Mål T‑299/08

Elf Aquitaine SA

mot

Europeiska kommissionen

”Konkurrens – Konkurrensbegränsande samverkan – Marknaden för natriumklorid – Beslut i vilket en överträdelse av artikel 81 EG och artikel 53 i EES-avtalet konstateras – Ansvaret för överträdelsen – Rätten till försvar – Motiveringsskyldighet – Principen att straff och påföljder ska vara individuella – Principen inget straff utan lag – Oskuldspresumtion – Principen om god förvaltningssed – Rättssäkerhetsprincipen – Maktmissbruk – Böter – Försvårande omständighet – Avskräckande verkan – Förmildrande omständighet – Samarbete under det administrativa förfarandet – Betydande mervärde”

Sammanfattning av domen

1. Konkurrens – Gemenskapsregler – Överträdelser – Ansvar – Moderbolag och dotterbolag – Ekonomisk enhet – Bedömningskriterier

(Artiklarna 81 EG och 82 EG; rådets förordning nr 1/2003, artikel 23.2)

2. Konkurrens – Administrativt förfarande – Meddelande om invändningar – Nödvändigt innehåll – Iakttagande av rätten till försvar – Räckvidd

(Rådets förordning nr 1/2003, artiklarna 23 och 27.1)

3. Konkurrens – Gemenskapsregler – Överträdelser – Ansvar – Moderbolag och dotterbolag – Ekonomisk enhet – Bedömningskriterier

(Artikel 81.1 EG)

4. Konkurrens – Gemenskapsregler – Överträdelser – Ansvar – Moderbolag och dotterbolag – Ekonomisk enhet

(Artiklarna 81 EG och 82 EG; rådets förordning nr 17, artikel 15.2; rådets förordning nr 1/2003, artikel 23.2)

5. Konkurrens – Gemenskapsregler – Överträdelser – Ansvar – Moderbolag och dotterbolag – Ekonomisk enhet – Bedömningskriterier

(Artikel 81.1 EG)

6. Institutionernas rättsakter – Motivering – Skyldighet – Räckvidd – Beslut om huruvida konkurrensreglerna ska tillämpas – Beslut som är riktat till ett antal mottagare – Kravet på tillräcklig motivering gäller särskilt gentemot den enhet som tillskrivs ansvaret för överträdelsen

(Artiklarna 81.1 EG och 253 EG)

7. Institutionernas rättsakter – Giltighetspresumtion – Kommissionsbeslut i vilket ett moderbolag tillskrivs ansvar för dess dotterbolags överträdelse av konkurrensrätten

(Artikel 249 EG)

8. Konkurrens – Böter – Belopp – Fastställande – Avskräckande verkan

(Artikel 81 EG; rådets förordning nr 1/2003, artikel 23.2; kommissionens meddelande 2006/C 210/02, punkterna 25 och 30)

9. Konkurrens – Böter – Belopp – Fastställande – Befrielse från eller nedsättning av böter då det företag som är föremål för utredning samarbetar – Krav på ett beteende som underlättat kommissionens konstaterande av överträdelsen

(Rådets förordning nr 1/2003, artiklarna 18 och 23.2; kommissionens meddelande 2002/C 45/03, punkterna 20, 21 och 23 b)

10. Konkurrens – Böter – Belopp – Fastställande – Kommissionens utrymme för skönsmässig bedömning – Domstolsprövning – Unionsdomstolens obegränsade behörighet

(Artikel 229 EG; rådets förordning nr 1/2003, artikel 31)

1. Ett dotterbolags handlande kan bland annat tillskrivas moderbolaget då dotterbolaget, trots att det är en fristående juridisk person, inte självständigt bestämmer sitt agerande på marknaden, utan i huvudsak tillämpar instruktioner som det får av moderbolaget, särskilt med hänsyn till de ekonomiska och juridiska band som binder samman dessa två juridiska enheter. Detta beror på att moder- och dotterbolaget i en sådan situation ingår i samma ekonomiska enhet och följaktligen utgör ett och samma företag, vilket ger kommissionen möjlighet att tillställa moderbolaget ett beslut att påföra böter, utan att kommissionen behöver styrka att moderbolaget personligen har deltagit i överträdelsen.

I det särskilda fallet att ett moderbolag innehar 100 procent av kapitalet i ett dotterbolag som överträtt gemenskapens konkurrensregler kan detta moderbolag utöva ett avgörande inflytande över dotterbolagets handlande. Vidare föreligger det en presumtion som kan motbevisas om att moderbolaget verkligen utövar ett avgörande inflytande på dotterbolagets handlande.

Under dessa omständigheter är det tillräckligt att kommissionen visar att moderbolaget innehade hela aktiekapitalet i ett dotterbolag för att den ska kunna konstatera att moderbolaget utövar ett avgörande inflytande över dotterbolagets affärspolicy. Kommissionen kan då hålla moderbolaget solidariskt ansvarigt för betalning av de böter som påförs dotterbolaget, om moderbolaget, på vilket det ankommer att motbevisa presumtionen, inte kan förete tillräcklig bevisning för att visa att dotterbolaget således agerar självständigt på marknaden.

Kommissionen är nämligen inte skyldig att styrka denna presumtion genom ytterligare indicier. Även om kommissionens tidigare beslutspraxis bestått i att genom ytterligare indicier styrka denna presumtion, kan ett sådant konstaterande inte påverka slutsatsen att kommissionen har rätt att endast grunda sig på konstaterandet att ett moderbolag innehar nästan hela aktiekapitalet i ett dotterbolag för att anta att moderbolaget utövade ett avgörande inflytande över dotterbolaget.

(se punkterna 49−52 och 59)

2. Iakttagandet av rätten till försvar förutsätter att det företag som anklagas för att ha brutit mot konkurrensreglerna har getts tillfälle att under det administrativa förfarandet vid kommissionen på ett meningsfullt sätt framföra sina synpunkter på huruvida de påstådda omständigheterna och förhållandena verkligen föreligger och är relevanta och på de handlingar som enligt kommissionen styrker dess påstående om att fördraget har överträtts.

Enligt artikel 27.1 i förordning nr 1/2003 måste ett meddelande om invändningar till parterna innehålla alla viktiga faktorer på vilka kommissionen stöder sig i detta skede i förfarandet för att de som berörs verkligen ska kunna få kännedom om vilka beteenden som de klandras för och för att de på ett ändamålsenligt sätt ska kunna försvara sig innan kommissionen fattar ett slutligt beslut.

Ett sådant meddelande om invändningar utgör ett processrättsligt skydd som är ett utflöde av den grundläggande gemenskapsrättsliga principen om iakttagande av rätten till försvar i varje förfarande. Enligt denna princip ska ett meddelande om invändningar, som kommissionen riktar till ett företag beträffande vilket den avser att vidta sanktionsåtgärder på grund av att konkurrensreglerna har överträtts, innehålla de väsentliga omständigheter som åberopas mot detta, såsom de faktiska omständigheter som kritiseras, hur dessa omständigheter ska kvalificeras och de bevis som kommissionen grundar sig på, detta för att företaget ska ha möjlighet att framföra sina argument inom ramen för det administrativa förfarande som inletts mot det.

I ett meddelande om invändningar ska i synnerhet den juridiska person som kan komma att åläggas böter klart anges i meddelandet, det ska vara riktat till denna person och det ska i detta anges i vilken egenskap denna person klandras för de åberopade omständigheterna. Det är nämligen genom meddelandet om invändningar som det berörda företaget underrättas om samtliga väsentliga omständigheter som kommissionen grundar sig på i detta skede av förfarandet. Följaktligen är det endast efter det att nämnda meddelande har skickats som det berörda företaget kan göra gällande sin rätt till försvar fullt ut.

När kommissionen, i ett meddelande om invändningar, underrättar ett moderbolag om att den avser att tillskriva moderbolaget ansvaret för dess dotterbolags överträdelse på grundval av presumtionen om att moderbolaget utövat ett avgörande inflytande, utgör den omständigheten, att kommissionen inte vidtog någon utredningsåtgärd gentemot moderbolaget innan den delgav det meddelandet om invändningar, inte ett åsidosättande av moderbolagets rätt till försvar. Moderbolaget ges under det administrativa förfarandet tillfälle att på ett meningsfullt sätt framföra sina synpunkter på huruvida de omständigheter och förhållanden som kommissionen åberopat i sitt meddelande om invändningar verkligen förelåg och var relevanta, såväl i sitt yttrande som svar på detta meddelande som under förhörsombudets förhör.

(se punkterna 134−140)

3. Enligt principen att straff och påföljder ska vara individuella kan ett företag endast påföras sanktionsåtgärder för gärningar som är hänförliga till detta företag. Den principen gäller i varje administrativt förfarande som kan leda till påföljder enligt konkurrensbestämmelserna.

Denna princip ska dock tillämpas med beaktande av hur begreppet företag i artikel 81 EG ska förstås. Då en ekonomisk enhet har överträtt konkurrensreglerna ska denna enhet, enligt principen om personligt ansvar, således ansvara för denna överträdelse.

Det krävs nämligen varken att moderbolaget har förmått dotterbolaget att begå en överträdelse eller, i ännu mindre grad, att moderbolaget har varit delaktigt i överträdelsen, utan det är det faktum att moderbolaget och dotterbolaget utgör ett enda företag, i den mening som avses i artikel 81 EG, som ger kommissionen behörighet att rikta ett beslut om påförande av böter till moderbolaget i en bolagskoncern.

Den omständigheten att kommissionen har tillskrivit ett moderbolag ansvar för en överträdelse som det själv anses ha begått på grund av de ekonomiska och rättsliga band som band det samman med dess dotterbolag och som gjorde det möjligt för den att bestämma dotterbolagets beteende på marknaden innebär således inte att kommissionen har åsidosatt principen om att straff och påföljder ska vara individuella.

(se punkterna 178−181)

4. Den straffrättsliga legalitetsprincipen kräver enligt rättspraxis att brotten och de påföljder som de leder till tydligt måste definieras i lag. Detta villkor är uppfyllt när en enskild av den relevanta bestämmelsens lydelse och, vid behov, med hjälp av domstolarnas tolkning av lydelsen, kan utläsa vilka handlingar och underlåtenhetshandlingar som leder till straffrättsligt ansvar.

Kommissionen får enligt artikel 15.2 i förordning nr 17 och artikel 23.2 i förordning nr 1/2003 genom beslut ålägga företag, vilka bland annat överträder artikel 81 EG, böter. I den mån som ett moderbolag och dess dotterbolag anses utgöra ett enda företag, i den mening som avses i sistnämnda artikel, kan kommissionen, utan att åsidosätta den straffrättsliga legalitetsprincipen, påföra juridiska personer som ingår i detta företag böter.

(se punkterna 187−189)

5. Likabehandlingsprincipen innebär att lika situationer inte får behandlas olika och att olika situationer inte får behandlas lika, såvida det inte finns sakliga skäl för en sådan behandling.

Vad rör ett kommissionsbeslut om att ådöma ett moderbolag böter för dess dotterbolags överträdelse av konkurrensbestämmelserna, med tillämpning av presumtionen att moderbolaget har ett avgörande inflytande över dotterbolaget genom att det innehar nästan samtliga aktier i dotterbolaget, har kommissionen ett stort utrymme för skönsmässig bedömning som ger den rätt att tillskriva moderbolaget ansvaret för dotterbolagets överträdelse.

Eftersom kommissionen har en möjlighet, men inte en skyldighet, att tillskriva ett moderbolag ansvaret för en överträdelse, när förutsättningarna för ett sådant ansvar är uppfyllda, innebär inte den enda omständigheten att kommissionen inte har tillskrivit ett sådant ansvar i ett annat ärende att den är skyldig att göra samma bedömning i det angripna beslutet. Ett sådant tillskrivande av ansvar är dock underkastat unionsdomstolarnas prövning, vilka ska pröva att villkoren för ett sådant ansvar är uppfyllda.

(se punkterna 196−198)

6. Den motivering som krävs enligt artikel 253 EG ska vara anpassad till rättsaktens beskaffenhet. Av motiveringen ska vidare klart och tydligt framgå hur den institution som har antagit rättsakten har resonerat, så att de som berörs därav kan få kännedom om skälen för den vidtagna åtgärden och så att behörig domstol ges möjlighet att utföra sin prövning. Det krävs inte att alla relevanta faktiska och rättsliga omständigheter anges i motiveringen, eftersom bedömningen av om motiveringen av ett beslut uppfyller kraven i artikel 253 EG inte ska ske endast utifrån rättsaktens ordalydelse utan även utifrån sammanhanget och samtliga rättsregler på det ifrågavarande området.

När ett beslut om tillämpning av artikel 81 EG rör flera mottagare och innehåller ett problem angående vilka företag som ska göras ansvariga för överträdelsen, ska beslutet innehålla en tillräcklig motivering i förhållande till var och en av mottagarna, i synnerhet i förhållande till de mottagare som enligt beslutet ska bära ansvaret för överträdelsen. För att ett kommissionsbeslut ska anses vara tillräckligt motiverat gentemot moderbolagen till de dotterbolag som har begått överträdelsen, måste det således innehålla en utförlig redogörelse för skälen till att dessa bolag ska tillskrivas ansvaret för överträdelsen.

