Domstolens dom (femte avdelningen) den 4 maj 1993. - Federación de Distribuidores Cinematográficos mot Estado Español och Unión de Productores de Cine y Televisión. - Begäran om förhandsavgörande: Tribunal Supremo - Spanien. - Nationell lagstiftning som syftar till att främja distributionen av inhemska filmer. - Mål C-17/92.



Rättsfallssamling 1993 s. I-02239

Svensk specialutgåva s. I-00181

Finsk specialutgåva s. I-00191



Sammanfattning

Parter

Domskäl

Beslut om rättegångskostnader

Domslut



Nyckelord

1. Frihet att tillhandahålla tjänster - fördragsbestämmelser - tillämpningsområde - exploatering via biograf eller TV i en medlemsstat av filmer som producerats i andra medlemsstater - omfattas

(artiklarna 59 och följande i EEG-fördraget)

2. Frihet att tillhandahålla tjänster - inskränkningar - lagstiftning som sammankopplar beviljande av tillstånd till dubbning av filmer med ursprung i tredje land med distribution av inhemska filmer - diskriminerande verkan gentemot producenter som är etablerade i andra medlemsstater - otillåtet - undantag - hänsyn till allmän ordning - syften av ekonomisk art - otillåtet

(artiklarna 56 och 59 i EEG-fördraget)

Sammanfattning

1. Exploatering av film via biograf eller TV, i samband med vilken producenterna tillåter distributörerna att mot betalning framställa kopior av deras filmer och att organisera offentliga visningar av dessa, utgör sådan verksamhet som innebär tillhandahållande av tjänster. När verksamheten är gränsöverskridande, på grund av att producenter och distributörer inte är etablerade i samma medlemsstat, omfattas den av fördragets bestämmelser om frihet att tillhandahålla tjänster.

2. Fördragets bestämmelser om frihet att tillhandahålla tjänster skall tolkas så, att de utgör hinder för en nationell lagstiftning som föreskriver att tillstånd till dubbning av filmer med ursprung i tredje land, till ett av de officiella inhemska språken, endast får beviljas till distributörer som förbinder sig att distribuera inhemska filmer.

En sådan lagstiftning är nämligen diskriminerande i den mån den - när allmänheten i mycket stor utsträckning väljer att se filmer med ursprung i tredje land dubbade till ett av de officiella inhemska språken - gynnar producenter av inhemsk film, vilka på grund av den stora efterfrågan på dubbningstillstånd är garanterade att få sina filmer distribuerade och att därmed erhålla motsvarande intäkter, i förhållande till producenter som är etablerade i andra medlemsstater, vilka helt och hållet är beroende av distributörernas val. En sådan lagstiftning kan inte hänföras till någon uttrycklig undantagsbestämmelse, såsom artikel 56 i fördraget, som det hänvisas till i artikel 66. Det är i detta hänseende tillräckligt att fastslå att förutom det faktum att kulturpolitiken inte nämns bland de undantag som anges i artikel 56, har en lagstiftning som gynnar distributionen av inhemska filmer, oavsett deras innehåll och kvalitet, enbart ett syfte av rent ekonomisk art, som inte grundas på hänsyn till allmän ordning i den mening som avses i den artikeln.

Parter

I mål C-17/92

har Tribunal Supremo till domstolen gett in en begäran om förhandsavgörande enligt artikel 177 i EEG-fördraget i det mål som pågår vid den nationella domstolen mellan

Federación de Distribuidores Cinematográficos (Fedicine)

och

spanska staten,

med stöd av

Unión de Productores de Cine y Televisión.

intervenient.

Begäran avser tolkningen av artiklarna 30-36, 59 och 92 i EEG-fördraget, av rådets direktiv 63/607/EEG av den 15 oktober 1963 om genomförande av Allmänna handlingsprogrammet för upphävande av begränsningar av friheten att tillhandahålla tjänster inom filmindustrin (EGT 1963, 159, s. 2661, fransk version; svensk specialutgåva, del 06, volym 01), av rådets andra direktiv 65/264/EEG av den 13 maj 1965 för genomförande av bestämmelserna i de allmänna handlingsprogrammen för upphävande av begränsningar av etableringsfriheten och friheten att tillhandahålla tjänster inom filmindustrin (EGT 1965, 85, s. 1437, fransk version; svensk specialutgåva, del 06, volym 01) och av Allmänna tull- och handelsavtalet (GATT).

