Domstolens dom (andra avdelningen) den 22 januari 1981. - Dansk Supermarked A/S mot A/S Imerco. - Begäran om förhandsavgörande: Højesteret. - Fri rörlighet för varor - Upphovsrätt, varumärkesrätt och illojal konkurrens. - Mål 58/80.



Rättsfallssamling 1981 s. 00181

Svensk specialutgåva s. 00013

Finsk specialutgåva s. 00013

Spansk specialutgåva s. 00045



Sammanfattning

Parter

Föremål för talan

Domskäl

Beslut om rättegångskostnader

Domslut



Nyckelord

1. Fri rörlighet för varor - industriell och kommersiell äganderätt - rättigheter - skydd - begränsning - konsumtion av rättigheter - vara som skyddas av en upphovsrätt eller en varumärkesrätt - laglig saluföring i en medlemsstat - förbud mot import till en annan medlemsstat - otillåtlighet

(artiklarna 30 och 36 i EEG-fördraget)

2. Fri rörlighet för varor - kvantitativa restriktioner - åtgärder med motsvarande verkan - lagstiftning avseende illojal konkurrens - tillämpning på importerade varor - importen kan inte i sig betraktas som illojal konkurrens

(artikel 30 i EEG-fördraget)

3. Fri rörlighet för varor - fördragets bestämmelser - tvingande karaktär - undantag som avtalats mellan enskilda - otillåtlighet

Sammanfattning

1. Av artikel 36, särskilt andra meningen, i EEG-fördraget, liksom av sammanhanget framgår att även om fördraget inte berör förekomsten av industriella och kommersiella rättigheter enligt en medlemsstats lagstiftning, så kan utövandet av sådana rättigheter under vissa förhållanden begränsas av förbud enligt fördraget. Även om artikel 36 innehåller ett undantag från en av de grundläggande principerna för den gemensamma marknaden tillåter den endast avvikelser från principen om fri rörlighet för varor i den mån som detta är berättigat för att skydda det särskilda föremålet för dessa rättigheter. Den ensamrätt som garanteras genom lagstiftningen om industriell och kommersiell äganderätt har konsumerats när en vara lagligen har förts ut på marknaden i en annan medlemsstat av rättsinnehavaren själv eller med dennes samtycke.

Domstolarna i en medlemsstat kan därför inte med stöd av en upphovsrätt eller varumärkesrätt förbjuda saluföringen på denna stats territorium av en vara som skyddas av en av dessa rättigheter om varan lagligen har förts ut på marknaden på en annan stats territorium av innehavaren av dessa rättigheter eller med dennes samtycke.

2. Gemenskapsrätten hindrar i princip inte att en medlemsstat

tillämpar i den staten gällande marknadsföringsbestämmelser på varor som importeras från andra medlemsstater. Härav följer att saluföringen av importerade varor kan förbjudas när de villkor under vilka de utbjuds till försäljning strider mot vad som i importstaten betraktas som god och lojal affärssed.

Själva importen av en vara som lagligen saluförs i en annan medlemsstat kan dock inte i sig anses strida mot god affärssed eller utgöra illojal konkurrens, eftersom utbjudandet av en vara till försäljning bara kan rubriceras på detta sätt på grund av omständigheter som inte har att göra med själva importen.

3. Överenskommelser mellan enskilda får under inga omständigheter avvika från EEG-fördragets tvingande bestämmelser om fri rörlighet för varor.

Parter

I mål 58/80

har Højesteret till domstolen gett in en begäran om förhandsavgörande enligt artikel 177 i EEG-fördraget i det mål som pågår vid den nationella domstolen mellan

Dansk Supermarked A/S, Århus,

och

A/S Imerco, Glostrup/Köpenhamn.

Föremål för talan

Begäran avser tolkningen av artiklarna 30 och 85 i EEG-fördraget och av kommissionens förordning nr 67/67/EEG av den 22 mars 1967 om tillämpning av fördragets artikel 85.3 på vissa grupper av ensamåterförsäljaravtal, i förhållande till den danska lagstiftningen om upphovsrätt, varumärkesrätt och illojal konkurrens.