(se punkterna 216 och 217)

7. Kommissionsbeslut presumeras vara giltiga och har rättsverkningar så länge de inte har ogiltigförklarats eller återkallats. Kommissionen är heller inte skyldig att uppskjuta ett förfarande mot ett bolag som rör överträdelser av konkurrensbestämmelserna fram till dess att unionsdomstolen har meddelat ett avgörande i ett mål där talan har väckts av samma bolag mot ett annat beslut, i vilket det åläggs böter för andra överträdelser av konkurrensbestämmelserna. Det finns nämligen ingen lagbestämmelse som ålägger kommissionen att uppskjuta antagandet av beslut i ärenden som avser olika faktiska omständigheter.

(se punkt 241)

8. När det är aktuellt för kommissionen att utnyttja sin behörighet att ådöma företag som har åsidosatt artikel 81 EG böter ankommer det i princip på den fysiska eller juridiska person som ledde det berörda företaget när överträdelsen begicks att ansvara för densamma, även om driften av företaget har överlåtits på en annan person när beslutet om fastställelse av överträdelsen antas. De beslut som kommissionen fattar enligt artikel 81 EG ska, för att tillämpas och verkställas, riktas till en enhet som är en juridisk person. När kommissionen antar ett beslut med tillämpning av artikel 81.1 EG ska den således identifiera den eller de − fysiska eller juridiska − personer som kan hållas ansvariga för det aktuella företagets beteende och som sanktionsåtgärder på grund härav kan vidtas mot och som beslutet således ska riktas till.

De riktlinjer som kommissionen har antagit för att beräkna bötesbeloppet innebär att företagens rättssäkerhet säkerställs, eftersom den metod som kommissionen har åtagit sig att följa vid fastställandet av böterna slås fast däri. Administrationen kan, i ett enskilt fall, inte avvika från dessa riktlinjer utan att ange skäl som är förenliga med likabehandlingsprincipen.

När det är fråga om två företag, närmare bestämt ett moderbolag och dess dotterbolag, som vid tiden för den aktuella överträdelsen bildade ett enda företag, i den mening som avses i artikel 81 EG, men som inte längre existerade i denna form den dag då beslutet om att ådöma dem böter antogs, har kommissionen rätt att dels enligt artikel 23.2 i förordning nr 1/2003 solidariskt ålägga de två företagen böter som står i proportion till överträdelsen, dels enligt punkt 30 i riktlinjerna för beräkning av böter som döms ut enligt artikel 23.2 a i förordning nr 1/2003 endast för moderbolaget höja grundbeloppet för böterna med hänsyn till att dess omsättning är särskilt stor jämfört med de andra enheter som bötfälldes den dag då beslutet antogs, vilket gjorde det möjligt för moderbolaget att lättare uppbringa de medel som behövdes för att betala böterna.

Att de böter som endast ålagts moderbolaget i avskräckande syfte beräknas i förhållande till grundbeloppet för de böter som solidariskt ålades de båda företagen och som redan inbegrep en särskild höjning i avskräckande syfte kan härvid inte anses obilligt.

De böter som solidariskt har ålagts de båda företagen beräknas nämligen i förhållande till grundbeloppet, vilket redan inbegrep en särskild höjning som beräknats utifrån en procentandel av dotterbolagets försäljningsvärde, i enlighet med punkt 25 i riktlinjerna, ”för att avskräcka företagen från att över huvud taget delta i horisontella avtal om fastställande av priser, uppdelning av marknaden och produktionsbegränsningar”.

De böter som enbart påförts moderbolaget, och som motsvarar en betydande höjning av böternas grundbelopp, syftar däremot, enligt punkt 30 i dessa riktlinjer, till att säkerställa att ”böterna har en tillräckligt avskräckande effekt” för de företag vilkas omsättning är särskilt stor från försäljningen av andra varor eller tjänster än de som berörs av överträdelsen.

Det ytterligare belopp som beaktades vid beräkningen av böternas grundbelopp, i enlighet med punkt 25 i riktlinjerna, och den särskilda höjning som påfördes moderbolaget med stöd av punkt 30 i dessa riktlinjer är således uttryck för två olika avskräckningssyften som kommissionen med fog kunde ta hänsyn till vid fastställandet av böterna.

(se punkterna 250−253, 255, 256, 288 och 289)

9. Kommissionen har ett stort utrymme för skönsmässig bedömning vad gäller hur den beräknar böterna och kan härvid beakta ett stort antal olika faktorer, däribland berörda företags samarbete under institutionens undersökning. Kommissionen måste härvid göra komplicerade bedömningar av de faktiska omständigheterna, exempelvis vad rör respektive företags samarbete. Inom ramen för bedömningen av det samarbete som tillhandahålls av medlemmarna i en konkurrensbegränsande samverkan kan endast en uppenbart oriktig bedömning från kommissionens sida ifrågasättas med framgång, eftersom kommissionen har ett stort utrymme att skönsmässigt bedöma kvaliteten på och nyttan av det samarbete som tillhandahålls av ett företag, exempelvis i förhållande till andra företags samarbete.

Även om kommissionen är skyldig att förklara varför den anser att de uppgifter som företag lämnar till följd av ett meddelande om samarbete utgör ett bidrag som motiverar eller inte motiverar en nedsättning av de böter som åläggs, ankommer det på de företag som avser att bestrida kommissionens beslut i detta hänseende att visa att kommissionen, om den inte hade haft sådana uppgifter som lämnats frivilligt av företagen, inte skulle ha varit i stånd att styrka de väsentliga delarna av överträdelsen och följaktligen att anta ett beslut om åläggande av böter.

Nedsättning av böter på grund av samarbete från de företag som har deltagit i överträdelsen av konkurrensrätten har sin grund i uppfattningen att sådant samarbete underlättar kommissionens uppgift att fastställa överträdelsen och i förekommande fall få den att upphöra. Med hänsyn till syftet med nedsättningen kan kommissionen inte bortse från nyttan av de tillhandahållna upplysningarna. Nyttan beror nödvändigtvis på det bevismaterial som kommissionen redan förfogar över.

När ett företag genom samarbetet, på ett mindre precist och tydligt sätt, endast bekräftar vissa upplysningar som redan har lämnats av ett annat företag som en samarbetsåtgärd, kan den grad av samarbete som det förstnämnda företaget har bidragit med, trots att det inte helt saknar intresse för kommissionen, inte betraktas som jämförbar med det samarbete som det företag har bidragit med som var först med att tillhandahålla nämnda upplysningar. Ett uttalande som endast innehåller en begränsad bekräftelse av uppgifter som kommissionen redan hade tillgång till underlättar nämligen inte kommissionens uppgift på ett väsentligt sätt och räcker därför inte för att motivera en nedsättning av bötesbeloppet på grund av samarbete. Slutligen medför inte ett företags samarbete under utredningen någon rätt till en nedsättning av böterna, när samarbetet inte går längre än vad som följer av företagets skyldigheter enligt artikel 18 i förordning nr 1/2003.

(se punkterna 340−344)

10. Vad gäller unionsdomstolens prövning av de beslut som kommissionen antar på konkurrensområdet innebär tribunalens fulla prövningsrätt enligt artikel 31 i förordning nr 1/2003 med tillämpning av artikel 229 EG, utöver laglighetsprövningen, vilken enbart gör det möjligt att ogilla talan om ogiltigförklaring eller att ogiltigförklara den omtvistade rättsakten, att unionsdomstolen har befogenhet att ändra den omtvistade rättsakten, även om den inte ogiltigförklaras, för att exempelvis ändra det bötesbelopp som påförts med beaktande av samtliga faktiska omständigheter.

(se punkt 379)

TRIBUNALENS DOM (andra avdelningen)

den 17 maj 2011 ( )

”Konkurrens – Konkurrensbegränsande samverkan – Marknaden för natriumklorid – Beslut i vilket en överträdelse av artikel 81 EG och artikel 53 i EES-avtalet konstateras – Ansvar för överträdelsen – Rätten till försvar – Motiveringsskyldighet – Principen att straff och påföljder ska vara individuella – Principen inget straff utan lag – Oskuldspresumtion – Principen om god förvaltningssed – Rättssäkerhetsprincipen – Maktmissbruk – Böter – Försvårande omständighet – Avskräckande verkan – Förmildrande omständighet – Samarbete under det administrativa förfarandet – Betydande mervärde”

I mål T‑299/08,

Elf Aquitaine SA, Courbevoie (Frankrike), företrätt av advokaterna É. Morgan de Rivery och S. Thibault-Liger,

sökande,

mot

Europeiska kommissionen, företrädd av X. Lewis, É. Gippini Fournier och R. Sauer, samtliga i egenskap av ombud,

svarande,

angående en talan om i första hand ogiltigförklaring av kommissionens beslut K (2008) 2626 slutlig av den 11 juni 2008 om ett förfarande enligt artikel 81 [EG] och artikel 53 i avtalet om Europeiska ekonomiska samarbetsområdet (EES) (ärende COMP/38.695 – Natriumklorid), i de delar beslutet avser Elf Aquitaine och, i andra hand, ogiltigförklaring eller nedsättning av de böter som ålagts Elf Aquitaine i detta beslut,

meddelar

TRIBUNALEN (andra avdelningen),

sammansatt av ordföranden I. Pelikánová, samt domarna K. Jürimäe (referent) och S. Soldevila Fragoso,

justitiesekreterare: handläggaren C. Kristensen,

efter det skriftliga förfarandet och förhandlingen den 2 juni 2010,

följande

Dom

Bakgrund till tvisten

1 Europeiska gemenskapernas kommission vidtog genom beslut K(2008) 2626 slutlig av den 11 juni 2008 om ett förfarande enligt artikel 81 [EG] och artikel 53 i avtalet om Europeiska ekonomiska samarbetsområdet (EES) (ärende COMP/38.695 – Natriumklorid) (nedan kallat det angripna beslutet), sanktionsåtgärder mot, bland andra företag, sökanden, Elf Aquitaine SA som till och med år 2006 var moderbolag till Arkema France (tidigare Atochem SA, sedan Elf Atochem SA, därefter Atofina SA och Arkema SA) på grund av att de hade deltagit i ett antal avtal och samordnade förfaranden på marknaden för natriumklorid i Europeiska ekonomiska samarbetsområdet (EES) under perioden mellan den 11 maj 1995 och den 9 februari 2000 vad sökanden och Arkema France beträffar (skälen 12−15 och artikel 1 i det angripna beslutet).

2 Natriumklorid är en starkt oxiderande agent som erhålls med hjälp av elektrolys av en vattenlösning av natriumklorid i en membranlös cell. Natriumklorid kan framställas i en kristalliserad form eller som lösning. Den används främst vid framställning av klordioxid som används för blekning av kemisk massa i massa- och pappersindustrin. Andra användningsområden avser i mindre omfattning vattenrening, textilblekning, ogräsbekämpningsmedel och anrikning av uran (skäl 2 i det angripna beslutet).

3



4 Följande företag var år 1999 de största konkurrenterna på marknaden för natriumklorid. För det första hade EKA Chemicals AB (nedan kallat EKA), vars aktiekapital i sin helhet innehades av Akzo Nobel-koncernen, en andel på 49 procent av denna marknad. Finnish Chemicals Oy, vars aktiekapital indirekt och i sin helhet innehades av Erikem Luxembourg SA (nedan kallat ELSA) hade en andel på 30 procent av denna marknad. Vidare hade Arkema France, vars aktiekapital under perioden 1992–2000 till 97,55 procent innehades av Elf Aquitaine, en andel på 9 procent av denna marknad. Slutligen hade Aragonesas Industrias y Energia SAU (nedan kallat Aragonesas), vars aktiekapital helt eller till största delen under perioden 1992−2000 direkt eller indirekt innehades av Uralita SA, i likhet med Solvay SA/NV en andel på 5 procent av denna marknad, under det att andra producenter kumulativt hade en andel på 2 procent av denna marknad (skälen 13, 14, 25−30, 42 och 46 i det angripna beslutet).

5 EKA ingav den 28 mars 2003 till kommissionen en ansökan om immunitet enligt kommissionens meddelande av den 19 februari 2002 om immunitet mot böter och nedsättning av böter i kartellärenden (EGT C 45, s. 3) (nedan kallat 2002 års meddelande om samarbete) om förekomsten av en kartell på natriumkloridmarknaden (nedan kallad kartellen). EKA åberopade till stöd för denna ansökan bevisning i form av handlingar och ett muntligt yttrande (skälen 54 och 55 i det angripna beslutet).

6



7 Kommissionen antog den 30 september 2003 ett beslut om att bevilja EKA villkorad immunitet mot böter, i enlighet med punkt 15 i 2002 års meddelande om samarbete (skäl 55 i det angripna beslutet).

