ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
Europeiska unionens råd har, när det antog förordning nr 1290/2005 om finansieringen av den gemensamma jordbrukspolitiken, bland annat haft för avsikt att inrätta ett förfarande som gör det möjligt för kommissionen att skydda gemenskapsbudgeten genom att besluta att belasta den berörda medlemsstaten med en del av de belopp som har förlorats på grund av oegentligheter och som inte har drivits in inom en rimlig tidsfrist. Enligt artikel 32.5 i denna förordning får kommissionen belasta medlemsstaten med hälften av de belopp som har förlorats på grund av oegentligheter eller som inte har drivits in inom en rimlig tidsfrist. Kommissionen måste härvid inte i varje ärende visa att de nationella myndigheternas försumlighet är anledningen till att beloppen inte har drivits in eller har drivits in för sent. Att den nationella budgeten ska bära 50 procent av kostnaderna av att indrivning inte har skett eller av att beloppen har drivits in för sent är nämligen en automatisk följd av att tiden förflyter.

(se punkterna 107 och 108)
Det framgår av lydelsen i artikel 74.2 i förordning nr 40/94 om gemenskapsvarumärken att parterna – som regel och såvida inget annat föreskrivs – har möjlighet att åberopa omständigheter och inge bevisning även efter utgången av de tidsfrister som gäller enligt bestämmelserna i förordning nr 40/94 och att Byrån för harmonisering inom den inre marknaden (varumärken, mönster och modeller) inte är förhindrad att beakta omständigheter och bevisning som således har åberopats respektive ingetts för sent. Däremot framgår det lika klart av nämnda lydelse att den omständigheten att en part på detta sätt åberopar respektive inger omständigheter eller bevisning för sent inte ger denna part en ovillkorlig rätt att kräva att harmoniseringsbyrån ska beakta dessa omständigheter och denna bevisning. Genom att det i artikel 74.2 i förordning nr 40/94 anges att harmoniseringsbyrån i ett sådant fall ”inte behöver” beakta sådana omständigheter och bevis tillerkänns byrån i denna bestämmelse ett stort utrymme för skönsmässig bedömning för att besluta, med angivande av en motivering till sitt beslut, huruvida dessa omständigheter och bevis ska beaktas eller inte. Det kan framför allt vara befogat att harmoniseringsbyrån inom ramen för ett invändningsförfarande beaktar sådana omständigheter och sådan bevisning när byrån anser dels att det som har åberopats och ingetts för sent vid ett första påseende förefaller kunna få en faktisk inverkan på utgången i invändningsförfarandet, dels att det inte föreligger några hinder för ett sådant beaktande med hänsyn till på vilket stadium i förfarandet som dessa omständigheter och denna bevisning har åberopats respektive ingetts och under vilka omständigheter det har skett.

(se punkt 82)
Vägran i förordningen om preliminär tull att ändra beslutet angående status som företag som verkar i en marknadsekonomi motiverades inte av artikel 2.7 c sista meningen i grundförordningen nr 384/96 om antidumping utan av att sökandens bokföring var oförenlig med internationella redovisningsnormer och att det inte framkommit några nya uppgifter som kunde påverka denna bedömning. Nämnda vägran att ändra beslutet berodde således på tillämpning av de materiella villkoren i artikel 2.7 c första stycket andra strecksatsen i den nämnda förordningen.

Enligt den skyldighet som föreskrivs i artikel 253 EG behöver en slutlig rättsakt motiveras endast i förhållande till samtliga de faktiska och rättsliga omständigheter som är relevanta för bedömning av den. Syftet med motiveringsskyldigheten är inte att förklara hur en gemenskapsinstitutions ståndpunkt har utvecklats under det administrativa förfarandet, och avsikten med den är således inte att motivera olikheter mellan den lösning som har valts i den slutliga rättsakten och den preliminära ståndpunkt som framställts i handlingar som sänts till de berörda parterna under förfarandet för att de ska få möjlighet att inkomma med synpunkter. Motiveringsskyldigheten innebär således inte heller att en gemenskapsinstitution måste förklara på vilket sätt en ståndpunkt som förutsågs under ett visst skede av det administrativa förfarandet eventuellt var ogrundad.