Domskäl

1 Genom beslut av den 14 februari 1980, som inkom till domstolen den 18 februari, har Højesteret enligt artikel 177 i EEG-fördraget ställt en fråga som i huvudsak rör tolkningen av artiklarna 30 och 36 i EEG-fördraget, i syfte att fastställa tillämpligheten av vissa nationella lagbestämmelser om upphovsrätt, varumärkesrätt och marknadsföring på varor som importeras från en annan medlemsstat.

2 Det framgår av handlingarna i målet att A/S Imerco, svarande i målet vid den nationella domstolen, som är en sammanslutning av danska järnhandlare, i samband med firandet år 1978 av sitt 50-årsjubileum lät tillverka en porslinsservis i Förenade kungariket, vars delar var dekorerade med motiv från danska kungliga slott och på undersidan försedda med Imercos namn och en uppgift om 50-årsjubileet. Ensamåterförsäljningen av servisen var förbehållen järnhandlare som var delägare i Imerco. Imerco och den engelske tillverkaren träffade en överenskommelse om att delar tillhörande andrasorteringen, som till följd av de kvalitetskriterier som tillämpades utgjorde omkring 20 % av produktionen, fick saluföras av tillverkaren i Förenade kungariket men under inga omständigheter exporteras till Danmark eller de andra skandinaviska länderna.

3 Dansk Supermarked A/S, sökande i målet vid den nationella domstolen och ägare till flera snabbköp, som genom mellanled fick möjlighet att köpa upp ett visst antal av de serviser som salufördes i Förenade kungariket, utbjöd dessa till försäljning i Danmark till priser som var betydligt lägre än priserna för de serviser som såldes av Imerco-anslutna järnhandlare. Det framgår inte av handlingarna i målet om serviserna i fråga hade sålts i Förenade kungariket som "andrasortering". Dansk Supermarkeds kunder förefaller i varje fall inte ha upplysts om detta.

4 Eftersom Dansk Supermarked trots protester från A/S Imerco vägrade att upphöra med försäljningen av serviserna väckte A/S Imerco talan vid Århus byret och utverkade av den domstolen ett den 22 juni 1978 dagtecknat interimistiskt förordnande, varigenom Dansk Supermarked förbjöds att sälja serviserna i fråga.

5 Genom dom av den 19 mars 1979 fastställde Sø- og Handelsret i Köpenhamn detta förbud med den motiveringen att Dansk Supermarked handlat i strid med god affärssed och överträtt 1 och 5 §§ i lagen nr 297 av den 14 juni 1974 om marknadsföring (lov om markedsføring). Domstolen ansåg det inte vara nödvändigt att ta ställning till om det dessutom hade skett en överträdelse av dansk lag om upphovs- och varumärkesrätt, vilket Imerco likaså påstod. När det gäller de gemenskapsrättsliga bestämmelserna, dvs. artiklarna 30 och 85 i EEG-fördraget samt förordning nr 67/67 av den 22 mars 1967 (EGT, s. 849, fransk version; vid översättningen fanns ingen svensk version att tillgå), som Dansk Supermarked åberopade till sitt försvar, tog domstolen inte dessa i beaktande eftersom den bedömde att det förbud som riktades mot Dansk Supermarked inte var ägnat att hindra den fria rörligheten för varor mellan gemenskapens medlemsstater.

6 Dansk Supermarked överklagade detta avgörande till Højesteret och gjorde därvid gällande att ovannämnda gemenskapsrättsliga bestämmelser hindrade tillämpningen av den danska marknadsföringslagen med stöd av vilken Sø- og Handelsretten hade förbjudit saluföring av serviserna i fråga. För att kunna ta ställning till denna invändning har Højesteret ställt följande fråga till domstolen:

"Hindrar vissa bestämmelser i EEG-fördraget, eller rättsakter som antagits för att genomföra dessa bestämmelser, tillämpningen i föreliggande fall av dansk lag om upphovsrätt, varumärkesrätt och marknadsföring?"

7 Det framgår av handlingarna i målet att Højesteret med denna fråga vill veta om och under vilka omständigheter bestämmelserna i EEG-fördraget eventuellt kan hindra tillämpningen dels av nationell lagstiftning om upphovsrätt och varumärkesrätt, dels av bestämmelserna om marknadsföring i tidigare nämnda lag nr 297 av den 14 juni 1974.