8 Kommissionen riktade den 10 september 2004 en begäran om upplysningar till Finnish Chemicals, till Arkema France och till Aragonesas, i enlighet med artikel 18.2 i rådets förordning (EG) nr 1/2003 av den 16 december 2002 om tillämpning av konkurrensreglerna i artiklarna 81 [EG] och 82 [EG] (EGT L 1, s. 1) (skäl 56 i det angripna beslutet).

9 Arkema France ingav den 18 oktober 2004, i sitt svar på kommissionens ovan i punkt 6 nämnda begäran om upplysningar, en ansökan enligt 2002 års meddelande om samarbete (skäl 57 i det angripna beslutet).

10 Finnish Chemicals ingav den 29 oktober 2004 en ansökan till kommissionen enligt 2002 års meddelande om samarbete och lämnade kommissionen muntligen upplysningar om kartellen. Finnish Chemicals bekräftade genom skrivelse av den 2 november 2004 denna ansökan och lämnade samtidigt bevisning i form av handlingar rörande sitt deltagande i den aktuella överträdelsen (skäl 58 i det angripna beslutet).

11 Kommissionen begärde från och med den 4 november 2004, i enlighet med artikel 18.2 i förordning nr 1/2003, in upplysningar från bland annat Arkema France, Aragonesas, EKA och Finnish Chemicals. Kommissionen mötte även de sistnämnda två företagen. Vad gäller sökanden riktade kommissionen till denna en begäran om upplysningar för första gången den 11 april 2008 (skälen 59−65 i det angripna beslutet).

12 Kommissionen underrättade genom skrivelse av den 11 juli 2007 Arkema France om sin avsikt att avslå dess ansökan enligt 2002 års meddelande om samarbete (skäl 563 i det angripna beslutet).

13 Kommissionen underrättade genom skrivelse av samma dag även Finnish Chemicals om att den hade för avsikt att, i enlighet med 2002 års meddelande om samarbete, bevilja företaget en nedsättning med 30–50 procent av de böter som företaget påförts (skäl 583 i det angripna beslutet).

14 Kommissionen antog den 27 juli 2007 ett meddelande om invändningar som, förutom till sökanden, riktade sig till EKA, Akzo Nobel NV, Finnish Chemicals, ELSA, Arkema France, Aragonesas och Uralita. Företagen svarade härpå inom den utsatta tidsfristen (skälen 66 och 67 i det angripna beslutet).

15 Arkema France och sökanden, bland andra, utövade den 20 november 2007 sin rätt att få yttra sig muntligen under förhörsombudets förhör (skäl 68 i det angripna beslutet).

16 Kommissionen antog den 11 juni 2008 det angripna beslutet, vilket delgavs sökanden den 16 juni 2008.

17 Kommissionen påpekade i det angripna beslutet att Arkema France, EKA, Finnish Chemicals och Aragonesas hade följt en strategi för att stabilisera marknaden för natriumklorid som ytterst syftade till att sinsemellan fördela försäljningsvolymerna av natriumklorid, att samordna politiken för fastställande av priser gentemot kunderna och att därigenom maximera vinstmarginalerna. Kartellens funktion baserade sig på frekventa kontakter mellan konkurrenterna i form av bilaterala eller multilaterala möten och telefonsamtal, dock utan att dessa följde en förutbestämd plan. Enligt kommissionen ägde dessa samordnade förfaranden rum från och med den 21 september 1994 vad beträffar EKA och Finnish Chemicals, från och med den 17 maj 1995 vad beträffar Arkema France, från och med den 16 december 1996 vad beträffar Aragonesas och från och med den 13 februari 1997 vad beträffar ELSA. Dessa förfaranden varade ända till den 9 februari 2000, åtminstone vad avser Arkema France, EKA, Finnish Chemicals och Aragonesas (skälen 69−71 i det angripna beslutet).

18 Kommissionen har vad särskilt gäller Arkema Frances överträdelse påpekat att de faktiska omständigheter som redovisas i det angripna beslutet visar att detta företag direkt deltog i de aktuella konkurrensbegränsande förfarandena. Kommissionen har även påpekat att sökanden under hela den tid överträdelsen varade innehade mer än 97 procent av aktiekapitalet i Arkema France. Kommissionen anser på grund härav att det skäligen kan antas att sökanden skulle anpassa sig till den politik som moderbolaget hade definierat och att sökanden således inte kunde agera självständigt. Kommissionen har följaktligen dragit slutsatsen att det kan antas att sökanden utövade ett avgörande inflytande över Arkema France, vilket styrks av de ytterligare indicier som den angett (skälen 384 och 386 i det angripna beslutet).

19 Kommissionen har vad gäller beräkningen av de böter som särskilt ålagts Arkema France och sökanden grundat sig på riktlinjerna för beräkning av böter som döms ut enligt artikel 23.2 a i förordning nr 1/2003 (EUT C 210, 2006, s. 2) (nedan kallade riktlinjerna) (skäl 498 i det angripna beslutet).

20 Kommissionen har för det första angett att ett belopp motsvarande 19 procent av försäljningsvärdet av de produkter som berördes av kartellen ska beaktas för att bestämma grundbeloppet för de böter som påförts Arkema France. Kommissionen anser att eftersom Arkema France deltog i överträdelsen under åtminstone fyra år och åtta månader ska detta belopp multipliceras med fem för att ta hänsyn till överträdelsens varaktighet. Kommissionen anser vidare att det för att avskräcka de aktuella företagen, och särskilt Arkema France, från att delta i horisontella avtal om fastställande av priser är nödvändigt att påföra ett ytterligare bötesbelopp som motsvarar 19 procent av värdet av denna försäljning. Kommissionen drog följaktligen slutsatsen att Arkema France och sökanden gemensamt och solidariskt skulle påföras böter på 22 700 000 euro (skälen 510 och 521−523 i det angripna beslutet).

21 Kommissionen har vad gäller justering av böternas grundbelopp som försvårande omständigheter dessutom påpekat att den vid den tidpunkt då det angripna beslutet antogs redan hade vidtagit sanktionsåtgärder mot Arkema France i tre beslut, i vilka detta företag hölls ansvarigt för den tidigare samordnande verksamheten. Kommissionen ansåg å ena sidan att Arkema Frances beteende som bestod av upprepade överträdelser motiverade att grundbeloppet för dess böter höjdes med 90 procent. Kommissionen konstaterade å andra sidan ingen förmildrande omständighet till förmån för Arkema France eller sökanden som motiverade att böterna sattes ned. Kommissionen ansåg särskilt att det, med hänsyn till alla de aktuella faktiska omständigheterna, inte förelåg någon ”särskild omständighet” som kunde motivera att sökanden skulle beviljas nedsatta böter utöver tillämpningsområdet för 2002 års meddelande om samarbete (skälen 525, 526, 538 och 544 i det angripna beslutet).

22 Kommissionen angav därefter att sökanden skulle påföras en höjning av böternas grundbelopp med 70 procent för att säkerställa att böterna fick en tillräckligt avskräckande effekt och för att ta hänsyn till att sökanden hade en särskilt stor omsättning utöver försäljningen av de varor som överträdelsen avsåg, och denna omsättning i absoluta termer vida översteg de andra berörda företagens omsättning (skälen 545, 548 och 559 i det angripna beslutet).

23 Kommissionen konstaterade dessutom att de böter som Arkema France och sökanden skulle påföras var lägre än 10 procent av deras respektive totala omsättning år 2007 och att de böter som de kunde påföras, innan 2002 års meddelande om samarbete tillämpades, för Arkema France uppgick till 43 130 000 euro och för sökanden till 38 590 000 euro (skälen 551 och 552 i det angripna beslutet).

24 Kommissionen ansåg slutligen att Arkema France inte skulle få någon nedsättning av böterna enligt 2002 års meddelande om samarbete, eftersom de upplysningar som det hade lämnat kommissionen inte hade medfört något betydande mervärde, i den mening som avses i punkt 21 i detta meddelande. Kommissionen ansåg däremot att Finnish Chemicals hade lämnat bevisning av betydande mervärde, i den mening som avses i punkt 21 i detta meddelande. Kommissionen beviljade följaktligen sökanden en nedsättning med 50 procent av det bötesbelopp som den annars skulle ha ålagts (skälen 580, 588 och 591 i det angripna beslutet).

25 Artiklarna 1 och 2 i det angripna beslutet har följande lydelse:

”Artikel 1

Följande företag överträdde artikel 81 EG och artikel 53 i EES-avtalet genom att, under den angivna perioden, medverka i en serie avtal och samordnade förfaranden i avsikt att fördela försäljningsvolymer, fastställa priser, utbyta konkurrenskänsliga uppgifter om priser och försäljningsvolymer samt övervaka genomförandet av den konkurrensbegränsande samverkan för natriumklorid på EES‑marknaden:

a) [EKA], från och med den 21 september 1994 till och med den 9 februari 2000,

b) Akzo Nobel ..., från och med den 21 september 1994 till och med den 9 februari 2000,

c) Finnish Chemicals ..., från och med den 21 september 1994 till och med den 9 februari 2000,

d) [ELSA], från och med den 13 februari 1997 till och med den 9 februari 2000,

e) Arkema France ..., från och med den 17 maj 1995 till och med den 9 februari 2000,

f) [sökanden] ..., från och med den 17 maj 1995 till och med den 9 februari 2000,

g) Aragonesas ..., från och med den 16 december 1996 till och med den 9 februari 2000,

h) Uralita ..., från och med den 16 december 1996 till och med den 9 februari 2000.

Artikel 2

Följande böter åläggs för den överträdelse som avses i artikel 1:

a) EKA ... och Akzo Nobel ..., gemensamt och solidariskt ansvariga: 0 euro,

b) Finnish Chemicals ...: 10 150 000 euro, varav gemensamt och solidariskt ansvarigt med [ELSA] (i likvidation): 50 900 euro,

c) Arkema France ... och [sökanden], gemensamt och solidariskt ansvariga: 22 700 000 euro

d) Arkema France ...: 20 430 000 euro,

e) [Sökanden]: 15 890 000 euro,

f) Aragonesas ... och Uralita ..., gemensamt och solidariskt ansvariga: 9 900 000 euro.

...”

26 Kommissionen förpliktade i artikel 3 i det angripna beslutet de företag som avses i artikel 1 i detta beslut att dels, om de inte redan hade gjort det, upphöra med den aktuella överträdelsen, dels avstå från sådana åtgärder eller sådant agerande som kunde ha samma eller liknande syfte eller verkan.

27 I artikel 4 i det angripna beslutet anges adressaterna av det angripna beslutet, vilka är de företag som avses i artikel 1 i detta beslut.

Förfarandet och parternas yrkanden

28 Sökanden har väckt förevarande talan genom ansökan som inkom till tribunalens kansli den 1 augusti 2008.

29 På grundval av referentens rapport beslutade tribunalen (andra avdelningen) att inleda det muntliga förfarandet. Tribunalen ställde vissa frågor till sökanden och till kommissionen. Tribunalen begärde även att kommissionen skulle förse den med vissa handlingar. Med förbehåll för transkriptionen av EKA:s muntliga ansökan om immunitet som kommissionen underlät att inge efterkom parterna respektive anmodan inom utsatt tid.

30 Parterna utvecklade sin talan och svarade på tribunalens frågor vid förhandlingen den 2 juni 2010.

31 Genom beslut av den 11 juni 2010 i mål T-299/08, Elf Aquitaine mot kommissionen (ej publicerat i rättsfallssamlingen) förpliktade tribunalen kommissionen att inkomma med transkriptionen av EKA:s muntliga ansökan om immunitet och gav sökandens advokater rätt att få tillgång till denna handling vid tribunalens kansli. Kommissionen ingav inom utsatt tid denna handling som sökandens advokater fick tillgång till vid tribunalens kansli. Sökanden angav som svar på en fråga av tribunalen att även om den inte kunde bekräfta att denna handling var identisk med den handling som den fått tillgång till inom ramen för det administrativa förfarandet vid kommissionen hade den ingen anledning att tvivla på att det var fråga om samma handling.

32 Det muntliga förfarandet avslutades den 16 juli 2010.

33 Sökanden har yrkat att tribunalen ska

– ogiltigförklara, enligt artikel 230 EG, det angripna beslutet i de delar beslutet avser sökanden,

– i andra hand, ogiltigförklara eller nedsätta, enligt artikel 229 EG, de böter som ålagts sökanden i artikel 2 c och e i det angripna beslutet,

– under alla förhållanden förplikta kommissionen att ersätta rättegångskostnaderna.

34 Kommissionen har yrkat att tribunalen ska

– ogilla talan, och

– förplikta sökanden att ersätta rättegångskostnaderna.

