FÖRSLAG TILL AVGÖRANDE AV GENERALADVOKAT

MAZÁK

föredraget den 20 november 2008 ( 1 )

Mål C-489/06

Europeiska gemenskapernas kommission

mot

Republiken Grekland

”Fördragsbrott — Direktiv 93/36/EEG och direktiv 93/42/EEG — Offentlig upphandling — Förfaranden vid offentlig upphandling av varor — Varor till sjukhus”

1. Kommissionen har yrkat att domstolen ska fastställa att Grekland har underlåtit att uppfylla sina skyldigheter enligt artikel 8.2 i rådets direktiv 93/36/EEG (direktivet om offentlig upphandling av varor), ( 2 ) samt artiklarna 17 och 18 i rådets direktiv 93/42 (direktivet om medicintekniska produkter), ( 3 ) genom att förkasta anbud rörande medicintekniska produkter som är försedda med CE-märkning utan att, under alla omständigheter, de behöriga upphandlande myndigheterna vid grekiska sjukhus har följt det förfarande som föreskrivs i direktiv 93/42/EEG.

I — Tillämpliga bestämmelser

A — De gemenskapsrättsliga bestämmelserna

2. Domstolen har i domen i målet Medipac-Kazantzidis ( 4 ) – som avkunnades efter det att det skriftliga förfarandet i förevarande mål avslutades – enligt min mening klarlagt frågan rörande de upphandlande myndigheternas skyldigheter och det förfarande som dessa ska följa enligt direktiv 93/42, såsom jag förklarar i punkt 33 i det här förslaget till avgörande, i sådana fall som är föremål för klagomålet i förevarande mål. Jag anser följaktligen att det inte är nödvändigt att fastställa hela den rättsliga ramen för direktiv 93/42, då det har gjorts på ett uttömmande vis i domen i målet Medipac-Kazantzidis.

3. I punkterna 1–4 i artikel 8 i direktiv 93/36 föreskrivs följande: ”1. De tekniska specifikationer som definieras i bilaga 3 skall anges i de allmänna eller specifika avtalsdokumenten. 2. Utan att det påverkar tillämpningen av lagligen bindande nationella tekniska bestämmelser såvitt dessa stämmer överens med gemenskapslagstiftningen, skall de tekniska specifikationer som nämns i punkt 1 anges av de upphandlande myndigheterna genom hänvisning till nationella standarder som uppfyller europeiska standarder eller genom hänvisning till europeiska tekniska godkännanden eller till gemensamma tekniska specifikationer. 3. Den upphandlande myndigheten får avvika från punkt 2 om (a) standarderna, europeiska tekniska godkännanden eller gemensamma tekniska specifikationer inte innefattar några bestämmelser för att skapa likformighet, eller om de tekniska medlen saknas för att åstadkomma en nöjaktig anpassning av en produkt till dessa standarder, europeiska tekniska godkännanden eller gemensamma tekniska specifikationer, (b) tillämpningen av punkt 2 skulle påverka tillämpningen av rådets direktiv 86/361/EEG [ ( 5 )] … eller rådets beslut nr 87/95/EEG [ ( 6 )] … eller andra dokument för gemenskapen på speciella tjänste- eller produktområden, (c) användningen av dessa standarder, europeiska tekniska godkännanden eller gemensamma tekniska specifikationer skulle tvinga den upphandlande myndigheten att anskaffa produkter eller material, som är oförenliga med befintlig utrustning eller skulle medföra orimliga kostnader eller orimliga tekniska svårigheter, men endast om avsteget görs som ett led i en klart definierad och dokumenterad strategi i syfte att inom viss tid gå över till europeiska standarder, europeiska tekniska godkännanden eller gemensamma tekniska specifikationer, (d) projektet är av klart innovativ karaktär och för vilket bruket av europeisk standard, europeiska tekniska godkännanden eller gemensamma tekniska specifikationer inte skulle vara lämpligt. 4. Upphandlande myndigheter som vill åberopa punkt 3 skall om möjligt dokumentera sina skäl för det i Europeiska gemenskapernas officiella tidning publicerade meddelandet om upphandling eller i avtalsdokumenten, och i alla händelser ange dessa skäl i sin interna dokumentation, och de skall på begäran tillhandahålla medlemsstaterna och kommissionen sådan information.”

4. I bilaga III till direktiv 93/36, som har rubriken ”Definition av vissa tekniska specifikationer”, föreskrivs följande: ”I detta direktiv används följande beteckningar med de betydelser som här anges: 1. teknisk specifikation: fullständiga tekniska krav, som särskilt framgår av kontraktshandlingarnas angivelser av krav på material, produkt eller vara, vilka möjliggör en sådan beskrivning därav, att materialet, produkten eller varan uppfyller det av den upphandlande myndigheten avsedda ändamålet. De tekniska kraven ska omfatta nivån för kvalitet, prestanda, säkerhet eller dimensioner inklusive kraven på material, produkter, eller varor med avseende på kvalitetssäkerhet, terminologi, symboler, tester och testmetoder, emballage, märkning och klassificering. 2. standard: teknisk specifikation godkänd av ett erkänt standardiseringsorgan för återkommande och kontinuerlig tillämpning, dock att standarden i princip ej är tvingande. 3. europeisk standard: standard som antagits av Europeiska organisationen för standardisering (CEN) eller Europeiska organisationen för standardisering inom elektroteknik (CENELEC) såsom ’europastandard (EN)’ eller ’harmoniseringsdokument (HD)’ enligt de gemensamma bestämmelserna för dessa organisationer. 4. europeiskt tekniskt godkännande: positivt tekniskt utlåtande om användningen av en produkt, grundat på hur den uppfyller väsentliga krav för byggnadsarbeten, genom sina egenskaper och angivna villkor för tillämpning och användning. Det europeiska godkännandet skall meddelas av ett särskilt organ utsett av medlemsstaten. 5. gemensam teknisk specifikation: teknisk specifikation som upprättats i överensstämmelse med ett förfarande som har erkänts av medlemsstaterna i syfte att åstadkomma enhetlig tillämpning i alla gemenskapsstaterna och som har publicerats i Europeiska gemenskapernas officiella tidning.”

B — Den nationella lagstiftningen

5. Direktiv 93/36 införlivades med grekisk rätt främst genom presidentdekret nr 370 (FEK A’ 199/1995). I artikel 16 i dekretet återges i huvudsak ordalydelsen i artikel 8 i direktiv 93/36.

6. Direktiv 93/42 införlivades med grekisk rätt genom den gemensamma ministerkungörelsen nr DY7/oik.2480 KYA av den 19 augusti 1994 (FEK B’ 679), som anpassar den grekiska lagstiftningen till direktivet.