(se punkt 52)
Förstainstansrättens dom (femte avdelningen) av den 2 juli 2008 – Ashoka mot harmoniseringsbyrån (DREAM IT, DO IT!)

(mål T-186/07)

”Gemenskapsvarumärke — Ansökan om registrering som gemenskapsvarumärke av ordmärket DREAM IT, DO IT! — Absolut registreringshinder — Särskiljningsförmåga saknas — Artikel 7.1 b i förordning (EG) nr 40/94”

Gemenskapsvarumärke — Definition och förvärv av gemenskapsvarumärke — Absoluta registreringshinder — Varumärke som saknar särskiljningsförmåga (Rådets förordning nr 40/94, artikel 7.1 b) (se punkterna 37 och 38)

Saken

Talan mot det beslut som fattats av harmoniseringsbyråns första överklagandenämnd den 15 mars 2007 i ärende R-635/2006-1 om registreringen av ordkännetecknet DREAM IT, DO IT! som gemenskapsvarumärke.

Uppgifter i målet

Sökande av gemenskapsvarumärke: Ashoka Sökt gemenskapsvarumärke: Ordmärket DREAM IT, DO IT! för tjänster i klasserna 35, 36, 41 och 45 – Ansökan nr 3844792 Granskarens beslut: Avslag på ansökan Överklagandenämndens beslut: Avslag på överklagandet

Domslut

1) Talan ogillas.

2) Ashoka ska ersätta rättegångskostnaderna.

Förstainstansrättens dom (femte avdelningen) av den 2 juli 2008 – Ashoka mot harmoniseringsbyrån (DREAM IT, DO IT!)

(mål T-186/07)

”Gemenskapsvarumärke — Ansökan om registrering som gemenskapsvarumärke av ordmärket DREAM IT, DO IT! — Absolut registreringshinder — Särskiljningsförmåga saknas — Artikel 7.1 b i förordning (EG) nr 40/94”

Gemenskapsvarumärke — Definition och förvärv av gemenskapsvarumärke — Absoluta registreringshinder — Varumärke som saknar särskiljningsförmåga (Rådets förordning nr 40/94, artikel 7.1 b) (se punkterna 37 och 38)

Saken

Talan mot det beslut som fattats av harmoniseringsbyråns första överklagandenämnd den 15 mars 2007 i ärende R-635/2006-1 om registreringen av ordkännetecknet DREAM IT, DO IT! som gemenskapsvarumärke.

Uppgifter i målet

Sökande av gemenskapsvarumärke: Ashoka Sökt gemenskapsvarumärke: Ordmärket DREAM IT, DO IT! för tjänster i klasserna 35, 36, 41 och 45 – Ansökan nr 3844792 Granskarens beslut: Avslag på ansökan Överklagandenämndens beslut: Avslag på överklagandet

Domslut

1) Talan ogillas.
49

Vad gäller frågan huruvida även kommissionen hade rätt att under domstolsförfarandet inkomma med ytterligare bevisning till styrkande av att sökanden och BNGW utgjorde en enda ekonomisk enhet, ska det erinras om att även om kommissionen, inom ramen för en ogiltighetstalan som väckts med stöd av artikel 230 EG, inte kan framlägga ny bevisning till stöd för det angripna beslutet som inte angetts i detta beslut, har den emellertid rätt att besvara argument genom vilka sökanden, på grundval av andra handlingar som den givit in till rätten, söker visa att kommissionens synsätt är oriktigt (förstainstansrättens dom av den 8 juli 2004 i de förenade målen T-67/00, T-68/00, T-71/00 och T-78/00, JFE Engineering m.fl. mot kommissionen, REG 2004, s. II-2501, punkterna 175 och 176). Domstolen har sedan tidigare även bedömt att den som har fattat ett omtvistat beslut under domstolsförfarandet kan lämna kompletterande förklaringar till en motivering som redan i sig är tillräcklig, då dessa kan vara till hjälp vid unionsdomstolarnas interna kontroll av skälen till beslutet, genom att de gör det möjligt för institutionen att mer ingående redogöra för de skäl som ligger till grund för beslutet (domstolens dom av den 16 november 2000 i mål C-298/98 P, Finnboard mot kommissionen, REG 2000, s. I-10157, punkt 46).
13