8 De fördragsbestämmelser som frågan handlar om är artikel 30, om avskaffande av kvantitativa importrestriktioner och åtgärder med motsvarande verkan, och artikel 36, i den mån den rör bestämmelser om skydd av industriell och kommersiell äganderätt. Däremot framgår det av handlingarna i målet att konkurrensbestämmelserna i gemenskapsrätten, dvs. artikel 85 i EEG-fördraget och förordning nr 67/67/EEG, som åberopades av Dansk Supermarked, saknar betydelse för målet vid den nationella domstolen. Det är därför inte nödvändigt att beakta dessa bestämmelser för att besvara frågan.

9 Frågan skall därför tolkas så, att den syftar till att få klarlagt om en vara som lagligen saluförs i en medlemsstat med samtycke från det företag som har rätt att förfoga över varan, genom en överenskommelse mellan detta företag och tillverkaren kan omfattas av ett förbud mot saluföring i en annan medlemsstat, antingen på grundval av nationell lagstiftning om skydd av upphovs- eller varumärkesrätt, eller med stöd av marknadsföringslagen.

Lagstiftningen om skydd av upphovsrätt och varumärkesrätt

10 De nationella bestämmelserna om skydd av upphovsrätt och varumärkesrätt åberopades av Imerco med hänvisning dels till den skapande insats som utformningen och framställningen av servisen innebär, dels till att servisen är märkt med dess firmanamn.

11 Det är på denna punkt tillräckligt att hänvisa till domstolens fasta rättspraxis, såsom denna kommer till uttryck bl.a. i domen av den 22 juni 1976 i målet 119/75 Terrapin Overseas Ltd (Rec. 1976, s. 1039). Där erinras om att importbegränsande åtgärder och alla åtgärder med motsvarande verkan är förbjudna mellan medlemsstaterna till följd av bestämmelserna i fördraget om fri rörlighet för varor, särskilt artikel 30. Enligt artikel 36 hindrar emellertid inte denna bestämmelse sådana förbud mot eller restriktioner för import som är berättigade av skäl som rör skydd av industriell och kommersiell äganderätt. Det framgår dock av denna artikel, särskilt andra meningen, liksom av sammanhanget, att även om fördraget inte berör förekomsten av industriella och kommersiella rättigheter enligt en medlemsstats lagstiftning, så kan utövandet av sådana rättigheter under vissa förhållanden begränsas av förbud enligt fördraget. Även om artikel 36 innehåller ett undantag från en av de grundläggande principerna för den gemensamma marknaden tillåter den endast avvikelser från principen om fri rörlighet för varor i den mån som detta är berättigat för att skydda det särskilda föremålet för dessa rättigheter. Den ensamrätt som garanteras genom lagstiftningen om industriell och kommersiell äganderätt har konsumerats när en vara lagligen har förts ut på marknaden i en annan medlemsstat av rättsinnehavaren själv eller med dennes samtycke.

12 Svaret på den ställda frågan måste därför i första hand bli följande. Artiklarna 30 och 36 i EEG-fördraget skall tolkas så, att domstolarna i en medlemsstat inte med stöd av en upphovsrätt eller varumärkesrätt kan förbjuda saluföringen på denna stats territorium av en vara som skyddas av en av dessa rättigheter, om varan lagligen har förts ut på marknaden på en annan stats territorium av innehavaren av dessa rättigheter eller med dennes samtycke.

Tillämpningen av marknadsföringsregler

13 Enligt den danska lagen av den 14 juni 1974, som A/S Imerco åberopat, skall företag i sin verksamhet uppfylla kraven på god affärssed. Lagen ger behöriga domstolar rätt att meddela förbud mot varje handling som strider mot lagen och föreskriver straff för överträdelse av sådana förbud. Som den danska regeringen har förklarat, kan denna lag i vissa avseenden jämföras med i andra medlemsstater gällande lagstiftning mot illojal konkurrens, samtidigt som lagen också tjänar andra ändamål på området, särskilt i fråga om konsumentskydd.