7. Därtill utsågs Ethnikou Organismos Farmakon (den grekiska myndighet som ansvarar för att säkerställa genomförandet av gemenskapens direktiv om medicintekniska produkter, som lyder under Hälsovårdsministeriet, nedan kallad EOF) till den behöriga myndigheten inom området för medicintekniska produkter, i enlighet med artikel 19 i lag nr 2889/2001.

II — Bakgrund, det administrativa förfarandet och yrkanden

8. Ett klagomål ingavs till kommissionen, avseende den omständigheten att medicintekniska produkter – i synnerhet kirurgiska suturer – inte godtagits i samband med offentlig upphandling av varor till sjukhus i Grekland, av skäl som hänger samman med produkternas ”allmänna lämplighet och säkerhet vid användning”, trots att produkterna är försedda med CE-märkning och, ( 7 ) under alla omständigheter, utan att det förfarande för vidtagande av skyddsåtgärder följts som föreskrivs i direktiv 93/42/EEG.

9. Den 20 april 2004 sände de grekiska myndigheterna kommissionen det av EOF utfärdade cirkuläret nr 19384, av den (cirkulär nr 19384) med anledning av kommissionens utredning. Enligt vad som framgår av cirkuläret var det känt att ”vissa kommittéer med ansvar för upphandling vid sjukhus har … förkastat anbud som inkommit från företag avseende ett stort antal medicintekniska produkter som varit försedda med CE-märkning, utan att en erforderlig inledande prövning företagits av EOF, med hänvisning till att de inte uppfyller kraven” och att ”i vissa fall härrörde de krav som inte uppfyllts från specifikationer som godtyckligt fastställts av sjukhusen”. Vidare framgår att ”de berörda företagen följaktligen väckt talan vid de grekiska domstolarna och vid de behöriga europeiska institutionerna, som avgjorde frågan till företagens fördel”. Enligt de grekiska myndigheterna syftar cirkulär nr 19384 till att påminna om det rättsliga förfarande som kommittéerna var skyldiga att följa och till att ge närmare uppgifter om förfarandet.

10. Mot bakgrund av ovan nämnda utveckling underättade kommissionens avdelningar klaganden om att de hade för avsikt att avsluta ärendet. Genom en skrivelse av den 8 november 2004 inkom emellertid klaganden med ytterligare uppgifter som visade på att de behöriga kommittéerna på vissa sjukhus (de allmänna sjukhusen i Komotini, Messolonghi, Agios Nikolaos på Kreta och Venizeleio-Pananeio i Heraklion på Kreta) fortsatte att åsidosätta bestämmelserna, trots att cirkuläret utfärdats.

11. I ett enskilt upphandlingsförfarande förkastades exempelvis en stor del av klagandens anbud av Komotinis allmänna sjukhus, med hänvisning till att produkterna var olämpliga, trots att de var försedda med CE-märkning och trots att de tillverkats i enlighet med den Europeiska farmakopén. Sjukhuset hade mottagit EOF:s cirkulär men underlät trots detta att följa anvisningarna i detta och sända produkterna till EOF för kontroll.

12. Klagandens anbud förkastades likväl av det allmänna sjukhuset i Messolonghi som avslutade upphandlingsförfarandet utan att informera EOF och utan att skicka prov för kontroll. Ett liknande händelsemönster uppstod i ett upphandlingsförfarande som inleddes av det allmänna sjukhuset i Agios Nikolaos på Kreta.

13. I ett fall gällande ett upphandlingsförfarande vid det allmänna sjukhuset i Heraklion på Kreta, underrättades visserligen EOF på förhand i enlighet med cirkuläret, men sjukhuset följde inte EOF:s beslut, vari framgick att de medicintekniska produkterna ansågs säkra.

14. Med avseende på dessa uppgifter sände kommissionen en formell underrättelse till republiken Grekland den 21 mars 2005 och inledde ett formellt förfarande enligt artikel 226 EG, eftersom denna medlemsstat underlåtit att uppfylla sina skyldigheter.

15. De grekiska myndigheterna bestred i sitt svar av den 24 maj 2005 inte omständigheten att vissa grekiska sjukhus underlåtit att uppfylla sina skyldigheter i enlighet med gemenskapsbestämmelserna i fråga, utan framhöll endast att fallen som kommissionen hänvisat till var av sällsynt karaktär. Enligt deras uppfattning utgjorde dessa fall inte en uppgift om att ett omfattande, horisontellt åsidosättande av gemenskapsrätten ägt rum.

16. Den 19 december 2005 riktade kommissionen ett motiverat yttrande till Grekland, i vilket kommissionen anförde att republiken Grekland underlåtit att uppfylla sina skyldigheter enligt artikel 8.2 i direktiv 93/36, samt artiklarna 17 och 18 i direktiv 93/42 avseende offentlig upphandling av varor av medicintekniska produkter samt anmodade denna medlemsstat att följa det motiverade yttrandet inom två månader efter mottagandet.

17. I sitt svar av den 9 februari 2006 anförde Grekland att nödvändiga åtgärder vidtagits för att säkerställa en riktig tillämpning av gemenskapsrätten, och att de fall som räknades upp i kommissionens motiverade yttrande endast utgjorde undantag från allmän praxis. Grekland påpekade även att den grekiska rätten som sådan överensstämmer med gemenskapsrätten. Utöver cirkulär nr 19384 och påminnelsen av den hänvisades även till att EOF på sjukhusens begäran utförde systematiska kvalitetskontroller av varorna. Grekland underströk slutligen att de nationella sjukhusen alltmer systematiskt följde EOF:s anvisningar.

18. Kommissionen fick emellertid genom nya uppgifter kännedom om att underlåtenheten i fråga fortfarande bestod. Uppgifterna antydde att händelserna var allt annat än isolerade undantagsfall och därutöver att sanktionsåtgärder vidtagits mot de upphandlande myndigheternas rättstridiga agerande. De fall då sjukhusen följt bestämmelserna var enligt klaganden tämligen sällsynta. Det framgår av de uppgifter som överlämnats till kommissionen att EOF varken hade behörighet att på administrativ väg övervaka sjukhusen eller att vidta sanktionsåtgärder, och att inte heller något annat organ (rättsligt eller annat) i den grekiska rättsordningen hittills hade använt sig av sina befogenheter på området. Till stöd för sin talan hänvisar kommissionen till ett antal beslut som fattats av den högsta förvaltningsdomstolen, Symvoulio tis Epikraterias, och närmare bestämt dess ”suspension committee”, som exempel på en allmän tendens hos denna domstol att avslå överklaganden av de upphandlande myndigheternas beslut som strider mot tillämpliga bestämmelser i direktiven och cirkulären.

19. Kommissionen var av uppfattningen att överträdelsen, med avseende på vilken de grekiska myndigheterna inte bestritt omständigheterna i sak, bestod och att de åtgärder som vidtagits av de nationella myndigheterna för att få den att upphöra varken var tillräckliga eller effektiva. Kommissionen väckte därmed förevarande talan vid domstolen.