Beslutspunkterna i beslutet aluminium I har i huvudsak följande lydelse: ”Artikel 1 De befrielser från punktskatt på tjock eldningsolja som används vid framställning av aluminiumoxid som Frankrike, Irland och Italien har beviljat till och med den 31 december 2003 utgör statligt stöd i den mening som avses i artikel 87.1 [EG]. Artikel 2 Stöd som beviljats mellan den 17 juli 1990 och den 2 februari 2002 och som är oförenligt med den gemensamma marknaden skall inte återkrävas, eftersom det skulle strida mot de grundläggande principerna i gemenskapslagstiftningen. Artikel 3 Det stöd som avses i artikel 1 och beviljades mellan den 3 februari 2002 och den 31 december 2003 är förenligt med den gemensamma marknaden i den mening som avses i artikel 87.3 [EG] under förutsättning att stödmottagarna betalade en skatt på minst 13,01 euro per 1000 kg tjock eldningsolja. Artikel 4 Det stöd som … beviljades mellan den 3 februari 2002 och den 31 december 2003 är oförenligt med den gemensamma marknaden i den mening som avses i artikel 87.3 [EG] om stödmottagarna inte betalade en skatt på minst 13,01 euro per 1000 kg tjock eldningsolja. Artikel 5 1. Frankrike, Irland och Italien skall vidta alla nödvändiga åtgärder för att återkräva det oförenliga stöd som avses i artikel 4. … 5. Frankrike, Irland och Italien skall inom två månader från delgivningen av detta beslut ålägga mottagarna av det oförenliga stöd som avses i artikel 4 att återbetala det olagliga stödet med ränta.”
93

Vad avser rättssäkerhetsprincipen gäller särskilt följande. Sökandebolaget kunde med stöd av direktiv 2005/53 och de klara och precisa bestämmelser som var tillämpliga vid den tiden och som inte upphävdes av det angripna direktivet, på ett otvetydigt sätt få kännedom om sina skyldigheter. Sökandebolaget kunde vidta åtgärder i enlighet därmed, bland annat genom att lämna in en fullständig akt i enlighet med kraven i bilaga 2 till direktiv 91/414, om det ville behålla sina befintliga godkännanden. Det låg helt klart i sökandebolagets intresse att under den övergångsperiod som följde efter antagandet av direktiv 2005/53 lämna in en sådan akt, eller visa att det hade tillgång till denna dokumentation, för att kunna behålla sina befintliga nationella godkännanden.
2

Den 21 december 1990 överlät Fiorucci alla sina immateriella tillgångar till intervenienten Edwin Co. Ltd, som är ett multinationellt japanskt bolag. I artikel 1 i överlåtelseavtalet föreskrivs följande: ”Bolaget Fiorucci överlåter, säljer och överför till bolaget Edwin … som, å sin sida, förvärvar: i) alla registrerade varumärken och varumärkesansökningar i hela världen, alla patent, mönster och bruksmodeller samt alla andra särskiljande kännetecken som tillhör bolaget Fiorucci, vilka uppräknas under A, A1-A2 och A3 i bilagan till detta avtal (varvid de varumärken som registrerats i Italien återfinns under A, de varumärken som registrerats i utlandet under A1, de italienska patenten under A2 och de utländska patenten under A3), ii) alla befintliga avtal avseende varumärken och, i förekommande fall, andra särskiljande kännetecken, såsom licensavtal som reglerar rätten att använda dessa varumärken, iii) alla Fioruccis arkiv innehållande modeller på papper, affischer i färg, kollektioner, tygprover, affischer för skyltning, marknadsföringsmaterial, kollektionsprover som skapats av bolaget Fiorucci och fotografier (’know.how’), och iv) alla exklusiva rättigheter att använda namnet ’FIORUCCI’ och att tillverka och sälja kläder och andra produkter under märket ’FIORUCCI’.”
26

