formfel, uppenbara sakfel eller maktmissbruk (punkt 55).

Hänvisning till domstolen den 3 juli 1980, Grassi mot rådet, 6/79 och 97/79, Rec. s. 2141; förstainstansrätten den 24 januari 1991, Latham mot kommissionen, T-63/89, Rec. s. II-19

I detta avseende hade sökanden inte lämnat någon uppgift som tydde på ett uppenbart fel i beräkningen av den tid som han hade ägnat sina uppgifter som medlem av personalkommittén och som fackföreningsrepresentant under perioden i fråga (punkt 56).

Vad avser frågan om huruvida klagomålet att perioden den 1 -25 januari 1991 inte beaktats anmärkte förstainstansrätten att klagomål mot en betygsrapport är ett helt internt förfarande, vilket institutionerna enligt artikel 43 i tjänsteföreskrifterna inte är skyldiga att använda. Denna bestämmelse föreskriver helt enkelt att det regelbundet skall upprättas betygsrapporter. Det är institutionerna som, i syfte att skydda tjänstemännen, inom ramen för verkställighetsåtgärder enligt artikel 110 i tjänsteföreskrifterna kan välja att införa ett system med överklagande eller en andra betygssättning. Ett sådant förfarande utgör inte ett sådant administrativt förfarande som förfarandet för klagomål i artiklarna 90 och 91 i tjänsteföreskrifterna, vilket har till syfte att tillåta och gynna en uppgörelse i godo i en tvist mellan en tjänsteman och administrationen och motsvarar tjänstemannens skyldighet att åberopa samma anmärkningar i klagomålet och i talan. Man kan således, i motsats till vad som krävs för ett klagomål, inte kräva överensstämmelse mellan de anmärkningar som åberopas inom ramen för ett överklagande av en betygsrapport och de som åberopas i en talan vid förstainstansrätten mot samma rättsakt (punkt 60).

Hänvisning till domstolen den 7 maj 1986, Rihoux m.fl. mot kommissionen, 52/85, Rec. s. 1555, punkt 12; Della Pietra mot kommissionen, nämnd ovan, punkt 24

Vad avser frågan om det finns stöd för anmärkningen förklarade förstainstansrätten att i betygsrapporten angavs samtliga arbetsuppgifter som den sökande hade utfört under betygsperioden. Följaktligen kunde man inte av den enda omständigheten att betygsrapporten inte preciserade två uppgifter som hade utförts under en begränsad period av 24 dagar dra slutsatsen att dessa uppgifter inte hade beaktats vid betygssättningen (punkt 63).

Påståendet att motiveringsskyldigheten hade åsidosatts

Betygsrapporter är inte rättsakter i den mening som avses i artikel 25 i tjänsteföreskrifterna utan regleras i de specialbestämmelser som avses i artikel 43. Den vägledning för betygssättning som gäller vid revisionsrätten, som har rättsverkan som interna riktlinjer, preciserar i punkt E.2.2 b att kommentarerna till de detaljerade omdömena är fakultativa när betygen, som i det aktuella fallet, varken hör till de högsta eller de lägsta. Mot bakgrund av omständigheterna i målet ansåg förstainstansrätten att dessa kommentarer var fakultativa (punkt 68).

Hänvisning till domstolen den 25 november 1976, Küster mot parlamentet, 122/75, Rec. s. 1685; Maurissen mot revisionsrätten, nämnd ovan; förstainstansrätten den 10 december 1992, Williams mot revisionsrätten, T-33/91, Rec. s. II-2499, punkt 66

Förstainstansrätten fann att trots att sökandens anmärkning kunde förstås som att den även avsåg de allmänna omdömena i den överklagade betygsrapporten, skall det erinras om att, även om det inte ankommer på förstainstansrätten att ingripa i betygssättarnas omdömen om de betygssatta tjänstemännen, vilka inbegriper komplexa sakbedömningar, måste motiveringen av sådana rättsakter vara sådana att sökanden kan bedöma om den är välgrundad och i förekommande fall ge förstainstansrätten möjlighet att företa sin prövning (punkt 69).

Hänvisning till Maurissenmot revisionsrätten, nämnd ovan

I det aktuella fallet överensstämde det allmänna omdömet med det detaljerade omdömet och med kraven i vägledningen för betygssättning, vilken, i denna del av rapporten, avser att skilja ut den betygssatte tjänstemannen från sina kollegor, genom att ange dennes särdrag. Betygssättaren har genom att ange att tjänstemannens insats, trots tjänstemannens förmåga, inte översteg nödvändigt minimum och var präglad av hans långsamhet gett en summarisk men tillräcklig beskrivning av tjänstemannens prestationer, med beaktande av det utrymme för skönsmässig bedömning som betygssättarna har (punkt 70).

Grunden om åsidosättande av förfaranderegler

Det föreligger maktmissbruk, där åsidosättande av förfarandereglerna är en av formerna, endast om det förekommer objektiva, relevanta och med varandra överensstämmande bevis som visar att det ifrågasatta beslutet har fattats för att uppnå andra syften än de som det skall ha enligt tillämpliga bestämmelser i tjänsteföreskrifterna (punkt 75).

Hänvisning till förstainstansrättenden 23 oktober 1990, Pitrone mot kommissionen, T-46/89, Rec. s. II-577, punkterna 70 och 71; Maurissen mot revisionsrätten, nämnd ovan, punkt 28

Vad avser betygsrapporten framgår det av artikel 43 i tjänsteföreskrifterna att det föreskrivs en bedömning av varje tjänstemans kompetens, prestationsförmåga och uppförande i tjänsten. Bestämmelsen har således till syfte att säkerställa att administrationen får regelbunden information om hur dess tjänstemän utför sina arbetsuppgifter (punkt 76).

Hänvisning till Grassi mot rådet, nämnd ovan, punkt 20

När betygsrapporter upprättas regelbundet för att utvärdera tjänstemännens prestationer under en viss period, utgör det inte i sig ett tecken på maktmissbruk att denna bedömning varierar från en referensperiod till en annan eller jämfört med en rapport från provanställningen (punkt 78).

Hänvisning till Maurissen mot revisionsrätten, nämnd ovan, punkt 31

Domslut:

Talan ogillas.