20. Ingen av parterna begärde förhandling efter att ha inkommit med sina inlagor.

21. Kommissionen har yrkat att domstolen ska: — fastställa att Republiken Grekland har underlåtit att uppfylla sina skyldigheter enligt artikel 8.2 i direktiv 93/36, samt artiklarna 17 och 18 i direktiv 93/42, genom att förkasta anbud rörande medicintekniska produkter som är försedda med CE-märkning utan att, under alla omständigheter, de behöriga upphandlande myndigheterna vid grekiska sjukhus har följt det förfarande som föreskrivs i direktiv 93/42, — förplikta Republiken Grekland att ersätta rättegångskostnaderna.

22. Den grekiska regeringen har yrkat att domstolen ska ogilla talan.

III — Bedömning

A — Parternas argument

23. Kommissionen har anfört att direktiv 93/36, om samordning av förfarandet vid offentlig upphandling av varor, innebär en tydlig ram för varje upphandlande myndighet med avseende på hur de tekniska krav som ska uppfyllas för produkter som omfattas av ett anbud ska definieras. Enligt artikel 8.2 i direktivet är hänvisningen till nationella standarder, som uppfyller europeiska standarder, till europeiska tekniska godkännanden eller till gemensamma tekniska specifikationer, obligatoriska både i meddelandet om upphandling och i överensstämmelsebedömningen av produkterna som är föremål för anbudet. Kommissionen har strukit under att en uttömmande lista på undantagen från principen i artikel 8.2 återfinns i artikel 8.3.

24. Kommissionen har vidare framhållit att upphandlingsförfarandena vid de grekiska sjukhusen hänför sig till kravet enligt artikel 8.2 i direktiv 93/36 på ett europeiskt tekniskt godkännande som är specifikt för medicintekniska produkter, det vill säga CE-märkningen, vilket även fastställs i direktiv 93/42. De upphandlande myndigheterna förkastade icke desto mindre anbud avseende medicintekniska produkter som var försedda med CE-märkning, fastän ett förkastande på denna grund inte är ett av undantagen som omfattas av artikel 8.3 i direktiv 93/36.

25. Kommissionen har anfört att de speciella och unika förfaranden för certifiering och saluföring av sådana produkter, såväl för att bestrida att produkterna är lämpliga, som föreskrivs i direktiv 93/42 om medicintekniska produkter fastställs tillräckligt detaljerat för att det inte ska råda någon tvekan om de certifierade kvalitativa egenskaperna och de nationella myndigheterna har inte något utrymme för skönsmässig bedömning utanför de gränser som uppställs i direktivet.

26. Kommissionen har anfört att de väsentliga kraven för överensstämmelse och säkerhet som gäller för medicintekniska produkter är uppräknade i bilaga I till direktiv 93/42, och att produkter som är försedda med CE-märkning uppfyller dessa krav. I artikel 3 jämförd med artikel 17 i direktiv 93/42 anges grunden för huruvida produkterna i fråga överensstämmer och kan omsättas fritt på den inre marknaden.

27. Kommissionen har anfört att det är möjligt att läkare är av uppfattningen att vissa medicintekniska produkter medför risk för patienters hälsa och säkerhet, trots att de är försedda med CE-märkning. Kommissionen har emellertid klargjort att de upphandlande myndigheterna i dessa fall kan förkasta anbuden endast inom ramen för förfarandet för vidtagande av skyddsåtgärder enligt artiklarna 8 och 18 direktiv 93/42, som beskrivs i cirkulär nr 19384.

28. Kommissionen har framhållit att de grekiska upphandlande myndigheterna förkastade anbuden avseende medicintekniska produkter försedda med CE-märkning, i stället för att tillämpa förfarandet för vidtagande av skyddsåtgärder.

29. Enligt kommissionen följer det av fast rättspraxis att tillnärmning av medlemsstaternas lagar genom direktiv, som till exempel direktiven 93/36 och 93/42, varigenom fastställs att CE-märkningen ger en bindande garanti för att de produkter som omfattas av anbuden överensstämmer med direktivets alla tekniska bestämmelser, ger upphov till en skyldighet för en medlemsstat att beakta direktivets speciella förfaranden avseende ifrågasättande av giltigheten av märkningen. ( 8 )

30. Kommissionen har vidhållit att de upphandlande myndigheternas rättsstridiga agerande, såväl som de grekiska myndigheternas underlåtenhet att övervaka och vidta sanktionsåtgärder mot detta, består, trots att cirkulär nr 19384 antagits och att en påminnelse skickats två år senare.

31. Den grekiska regeringen har däremot framhållit att sjukhusen följer de relevanta gemenskapsrättsliga och nationella bestämmelserna inom rättsområdet offentlig upphandling, i sin roll som upphandlande myndigheter. Enligt regeringen utgör den omständigheten att vissa sjukhus underlåtit att följa relevanta gemenskapsbestämmelser endast ett undantag från huvudregeln. Man bör inte av detta dra slutsatsen att ett omfattande, horisontellt åsidosättande av gemenskapsrätten ägt rum på det aktuella området.

32. Den grekiska regeringen har framhållit att både cirkulär nr 19384 och cirkulär nr 4051 av den 19 januari 2006, som utfärdats av EOF, under alla omständigheter hade till syfte att påminna om hur en riktig bedömning ska göras av de produkter som ska levereras. EOF har därmed vidtagit nödvändiga åtgärder för att försäkra sig om en riktig tillämpning av gemenskapsrätten. Den grekiska regeringen har förklarat att skälet till att det ännu inte fastställts vilka sanktionsåtgärder som ska vidtas mot sjukhus som underlåtit att följa relevanta gemenskapsbestämmelser är att inspektörerna vid Soma Epitheoriton Ypiresion Ygeias kai Pronoias (Hälso- och preventionsmyndigheten) fortfarande genomför en utredning.

B — Bedömning

33. Vad beträffar direktiv 93/42 vill jag först och främst hänvisa till domen i målet Medipac-Kazantzidis ( 9 ) – som avkunnades efter det att det skriftliga förfarandet i förevarande mål avslutades – i vilken domstolen slog fast att ”en upphandlande myndighet, som inlett ett förfarande för anbudsinfordran avseende leverans av medicintekniska produkter och som har angett att dessa produkter ska överensstämma med Europeiska farmakopén och vara försedda med CE-märkning, [är förhindrade] att omedelbart och utan att iaktta förfarandet för vidtagande av skyddsåtgärder enligt artiklarna 8 och 18 i direktiv 93/42 förkasta de produkter som omfattas av anbudet, av skäl som är hänförliga till skyddet av folkhälsan, när produkterna uppfyller detta tekniska villkor som uppställts. Om den upphandlande myndigheten anser att dessa produkter skulle kunna utgöra en risk för folkhälsan är myndigheten skyldig att informera det nationella behöriga organet i syfte att få till stånd nämnda förfarande för vidtagande av skyddsåtgärder.”