I punkterna 66 och 67 behandlas därefter de farhågor som uttryckts av en av kunderna angående, för det första, de prishöjningar på kolofoniumharts som genomförts av Akzo och Hexion och, för det andra, de problem att få tag på kolofoniumharts som förelåg under perioden mellan september och december, vilket ledde till ett begränsat utbud under de aktuella månaderna, just när den säsongsbetonade efterfrågan på kolofoniumharts var som högst. I punkt 67 anges angående detta att de bevis som koncentrationsparterna lagt fram visade att de problem att få tag på kolofoniumharts som anförts inte orsakats av en konkurrensbegränsande situation på den aktuella marknaden. Problemen berodde nämligen snarare på en prishöjning på de råvaror som är nödvändiga för att tillverka kolofoniumharts, såsom råolja, gummiharts och oljeharts, vilka varit föremål för stora prishöjningar under de senaste åren. Priset på gummiharts ökade från 500 amerikanska dollar (USD) per ton i januari 2004 till ungefär 1250 USD per ton vid tiden för det angripna beslutet. Vidare tydde tillgängliga uppgifter angående de ovannämnda svårigheterna att få tag på kolofoniumhart på att dessa berodde på tekniska problem — särskilt hos en leverantör — eller på produktionsavbrott på grund av planerade underhållsarbeten, och inte på en allmän avsaknad av produktionskapacitet på hela marknaden under den aktuella perioden. Det visade sig för övrigt att den berörda kunden hade lyckats finna alternativa försörjningskällor som dämpat effekterna av denna oväntade brist.
Nyckelord

Föremål för talan

Domslut



Nyckelord

Förfarande – Invändning om litispendens – Parterna, föremålet för talan och grunderna är identiska i de båda målen – Avvisning av den talan som väckts senast (se punkt 29)

2. Konkurrens – Böter – Belopp – Fastställande – Kommissionens utrymme för skönsmässig bedömning – Gränser – Iakttagande av principen om likabehandling (Rådets förordning nr 17, artikel 15.2) (se punkterna 40–42)

3. Konkurrens – Böter – Belopp – Fastställande – Kriterier – Överträdelsens varaktighet – Överträdelser med lång varaktighet – Höjning av utgångsbeloppet med 10 procent per år – Kommissionens utrymme för skönsmässig bedömning (Rådets förordning nr 17, artikel 15.2; kommissionens meddelande 98/C 9/03, punkt 1 B) (se punkterna 57 och 58)

Föremål för talan

Saken

Talan om, i första hand, delvis ogiltigförklaring av kommissionens beslut K(2006) 4180 av den 20 september 2006 angående ett förfarande enligt artikel 81 [EG] och artikel 53 i EES-avtalet (ärende COMP/F-1/38.121 – Rörkopplingar) och, i andra hand, nedsättning av de böter sökandena ålagts i detta beslut.

Domslut

Domslut

1) Talan ogillas.

2) IMI plc, IMI Kynoch Ltd, Yorkshire Fittings Ltd, VSH Italia Srl, Comap SA och Simplex Armaturen + Fittings GmbH & Co. KG ska ersätta rättegångskostnaderna.
Ett beslut från en av överklagandenämnderna vid Byrån för harmonisering inom den inre marknaden (varumärken, mönster och modeller) kan överprövas vid förstainstansrätten enbart vad avser vissa produkter eller tjänster som angetts i den förteckning som avses i ansökan om registrering av det ifrågavarande gemenskapsvarumärket. I ett sådant fall vinner beslutet laga kraft för övriga varor eller tjänster som angetts i samma förteckning.

Med beaktande av denna möjlighet har förstainstansrätten gjort två olika bedömningar av en förklaring inför förstainstansrätten av den som ansökt om registrering – en förklaring som med andra ord ingetts efter det att överklagandenämnden hade fattat sitt beslut – genom vilken ansökan återkallades med avseende på vissa av de varor som avsågs i den ursprungliga ansökan. Förstainstansrätten har ansett antingen att det var fråga om en förklaring, att det angripna beslutet endast ifrågasatts i den del som det avser övriga berörda varor eller, om förklaringen i fråga ingavs i ett sent skede av förfarandet vid förstainstansrätten, att det var fråga om en delvis återkallelse.

En sådan tolkning av en begränsning, som framställts inför förstainstansrätten, av förteckningen över de varor eller tjänster som avses i en registreringsansökan är emellertid endast möjlig då sökanden nöjer sig med att från förteckningen ta bort en eller flera varor eller tjänster alternativt en eller flera kategorier av varor eller tjänster såsom dessa framgår av förteckningen. Det är nämligen uppenbart att förstainstansrätten i ett sådant fall i själva verket inte har anmodats att pröva lagenligheten av överklagandenämndens beslut i den omfattning som detta avser varor eller tjänster som har tagits bort från förteckningen, utan endast såvitt avser övriga varor eller tjänster som står kvar i samma förteckning.

