Nyckelord

Sammanfattning



Nyckelord

1 Fri rörlighet för personer - Arbetstagare - Gemenskapsbestämmelser - Tillämpningsvillkor - Utövande av rätten till fri rörlighet

(EG-fördraget, artikel 48; rådets förordning nr 1612/68, artikel 7)

2 Social trygghet för migrerande arbetstagare - Medlemsstaternas behörighet att utforma sina system för social trygghet - Gränser - Iakttagande av gemenskapsrätten - Fördragets regler om den fria rörligheten för arbetstagare

3 Fri rörlighet för personer - Arbetstagare - Likabehandling - Socialförsäkringsavgifter som är högre för en arbetstagare som under loppet av ett år har flyttat från en medlemsstat till en annan medlemsstat - Otillåtet - Invändning - Ej befogad

(EG-fördraget, artikel 48)

4 Fri rörlighet för personer - Arbetstagare - Likabehandling - Arbetstagare som har flyttat från en medlemsstat till en annan medlemsstat - Socialförsäkringsavgifter - Beräkning

5 Fri rörlighet för personer - Arbetstagare - Likabehandling - Nationella föreskrifter i vilka det föreskrivs socialförsäkringsavgifter som är högre för en arbetstagare som under loppet av ett år har flyttat från en medlemsstat till en annan medlemsstat - Oförenligt med gemenskapsrätten - Verkningar

(EG-fördraget, artikel 48)

Sammanfattning

1 En arbetstagare kan åberopa artikel 48 i fördraget och artikel 7 i förordning nr 1612/68 gentemot den medlemsstat som han är medborgare i, när han har varit bosatt och utövat en anställning i en annan medlemsstat.

Alla medborgare inom gemenskapen, oavsett bosättningsort och nationalitet, som har använt sig av rätten till fri rörlighet för arbetstagare och som har förvärvsarbetat i en annan medlemsstat, omfattas nämligen av tillämpningsområdet för ovannämnda bestämmelser.

2 Att nationella föreskrifter rör finansieringen av den sociala tryggheten kan inte utesluta en tillämpning av bestämmelserna i fördraget, däribland bestämmelserna om den fria rörligheten för arbetstagare.

Även om det, i avsaknad av en harmonisering på gemenskapsnivå, ankommer på lagstiftaren i varje medlemsstat att bestämma villkoren för rätten eller skyldigheten att ansluta sig till ett system för social trygghet, måste medlemsstaterna nämligen likafullt beakta gemenskapsrätten vid utövandet av denna behörighet.

3 Artikel 48 i fördraget utgör hinder för att en medlemsstat av en arbetstagare, som under loppet av ett år har flyttat från en medlemsstat till en annan medlemsstat för att där utöva en anställning, tar ut högre socialförsäkringsavgifter än vad som, under samma omständigheter, skulle ha tagits ut av en arbetstagare som under hela året har varit bosatt i medlemsstaten i fråga, utan att den förste arbetstagaren i övrigt åtnjuter större sociala förmåner. Ett sådant system för uppbörd av sociala avgifter skulle nämligen kunna avskräcka en medborgare i en medlemsstat från att lämna den medlemsstat där han är bosatt för att utöva en anställning, i den mening som avses i fördraget, i en annan medlemsstat, och utgör följaktligen hinder för den fria rörligheten för arbetstagare.

Ett sådant hinder kan inte vara berättigat, vare sig på grund av att de följer av föreskrifter som syftar till att förenkla och samordna uppbörden av inkomstskatt och socialförsäkringsavgifter, på grund av att andra uppbördsförfaranden är förenade med tekniska svårigheter, eller på grund av att andra förmåner som hänger samman med inkomstskatten i vissa situationer kan kompensera eller överkompensera nackdelen beträffande de sociala avgifterna.

4 Alla inkomster som enligt den nationella lagstiftningen kan påverka avgiftsbeloppen, inklusive i förekommande fall inkomster av fast egendom, skall beaktas vid bedömningen av om de socialförsäkringsavgifter som tas ut av en arbetstagare som har flyttat från en medlemsstat till en annan medlemsstat för att där utöva en anställning är högre än de avgifter som tas ut av en arbetstagare som har behållit sin bosättning i en och samma medlemsstat.

5 För det fall en nationell lagstiftning, genom vilken det av en arbetstagare, som under loppet av ett år flyttar från en medlemsstat till en annan medlemsstat för att där utöva en anställning, tas ut högre socialförsäkringsavgifter än vad som, under samma omständigheter, skulle ha tagits ut av en arbetstagare som under hela året har varit bosatt i medlemsstaten i fråga, utan att den förste arbetstagaren i övrigt åtnjuter större sociala förmåner, är oförenlig med artikel 48 i fördraget, har en arbetstagare som har flyttat från en medlemsstat till en annan medlemsstat för att där utöva en anställning rätt att få sina avgifter för social trygghet fastställda till samma nivå som de avgifter som en arbetstagare som har behållit sin bosättning i samma medlemsstat skulle betala.