34. Efter att ha avgjort den delen av förevarande mål återstår det att utreda frågan om bevisbördan.

35. Kommissionen försöker i det avseendet att, mot bakgrund av vissa enskilda fall, visa att de grekiska sjukhusens agerande i deras egenskap av upphandlande myndigheter, utgör bevis för en varaktig administrativ praxis som är rättsstridig, och som de behöriga myndigheterna varken har övervakat eller vidtagit sanktionsåtgärder mot. Kommissionen har därmed försökt att visa att Grekland allmänt sett har underlåtit att uppfylla sina skyldigheter enligt gemenskapsrätten.

36. I domen i målet kommissionen mot Tyskland ( 10 ) fastslog domstolen att ”även om de tillämpliga nationella bestämmelserna i sig är förenliga med gemenskapsrätten kan ett fördragsbrott bero på en förvaltningspraxis som strider mot gemenskapsrätten”.

37. I detta sammanhang slog domstolen i ett annat mål mellan kommissionen och Grekland ( 11 ) fast att ”domstolen [redan har] fastslagit de kriterier som skall vara uppfyllda för att ett fördragsbrott skall kunna fastställas på grundval av administrativ praxis i en medlemsstat. I ett sådant fall kan fördragsbrott endast bevisas med stöd av en tillräckligt dokumenterad och utförlig beskrivning av den praxis som läggs den nationella förvaltningen till last, det krävs att denna administrativa praxis har en tillräckligt varaktig och allmän karaktär och kommissionen kan inte stödja sig på någon presumtion för att fastslå att det förekommer en allmän och varaktig praxis.”

38. I det nu aktuella målet sände kommissionen ett motiverat yttrande den 19 december 2005, i vilket den anförde att Grekland underlåtit att uppfylla sina skyldigheter enligt artikel 8.2 i direktiv 93/36, samt artiklarna 17 och 18 i direktiv 93/42 avseende offentlig upphandling av medicintekniska produkter och anmodade denna medlemsstat att följa det motiverade yttrandet inom två månader efter mottagandet.

39. Den 9 februari 2006 besvarade Grekland det motiverade yttrandet och gjorde gällande att nödvändiga åtgärder hade vidtagits för att säkerställa en riktig tillämpning av gemenskapsrätten, bland annat genom cirkulär nr 19384 av den , och påminnelsen av den , vilka uppmärksammade sjukhusen på deras gemenskapsrättsliga skyldigheter. Enligt min mening visar detta att den grekiska regeringen godtog förekomsten av faktiska situationer som gett upphov till påståendena i det motiverade yttrandet, att den vidtagit åtgärder för att korrigera problemet (det vill säga påminnelsen av den ), och att den inte gav ett sakligt svar på klagomålen på det ifrågavarande agerandet.

40. Kommissionen har i sin ansökan framhållit att de upphandlande myndigheternas rättsstridiga agerande, såväl som de grekiska myndigheternas underlåtenhet att övervaka detta, består, trots att cirkulär nr 19384 utfärdades och att en påminnelse sändes två år senare. Enligt kommissionens uppfattning utgör de fall som kommit till dess kännedom en uppgift om vad som förefaller vara allmän praxis på grekiska sjukhus, med hänsyn till att åsidosättandet i fråga är allt annat än ett isolerat undantagsfall, vilket den grekiska regeringen har gjort gällande, och med hänsyn till att de upphandlande myndigheternas agerande fortfarande inte övervakas.

41. Innan jag tar ställning till sakfrågan i kommissionens klagomål kommer jag först att utreda den grekiska regeringens påstående att kommissionen inte med framgång kan dra allmängiltiga slutsatser om förekomsten av ett omfattande horisontellt åsidosättande av gemenskapsrätten vid sin bedömning av enskilda klagomål – som staten betraktar som undantagsfall – genom att påstå att Grekland systematiskt underlåter att fullgöra sina skyldigheter.

42. I de följande punkterna kommer jag att försöka redogöra för varför, enligt min mening, den påstådda överträdelsen kan anses vara av en allmängiltig och varaktig karaktär.

43. I detta sammanhang kan det vara till nytta att ingående ta upp relevanta delar av domen i målet kommissionen mot Irland (målet irländsk avfallshantering). ( 12 ) I domen i det målet fastslog domstolen att medan det åligger kommissionen att bevisa det påstådda fördragsbrottet, ( 13 ) är ”medlemsstaterna … emellertid i enlighet med artikel 10 EG skyldiga att underlätta för kommissionen att fullgöra sina uppgifter, vilka bland annat enligt artikel 211 EG består i att övervaka tillämpningen av bestämmelserna i fördraget och de bestämmelser som antagits av institutionerna med stöd av detta [ ( 14 )] … Det skall med den utgångspunkten beaktas att kommissionen … i stor utsträckning är beroende av uppgifter från eventuella klagande och från den berörda medlemsstaten i fråga om kontroll av att de nationella bestämmelser som införts för att säkerställa att direktivet verkligen genomförs tillämpas korrekt i praktiken, eftersom kommissionen inte har någon egen kontrollbehörighet på området [ ( 15 )] … Härav följer bland annat att när kommissionen har tillhandahållit tillräckliga uppgifter för att det skall framgå att vissa faktiska omständigheter föreligger på svarandemedlemsstatens territorium, åligger det denna medlemsstat att på ett sakligt och detaljerat sätt bestrida de uppgifter som kommissionen lagt fram och följderna av dessa [ ( 16 )] … Under sådana omständigheter åligger det nämligen i första hand de nationella myndigheterna att genomföra nödvändiga kontroller på platsen i en anda av lojalt samarbete, i enlighet med den skyldighet att underlätta kommissionens allmänna uppdrag som åvilar samtliga medlemsstater [ ( 17 )] … När kommissionen åberopar detaljerade klagomål av vilka det framgår att bestämmelser i direktivet åsidosatts vid upprepade tillfällen åligger det således medlemsstaten att i konkreta ordalag bestrida de omständigheter som görs gällande i dessa klagomål [ ( 18 )] … När kommissionen har tillhandahållit tillräckliga uppgifter för att det skall framgå att myndigheterna i en medlemsstat har utvecklat en upprepad och varaktig praxis som strider mot bestämmelserna i ett direktiv åligger det på samma sätt denna medlemsstat att sakligt och detaljerat bestrida de på detta sätt framlagda uppgifterna och de konsekvenser som följer härav.” ( 19 )

44. Domstolen fastslog i domen i målet kommissionen mot Italien ( 20 ) att ” denna skyldighet åligger medlemsstaterna under hela förfarandet enligt artikel 226 EG i kraft av den plikt att lojalt samarbeta som är stadfäst i artikel 10 EG.”