DOMSTOLEN (femte avdelningen)

sammansatt av avdelningsordföranden G.C. Rodríguez Iglesias samt domarna R. Joliet, J.C. Moitinho de Almeida, F. Grévisse och D.A.O. Edward,

generaladvokat: W. Van Gerven,

justitiesekreterare: J.-G. Giraud,

som beaktat de skriftliga yttrandena från

- Federación de Distribuidores Cinematográficos, genom Manuel Lanchares Larre, Procurador de los Tribunales, och genom advokaten Manuel Villar Arregui, Madrid,

- den spanska regeringen, genom Alberto José Navarro González, generaldirektör med ansvar för samordning av gemenskapsrättsliga tvister, och genom Gloria Calvo Díaz, Abogado del Estado, Servicio Jurídico del Estado ante el Tribunal de Justicia de las Comunidades Europeas, båda i egenskap av ombud,

- Europeiska gemenskapernas kommission, genom Pieter Van Nuffel och Daniel Calleja, rättstjänsten, båda i egenskap av ombud,

som beaktat referentens rapport,

som, i enlighet med artikel 104.4 i rättegångsreglerna, beslutat att parterna inte skall yttra sig muntligen, och

som hört generaladvokatens förslag till avgörande, framlagt vid sammanträde den 18 februari 1993,

meddelar följande

Domskäl

dom

DOMSKÄL

1 Genom beslut av den 12 december 1991, som inkom till domstolen den 22 januari 1992, har Tribunal Supremo, Sala Tercera de lo Contencioso-Administrativo (nedan kallad "Tribunal Supremo") ställt en fråga, i enlighet med artikel 177 i EEG-fördraget, om tolkningen av fördragets bestämmelser för att kunna bedöma om en nationell lagstiftning är förenlig med gemenskapsrätten, när den för beviljande av tillstånd till dubbning av filmer från tredje land i syfte att distribuera dem i Spanien i en version som är dubbad till något av Spaniens officiella språk, föreskriver att det distributionsföretag som ansöker om ett sådant tillstånd först skall underteckna ett avtal där det åtar sig att distribuera en spansk film.

2 Frågan har uppkommit inom ramen för ett administrativt förfarande som har inletts av den spanska sammanslutningen Federación de Distribuidores Cinematográficos (nedan kallad "Fedicine"), i syfte att erhålla ogiltigförklaring av den enda artikeln i Real Decreto Legislativo 1257/1986 av den 13 juni, som antogs för att anpassa lagen av den 27 april 1946 och lag nr 3/1980 av den 10 januari 1980 till gemenskapsrättens regler, med stöd av det bemyndigande som föreskrivs i Ley de Bases av den 27 december 1986 (Boletín Oficial del Estado, nr 153 av den 27 juni 1986, s. 23427, nedan kallad "Real Decreto Legislativo").

3 Denna enda artikel, som trädde i kraft den 1 juli 1986, har följande lydelse:

"1. Lagligt bildade distributionsföretag får fritt distribuera filmer som har producerats inom gemenskapen.

2. Sådana företag har även rätt att erhålla högst fyra tillstånd till dubbning av filmer med ursprung i tredje land till ett av Spaniens officiella språk för varje spansk film som de kan visa att de har ingått ett distributionsavtal för, under följande förutsättningar:

a) det första tillståndet beviljas när Instituto de la Cinematografía y de las Artes Audiovisuales (Institutet för film och audiovisuell konst) har fått meddelande om att inspelningen av en spansk film har påbörjats, för vilken den distributör som ansöker om tillstånd i förväg har ingått ett avtal. Tillståndet upphävs automatiskt om filmen inte presenteras för godkännande inom 200 dagar från inspelningens början. Instituto de la Cinematografía y de las Artes Audiovisuales får förlänga denna tidsfrist efter en välgrundad ansökan från sökanden.

b) det andra, tredje och fjärde tillståndet beviljas när det visats att filmen har dragit in bruttointäkter om 30, 60 respektive 100 miljoner pesetas.

3. Det är ett absolut krav för att få distribuera den dubbade versionen av en film med ursprung i tredje land att det i förväg erhålls tillstånd för detta."