Bedömning

1. Yrkandena som framställts i första hand och som syftar till en ogiltigförklaring av det angripna beslutet

35 Sökanden har åberopat tio grunder till stöd för sin talan om att det angripna beslutet ska ogiltigförklaras i de delar som rör den. Den första grunden avser åsidosättande av bestämmelserna om ansvar för överträdelser inom koncerner. Den andra grunden avser åsidosättande av de sex grundläggande principerna som följer av att ansvaret för den aktuella överträdelsen har tillskrivits sökanden. Den tredje grunden avser förvanskningen av den bevisning som sökanden lagt fram. Den fjärde grunden avser motstridiga skäl i det angripna beslutet. Den femte grunden avser åsidosättande av principen om god förvaltningssed. Den sjätte grunden avser åsidosättande av rättssäkerhetsprincipen. Den sjunde grunden avser maktmissbruk. Den åttonde grunden avser att de böter som ålagts sökanden var omotiverade. Den nionde grunden avser åsidosättande av principer och regler för beräkning av de böter som solidariskt påförts Arkema France och sökanden. Den tionde grunden avser åsidosättande av bestämmelserna i 2002 års meddelande om samarbete.

Den första grunden: Åsidosättande av bestämmelserna om ansvar för överträdelser inom koncerner

36 Sökandens första grund enligt vilken kommissionen i det angripna beslutet åsidosatte bestämmelserna om ansvar för överträdelser inom koncerner består av fem delar.

Den första delgrunden: Felaktig rättstillämpning när ansvaret för den aktuella överträdelsen tillskrivits sökanden

– Parternas argument

37 Sökanden har gjort gällande att kommissionen gjorde sig skyldig till felaktig rättstillämpning när den i skäl 369 i det angripna beslutet ansåg att den inte var skyldig att genom konkret bevisning stödja presumtionen enligt vilken ett moderbolag som innehar hela aktiekapitalet i sitt dotterbolag faktiskt utövar ett avgörande inflytande över detta (nedan kallad presumtionen om ett avgörande inflytande).

38 Det framgår för det första av såväl en riklig rättspraxis som kommissionens tidigare beslutspraxis att det ankommer på denna att stödja presumtionen om utövande av ett avgörande inflytande genom konkret bevisning som visar detta inflytande. Denna bevisning ska visa antingen att moderbolaget var inblandat i överträdelsen, eller att det hade kännedom om denna, eller att koncernens interna organisation gjorde det möjligt för moderbolaget att konkret ingripa i dotterbolagets affärspolicy. Sökanden har särskilt påpekat att kommissionen under nära fyrtio år, före antagandet av beslut K(2004) 4876 slutlig av den 19 januari 2005 om ett förfarande enligt artikel 81 [EG] och artikel 53 i EES-avtalet (ärende COMP/E-1/37.773 – MCAA) (EUT L 353, 2006, s. 12) (nedan kallat MCCA-beslutet), har använt konkreta indicier för att stödja presumtionen om ett avgörande inflytande. Sökanden har även påpekat att kommissionen i skäl 574 i beslut av den 1 oktober 2008 om ett förfarande enligt artikel 81 [EG] och artikel 53 i EES-avtalet (ärende COMP/C.39181 – Ljusmassa) (EUT C 295, s. 17) (nedan kallat ljusmassabeslutet) medgav att den före år 2005 inte tillskrev ett moderbolag ansvaret för en överträdelse utan att lägga fram konkreta indicier till stöd för denna presumtion.

39 Sökanden har för det andra påpekat att kommissionen i beslut av den 10 december 2003 om ett förfarande enligt artikel 81 [EG] och artikel 53 i EES-avtalet (ärende COMP/E-2/37.857 – Organiska peroxider (EUT L 110, 2005, s. 44) (nedan kallat beslutet om organiska peroxider), inte tillskrev sökanden ansvaret för den överträdelse mot vilken sanktionsåtgärder vidtogs i detta beslut, eftersom den ansåg att Arkema France agerade helt självständigt på marknaden.

40 Sökanden har för det tredje gjort gällande att kommissionens skyldighet att vid tillämpningen av artikel 81 EG lägga fram ytterligare indicier som stöder presumtion om att ett moderbolag har utövat ett avgörande inflytande styrks av rättspraxis avseende den situation att staten tillskrivs en åtgärd som vidtagits av ett offentligt företag inom rättsområdet statligt stöd. Sökanden har i detta avseende hänvisat till domstolens dom av den 16 maj 2002 i mål C-482/99, Frankrike mot kommissionen (REG 2002, s. I-4397), och till förstainstansrättens dom av den 26 juni 2008 i mål T-442/03, SIC mot kommissionen (REG 2008, s. II-1161). Enligt sökanden kan i enlighet med artikel 295 EG en privat aktieägare i en bolagskoncern, enligt likabehandlingsprincipen, inte behandlas sämre än en offentlig aktieägare.

41 Sökanden har för det fjärde gjort gällande att kommissionens bedömning i skäl 369 i det angripna beslutet, enligt vilken det inte ankommer på denna att stödja presumtionen om att ett moderbolag utövat ett avgörande inflytande genom ytterligare indicier som visar att ett moderbolag kontrollerar sitt dotterbolag, strider mot de lösningar som tillämpats i de flesta medlemsstaterna i unionen, som exempelvis Belgien, Frankrike, Italien och Förenade kungariket, samt Förenta staterna, vars inflytande över gemenskapens konkurrensrätt inte kan förnekas. De nationella konkurrensmyndigheterna har i alla dessa stater hjälp av bevisning för att fastställa att ett dotterbolag agerar självständigt i förhållande till sitt moderbolag. Även om det vidare är sant att kommissionen inte är bunden av lösningar som tillämpats av de nationella konkurrensmyndigheterna i Europeiska unionens medlemsstater ska kommissionen dock beakta dem, med hänsyn till de mekanismer för förstärkt samarbete som styr dess förhållande med dessa myndigheter inom det europeiska konkurrensnätverket.

42 Kommissionen har bestritt sökandens argument.

– Tribunalens bedömning

43 Tribunalen påpekar för det första att kommissionen efter det att den i skälen 369−372 i det angripna beslutet erinrade om den rättspraxis som avser den situationen att ansvaret för ett dotterbolags överträdelse kan tillskrivas dess moderbolag, i skälen 386 och 387 i det angripna beslutet, konstaterade följande:

”(386) [Sökanden] innehade under hela den tid överträdelsen varade mer än 97 procent av aktierna i [Arkema France]. Med hänsyn till att det under sådana förhållanden skäligen kan antas att dotterbolaget ska anpassa sig till den politik som moderbolaget har fastställt (och således inte kan agera självständigt) och att moderbolaget inte möter något hinder när det ska fastställa denna politik för sitt dotterbolag, kan det antas [att sökanden] har utövat ett avgörande inflytande över [Arkema France]. Det finns för övrigt annan bevisning som stöder presumtionen enligt vilken det inflytande som [sökanden] utövat verkligen var avgörande. För det första var samtliga medlemmar i styrelsen för [Arkema France] utsedda av [sökanden]. Dessutom var [P.] mellan åren 1994 och 1999 på samma gång medlem i den allmänna verkställande kommittén för [Arkema France] och för [sökanden] och medlem i styrelsen för [Arkema France]. Detsamma gällde [I.] som var medlem i [Arkema Frances] styrelse mellan åren 1994 och 1998 och i [sökandens] allmänna verkställande kommitté mellan åren 1994 och 1997. På samma sätt ingick [W.] i [Arkema Frances] styrelse mellan åren 1994 och 1999 och utnämndes år 1999 till ledamot av [sökandens] allmänna verkställande kommitté. Flera andra personer, som exempelvis [D.] (1994−2000) och [R.] (1994−1997) var dessutom samtidigt medlemmar av [Arkema Frances] och [sökandens] styrelse. Det är mot bakgrund av de olika överlappningar av personal mellan organen som leder och kontrollerar [Arkema France] vars medlemmar (vad avser ledningsorganen) hade utsetts och − vilket måste antas − hade kunnat entledigas av [sökanden] klart att sökanden var underrättad om alla beslut som togs av [Arkema France] och när som helst kunde påverka dem. Det fanns dessutom ingen annan viktig aktieägare som kunde utöva ett inflytande över dotterbolagets affärspolicy.

(387)Kommissionen anser med hänsyn till den presumtion som följer av [sökandens] andel i [Arkema France] vid tidpunkten för överträdelsen (större än 97 procent) och de organisatoriska sambanden att [sökanden] har utövat ett avgörande inflytande över dotterbolagets [Arkema France] beteende.”

44 Kommissionen tillbakavisade dessutom, i skälen 396−415 i det angripna beslutet, de argument som Arkema France och sökanden åberopade i sina yttranden som svar på meddelandet om invändningar och som syftade till att bestrida att ansvaret för den aktuella överträdelsen hade tillskrivits sökanden.

45 Det framgår således av de skäl i det angripna beslutet som det har redogjorts för ovan i punkterna 41 och 42 att kommissionen tillskrev sökanden ansvaret för den aktuella överträdelsen på grundval av presumtionen enligt vilken ett moderbolag som innehar mer än 97 procent av aktiekapitalet i ett dotterbolag utövar ett avgörande inflytande över detta dotterbolag. Kommissionen ansåg även att denna presumtion styrktes av ytterligare indicier som den hade redogjort för i det angripna beslutet och att de argument som Arkema France och sökanden hade framfört i sina yttranden som svar på meddelandet om invändningar inte gjorde det möjligt att motbevisa denna presumtion.

46 Det ska således prövas huruvida kommissionen, såsom sökanden har hävdat, gjorde sig skyldig till felaktig rättstillämpning när den fastställde att sökandens innehav av mer än 97 procent av aktiekapitalet i Arkema France i sig var tillräckligt för att tillskriva sökanden ansvaret för den aktuella överträdelsen.

47 Domstolen erinrade i sin dom av den 10 september 2009 i mål C‑97/08 P, Akzo Nobel m.fl. mot kommissionen (REG 2009, s. I‑8237), punkt 54, om att gemenskapens konkurrensrätt avser verksamheten i företag (dom av den 7 januari 2004 i de förenade målen C-204/00 P, C-205/00 P, C-211/00 P, C‑213/00 P, C-217/00 P och C-219/00 P, Aalborg Portland m.fl. mot kommissionen, REG 2004, s. I-123, punkt 59). Domstolen har vidare erinrat om att begreppet företag omfattar varje enhet som bedriver ekonomisk verksamhet, oavsett enhetens juridiska form och oavsett hur den finansieras (domstolens dom av den 28 juni 2005 i de förenade målen C-189/02 P, C-202/02 P, C-205/02 P–C‑208/02 P och C-213/02 P, Dansk Rørindustri m.fl. mot kommissionen, REG 2005, s. I-5425, punkt 112, av den 10 januari 2006 i mål C-222/04, Cassa di Risparmio di Firenze m.fl., REG 2006, s. I-289, punkt 107, och av den 11 juli 2006 i mål C‑205/03 P, FENIN mot kommissionen, REG 2006, s. I‑6295, punkt 25).

48 Domstolen har även preciserat att begreppet företag i detta sammanhang ska förstås som en ekonomisk enhet även om enheten i juridisk mening består av flera fysiska eller juridiska personer (se domen i det ovan i punkt 45 nämnda målet Akzo Nobel m.fl. mot kommissionen, punkt 55 och där angiven rättspraxis).

49 Då en sådan enhet har överträtt konkurrensreglerna ska denna enhet, enligt principen om personligt ansvar, ansvara för överträdelsen (se domen i det ovan i punkt 45 nämnda målet Akzo Nobel m.fl. mot kommissionen, punkt 56 och där angiven rättspraxis).

50 Överträdelsen av gemenskapens konkurrensrätt ska klart och tydligt tillskrivas en juridisk person som kan komma att åläggas böter, och meddelandet om invändningar ska vara riktat till denna person. Det är även viktigt att det i meddelandet om invändningar anges i vilken egenskap en juridisk person ska hållas ansvarig för de åberopade omständigheterna (se domen i det ovan i punkt 45 nämnda målet Akzo Nobel m.fl. mot kommissionen, punkt 56 och där angiven rättspraxis).

51 Enligt fast rättspraxis kan ett dotterbolags handlande tillskrivas moderbolaget särskilt då dotterbolaget, trots att det är en fristående juridisk person, inte självständigt bestämmer sitt agerande på marknaden, utan i huvudsak tillämpar instruktioner som det får av moderbolaget särskilt med hänsyn till de ekonomiska och juridiska band som binder samman dessa två juridiska enheter (se domen i det ovan i punkt 45 nämnda målet Akzo Nobel m.fl. mot kommissionen, punkt 57 och där angiven rättspraxis).

52 Detta beror på att moder- och dotterbolaget i en sådan situation ingår i samma ekonomiska enhet och följaktligen utgör ett och samma företag, i den mening som avses i den rättspraxis som nämns ovan i punkterna 45 och 46. Den omständigheten att ett moderbolag och dess dotterbolag utgör ett och samma företag, i den mening som avses i artikel 81 EG, ger kommissionen möjlighet att tillställa moderbolaget ett beslut att påföra böter, utan att det krävs att moderbolaget personligen har deltagit i överträdelsen (se domen i det ovan i punkt 45 nämnda målet Akzo Nobel m.fl. mot kommissionen, punkt 59 och där angiven rättspraxis).