45. Det är i detta sammanhang jag i det följande kommer att ta ställning till sakfrågan.

46. Först och främst, i enlighet med vad domstolen framhöll i målet kommissionen mot Irland, ( 21 ) får ”kommissionen … begära att domstolen ska fastställa att bestämmelser i ett direktiv inte har följts, på grund av att myndigheterna i en medlemsstat har antagit en allmän praxis som strider mot dessa bestämmelser, och därvid illustrera denna praxis med särskilda situationer som exempel”.

47. I det här fallet anser jag att det framgår av handlingarna i målet att det har varit fråga om åtminstone 14 fall – som kommissionen har kännedom om – där sjukhus i egenskap av upphandlande myndigheter handlat på det felaktiga och rättsstridiga sätt som beskrivits ovan.

48. Dessa 14 fall av påstådda åsidosättanden av gemenskapsrätten gäller följande sjukhus: sjukhuset Attique, sjukhuset Agios Savvas i Aten, sjukhuset Elpis, sjukhuset Argos, Atens (Röda Kors-)sjukhus Korgialeneio-Benakeio, det allmänna sjukhuset Geniko Nosokomeio i Kalamata (på Peloponnesoshalvön), det allmänna sjukhuset i Nauplie, Atens allmänna barnsjukhus P. & A. Kyriakoy, sjukhuset Syros (på Kykladerna), det allmänna sjukhuset i Sparta, det allmänna sjukhuset Panakardiko i Tripolis, det allmänna och förlossningssjukhuset Elena Venizelou, det allmänna sjukhuset Asklipieio Voulas Attiqus och det allmänna sjukhuset i Kos.

49. Det framgår av handlingarna i målet att några av de största sjukhusen i Grekland är uppförda på denna förteckning, nämligen: Attique, Agios Savvas (ett välkänt sjukhus specialiserat på cancer), Korgialeneio-Benakeio, Kyriakoy och Elena Venizelou.

50. Dessa fall speglar både en bred geografisk täckning och flera specialistområden med allmänna sjukhus, ett barnsjukhus, ett sjukhus specialiserat på cancerbehandling och ett förlossningssjukhus. ( 22 )

51. Jag delar generaladvokaten Geelhoeds ståndpunkt i hans förslag till avgörande i målet kommissionen mot Irland, ( 23 ) i det avseendet att ”även om isolerade fall i sig kan räcka för att fastställa att det föreligger ett åsidosättande … tyder ett strukturellt åsidosättande på att underlåtenheten att följa gemenskapsrätten sker enligt en mer allmän praxis eller enligt ett mönster och att det är sannolikt att detta kommer att upprepas. När det gäller ett direktiv innebär det att direktivets sakinnehåll av någon anledning inte tillämpas i praktiken och att direktivets ändamål inte uppnås i medlemsstaten. Ett tecken på detta kan vara att denna praxis inte är begränsad till en särskild region i en medlemsstat utan är mer utbredd i den meningen att flera situationer som strider mot direktivet pågår samtidigt inom medlemsstatens territorium.” Det förefaller som om detta är fallet i förevarande mål.

52. Det bör i det här avseendet erinras om att produkten i fråga i det nu aktuella målet, är en produkt som sjukhus återkommande och regelbundet behöver köpa in. Enligt min mening är det således sannolikt, med hänsyn till produktens karaktär i förevarande mål – till skillnad från en produkt som köps in vid ett enstaka tillfälle – att den allmänna praxis som är föremål för klagomålet kommer att upprepas.

53. Med stöd av de beaktanden som har gjorts ovan under punkterna 41–51, samt den liknande och återkommande karaktären på fallen i fråga, förefaller det som om de upphandlande myndigheterna och den grekiska republiken allmänt och systematiskt åsidosatt bestämmelserna i direktiven 93/36 och 93/42. ( 24 )

54. Mot bakgrund av det ovan anförda kan det noteras att när kommissionen har tillhandahållit tillräckliga uppgifter för att visa att myndigheterna i en medlemsstat har utvecklat en upprepad och varaktig praxis som strider mot bestämmelserna i direktiven 93/36 och 93/42, åligger det denna medlemsstat att på ett sakligt och detaljerat sätt bestrida de uppgifter som kommissionen lagt fram och följderna av dessa.

55. Kärnan i det nu aktuella målet är emellertid att den grekiska regeringen underlåtit att bestrida något av de påståenden som framställts avseende dessa sjukhus. ( 25 ) Grekland har inte heller lagt fram argument och/eller bevisning för att bestrida eller tillbakavisa kommissionens påståenden i sak eller i detalj.

56. Genom cirkulär nr 19384 har den grekiska regeringen, i det administrativa förfarandet och i synnerhet i svaromålet i förevarande mål, medgett omständigheten att ”vissa sjukhus åsidosatt relevanta gemenskapsbestämmelser”.

57. Mot bakgrund av den grekiska regeringens underlåtenhet att bestrida kommissionens påståenden och att lägga fram tillräcklig motbevisning, måste dessa påståenden anses styrkta. ( 26 )

58. Jag anser att kommissionen lagt fram tillräcklig bevisning för att visa att Greklands åsidosatt gemenskapsrätten. Denna bevisning har endast förstärkts genom den omständigheten att denna medlemsstat vare sig har övervakat eller vidtagit sanktionsåtgärder mot de upphandlande myndigheternas rättsstridiga agerande, vilket framgår av handlingarna i målet och vilket inte bestridits av den grekiska regeringen.

59. Det följer av den fasta rättspraxis som hänvisats till i punkt 43 i detta förslag till avgörande att Grekland, i enlighet med artikel 10 EG, är skyldigt att underlätta för kommissionen att fullgöra sina uppgifter i mål om fördragsbrott enligt artikel 226 EG.

60. I stället för att neka till ( 27 ) att det på grundval av dessa enskilda fall (vilket i vart fall inte bestritts), är möjligt att konstatera en generell underlåtenhet att uppfylla skyldigheterna enligt den förpliktelse som föreskrivs i artikel 10 EG, borde Grekland ha lagt fram bevisning avseende fall där de två direktiven i fråga tillämpats korrekt. Grekland borde ha inkommit med en uppskattning av medeltalet upphandlingsförfaranden som årligen genomförs av ett sjukhus, för att visa att de fall som är kända för kommissionen varit undantagsfall, med hänsyn till deras antal, geografiska spridning och specialisering, och att det inte föreligger några generella brister avseende de andra fallen. Det är uppenbart att Grekland underlät att göra någotdera i det administrativa förfarandet och i de skriftliga yttrandena i målet.

61. Det enda argument som den grekiska regeringen har anfört är att kommissionen inte visat att de fall som är kända för kommissionen är isolerade undantagsfall.