4 Fedicine har vid den nationella domstolen gjort gällande att Real Decreto Legislativo är en protektionistisk åtgärd som är restriktiv och diskriminerande och som strider mot artiklarna 30-36, 59 och 92 i EEG-fördraget, mot rådets direktiv 63/607/EEG av den 15 oktober 1963 om genomförande av Allmänna handlingsprogrammet för upphävande av begränsningar av friheten att tillhandahålla tjänster inom filmindustrin (EGT 1963, 159, s. 2661, nedan kallad "Allmänna handlingsprogrammet"), mot rådets andra direktiv 65/264/EEG av den 13 maj 1965 för genomförande av bestämmelserna i de allmänna handlingsprogrammen för upphävande av begränsningar av etableringsfriheten och friheten att tillhandahålla tjänster inom filmindustrin (EGT 1965, 85, s. 1437, nedan kallat "andra direktivet") och mot Allmänna tull- och handelsavtalet (GATT).

5 Tribunal Supremo ansåg det nödvändigt att begära ett förhandsavgörande, eftersom det ställts en fråga om tolkningen av gemenskapsrätten och då det inte fanns något rättsmedel mot Tribunal Supremos avgörande.

6 Frågan har följande lydelse:

"Är det förenligt med gemenskapsrätten att det för beviljande av tillstånd till dubbning av filmer från tredje land, i syfte att distribuera dem i Spanien i en version dubbad till något av Spaniens officiella språk, krävs att det distributionsföretag som ansöker om ett sådant tillstånd först undertecknar ett avtal om distribution av en spansk film?"

7 För en utförligare redogörelse för omständigheterna i tvisten vid den nationella domstolen, rättegångens förlopp och de till domstolen ingivna yttrandena hänvisas till förhandlingsrapporten. Handlingarna i målet i dessa delar återges i det följande endast i den mån domstolens argumentation kräver det.

8 Det finns anledning att inledningsvis erinra om att domstolen, inom ramen för artikel 177 i EEG-fördraget, varken kan uttala sig om tolkningen av bestämmelser i nationell lagstiftning eller om sådana bestämmelsers förenlighet med gemenskapsrätten. Domstolen är dock behörig att upplysa den nationella domstolen om alla de kriterier för tolkningen av gemenskapsrätten som kan göra det möjligt för den nationella domstolen att avgöra det juridiska problem som har anhängiggjorts. Det framgår av handlingarna i målet att den nationella domstolens fråga går ut på huruvida fördragets regler om frihet att tillhandahålla tjänster och om fri rörlighet för varor skall tolkas så, att de utgör hinder för en nationell lagstiftning som föreskriver att endast distributörer som förbinder sig att distribuera inhemska filmer får beviljas tillstånd att dubba filmer med ursprung i tredje land till ett av de officiella inhemska språken.

Tillämpliga gemenskapsregler

9 Det skall först klargöras vilka av fördragets bestämmelser som är tillämpliga på filmdistribution.

10 Det framgår av domen av den 6 oktober 1982, i mål 262/81 Coditel, punkt 11 (Rec. s. 3381) att exploateringen av film via biograf eller TV innebär att upphovsmannen kan göra varje offentlig visning av verket beroende av hans tillåtelse och att ekonomiskt utnyttjande av film på detta sätt, som innefattar beviljande av visningsrättigheter, är en verksamhet som omfattas av friheten att tillhandahålla tjänster.

11 Tjänsten består framför allt i att filmproducenterna ger distributörerna tillstånd att framställa kopior av deras filmer och att organisera offentliga visningar av dessa kopior. När producenterna och distributörerna inte är etablerade i samma medlemsstat är tjänsten gränsöverskridande. Eftersom det är ostridigt att distributörerna avstår en del av biljettintäkterna från biograferna till producenterna, utförs tjänsten dessutom mot ersättning i den mening som avses i artikel 60 i fördraget.

12 Härav följer att det problem som den nationella domstolen har ställts inför skall bedömas mot bakgrund av artikel 59 i fördraget.

Frihet att tillhandahålla tjänster

13 Beträffande artikel 59, följer det av fast rättspraxis (se särskilt domar av den 25 juli 1991, i mål C-288/89 Collectieve Antennevoorziening Gouda, punkt 10 (Rec. s. I-4007) och i mål C-353/89 Kommissionen mot Nederländerna, punkt 14 (Rec.s. I-4069) att friheten att tillhandahålla tjänster särskilt innebär krav på avskaffande av all diskriminering av den som tillhandahåller tjänster på grund av dennes nationalitet eller den omständigheten att denne är etablerad i en annan medlemsstat än den där tjänsten skall utföras.