53 I det specifika fallet då ett moderbolag innehar 100 procent av kapitalet i ett dotterbolag som överträtt gemenskapens konkurrensregler kan detta moderbolag utöva ett avgörande inflytande över dotterbolagets handlande. Vidare föreligger det en presumtion som kan motbevisas om att moderbolaget verkligen utövar ett avgörande inflytande på dotterbolagets handlande (se domen i det ovan i punkt 45 nämnda målet Akzo Nobel m.fl. mot kommissionen, punkt 60 och där angiven rättspraxis).

54 Under dessa omständigheter är det tillräckligt att kommissionen visar att moderbolaget innehade hela aktiekapitalet i ett dotterbolag för att den ska kunna konstatera att moderbolaget utövar ett avgörande inflytande på dotterbolagets affärspolicy. Kommissionen kan då hålla moderbolaget solidariskt ansvarigt för betalning av de böter som påförs dotterbolaget, om moderbolaget, på vilket det ankommer att motbevisa presumtionen, inte kan förete tillräcklig bevisning för att visa att dotterbolaget således agerar självständigt på marknaden (se domen i det ovan i punkt 45 nämnda målet Akzo Nobel m.fl. mot kommissionen, punkt 61 och där angiven rättspraxis).

55 Även om domstolen i sin dom av den 16 november 2000 i mål C‑286/98 P, Stora Kopparbergs Bergslags mot kommissionen (REG 2000, s. I-9925), punkterna 28 och 29, förutom ett innehav av 100 procent av dotterbolagets aktiekapital, även nämnde andra omständigheter, såsom att inga invändningar riktats mot det inflytande som moderbolaget utövade på dotterbolagets affärspolicy och att de båda bolagen delade ombud under det administrativa förfarandet, påpekade domstolen dessa omständigheter endast i syfte att redogöra för samtliga omständigheter som förstainstansrätten hade lagt till grund för sitt resonemang, och inte för att, för tillämpning av den nämnda presumtionen, kräva att ytterligare indicier åberopas om att moderbolaget verkligen har utövat inflytande (se domen i det ovan i punkt 45 nämnda målet Akzo Nobel m.fl. mot kommissionen, punkt 62 och där angiven rättspraxis).

56 Det följer av samtliga dessa överväganden att det, då ett moderbolag innehar 100 procent av aktiekapitalet i ett dotterbolag, föreligger en presumtion som kan motbevisas om att nämnda moderbolag utövar ett avgörande inflytande på dotterbolagets agerande (se domen i det ovan i punkt 45 nämnda målet Akzo Nobel m.fl. mot kommissionen, punkt 63 och där angiven rättspraxis).

57 Det framgår dessutom av förstainstansrättens rättspraxis att om ett moderbolag innehar nästan hela aktiekapitalet i ett dotterbolag kan således slutsatsen rimligen dras att detta dotterbolag inte självständigt bestämmer sitt agerande på marknaden och att det följaktligen tillsammans med sitt moderbolag utgör ett och samma företag, i den mening som avses i artikel 81 EG (se, för ett liknande resonemang, förstainstansrättens dom av den 30 september 2003 i mål T-203/01, Michelin mot kommissionen, REG 2003, s. II-4071, punkt 290 och där angiven rättspraxis).

58 I förevarande fall konstateras att sökanden, såsom kommissionen påpekade i skäl 386 i det angripna beslutet, inte har bestritt att den vid tiden för de aktuella faktiska omständigheterna innehade mer än 97 procent av aktiekapitalet i Arkema France och, närmare bestämt, att den innehade 97,55 procent härav, såsom det konstaterades i skäl 13 i det angripna beslutet. Även om sökanden vidare har gjort gällande att det förhållandet att det inte finns någon annan aktieägare än sökanden till aktiekapitalet i Arkema France inte kan styrka presumtionen om ett avgörande inflytande, har sökanden dock inte anfört något argument som innebär att kommissionens bedömning i skäl 396 i det angripna beslutet kan ifrågasättas. Enligt denna bedömning kan ett moderbolags innehav av nästan hela aktiekapitalet i ett dotterbolag likställas med ett innehav av hela detta kapital, eftersom ”minoritetsaktieägarna i ett sådant fall [i princip] inte har någon särskild rättighet, utöver sin andel i dotterbolagets vinst”.

59 Kommissionen gjorde följaktligen en riktig bedömning när den i enlighet med den rättspraxis som det redogjorts för ovan i punkterna 45−55 i det angripna beslutet antog att sökanden utövade ett avgörande inflytande över Arkema France, på grundval av konstaterandet att sökanden innehade nästan hela aktiekapitalet i detta företag.

60 Inget av sökandens argument påverkar denna slutsats.

61 Vad för det första gäller argumenten enligt vilka det framgår av såväl rättspraxis som kommissionens beslutspraxis före antagandet av MCAA-beslutet att kommissionen är skyldig att styrka presumtionen om att moderbolaget utövat ett avgörande inflytande genom konkreta indicier kan de inte godtas, eftersom de saknar grund. Såsom framgår av punkterna 45−55 ovan lutade sig domstolen på fast rättspraxis när den, i domen i det ovan i punkt 45 nämnda målet Akzo Nobel m.fl. mot kommissionen, erinrade om att kommissionen inte var skyldig att styrka denna presumtion genom ytterligare indicier. Även om kommissionens beslutspraxis före antagandet av MCAA-beslutet, såsom kommissionen angav i ljusmassabeslutet, bestod i att genom ytterligare indicier styrka presumtionen om att moderbolaget har utövat ett avgörande inflytande, kan ett sådant konstaterande inte heller påverka den slutsats som angetts ovan i punkt 57. Enligt denna slutsats gjorde kommissionen en riktig bedömning när den i det angripna beslutet endast grundade sig på sökandens innehav av nästan hela aktiekapitalet i Arkema France för att anta att sökanden utövade ett avgörande inflytande över detta företag.

62 För det andra kan argumentet att kommissionen gjorde sig skyldig till felaktig rättstillämpning när den tillskrev sökanden ansvaret för den aktuella överträdelsen, trots att den inte hade tillskrivit ett sådant ansvar i beslutet om organiska peroxider, inte godtas, eftersom det saknar grund. Eftersom det, såsom det framgår ovan av punkterna 45−55, är på grundval av en exakt tolkning av begreppet företag, i den mening som avses i artikel 81.1 EG, som kommissionen i det angripna beslutet har tillskrivit sökanden ansvaret för den aktuella överträdelsen, kan enbart den omständigheten att kommissionen inte har tillskrivit ett sådant ansvar i ett tidigare beslut, i vilket sanktionsåtgärder har vidtagits mot Arkema France, inte innebära att det angripna beslutets lagenlighet ifrågasätts i detta avseende. Eftersom kommissionen har en möjlighet, men inte en skyldighet, att tillskriva ett moderbolag ansvaret för en överträdelse (se, för ett liknande resonemang, domstolens dom av den 24 september 2009 i de förenade målen C‑125/07 P, C-133/07 P och C-135/07 P, Erste Group Bank m.fl. mot kommissionen, REG 2009, s. I-8681, punkt 82, och förstainstansrättens dom av den 14 december 2006 i de förenade målen T-259/02–T-264/02 och T‑271/02, Raiffeisen Zentralbank Österreich m.fl. mot kommissionen, REG 2006, s. II-5169, punkt 331), innebär vidare inte enbart den omständigheten att kommissionen inte har tillskrivit ett sådant ansvar i beslutet om organiska peroxider att den är skyldig att göra samma bedömning i ett senare beslut (se, för ett liknande resonemang, förstainstansrättens dom av den 20 april 1999 i de förenade målen T‑305/94–T‑307/94, T-313/94–T-316/94, T-318/94, T-325/94, T‑328/94, T-329/94 och T‑335/94, Limburgse Vinyl Maatschappij m.fl. mot kommissionen (nedan kallade PVC II), REG 1999, s. II-931, punkt 990).

63 För det tredje ska − i den mån sökanden har gjort gällande att domen i det ovan i punkt 38 nämnda målet Frankrike mot kommissionen (punkterna 50−52, 55 och 56) och domen i det ovan i punkt 38 nämnda målet SIC mot kommissionen (punkterna 94, 95, 98, 99, 101−105 och 107) skulle kunna tyda på att kommissionen är skyldig att förete ytterligare indicier som stöder den presumtion om att moderbolaget utövat ett avgörande inflytande som kommissionen grundat sig på vid tillämpningen av artikel 81 EG − detta argument förkastas såsom verkningslöst. Ifrågavarande punkter, som avser frågan huruvida en åtgärd som vidtagits av ett offentligt företag kan tillskrivas staten och följaktligen huruvida en sådan åtgärd kan kvalificeras som statligt stöd, i den mening som avses i artikel 87 EG, har inte något samband med villkoren i artikel 81 EG för att tillskriva ett moderbolag ansvaret för en överträdelse. De utgör vidare inget hinder för att det i fråga om en överträdelse av artikel 81 EG föreligger en presumtion om att moderbolaget har utövat ett avgörande inflytande, och som unionsdomstolarna, såsom det framgår av den rättspraxis som det redogjorts för ovan i punkterna 45−55, uttryckligen har medgett vara lagenlig.

64 För det fjärde ska det argument förkastas som verkningslöst, enligt vilket det enligt rättspraxis i flera av Europeiska unionens medlemsstater och i Förenta staterna krävs att moderbolagets utövande av ett avgörande inflytande över ett dotterbolag ska styrkas av konkreta indicier. Förutom den omständigheten att rättspraxis i dessa stater inte är bindande för kommissionen och inte utgör den relevanta rättsliga ram med hänsyn till vilken det angripna beslutets lagenlighet ska prövas, innebär det förhållandet att rättspraxis i dessa stater inte erkänner presumtionen om att moderbolaget har utövat ett avgörande inflytande, även om den skulle vara riktig, under alla förhållanden inte att den är rättsstridig enligt gemenskapsrätten.

65 Mot bakgrund av det ovan anförda kan talan inte vinna bifall på den första grundens första del, eftersom den delvis är ogrundad och delvis är verkningslös.

Den andra delgrunden: Åsidosättande av principerna om bolags rättsliga och ekonomiska självständighet

– Parternas argument

66 Sökanden har gjort gällande att om presumtionen om att moderbolaget har utövat ett avgörande inflytande inte, såsom varit fallet i kommissionens beslutspraxis före antagandet av MCAA-beslutet, styrkts av ytterligare indicier som bekräftar att moderbolaget har varit inblandat i dotterbolagets verksamhet på den marknad som överträdelsen berör, strider denna presumtion mot principen om en juridisk persons självständighet. Den medför nämligen att moderbolaget automatiskt ansvarar för dotterbolagets överträdelser.

67 Sökanden har för det första gjort gällande att ett moderbolag endast genom ett vederbörligen motiverat undantag från principen om en juridisk persons självständighet kan erkännas som en del av företagskretsen, i den mening som avses i artikel 81 EG. Ett moderbolag kan i ett sådant undantagsfall således tillskrivas ansvaret för dotterbolagets överträdelse och solidariskt förpliktas till att betala de böter som påförts detta dotterbolag. Moderbolaget kan dock inte personligen förpliktas att betala böter.

68 Sökanden har påpekat att bolagsrätten i unionens medlemsstater innefattar principen om juridiska personers rättsliga självständighet, däri inbegripet för de dotterbolag vars aktiekapital i sin helhet innehas av deras moderbolag. Denna princip följer av den juridiska personens egenskaper och innebär bland annat att varje bolag ges full rättslig handlingsförmåga och egna tillgångar. Bolaget är fullt ansvarigt för sitt eget handlande, däri inbegripet följderna av dess ekonomiska verksamhet på marknaden. Sökanden har i detta avseende angett att principen om ett dotterbolags ekonomiska självständighet, vilken följer av dotterbolagets rättsliga självständighet, har erkänts av rättspraxis. Denna princip är även grundläggande för att moderna ekonomier ska fungera väl. Sökanden och Arkema France har följaktligen båda två, i sin egenskap av skilda juridiska personer, en rättslig och ekonomisk självständighet.

69 Sökanden har för det andra påpekat att principen om dotterbolagets ekonomiska självständighet är ett konkret uttryck för att dotterbolaget utnyttjar den juridiska personens samtliga rättsliga egenskaper. En analys av lagstiftningen i merparten av unionens medlemsstater visar att principen om den juridiska personens självständighet ingår i de grundläggande rättsliga grunderna som deras sociala organisation vilar på och avsteg från denna princip kan endast göras i undantagsfall, såsom det framgår av de olika nationella domstolarnas praxis. Kommissionen är då den tillämpar konkurrensrätten vidare skyldig att inte bortse från domstolarnas praxis i unionens medlemsstater. Risken är annars att den nödvändiga samordningen mellan de olika konkurrenslagstiftningarna inom de europeiska och internationella konkurrensnätverken äventyras.