62. Med hänsyn till å ena sidan sjukhusens antal, geografiska spridning och vidden av deras specialisering, och å andra sidan omständigheten att några av de största sjukhusen i Grekland omfattas, förefaller det enligt min mening som om de grekiska sjukhusens agerande inte endast begränsar sig till de 14 fall som kommissionen har kännedom om, utan utgör ett generellt åsidosättande.

63. Kommissionen har visat att det antal överträdelser som de upphandlande myndigheterna gjort sig skyldiga till och underlåtenheten att övervaka samt att vidta administrativa och rättsliga sanktionsåtgärder – i allmänhet och vad gäller enskilda fall – föranleder en annan slutsats än den Grekland gjort gällande. Jag anser således att den upphandlande myndighetens agerande och den berörda övervakningsmyndighetens praxis innebär att överträdelsen av det rättsenliga förfarandet är systematiskt.

64. Kommissionen har visat att den enda förklaringen till de faktiska situationer som är föremål för de olika klagomålen, med hänsyn till deras antal och karaktär, är att de utgör en del i ett mönster av underlåtenhet att iaktta skyldigheter enligt gemenskapsrätten i en större omfattning. I en sådan situation, sammantaget och sett i sitt sammanhang, kan ageranden som gett upphov till klagomålen inte ses som isolerade fall, utan de är snarare kännetecknande för en policy för administrativ praxis som strider mot de skyldigheter som åligger medlemsstaterna. ( 28 )

65. Det står i strid med de grekiska myndigheternas skyldigheter i enlighet med artikel 8.2 i direktiv 93/36, att ett stort antal sjukhus förrättar offentliga upphandlingsförfaranden där direktiv 93/36 åsidosätts.

66. Som kommissionen mycket riktigt har påpekat bestod de åtgärder som den grekiska regeringen, efter att ha underättats av kommissionen, vidtog för att korrigera dessa överträdelser endast i att EOF antog en rättsakt, nämligen cirkulär nr 19384, och sände en påminnelse två år senare. Det bör påpekas att påminnelsen sändes den 19 januari 2006, vilket var en månad efter det att kommissionen riktade sitt motiverade yttrande till de grekiska myndigheterna.

67. Det framgår av handlingarna i målet att såväl de upphandlande myndigheternas rättsstridiga agerande som de grekiska myndigheternas underlåtenhet att övervaka och vidta sanktionsåtgärder mot detta beteende består.

68. Jag delar, med hänvisning till det ovan anförda, kommissionens ståndpunkt att de fall som kommit till dess kännedom är exempel på fall som utgör en uppgift om en allmän praxis avseende leverans av medicintekniska produkter till grekiska sjukhus.

69. De grekiska myndigheternas argument – som grundats på att det finns nationella (överklagande)förfaranden som syftar till att åtgärda alla slags åsidosättanden avseende offentlig upphandling – innebär inte att det är berättigat att en medlemsstat åsidosätter relevanta gemenskapsbestämmelser.

70. Domstolen fastställde i målet Brasserie du Pêcheur och Factortame, ( 29 ) att ”det är fast rättspraxis att den möjlighet som medborgare ges att inför de nationella domstolarna åberopa de bestämmelser i fördraget vilka är direkt tillämpliga endast utgör ett minimiskydd och inte är tillräcklig för att ensam säkerställa en riktig och fullständig tillämpning av fördraget”.

71. För att det ska vara fråga om ett fördragsbrott som grundar sig på en medlemsstats administrativa praxis ska ett visst genomgående mönster av underlåtenhet att iaktta skyldigheter kunna hänföras till medlemsstatens myndigheter. ( 30 )

72. Jag är av den uppfattningen att detta är fallet i förevarande mål. Det framgår tydligt av handlingarna i målet att den administrativa praxis som är föremål för klagomål i viss mån är av en tillräckligt varaktig och allmän karaktär och på samma gång förenad med brist på kontroll, genomförande och sanktionsåtgärder, vilket åskådliggörs av ett flertal exempel. ( 31 ) Enligt kommissionen framgår det, vilket anges i punkt 18 i detta förslag till avgörande, att Symvoulio tis Epikraterias snarare har fastslagit den felaktiga och rättsstridiga tolkningen av de tillämpliga bestämmelserna, som har gjorts av de upphandlande myndigheterna, än att ha motsatt sig den, vilket tydliggörs av att överklagandena av de upphandlande myndigheternas beslut generellt sett avslagits. ( 32 )

73. På den grunden anser jag såsom ovan anförts att det är sannolikt att den administrativa praxis som är föremål för kommissionens klagomål kommer att bestå. Det förefaller som om ett åsidosättande av den grekiska republiken inte endast kan komma att ha motsatta effekter på enskilda intressen som skyddas av direktiv 93/36 och direktiv 93/42 utan även generellt sett på de mål som direktiven har till syfte att uppnå.

74. I det nu aktuella målet kan situationen inte korrigeras endast genom att åtgärder vidtas för att lösa ett antal individuella fall där den gemenskapsrättsliga skyldigheten i fråga inte uppfyllts, utan genom granskning av den ifrågavarande medlemsstatens allmänna policy och administrativa praxis. ( 33 )

75. Slutsatsen – att det är tydligt att den administrativa praxis som är föremål för klagomål i viss mån är av en tillräckligt varaktig och allmän karaktär och på samma gång förenad med brist på kontroll, genomförande och sanktionsåtgärder – bekräftas paradoxalt nog av den grekiska regeringens argument att Hälso- och preventionsmyndigheten (ännu) inte kunde vidta sanktionsåtgärderna, eftersom en utredning fortfarande pågick vid tidpunkten för svaromålet. Utredningen tycks vid första anblicken ha varit oskäligt lång, inte minst då de uppgifter som uppdagades under det administrativa förfarandet enligt artikel 226 kunde ha gynnat de grekiska myndigheternas egen utredning. Det framgår av handlingarna i målet att kommissionen underättade Grekland om de upphandlande myndigheternas agerande för första gången den 26 september 2003, och Grekland ingav sitt svaromål den . Därmed hade åtminstone tre och ett halvt år förflutit från det datum då Grekland först underrättats om agerandet i fråga.

76. Enligt min mening kan det konstateras att tidskriteriet (det förhållandet att situationen i vilken gemenskapsrätten åsidosatts pågått under lång tid) och kriteriet angående överträdelsens allvar (i hur stor grad den aktuella situationen i medlemsstaten avviker från det resultat som skyldigheten enligt gemenskapsrätten är avsedd att leda till) uppenbart är uppfyllda i förevarande mål. ( 34 )

77. En talan om fördragsbrott är av objektiv karaktär och myndigheternas utdragna utredning kan inte undanröja Greklands underlåtenhet att iaktta sina skyldigheter. I domen i målet kommissionen mot Belgien ( 35 ) fastslog domstolen att ”enligt fast rättspraxis kan inte en medlemsstat åberopa bestämmelser, sedvänjor eller omständigheter i sin interna rättsordning som grund för att underlåta att iaktta skyldigheter som följer av gemenskapsdirektiv”.