14 Den fråga som Højesteret har ställt syftar till att få klarlagt om det kan anses strida mot god affärssed att en vara säljs i Danmark, när den har förts ut på marknaden i en annan medlemsstat med ett danskt företags samtycke, men på villkor att den inte exporteras till Danmark så att den där kan konkurrera med en vara som det berörda företaget är ensamåterförsäljare av.

15 För att besvara denna fråga är det nödvändigt att först konstatera att gemenskapsrätten i princip inte hindrar att en medlemsstat tillämpar i den staten gällande marknadsföringsbestämmelser på varor som importeras från andra medlemsstater. Härav följer att saluföringen av importerade varor kan förbjudas när de villkor under vilka de utbjuds till försäljning strider mot vad som i importstaten betraktas som god och lojal affärssed.

16 Det måste emellertid understrykas - vilket domstolen gjort i ett annat sammanhang genom sin dom av den 25 november 1971 i målet 22/71 Béguelin (Rec. 1971, s. 949) -att själva importen av en vara som lagligen saluförs i en annan medlemsstat inte i sig kan anses strida mot god affärssed eller utgöra illojal konkurrens, eftersom utbjudandet av en vara till försäljning bara kan rubriceras på detta sätt på grund av omständigheter som inte har att göra med själva importen.

17 Det skall vidare påpekas att överenskommelser mellan enskilda under inga omständigheter får avvika från EEG-fördragets tvingande bestämmelser om fri rörlighet för varor. Härav följer att en överenskommelse som innebär ett förbud mot import till en medlemsstat av en vara som lagligen saluförs i en annan medlemsstat inte kan åberopas eller beaktas för att avgöra om det strider mot god affärssed eller utgör illojal konkurrens att föra ut varan på marknaden.

18 Svaret på den ställda frågan måste därför för det andra bli att artikel 30 i fördraget skall tolkas på följande sätt:

- Import till en medlemsstat av en vara som lagligen förts ut på marknaden i en annan medlemsstat kan inte i sig anses utgöra en åtgärd som strider mot god affärssed eller utgör illojal konkurrens. Detta hindrar dock inte att importstatens lagstiftning mot sådana åtgärder blir tillämplig på grund av omständigheter eller metoder i samband med utbjudandet av varan till försäljning som är oberoende av själva importen.

- En överenskommelse mellan enskilda som syftar till att förbjuda import av en sådan vara kan inte åberopas eller beaktas för att avgöra om det strider mot god affärssed eller utgör illojal konkurrens att föra ut varan på marknaden.

Beslut om rättegångskostnader

19 De kostnader som har förorsakats Danmarks regering och Europeiska gemenskapernas kommission, som har inkommit med yttrande till domstolen, är inte ersättningsgilla. Eftersom förfarandet i förhållande till parterna i målet vid den nationella domstolen utgör ett led i beredningen av samma mål, ankommer det på den domstolen att besluta om rättegångskostnaderna.

Domslut

På dessa grunder beslutar

DOMSTOLEN (andra avdelningen)

-angående de frågor som genom beslut av den 14 februari 1980 förts vidare av Højesteret - följande dom:

1) Artiklarna 30 och 36 i EEG-fördraget skall tolkas så, att domstolarna i en medlemsstat inte med stöd av en upphovsrätt eller varumärkesrätt kan förbjuda saluföringen på denna stats territorium av en vara som skyddas av en av dessa rättigheter om varan lagligen har förts ut på marknaden på en annan stats territorium av innehavaren av dessa rättigheter eller med dennes samtycke.

2) Artikel 30 i fördraget skall tolkas på följande sätt:

- Import till en medlemsstat av en vara som lagligen förts ut på marknaden i en annan medlemsstat kan inte i sig anses utgöra en åtgärd som strider mot god affärssed eller utgör illojal konkurrens. Detta hindrar dock inte att importstatens lagstiftning mot sådana åtgärder blir tillämplig på grund av omständigheter eller metoder i samband med utbjudandet av varan till försäljning som är oberoende av själva importen.

- En överenskommelse mellan enskilda som syftar till att förbjuda import av en sådan vara kan inte åberopas eller beaktas för att avgöra om det strider mot god affärssed eller utgör illojal konkurrens att föra ut varan på marknaden.