14 Det skall i detta hänseende påpekas att genom att sammankoppla tillstånd till dubbning av filmer med ursprung i tredje land med inspelning och distribution av spanska filmer gynnar Real Decreto Legislativo producenter av spansk film i förhållande till producenter som är etablerade i andra medlemsstater och som vill distribuera sina filmer i Spanien.

15 Det framgår av de upplysningar som kommissionen har lämnat att den spanska allmänheten i mycket stor utsträckning väljer att se filmer från tredje land, särskilt filmer med ursprung i USA, när de är dubbade till ett av Spaniens officiella språk. Emellertid sammankopplas enligt Real Decreto Legislativo tillstånd till dubbning av dessa filmer med en skyldighet att distribuera en spansk film. Lagen gynnar därmed producenter av inhemsk film i förhållande till filmproducenter som är etablerade i andra medlemsstater, eftersom de förstnämnda är garanterade att få sina filmer distribuerade och att erhålla motsvarande biljettintäkter, medan de sistnämnda producenterna helt och hållet är beroende av de spanska distributörernas val. Denna skyldighet har därför en protektionistisk verkan till förmån för spanska filmproduktionsföretag och missgynnar i samma mån företag av samma slag som är etablerade i andra medlemsstater. Eftersom filmproducenter i andra medlemsstater således inte åtnjuter samma fördelar som spanska filmproducenter, är denna restriktion av diskriminerande karaktär.

16 Såsom domstolen har fastslagit i sin dom av den 26 april 1988, i mål 352/85 Bond van Adverteerders, punkterna 32-34 (Rec. s. 2085) och i ovannämnda domar av den 25 juli 1991, Collectieve Antennevoorziening Gouda (punkt 10) och Kommissionen mot Nederländerna (punkt 15) är nationella regler som inte utan åtskillnad är tillämpliga på tjänster oavsett deras ursprung, endast förenliga med gemenskapsrätten om de kan hänföras till en uttrycklig undantagsbestämmelse, såsom artikel 56 i fördraget, som det hänvisas till i artikel 66. Det framgår dessutom av dessa domar att hänsyn av ekonomisk art inte kan anses utgöra sådana hänsyn till allmän ordning som avses i den artikeln.

17 Real Decreto Legislativo har utan tvivel ett sådant ekonomiskt syfte eftersom den, genom att sträva efter att garantera distributionen av ett stort antal inhemska filmer, leder till att producenter av sådana filmer tillförsäkras tillräckliga intäkter.

18 Den spanska regeringen har emellertid gjort gällande att Real Decreto Legislativo har ett kulturellt syfte, nämligen att skydda den inhemska filmproduktionen.

19 Detta argument kan inte godtas.

20 Förutom det faktum att kulturpolitik inte finns med bland de berättigade undantag som anges i artikel 56, skall det påpekas att Real Decreto Legislativo främjar distributionen av inhemska filmer oavsett deras innehåll eller kvalitet.

21 Under dessa förhållanden blir slutsatsen att sambandet mellan beviljande av tillstånd till dubbning av film med ursprung i tredje land och distributionen av inhemska filmer har ett syfte av rent ekonomisk art som inte grundas på hänsyn till allmän ordning i den mening som avses i artikel 56 i fördraget.

22 Svaret på den nationella domstolens fråga blir därför att fördragets bestämmelser om frihet att tillhandahålla tjänster skall tolkas så, att de utgör hinder för en nationell lagstiftning som föreskriver att tillstånd till dubbning av filmer med ursprung i tredje land, till ett av de officiella inhemska språken, endast får beviljas till distributörer som förbinder sig att distribuera inhemska filmer.

Beslut om rättegångskostnader

Rättegångskostnader

23 De kostnader som har förorsakats den spanska regeringen och Europeiska gemenskapernas kommission, som har inkommit med yttrande till domstolen, är inte ersättningsgilla. Eftersom förfarandet i förhållande till parterna i målet vid den nationella domstolen utgör ett led i beredningen av samma mål, ankommer det på den domstolen att besluta om rättegångskostnaderna.

Domslut

På dessa grunder beslutar

DOMSTOLEN (femte avdelningen)

-angående de frågor som genom beslut av den 12 december 1991 förts vidare av Tribunal Supremo - följande dom:

Fördragets bestämmelser om frihet att tillhandahålla tjänster skall tolkas så, att de utgör hinder för en nationell lagstiftning som föreskriver att tillstånd till dubbning av filmer med ursprung i tredje land, till ett av de officiella inhemska språken, endast får beviljas till distributörer som förbinder sig att distribuera inhemska filmer.