78. Det följer av den fasta rättspraxis som jag ovan hänvisat till att i avsaknad av motbevisning från den grekiska regeringen, har kommissionen på ett tillfredsställande sätt visat att Grekland har underlåtit att uppfylla sina skyldigheter enligt direktiven 93/36 och 93/42, ( 36 ) genom att ha förkastat anbud rörande medicintekniska produkter som är försedda med CE-märkning utan att, under alla omständigheter, de behöriga upphandlande myndigheterna vid grekiska sjukhus har följt det förfarande som föreskrivs i direktiv 93/42.

IV — Rättegångskostnader

79. Enligt artikel 69.2 i rättegångsreglerna ska tappande part förpliktas att ersätta rättegångskostnaderna, om detta har yrkats. Kommissionen har yrkat att Grekland ska förpliktas att ersätta rättegångskostnaderna.

V — Förslag till avgörande

80. Jag föreslår därför att domstolen ska: — fastställa att republiken Grekland har underlåtit att uppfylla sina skyldigheter enligt artikel 8.2 i rådets direktiv 93/36/EEG av den 14 juni 1993 om samordning av förfarandet vid offentlig upphandling av varor, samt artiklarna 17 och 18 i rådets direktiv 93/42/EEG av den om medicintekniska produkter, i dess lydelse enligt Europaparlamentets och rådets förordning (EG) nr 1882/2003 av den , genom att förkasta anbud rörande medicintekniska produkter som är försedda med CE-märkning, och under alla omständigheter, utan att de behöriga upphandlande myndigheterna vid grekiska sjukhus har följt det förfarande som föreskrivs i direktiv 93/42 om medicintekniska produkter, — förplikta Republiken Grekland att ersätta rättegångskostnaderna.

( 1 ) Originalspråk: engelska.

( 2 ) Rådets direktiv 93/36/EEG av den 14 juni 1993 om samordning av förfarandet vid offentlig upphandling av varor (EGT L 199, s. 1; svensk specialutgåva, område 6, volym 4, s. 126), i dess lydelse enligt kommissionens direktiv 2001/78/EG av den (EGT L 285, s. 1) (Direktiv 93/36). Direktiv 93/36 upphävdes av Europaparlamentets och rådets direktiv 2004/18/EG av den om samordning av förfarandena vid offentlig upphandling av byggentreprenader, varor och tjänster (EUT L 134, s. 114), emellertid är det direktiv 93/36 som är relevant för omständigheterna i förevarande mål.

( 3 ) Rådets direktiv 93/42/EEG av den 14 juni 1993 om medicintekniska produkter EGT L 169, s. 1; svensk specialutgåva, område 13, volym 24, s. 85), i dess lydelse enligt Europaparlamentets och rådets förordning (EG) nr 1882/2003 av den (EUT L 284, s. 1) (Direktiv 93/42).

( 4 ) Dom av den 14 juni 2007 i mål C-6/05, Medipac-Kazantzidis (REG 2007, s. I-4557).

( 5 ) Rådets direktiv 86/361/EEG av den 24 juli 1986 om inledningsskedet av det ömsesidiga erkännandet av typgodkännande för teleterminalutrustning (EGT L 217, s. 21).

( 6 ) Rådets beslut av den 22 december 1986 om standardisering inom området informationsteknologi och telekommunikation (EGT L 36, 1987, s. 31).

( 7 ) Enligt klagomålet gör de behöriga kommittéerna, som vanligtvis utgörs av läkare som är anställda vid sjukhus, gällande att de är berättigade att kontrollera den allmänna lämpligheten och säkerheten vid användningen av de medicintekniska produkterna i fråga, och är av uppfattningen att CE-märkningen inte är en riktig och bindande garanti då brister ofta upptäcks vad gäller standarderna, vilket enligt kommittéernas mening begränsar eller till och med gör den officiella CE-märkningen ogiltig.

( 8 ) Kommissionen hänvisar till dom av den 8 maj 2003 i mål C-14/02, ATRAL (REG 2003, s. I-4431), punkterna 50–53, dom av den i mål C-103/01, kommissionen mot Tyskland (REG 2003, s. I-5369), punkterna 28 och 29, dom av den i mål C-40/04, Yonemoto (REG 2005, s. I-7755), punkterna 31 och 32, och generaladvokaten Sharpstons förslag till avgörande i Medipac-Kazantzidis (ovan fotnot 4), punkterna 83–87.

( 9 ) Domen i målet Medipac-Kazantzidis (ovan fotnot 4), punkt 55.

( 10 ) Dom av den 27 april 2006 i mål C-441/02, kommissionen mot Tyskland (REG 2006, s. I-3449), punkt 47, som hänvisar till dom av den i mål C-278/03, kommissionen mot Italien (REG 2005, s. I-3747), punkt 13. Se även dom av den i mål C-342/05, kommissionen mot Finland (REG 2007, s. I-4713), punkt 22.

( 11 ) Dom av den 7 juni 2007 i mål C-156/04, kommissionen mot Grekland (REG 2007, s. I-4129), punkt 50, som hänvisar till domen i målet kommissionen mot Tyskland (ovan fotnot 10), punkterna 49, 50 och 99 och i ovanstående fotnot angiven rättspraxis. Se, avseende mål där kommissionen inte visat att en administrativ praxis med de egenskaper som krävs enligt domstolens rättspraxis förekommer i en medlemsstat, dom av den i mål C-287/03, kommissionen mot Belgien (REG 2005, s. I-3761), punkt 28.

( 12 ) Dom av den 26 april 2005 i mål C-494/01, kommissionen mot Irland (REG 2005, s. I-3331), punkterna 41–47. Se även dom av den i mål C-135/05, kommissionen mot Italien (REG 2007, s. I-3475), punkterna 26–32. Se Lenaerts, K., ”The Rule of Law and the Coherence of the Judicial System of the European Union”, 44 CML Rev. (2007), 1636, fn. 70, som i sin tur hänvisar till Wennerås, P., ”A New Dawn for Commission Enforcement under Articles 226 and 228 EC: General and Persistent (GAP) Infringements, Lump Sums and Penalty Payments”, 43 CML Rev. (2006), 31, och Schrauwen, A., ”Fishery, waste management and persistent and general failure to fulfil control obligations: The role of lump sums and penalty payments in enforcement actions under Community law”, 18 Journal of Environmental Law (2006), 289.