70 Kommissionen har bestritt sökandens argument.

– Tribunalens bedömning

71 Sökanden har gjort gällande att kommissionen åsidosatte principerna om bolags rättsliga och ekonomiska självständighet när den tillskrev sökanden ansvaret för den aktuella överträdelsen.

72 Tribunalen konstaterar − utan att det är nödvändigt att den uttalar sig om räckvidden av principerna om bolags rättsliga och ekonomiska självständighet, eller ens huruvida principen om ekonomisk självständighet föreligger − emellertid att dessa principer i alla händelser inte kan innebära att ett bolag vars hela eller nästan hela kapital innehas av ett annat bolag med nödvändighet agerar självständigt på marknaden endast på grund av att det är en juridisk person eller har egna ekonomiska medel. Ett sådant antagande skulle helt bortse från de många möjligheter som i praktiken föreligger för ett moderbolag som innehar hela eller nästan hela kapitalet i ett dotterbolag att formellt eller informellt påverka dotterbolagets beteende.

73 Kommissionen har följaktligen inte åsidosatt de principer om rättslig och ekonomisk självständighet som sökanden har gjort gällande i förevarande fall.

74 Sökanden kan inte vinna framgång med de argument som den har åberopat i detta avseende. Vad gäller de argument enligt vilka presumtionen om att moderbolaget har utövat ett avgörande inflytande strider mot den rätt som är tillämplig i vissa av unionens medlemsstater kan de inte godtas, eftersom de saknar grund. Skälen därtill är desamma som de skäl som det har redogjorts för ovan i punkt 62, det vill säga bland annat att rätten i dessa stater inte utgör den relevanta rättsliga ramen med hänsyn till vilken det angripna beslutets lagenlighet ska bedömas. I den mån som sökanden har gjort gällande att kommissionen åsidosatte den bolagsrätt som är tillämplig i unionens medlemsstater när den tillskrev sökanden ansvaret för den aktuella överträdelsen och följaktligen subsidiaritetsprincipen, konstaterar tribunalen att när en ekonomisk enhet har överträtt konkurrensreglerna ankommer det, i enlighet med artikel 81.1 EG, på denna enhet att ansvara för överträdelsen mot vilken kommissionen har befogenhet att vidta sanktionsåtgärder med stöd av artikel 23.2 i förordning nr 1/2003.

75 Mot bakgrund av det ovan anförda kan talan inte vinna bifall på den första grundens andra del.

Den tredje delgrunden: Fel som avser att de indicier som kommissionen använde i det angripna beslutet inte styrker presumtionen om att moderbolaget utövat ett avgörande inflytande

– Parternas argument

76 Sökanden har gjort gällande att kommissionen gjorde sig skyldig till felaktig rättstillämpning och en uppenbart oriktig bedömning när den ansåg att de tre ytterligare omständigheter som det redogjorts för i skäl 386 i det angripna beslutet (se ovan punkt 41) styrker presumtionen om att moderbolaget utövat ett avgörande inflytande. Sökanden har i detta avseende påpekat att den omständigheten att det var den som utsåg medlemmarna i dotterbolagets styrelse och att fem medlemmar i Arkema Frances allmänna verkställande kommitté eller styrelse ingick i dess allmänna verkställande kommitté eller dess styrelse inte gör det möjligt att styrka denna presumtion.

77 Kommissionen har bestritt sökandens argument.

– Tribunalens bedömning

78 Kommissionen är enligt den rättspraxis som det redogjorts för ovan i punkterna 52−55 inte skyldig att genom ytterligare uppgifter styrka den presumtion om att moderbolaget har utövat ett avgörande inflytande som den har rätt att tillämpa om ett moderbolag innehar hela eller nästan hela aktiekapitalet i ett dotterbolag. Däremot är det sökanden som, för att motbevisa denna presumtion, ska förete tillräcklig bevisning som kan visa att dotterbolaget agerade självständigt på marknaden.

79 Även om det, såsom sökanden har påstått, ska anses att kommissionen i skäl 386 i det angripna beslutet felaktigt grundade sig på indicier som inte kunde styrka presumtionen om att moderbolaget utövat ett avgörande inflytande, kan ett sådant fel i alla händelser följaktligen inte innebära att den inte hade rätt att endast grunda sig på konstaterandet att sökanden innehade nästan hela aktiekapitalet i sitt dotterbolag för att anta att den utövade ett avgörande inflytande över dotterbolaget.

80 Den tredje delgrunden ska således avfärdas för att den är verkningslös, utan att det är nödvändigt att pröva sökandens argument som syftar till att bestrida att de indicier som kommissionen grundade sig på i det angripna beslutet för att styrka presumtionen om att moderbolaget utövat ett avgörande inflytande är relevanta.

Den fjärde delgrunden: Kommissionen ansåg felaktigt att sökanden inte hade lämnat någon bevisning som motbevisade presumtionen om att moderbolaget utövat ett avgörande inflytande

– Parternas argument

81 Sökanden har gjort gällande att kommissionen felaktigt ansåg att den inte hade lagt fram några samstämmiga indicier som kunde motbevisa presumtionen om att moderbolaget utövat ett avgörande inflytande och styrka att Arkema France agerade självständigt på marknaden och att det inte blandade sig i dotterbolagets affärspolicy. Sökanden har angett att, tvärtemot vad kommissionen har påpekat, de indicier som den lagt fram inte endast avsåg att styrka den omständigheten att den inte hade deltagit i kartellen eller att den inte hade kännedom om denna.

82 Sökanden har för det första gjort gällande att den genom samstämmiga indicier visade att Arkema France agerade självständigt på marknaden.

83 Sökanden erinrade för det första om att kommissionen, såsom den påpekat i den första grundens första del (se ovan punkt 37), i beslutet om organiska peroxider medgav att Arkema France agerade självständigt på marknaden. Sökanden har dessutom påpekat att även om kommissionen i sitt beslut av den 3 maj 2006, Väteperoxid och perborat (ärende COMP/F/C.38.620) (EGT L 353, s. 54) (nedan kallat väteperoxidbeslutet), inte vid något tillfälle genom någon som helst konkret uppgift sökt styrka presumtionen om att moderbolaget utövat ett avgörande inflytande, var skälet härtill att den då ansåg att det inte förelåg något indicium som gjorde det möjligt att styrka denna presumtion. Eftersom natriumklorid tillhör samma produktfamilj som de produkter som avses i beslutet om organiska peroxider och i väteperoxidbeslutet och eftersom produkten inom Elf Aquitaine-koncernen hanterades på exakt samma sätt som de produkter som berördes av dessa två beslut, kan kommissionen inte med framgång påstå att sökanden i detta ärende blandade sig i Arkema Frances affärsstrategi.

84 Sökanden har för det andra påpekat att Arkema France tillhörde en koncern som kännetecknas av en decentraliserad förvaltning av dotterbolagen och att sökanden i koncernledningen följaktligen endast var verksam i sin egenskap av ett icke-rörelsedrivande holdingbolag som på intet sätt ingrep i sina dotterbolags operativa ledning. Kommissionen borde av den anledningen inte ha tillskrivit sökanden ansvaret för den aktuella överträdelsen, på samma sätt som kommissionen av samma anledning inte hade tillskrivit något ansvar för ett av de moderbolag mot vilka sanktionsåtgärder vidtogs i dess beslut av den 20 oktober 2004 om ett förfarande enligt artikel 81[EG] (ärende COMP/C.38.238/B.2 – Råtobak – Spanien) (EGT L 102, 2007, s. 14) (nedan kallat beslutet om råtobak i Spanien).

85 Sökanden har för det tredje påpekat att Arkema France alltid på ett självständigt sätt fastställde sin affärsstrategi.

86 Sökanden har, tvärtemot vad kommissionen påpekade i punkt 324 i meddelandet om invändningar och som denna erkände under förhörsombudets förhör, aldrig fastställt eller godkänt verksamhetsplanen eller budgeten för den verksamhet i Arkema France som specifikt avsåg natriumklorid. Arkema France förfogade tvärtom vid tiden för de faktiska omständigheterna över alla medel och organisatoriska, rättsliga och finansiella resurser som var nödvändiga för att fastställa affärsstrategin för verksamheten på området för natriumklorid samt för förvaltningen av denna verksamhet.

87 Sökanden har vidare anfört en rad argument som syftar till att fastställa att Arkema France agerade självständigt på marknaden. För det första kunde Arkema France självständigt ingå avtal utan föregående tillstånd från sitt moderbolag, vilket gav företaget möjlighet att driva sin affärspolicy fullt självständigt. Vidare fastställde Arkema France alltid fritt det produktsortiment eller de tjänster som företaget saluförde på marknaden för natriumklorid. Sökanden riktade nämligen aldrig några instruktioner eller något direktiv till sitt dotterbolag angående dess produktion, de priser som tillämpades och avsättningsmöjligheterna för dess produktion. Arkema France hade dessutom full frihet att utan ingripande från sitt moderbolag fastställa sina försäljningsmål och sina försäljningsmarginaler, eftersom ingen i sökandens personal kunde vara inblandad i denna typ av beslut. Sökanden var för övrigt aldrig närvarande på marknaderna, vare sig i ett tidigare eller senare led av de marknader på vilka dotterbolaget var verksamt. Arkema France agerade slutligen på marknaden för natriumklorid i eget namn och för egen räkning och inte som sökandens företrädare eller handelsagent.

88 För det fjärde åtnjöt Arkema France enligt sökanden fullständig finansiell självständighet. Ett sådant konstaterande följer av de överväganden som det redogjorts för ovan i punkterna 81−85 samt av att verksamheten avseende natriumklorid inom koncernen vid tiden för de omtvistade faktiska omständigheterna var mycket liten. Sökanden har tillagt att den finansiella kontroll som den utövade över Arkema France var mycket allmän och således inte kunde gälla verksamheten avseende natriumklorid.

89 Sökanden har för det femte påpekat att Arkema France inte underrättade den om sin verksamhet på marknaden och att den enda redovisning som Arkema France lämnade sökanden strikt stannade inom gränserna för ett holdingbolags skyldigheter med avseende på tillämpliga redovisningsregler och reglerna om finansiell reglering. Denna redovisning var följaktligen mycket allmän och avsåg inte Arkema Frances affärspolicy.

90 Sökanden har för det sjätte påpekat att mot bakgrund av samtliga överväganden som det redogjorts för ovan i punkterna 81−87 borde kommissionen ha konstaterat att verksamheten i Arkema France inte var beroende av instruktioner från sitt moderbolag. Det framgår vidare av såväl rättspraxis som kommissionens beslutspraxis att samtliga indicier som sökanden har lagt fram för att motbevisa presumtionen om att moderbolaget utövat ett avgörande inflytande var relevant för att visa dotterbolagets självständighet. Kommissionen har genom att avvisa de indicier som sökanden lämnat i praktiken förnekat den möjlighet att motbevisa presumtionen.

91 Sökanden har för det andra gjort gällande att kommissionen i skäl 370 i det angripna beslutet felaktigt avvisade bevisvärdet av det förhållandet att sökanden inte deltog i dotterbolagets överträdelse samt av den omständigheten att sökanden inte kände till denna överträdelse som grund för att frita den från dess ansvar och detta trots att kommissionen i det angripna beslutet uttryckligen medgav att sökanden aldrig varit direkt eller indirekt inblandad i den aktuella överträdelsen. Deltagande i eller kännedom om en överträdelse godtas emellertid som ett relevant indicium av kommissionen och unionsdomstolarna när ansvaret för denna överträdelse tillskrivs ett moderbolag.

92 Sökanden har för det tredje påpekat att kommissionen i skäl 403 i det angripna beslutet felaktigt ansåg att den omständigheten att sökanden inte ingrep på marknaden för natriumklorid inom EES eller i ett tidigare eller senare led av marknaderna för denna produkt inte utgjorde ett bevis på dess självständighet. En sådan ståndpunkt strider mot rättspraxis, såsom den framgår av förstainstansrättens dom av den 12 oktober 2007 i mål T-30/05, Prym och Prym Consumer mot kommissionen (ej publicerad i rättsfallssamlingen).

93 Kommissionen har bestritt sökandens argument.

– Tribunalens bedömning

94 Sökanden har påpekat att den lagt fram indicier som visar att Arkema France agerade självständigt på marknaden för natriumklorid och att sökanden inte blandade sig i dotterbolagets affärspolicy.