Detta fall ska särskiljas från ett sådant fall där förteckningen över de varor eller tjänster som avses i ansökan om registrering av gemenskapsvarumärke begränsas vid förstainstansrätten i syfte att, helt eller delvis, ändra beskrivningen av nämnda produkter eller tjänster. I sistnämnda fall kan det inte uteslutas att ändringen kan påverka prövningen av det aktuella varumärket vid harmoniseringsbyråns olika instanser under det administrativa förfarandet. Att under dessa omständigheter godta denna ändring i samband med att talan väcks vid förstainstansrätten skulle kunna likställas med en ändring av föremålet för tvisten under pågående domstolsförfarande, vilket är förbjudet enligt artikel 135.4 i rättegångsreglerna.

(se punkterna 26–29)
158

Även om det visserligen var sant att PNE i ett första skede ensidigt fattat beslut om de nya villkor som erbjöds återförsäljarna, så fördes dessa villkor in i återförsäljaravtalet sedan de meddelats återförsäljarna via de årliga cirkulären. Under perioden 2000–2003, då det enligt ersättningssystemet uttryckligen föreskrevs att återförsäljaren förutsattes godta systemet såvida han inte uttryckligen reste några invändningar, inkom endast två invändningar mot systemet från återförsäljarna, vilka senare drogs tillbaka. Det är svårt att föreställa sig att samma system skulle ha tillämpats ensidigt under perioden 1997–1999.
I inledningen av styrdokumenten anges följande:

”Detaljerade beslutsbefogenheter och instruktioner (eventuellt även för områden som inte anges i Akzo Nobels styrdokument) fastställs i separata riktlinjer och/eller stadgar eller efter överenskommelse mellan direktören för varje kommersiell enhet eller underenhet och den ansvariga styrelsemedlemmen.

Vad gäller dotterbolag som inte ägs till hundra procent av Akzo Nobel, vare sig direkt eller indirekt, skall denna behörighetsfördelning tillämpas i sin helhet så långt som möjligt.”

[Detailed authorities and instructions (possibly also for items not mentioned in the Akzo Nobel Authority Schedules) are laid down in separate directives and/or charters or are agreed upon between the BU/SU manager and the responsible Board Member.

As to subsidiaries not wholly owned by Akzo Nobel, either directly or indirectly, this allocation of authorities shall be integrally enforced as much as possible.]
27

Vidare anser sökanden inte att den fullständiga översättningen av registreringsintyget för det internationella varumärket inlämnades för sent. Sökanden har i detta hänseende hänvisat till förstainstansrättens dom av den 9 november 2005 i mål T-275/03, Focus Magazin Verlag mot harmoniseringsbyrån – ECI Telecom (Hi-FOCuS) (REG 2005, s. II-4725), i vilken förstainstansrätten fastslog att en översättning av ett registreringsintyg inte ingavs för sent i den mening som avses i artikel 74.2 i förordning nr 40/94 när den bifogades det överklagande som gavs in till överklagandenämnden. Förstainstansrätten framhöll inledningsvis att överklagandenämnden, med beaktande av den funktionella kontinuiteten mellan invändningsenheten och överklagandenämnden, är skyldig att grunda sitt beslut på alla faktiska och rättsliga omständigheter som åberopats antingen i förfarandet vid invändningsenheten eller i förfarandet vid överklagandenämnden, under förutsättning att de inte ingetts för sent i den mening som avses i artikel 74.2 i förordning nr 40/94 (punkterna 37 och 38). Förstainstansrätten angav vidare att översättningen av registreringsintyget, som inlämnades i samband med överklagandet till överklagandenämnden, hade inlämnats i rätt tid. Sökanden har härav dragit slutsatsen att det i förevarande fall a fortiori inte kan vara fråga om ett alltför sent inlämnande i den mening som avses i artikel 74.2 i förordning nr 40/94, eftersom sökanden inom den föreskrivna fristen bemötte intervenientens synpunkter genom att till invändningsenheten inge den fullständiga översättningen till handläggningsspråket av registreringsintyget för det internationella varumärket.
Mål T-299/05