( 13 ) Se särskilt dom av den 25 maj 1982 i mål 96/81, kommissionen mot Nederländerna (REG 1982, s. 1791), punkt 6, och dom av den i mål C-408/97, kommissionen mot Nederländerna (REG 2000, s. I-6417), punkt 15. Se även dom av den i mål 272/86, kommissionen mot Grekland (REG 1988, s. 4875), punkt 21.

( 14 ) Domen i målet 96/81, kommissionen mot Nederländerna (ovan fotnot 13), punkt 7, och domen i målet C-408/97, kommissionen mot Nederländerna (ovan fotnot 13), punkt 16.

( 15 ) Jämför domen i målet C-408/97, kommissionen mot Nederländerna (ovan fotnot 13), punkt 17.

( 16 ) Se även dom av den 9 november 1999 i mål C-365/97, kommissionen mot Italien (REG 1999, s. I-7773) (San Rocco), punkterna 84 och 86.

( 17 ) Domen i målet San Rocco (ovan fotnot 16), punkt 85.

( 18 ) Jämför domen i målet 272/86, kommissionen mot Grekland (ovan fotnot 13), punkt 19.

( 19 ) Jämför domen i målet kommissionen mot Grekland (ovan fotnot 13), punkt 21, och domen i målet San Rocco (ovan fotnot 16), punkterna 84 och 86.

( 20 ) Se domen i det ovannämnda målet kommissionen mot Italien (ovan fotnot 12), punkt 32.

( 21 ) Dom av den 25 oktober 2007 i mål C-248/05, kommissionen mot Irland (REG 2007, s. I-9261), punkt 64 och där angiven rättspraxis.

( 22 ) Det framgår av handlingarna i målet att den praxis som ligger sjukhusen till last gäller flera sjukhus, däribland: sjukhuset Ippokratio i Thessaloniki (ett av de största i landet), det allmänna sjukhuset i Trikala, sjukhuset G. Papanikolaou i Thessaloniki (ett av de största i landet), universitetssjukhuset i Patras, det grekiska marinsjukhuset i Aten, sjukhuset Agia Sofia i Aten (landets största barnsjukhus), sjukhuset Kifisia specialiserat på olyckor (KAT, ett av de största sjukhusen i Aten) och sjukhuset Tzanio (Piraeus största sjukhus).

( 23 ) Domen i målet kommissionen mot Irland (ovan fotnot 12), punkt 44.

( 24 ) Till skillnad från exempelvis dom av den 12 juni 2003 i mål C-229/00, kommissionen mot Finland (REG 2003, s. I-5727), punkt 53.

( 25 ) Se domen i målet kommissionen mot Irland (ovan fotnot 12), där Irland bestred sanningshalten i flertalet av kommissionens påståenden. Se även dom av den 27 april 1993 i mål C-375/90, kommissionen mot Grekland (REG 1993, s. I-2055), punkt 34, vari framgår att då ”den grekiska republiken tillhandahållit detaljerade uppgifter i sina inlagor och i förhandlingen för att visa att de uppfyllt kraven i bilaga III och att kommissionen inte ifrågasatt riktigheten av dessa uppgifter”. Domstolen kom fram till att kommissionen inte styrkt sina påståenden om att bestämmelserna i den relevanta förordningen åsidosatts.

( 26 ) Se domen i målet kommissionen mot Grekland (ovan fotnot 13), punkt 21. Se även dom av den 4 maj 2006 i mål C-508/03, kommissionen mot Förenade kungariket (REG 2006, s. I-3969), punkt 80.

( 27 ) Se vad domstolen väsentligen fastslog i domen i målet kommissionen mot Grekland (ovan fotnot 13), att fastän det åligger kommissionen att bevisa sitt påstående, kan medlemsstaten i fråga, när kommissionen har tillhandahållit tillräckliga uppgifter för det ska framgå att ett fördragsbrott har ägt rum, inte nöja sig med att förneka förekomsten av ett fördragsbrott. Det åligger medlemsstaten att sakligt och detaljerat bestrida de framlagda uppgifterna och de konsekvenser som följer därav. Om den inte gör så anses påståendena vara styrkta.

( 28 ) Se generaladvokaten Geelhoeds förslag till avgörande i målet kommissionen mot Irland (ovan fotnot 12), punkt 55.

( 29 ) Dom av den 5 mars 1996 i de förenade målen C-46/93 och C-48/93 Brasserie du Pêcheur och Factortame (REG 1996 s. I-1029), punkt 20.

( 30 ) Lenaerts, K., Arts, D., Maselis, I., Procedural Law of the European Union, 2 uppl., London, 2006, s. 133, del 5-008, som bland annat hänvisar till dom av den 9 maj 1985 i mål 21/84, kommissionen mot Frankrike (REG 1985, s. 1355), dom av den i mål 35/84, kommissionen mot Italien (REG 1986, s. 545), dom av den i mål C-150/00, kommissionen mot Österrike (REG 2004, s. I-3887), och dom av den i mål C-41/02, kommissionen mot Nederländerna (REG 2004, s. I-11375).

( 31 ) I likhet med i domen i målet kommissionen mot Irland (ovan fotnot 12), har Grekland allmänt underlåtit att upprätta och/eller upprätthålla ett erforderligt rättsligt och administrativt förfarande för en riktig tillämpning och genomförande av bestämmelserna i direktiven 93/36 och 93/42, såväl som att tillämpa och genomföra bestämmelserna i enskilda fall. Objektivt sett har de grekiska myndigheterna generellt godtagit situationer där dessa bestämmelser inte följts (se domen i målet kommissionen mot Irland (ovan fotnot 12, punkt 132)).

( 32 ) Beträffande en praxis överensstämmelse med gemenskapsrätten i förhållande till en ”neutral” nationell bestämmelse inom ramen för uppträdanden i rättsliga angelägenheter, se dom av den 9 december 2003 i mål C-129/00, kommissionen mot Italien (REG 2003, s. I-14637). Domstolen fastställde här under vilka förhållanden en nationell rättspraxis kan komma att innebära att en medlemsstat underlåter att uppfylla sina skyldigheter enligt artikel 226 EG.

( 33 ) Se generaladvokaten Geelhoeds förslag till avgörande i målet kommissionen mot Irland (ovan fotnot 12), punkt 48, där han vidare anför följande: ”att begränsa de korrigerande åtgärderna till fastställda fall av åsidosättande skulle innebära att andra fall av åsidosättande skulle kunna fortgå till dess de också uppmärksammats och talan väckts … av kommissionen i nya fördragsbrottsmål … Under tiden kvarstår en situation som strider mot den som avses med gemenskapsrättsakten.”

( 34 ) Ibidem punkterna 45 och 46.

( 35 ) Dom av den 1 mars 1983 i mål 301/81, kommissionen mot Belgien (REG 1983, s. 467; svensk specialutgåva, volym 7, s. 39), punkt 6.

( 36 ) Se domen i det ovannämnda målet SanRocco (ovan fotnot 16), punkt 91.