95 Tribunalen erinrar om att när kommissionen grundar sig på presumtionen om att moderbolaget har utövat ett avgörande inflytande för att tillskriva ett moderbolag ansvaret för en överträdelse ankommer det − såsom framgår av den rättspraxis som det har redogjorts för ovan i punkterna 52−55 − på moderbolaget att motbevisa denna presumtion genom att lägga fram tillräcklig bevisning som kan visa att dotterbolaget agerar självständigt på marknaden. För att styrka dotterbolagets självständighet på marknaden och således motbevisa denna presumtion ankommer det vidare på moderbolaget att åberopa samtliga omständigheter som rör sambandet i organisatoriskt, ekonomiskt och juridiskt hänseende mellan moderbolaget och dotterbolaget och som kan visa att de inte utgör en enda ekonomisk enhet.

96 I förevarande fall ska det således prövas huruvida kommissionen gjorde en riktig bedömning när den ansåg att de indicier som sökanden lagt fram inte gjorde det möjligt att styrka att Arkema France agerade självständigt på marknaden och att motbevisa presumtionen om att moderbolaget utövat ett avgörande inflytande.

97 Vad för det första gäller sökandens argument, enligt vilket kommissionens ståndpunkt i beslutet om organiska peroxider och i väteperoxidbeslutet visar att Arkema France agerade självständigt på marknaden, kan det inte godtas, eftersom det saknar grund. Det ska för det första påpekas att sökanden har tolkat dessa beslut felaktigt, eftersom kommissionen på intet sätt drog slutsatsen att Arkema France agerade självständigt vare sig särskilt på marknaden för natriumklorid eller allmänt på andra marknader för produkter som företaget saluförde. Såsom det bland annat framgår av artikel 1 i beslutet om organiska peroxider nöjde sig kommissionen med att vidta sanktionsåtgärder mot Arkema France (tidigare Atofina), utan att uttala sig om frågan huruvida ansvaret för denna överträdelse skulle tillskrivas sökanden. Det ska vidare konstateras att kommissionen i väteperoxidbeslutet, bland annat i skäl 427 i detta beslut, drog slutsatsen att ansvaret för den aktuella överträdelsen i detta beslut skulle tillskrivas sökanden. Inget av dessa beslut gör det följaktligen möjligt att dra slutsatsen att kommissionen under omständigheter som var likartade med dem i förevarande fall ansåg att Arkema France agerade självständigt på marknaden.

98 Eftersom kommissionen, såsom konstaterats ovan i punkt 60, har en möjlighet, men inte en skyldighet, att tillskriva ett moderbolag ansvaret för en överträdelse och eftersom kommissionen i förevarande fall, på grundval av en exakt tolkning av artikel 81 EG, har tillskrivit sökanden ansvaret för den aktuella överträdelsen, gör ett eventuellt konstaterande av att kommissionen i tidigare ärenden antingen har ansett att moderbolaget inte skulle tillskrivas något ansvar − eller styrkt presumtionen om att moderbolaget har utövat ett avgörande inflytande genom ytterligare indicier − det i alla händelser inte möjligt att i förevarande fall dra slutsatsen att kommissionen gjorde sig skyldig till felaktig rättstillämpning när den tillskrev sökanden ansvaret för den aktuella överträdelsen.

99 Vad för det andra gäller sökandens argument, enligt vilka Arkema Frances självständighet visas genom Elf Aquitaine-koncernens decentraliserade förvaltning och genom att sökanden endast var ett ”icke-rörelsedrivande holdingbolag” som inte ingrep i sina dotterbolags operativa verksamhet och, följaktligen, att kommissionen inte borde ha tillskrivit sökanden ansvaret för överträdelsen, vilket den för övrigt avstått från att göra med avseende på ett annat moderbolag, i beslutet om råtobak i Spanien, kan de inte heller godtas, eftersom de saknar grund.

100 Det ska för det första påpekas att påståendet att sökanden är ett ”icke‑rörelsedrivande holdingbolag” inte stöds av någon konkret uppgift som kan styrka att sökanden inte utövade något avgörande inflytande över sitt dotterbolag. Såsom det vidare följer av den rättspraxis som det har redogjorts för i punkt 60 ovan kan den omständigheten att kommissionen i beslutet om råtobak i Spanien inte tillskrev ett moderbolag ansvaret för en överträdelse, under alla förhållanden inte innebära att konstaterandet att villkoren för ett sådant ansvar i det angripna beslutet var uppfyllda måste ifrågasättas.

101 Dessutom, och i alla händelser, ska ett holdingbolag inom en koncern ha till uppdrag att samla andelarna i olika bolag och till syfte att säkerställa en enhetlig ledning av dotterbolagen i koncernen. Det kan därför inte uteslutas att sökanden har utövat ett avgörande inflytande över dotterbolagets beteende när det bland annat samordnat kapitalinvesteringarna inom Elf Aquitaine-koncernen. Den interna fördelningen av sökandens olika verksamheter, som liknar en decentraliserad förvaltning, mellan olika divisioner eller avdelningar är dessutom en normal företeelse inom bolagskoncerner såsom den bolagskoncern som sökanden leder. Detta argument motbevisar ingalunda presumtionen om att sökanden och Arkema France utgör ett enda företag, i den mening som avses i artikel 81 EG.

102 För det tredje ska det påpekas att, i den mån som sökanden har gjort gällande att Arkema France alltid på ett självständigt sätt fastställde sin affärsstrategi på marknaden för natriumklorid, eftersom sökanden aldrig fastställde eller godkände verksamhetsplanen och budgeten för den verksamhet i Arkema France som specifikt var knuten till denna produkt och att Arkema France hade behörighet att agera självständigt på marknaden och vidare att Arkema France hade en fullständig finansiell självständighet, eftersom kontrollen som sökanden utövade över dotterbolaget var mycket allmän, kan dessa argument inte heller godtas, eftersom de saknar grund.

103 Förutom den omständigheten att sökandens argument inte stöds av någon konkret omständighet ska det för det första påpekas att den omständigheten att sökanden aldrig har fastställt eller godkänt verksamhetsplanen och budgeten för Arkema Frances verksamhet inte gör det möjligt att fastställa att sökanden varken kunde ändra dem, eller avvisa dem, eller kontrollera hur de tillämpades.

104 Det kan inte heller uteslutas att sökanden har utövat ett avgörande inflytande över dotterbolagets beteende när den bland annat samordnat kapitalinvesteringarna inom Elf Aquitaine-koncernen.

105 Även om sökanden, såsom den för övrigt har påpekat i sitt svar på meddelandet om invändningar (se sidan 71 i detta svar) och såsom det framgår av skäl 392 i det angripna beslutet, kontrollerade dotterbolagets viktigaste åtaganden förstärker slutligen denna omständighet endast kommissionens slutsats att detta dotterbolag inte var självständigt i förhållande till sökanden.

106 För det fjärde kan sökandens argument att Arkema France inte underrättade den om sin verksamhet på marknaden och endast i mycket allmänna ordalag lämnade den en redovisning, i enlighet med fransk rätt och dess stadgar, inte godtas, eftersom det saknar grund. Förutom den omständigheten att det ska påpekas att detta argument inte stöds av någon konkret omständighet, synes sökandens erkännande, såsom det redogjorts för ovan i punkt 103, att den kontrollerade dotterbolagets viktigaste åtaganden, i detta avseende motsäga detta argument.

107 För det femte ska det, i den mån sökanden har gjort gällande att den aldrig deltagit i överträdelsen, att den inte hade kännedom därom och att den inte ingrep vare sig i ett tidigare eller i ett senare led av marknaden för natriumklorid och inte heller på denna marknad som för den var mindre viktig, konstateras att sådana omständigheter inte kan styrka att Arkema France var självständigt. Det ska för det första erinras om att, såsom det framgår av rättspraxis, det varken krävs att moderbolaget förmått dotterbolaget att begå en överträdelse eller, i ännu mindre grad, att moderbolaget varit delaktigt i överträdelsen, utan det är det faktum att moderbolaget och dotterbolaget utgör ett enda företag, i den mening som avses i artikel 81 EG, som ger kommissionen behörighet att rikta ett beslut om påförande av böter till moderbolaget i en bolagskoncern (domen i det ovan i punkt 55 nämnda målet Michelin mot kommissionen, punkt 290). Någon slutsats kan inte heller dras av den omständigheten att sökanden och Arkema France var verksamma på skilda marknader eller att marknaden för natriumklorid för sökanden var mindre viktig. Det ska anses att i en koncern som den som sökanden leder är en uppdelning av uppgifterna en normal företeelse som inte gör det möjligt att motbevisa presumtionen om att sökanden och Arkema France utgjorde ett enda företag, i den mening som avses i artikel 81 EG. Dessa argument ska därför underkännas såsom verkningslösa.

108 Vad för det sjätte gäller sökandens argument, enligt vilket kommissionen i praktiken nekade den rätten att motbevisa presumtionen om att den utövat ett avgörande inflytande genom att anse att de indicier som den lagt fram inte gjorde det möjligt att fastställa att Arkema France agerade självständigt, kan det inte godtas, eftersom det saknar grund. Kommissionen har i det angripna beslutet inte endast inte bestritt sökandens rätt att lägga fram indicier som kan motbevisa presumtionen om att den har utövat ett avgörande inflytande, utan det var efter att ha undersökt de indicier som sökanden hade lämnat som kommissionen, såsom det framgår av vad som konstaterats ovan i punkterna 95−105, gjorde en riktig bedömning när den drog slutsatsen att uppgifterna i dessa indicier inte gjorde det möjligt att motbevisa denna presumtion.

109 Mot bakgrund av samtliga ovanstående överväganden ska slutsatsen dras att kommissionen hade rätt i sin bedömning att sökanden inte hade åberopat någon bevisning som kunde motbevisa presumtionen om att moderbolaget utövat ett avgörande inflytande.

110 Talan kan följaktligen inte vinna bifall på den första grundens fjärde del, eftersom den delvis är ogrundad och delvis är verkningslös.

Den femte delgrunden: Presumtionen om att moderbolaget har utövat ett avgörande inflytande har förvandlats till en icke motbevisbar presumtion

– Parternas argument

111 Sökanden har påpekat att kommissionen genom att underkänna de indicier som sökanden lämnade till den har förvandlat presumtionen om att sökanden har utövat ett avgörande inflytande, vilken borde vara en motbevisbar presumtion, till en icke motbevisbar presumtion.

112 Sökanden har för det första gjort gällande att förvandlingen av en motbevisbar presumtion till en icke motbevisbar presumtion innebär ett åsidosättande av principen om oskuldspresumtion. Denna förvandling utgör för det första en bevisning för något som inte kan bevisas (probatio diabolica), det vill säga ett bevis som inte kan ifrågasättas och således ett bevis som inte kan godtas med hänsyn till rättspraxis. Sökanden angav därefter vid förhandlingen att en sådan presumtion strider mot principen om oskuldspresumtion som stadfästs dels av Europeiska konventionen om skydd för de mänskliga rättigheterna och de grundläggande friheterna, som undertecknades i Rom den 4 november 1950, (nedan kallad Europakonventionen), såsom den tolkats av Europeiska domstolen för de mänskliga rättigheterna i dess dom av den 7 oktober 1988, Salabiaku mot Frankrike (serie A nr 141-A § 28), dels av Europeiska unionens stadga om de grundläggande rättigheterna, som proklamerades den 7 december 2000 i Nice (EGT C 364, s. 1), och som enligt artikel 6.1 första stycket FEU har samma rättsliga värde som fördragen. Sökanden angav slutligen, som svar på tribunalens frågor vid förhandlingen, att den ansåg att domen i det ovan i punkt 45 nämnda målet Akzo Nobel m.fl. mot kommissionen var oförenlig med de ovannämnda bestämmelserna.

113 Sökanden har för det andra påpekat att kommissionen har gjort det omöjligt att motbevisa den presumtion om att sökanden har utövat ett avgörande inflytande som den uppställde i det angripna beslutet.

114 Det framgår för det första av skälen 396 och 412 i det angripna beslutet att kommissionen erkände att det är praktiskt taget omöjligt att motbevisa presumtionen om att moderbolaget utövat ett avgörande inflytande, eftersom kommissionen i dessa skäl bland annat angett att ”denna presumtion bekräftas i nästan samtliga fall”.

115 Kommissionen har för det andra vägrat att beakta de indicier som sökanden har anfört för att motbevisa presumtionen om att sökanden utövat ett avgörande inflytande, trots att dessa indicier då de åberopas av kommissionen gör det möjligt för denna att styrka denna presumtion.

116 För det tredje framgår det av skäl 401 in fine i det angripna beslutet att kommissionen felaktigt anser att ett moderbolag ska hållas skyldigt för en överträdelse, oavsett om det har ingripit i dotterbolagets verksamhet eller inte, oavsett om det har låtit dotterbolaget agera fritt eller inte och oavsett om det hade kännedom om dotterbolagets överträdelser eller inte.

117 Kommissionen har för det fjärde underlåtit att dra de lämpliga konsekvenserna av sin felaktiga tolkning – som den medgav under förhörsombudets förhör – av det yttrande som Arkema France lämnade den 18 oktober 2004, som svar på en begäran om upplysningar som kommissionen den 10 september 2004 hade riktat till den och i vilket den hade förväxlat Elf Atochem med sökanden.