Shanghai Excell M&E Enterprise Co. Ltd och

Shanghai Adeptech Precision Co. Ltd

mot

Europeiska unionens råd

”Dumpning — Import av vissa elektroniska vågar med ursprung i Kina — Företag som verkar i en marknadsekonomi — Artiklarna 2.7 a och c, 2.10 och 11.9 i förordning (EG) nr 384/96”

Förstainstansrättens dom (första avdelningen) av den 18 mars 2009 II ‐ 572

Sammanfattning av domen

Talan om ogiltigförklaring – Berättigat intresse av att få saken prövad – Bedömningen av huruvida det finns ett intresse skall göras utifrån de omständigheter som förelåg den dag då talan väcktes – Talan som väcks av en importör för att bestrida ett förfarande som medfört att en antidumpningstull har påförts – En antidumpningstull som har upphört att gälla (Artiklarna 230 EG och 233.1 EG) Gemensam handelspolitik – Skydd mot dumpning – Individuell behandling av exportföretag från ett land utan marknadsekonomi – Villkor – Institutionernas utrymme för skönsmässig bedömning – Domstolsprövning – Gränser (Rådets förordning nr 384/96) Gemensam handelspolitik – Skydd mot dumpning – Dumpningsmarginal – Bestämning av normalvärdet – Import från länder utan marknadsekonomi såsom de som avses i artikel 2.7 b i förordning nr 384/96 – Tillämpning av regler avseende länder med marknadsekonomi – Restriktiv tolkning – Tillämpning som avser tillverkare som uppfyller de kumulativa villkor som föreskrivs i artikel 2.7 c i den nämnda förordningen (Rådets förordning nr 384/96, artikel 2.7) Gemensam handelspolitik – Skydd mot dumpning – Dumpningsmarginal – Bestämning av normalvärdet – Import från länder utan marknadsekonomi såsom de som avses i artikel 2.7 b i förordning nr 384/96 – Förfarande för utvärdering av de villkor som möjliggör för en tillverkare att beviljas status som företag som verkar i en marknadsekonomi (Rådets förordning nr 384/96, artikel 2.7 c) Gemensam handelspolitik – Skydd mot dumpning – Omprövningsförfarande – Bestämning av normalvärdet – Metod som tillämpades under den ursprungliga undersökningen och som inte är förenlig med artikel 2 i förordning nr 384/96 (Rådets förordning nr 384/96, artiklarna 2, 17 och 11.9) Gemensam handelspolitik – Skydd mot dumpning – Dumpningsmarginal – Bestämning av normalvärdet – Tillämpning av det konstruerade normalvärdet (Rådets förordning nr 384/96, artikel 2.10) Gemensam handelspolitik – Skydd mot dumpning – Dumpningsmarginal – Jämförelse mellan det normala värdet och exportpriset – Justeringar (Rådets förordning nr 384/96, artikel 2.10)
33

En sträng tillämpning av de gemenskapsrättsliga bestämmelserna om tidsfrister i förfarandet är påkallad med hänsyn till kravet på rättssäkerhet och nödvändigheten av att undvika all diskriminering eller godtycklig behandling i rättskipningen (domstolens beslut av den 5 februari 1992 i mål C-59/91, Frankrike mot kommissionen, REG 1992, s. I-525, punkt 8, domstolens dom av den i mål C-137/92 P, kommissionen mot BASF m.fl., REG 1994, s. I-2555, punkt 40, svensk specialutgåva, volym 15, s. I-201, domstolens beslut av den i mål C-239/97, Irland mot kommissionen, REG 1998, s. I-2655, punkt 7, och av den i mål C-406/01, Tyskland mot parlamentet och rådet, REG 2002, s. I-4561, punkt 20). En sträng tillämpning av tidsfristerna svarar dessutom mot kraven på en god och processekonomisk rättskipning (domstolens dom av den i mål C-310/97 P, kommissionen mot AssiDomän Kraft Products m.fl., REG 1999, s. I-5363, punkt 61). Slutligen är den omständigheten att en talan har väckts för sent ett undantag av ordre public-karaktär som ska prövas av domstolen ex officio (domstolens dom av den i mål 108/79, Belfiore mot kommissionen, REG 1979, s. 1769, punkt 3).