118 Kommissionen har för det femte i det angripna beslutet inte grundat sig på konkreta omständigheter som visar att sökanden faktiskt har utövat ett avgörande inflytande över Arkema Frances affärsverksamhet, utan på enkla påståenden utan grund som utgör andra presumtioner och antaganden som den aldrig har kontrollerat.

119 För det sjätte ska det av underkännandet av samtliga indicier som sökanden har åberopat dras slutsatsen att kommissionen kräver negativa skriftliga bevis på att ett moderbolag inte har blandat sig i sitt dotterbolags affärspolicy.

120 Kommissionen har bestritt sökandens argument.

– Tribunalens bedömning

121 Sökanden har gjort gällande att kommissionen genom att underkänna de indicier som den lämnat har förvandlat presumtionen om ett avgörande inflytande till en icke motbevisbar presumtion. En sådan presumtion är emellertid olaglig enligt Europakonventionen och Europeiska unionens stadga om de grundläggande rättigheterna och även enligt rättspraxis från Europeiska unionens domstolar och Europeiska domstolen för de mänskliga rättigheterna.

122 Det ska i detta avseende påpekas att det enligt den rättspraxis som angetts ovan i punkt 52 inte krävs att sökanden ska lägga fram ett bevis på att den inte har blandat sig i dotterbolagets verksamhet, utan endast att den företer tillräcklig bevisning för att visa att dotterbolaget agerade självständigt på den aktuella marknaden.

123 Den omständigheten att sökanden i förevarande fall inte har företett någon bevisning som kan motbevisa presumtionen om att den utövat ett avgörande inflytande, såsom det framgår av prövningen av den första grundens fjärde del (se ovan punkterna 95−106) innebär emellertid inte att denna presumtion under inga förhållanden kan motbevisas.

124 För det första ska av denna anledning sökandens argument som det redogjorts för ovan i punkt 110 underkännas. Enligt detta argument strider den presumtion om att sökanden har utövat ett avgörande inflytande som kommissionen har uppställt i det angripna beslutet, och vars lagenlighet domstolen har fastställt i domen i det ovan i punkt 45 nämnda målet Akzo Nobel m.fl. mot kommissionen mot principen om oskuldpresumtion, såsom denna princip har fastställts i Europeiska unionens stadga om de grundläggande rättigheterna och i Europakonventionen, och såsom den vidare har tolkats av Europeiska domstolen för de mänskliga rättigheterna och av unionsdomstolarna. För det andra kan de argument som det redogjorts för ovan i punkterna 112−117 inte godtas, eftersom de saknar grund. Enligt dessa argument ansåg kommissionen felaktigt att de indicier som sökanden lämnat och som styrkte att den inte utövade ett avgörande inflytande över Arkema France, eftersom, såsom det konstaterats vid prövningen av den första grundens fjärde del (se ovan punkterna 95−106), det var på grund av att inget av de indicier som sökanden åberopat gjort det möjligt att i förevarande fall dra slutsatsen att Arkema France agerade självständigt på marknaden som kommissionen i det angripna beslutet tillskrev sökanden ansvaret för överträdelsen.

125 Talan kan således inte vinna bifall på den första grundens femte del, eftersom den delvis är ogrundad och delvis är verkningslös. Talan kan följaktligen inte vinna bifall på den första grunden i sin helhet.

Den andra grunden: Åsidosättande av sex grundläggande principer som följer av att sökanden tillskrivits ansvaret för den aktuella överträdelsen

126 Sökanden har gjort gällande att kommissionen har åsidosatt sex grundläggande principer genom att tillskriva den ansvaret för Arkema Frances överträdelse. Förevarande grund består således av sex delar.

Den första delgrunden: Åsidosättande av sökandens rätt till försvar

– Parternas argument

127 Sökanden anser att dess rätt till försvar har åsidosatts före och efter det att meddelandet om invändningar delgavs sökanden.

128 Sökanden har för det första gjort gällande att kommissionens bedömning i skäl 406 i det angripna beslutet, enligt vilken den inte var skyldig att vidta några särskilda åtgärder gentemot sökanden före delgivningen av meddelandet om invändningar, står i strid med den rättspraxis som framgår av domstolens dom av den 2 oktober 2003 i mål C-194/99 P, Thyssen Stahl mot kommissionen (REG 2003, s. I‑10921), och av den 21 september 2006 i mål C-105/04 P, Nederlandse Federatieve Vereniging voor de Groothandel op Elektrotechnisch Gebied mot kommissionen (REG 2006, s. I-8725). Sökanden anser att kommissionen borde ha använt sina utredningsbefogenheter innan meddelandet om invändningar skickades för att från sökanden inhämta indicier som styrkte presumtionen om att den utövat ett avgörande inflytande, i stället för att nöja sig med de indicier som Arkema France hade lämnat. Sökanden angav vid förhandlingen att denna skyldighet även framgår av förstainstansrättens dom av den 8 juli 2008 i mål T-99/04, AC-Treuhand mot kommissionen (REG 2008, s. II‑1501), och av kommissionens tillkännagivande om bästa praxis för förfaranden som rör artiklarna 101 och 102 i EUF-fördraget (nedan kallat tillkännagivandet om bästa praxis), vilket vid tidpunkten för förhandlingen fanns tillgängligt på kommissionens webbplats.

129 Då det inte vidtagits några utredningsåtgärder gentemot sökanden fråntogs den vidare sin rätt att, före antagandet om meddelandet om invändningar få förklara Elf Aquitaine-koncernens sätt att fungera, dess förhållande till Arkema France och dess rent passiva roll i dotterbolagets verksamhet avseende natriumklorid. Sökanden kunde inte heller kontrollera att de uppgifter som Arkema France hade lämnat var riktiga, beträffande vilka dotterbolaget hade begärt konfidentiell behandling, såsom uppgift om sökandens omsättning som Arkema France hade lämnat till kommissionen som svar på en begäran om upplysningar.

130 Eftersom utredningen avsåg perioden efter det att Arkema France den 18 maj 2006 hade lämnat Elf Aquitaine-koncernen kunde kommissionen inte heller ha inhämtat fullständiga svar på de frågor som den hade ställt till Arkema France. Sökanden har följaktligen förlorat en möjlighet att dels säkerställa att de invändningar som rests mot den ändrades, genom att redan i utredningsskedet visa att den inte kunde tillskrivas ansvaret för Arkema Frances överträdelse, dels att hindra att två skilda böter påfördes den. Sökanden tillade vid förhandlingen att eftersom den mottog meddelandet om invändningar vid en tidpunkt då Arkema France inte längre ingick i Elf Aquitaine-koncernen, och fyra år hade förflutit sedan utredningen inleddes, hade den inte längre några bevis som gjorde att den effektivt kunde försvara sig den dag då detta meddelande delgavs.

131 Slutligen försämrades sökandens möjlighet att försvara sig av att kommissionen hade intagit en inkonsekvent och motstridande ståndpunkt i MCAA-beslutet, i beslut K(2006) 2098 slutlig av den 31 maj 2006 om ett förfarande enligt artikel 81 [EG] och artikel 53 i EES-avtalet (ärende nr COMP/F/38.645 – Metakrylater) (EUT L 322, 2006, s. 20) (nedan kallat metakrylatbeslutet), i väteperoxidbeslutet och i det angripna beslutet.

132 Sökanden har vid förhandlingen dessutom påpekat att domstolen i sina domar av den 8 juli 1999 i mål C-199/92 P, Hüls mot kommissionen (REG 1999, s. I-4287), av den 22 maj 2008 i mål C-266/06 P, Evonik Degussa mot kommissionen och rådet (ej publicerad i rättsfallssamlingen), och av den 23 december 2009 i mål C‑45/08, Spector Photo Group och Van Raemdonck (REG 2009, s. I-12073) medgav att böterna på konkurrensområdet hade en straffrättslig karaktär och vidare att Europeiska unionens stadga om de grundläggande rättigheterna som trädde i kraft den 1 december 2009 skulle tillämpas omedelbart och således rörde de mål som pågick vid tribunalen. Sökanden har härvid gjort gällande att dess grundläggande rättigheter har åsidosatts, eftersom kommissionen felaktigt ansåg att ”det är företaget och inte var och en av de juridiska personerna betraktade var för sig som ska ha grundläggande rättigheter”.

133 Sökanden har för det andra påpekat att det framgår av skälen 402−406 i det angripna beslutet att kommissionen underlät att med åsidosättande av kraven enligt rättspraxis omsorgsfullt pröva samtliga indicier som sökanden hade åberopat för att motbevisa presumtionen om att den utövat ett avgörande inflytande. Kommissionen nöjde sig med att underkänna dessa omständigheter med icke motiverade påståenden, antaganden och rent teoretiska presumtioner som inte motsvarar hur Elf Aquitaine-koncernen verkligen fungerade vid tidpunkten för de aktuella faktiska omständigheterna.

134 Kommissionen har bestritt sökandens argument.

– Tribunalens bedömning

135 Sökanden har gjort gällande att kommissionen har åsidosatt dess rätt till försvar genom att inte vidta någon utredningsåtgärd gentemot sökanden innan kommissionen delgav den meddelandet om invändningar och vidare genom att inte efter meddelandets delgivning omsorgsfullt pröva samtliga indicier som sökanden åberopat för att motbevisa presumtionen om att den utövat ett avgörande inflytande.

136 Enligt fast rättspraxis förutsätter iakttagandet av rätten till försvar att det berörda företaget har getts tillfälle att under det administrativa förfarandet på ett meningsfullt sätt framföra sina synpunkter på huruvida de påstådda omständigheterna och förhållandena verkligen föreligger och är relevanta och på de handlingar som enligt kommissionen styrker dess påstående om att fördraget har överträtts (domstolens dom av den 7 juni 1983 i de förenade målen 100/80−103/80, Musique Diffusion française m.fl. mot kommissionen (REG 1983, s. 825; svensk specialutgåva, volym 7, s. 133, punkt 10, och av den 6 april 1995 i mål C-310/93, BPB Industries och British Gypsum mot kommissionen, REG 1995, s. I-865, punkt 21).

137 I likhet med vad som gällde enligt rådets förordning nr 17 av den 6 februari 1962, Första förordningen om tillämpning av artiklarna [81 EG] och [82 EG] (EGT 13, 1962, s. 204; svensk specialutgåva, område 8, volym 1, s. 8), som upphävts och ersatts av förordning nr 1/2003, måste enligt artikel 27.1 i sistnämnda förordning ett meddelande om invändningar till parterna innehålla alla viktiga faktorer på vilka kommissionen stöder sig i detta skede i förfarandet (domen i de ovan i punkt 45 nämnda förenade målen Aalborg Portland m.fl. mot kommissionen, punkt 67) för att de som berörs verkligen ska kunna få kännedom om vilka beteenden kommissionen klandrar dem för och för att de på ett ändamålsenligt sätt ska kunna försvara sig innan denna fattar ett slutligt beslut. Ett sådant meddelande om invändningar utgör ett processrättsligt skydd som är ett utflöde av den grundläggande gemenskapsrättsliga principen om iakttagande av rätten till försvar i varje förfarande (domstolens dom av den 3 september 2009 i de förenade målen C-322/07 P, C-327/07 P och C-338/07 P, Papierfabrik August Koehler m.fl. mot kommissionen, REG 2009, s. I-7191, punkt 35).

138 Enligt denna princip ska ett meddelande om invändningar, som kommissionen riktar till ett företag beträffande vilket den avser att vidta sanktionsåtgärder på grund av att konkurrensreglerna har överträtts, innehålla de väsentliga omständigheter som åberopas mot detta, såsom de faktiska omständigheter som kritiseras, hur dessa omständigheter ska kvalificeras och de bevis som kommissionen grundar sig på, detta för att företaget ska ha möjlighet att framföra sina argument inom ramen för det administrativa förfarande som inletts mot det (se domen i de ovan i punkt 135 nämnda förenade målen Papierfabrik August Koehler m.fl. mot kommissionen, punkt 36 och där angiven rättspraxis).

139 I ett meddelande om invändningar ska i synnerhet den juridiska person som kan komma att åläggas böter klart anges i meddelandet, det ska vara riktat till denna person och det ska i detta anges i vilken egenskap denna person klandras för de åberopade omständigheterna (se, för ett liknande resonemang, domen i de ovan i punkt 135 nämnda förenade målen Papierfabrik August Koehler m.fl. mot kommissionen, punkterna 37 och 38).

140 Det är nämligen genom meddelandet om invändningar som det berörda företaget underrättas om samtliga väsentliga omständigheter som kommissionen grundar sig på i detta skede av förfarandet. Följaktligen är det endast efter det att nämnda meddelande skickats som det berörda företaget kan göra gällande sin rätt till försvar fullt ut (se domstolens dom av den 25 januari 2007 i mål C-407/04 P, Dalmine mot kommissionen, REG 2007, s. I-829, punkt 59 och där angiven rättspraxis, och domen