FÖRSLAG TILL AVGÖRANDE AV GENERALADVOKAT NICHOLAS

EMILIOU

föredraget den 12 januari 2023 ( 1 )

Mål C‑747/21 P

PAO Severstal

mot

Europeiska kommissionen

och

Mål C‑748/21 P

Novolipetsk Steel PAO

mot

Europeiska kommissionen

”Överklagande – Dumpning – Import av vissa kallvalsade platta produkter av stål med ursprung i Kina och Ryssland – Slutgiltig antidumpningstull – Förordning (EG) nr 1225/2009 – Förordning (EU) 2016/1036 – Artikel 9.4 – Undanröjande av skada – Regeln om lägsta tull – Målprisunderskridandemarginal – Relevant period för beräkning av vinstmålet – Utrymme för skönsmässig bedömning – Antidumpningstullars karaktär”

I. Inledning

1. I sina överklaganden har PAO Severstal och Novolipetsk Steel PJSC (NLMK) ( 2 ) (nedan kallat NLMK), som båda är bildade enligt rysk rätt och som är verksamma på marknaden för tillverkning och distribution av stålprodukter, i synnerhet kallvalsade platta produkter av stål, yrkat att EU-domstolen ska upphäva tribunalens domar ( 3 ) i vilka den ogillade deras talan om ogiltigförklaring av kommissionens genomförandeförordning (EU) 2016/1328 av den 29 juli 2016 om införande av en slutgiltig antidumpningstull och slutgiltigt uttag av den preliminära tull som införts på import av vissa kallvalsade platta produkter av stål med ursprung i Folkrepubliken Kina och Ryska federationen (nedan kallad den angripna förordningen). ( 4 )

2. Klagandena har åberopat tre (praktiskt taget identiska) grunder för överklagande. Enligt domstolens begäran kommer jag emellertid att begränsa min bedömning i detta förslag till avgörande till den andra grunden för överklagande som i huvudsak rör tolkningen och tillämpningen av ”regeln om lägsta tull” som fastställs i artikel 9.4 i rådets förordning av den30 november 2009 om skydd mot dumpad import från länder som inte är medlemmar i Europeiska gemenskapen ( 5 ) som i huvudsak har upphävts och ersatts av artikel 9.4 i Europaparlamentets och rådets förordning (EU) 2016/1036 av den 8 juni 2016 om skydd mot dumpad import från länder som inte är medlemmar i Europeiska unionen. ( 6 )

3. Fastän de huvudsakliga rättsfrågor som berörs i förevarande överklagande i detta avseende är ganska tekniska är det nödvändigt vid besvarandet av vissa av klagandenas argument att knyta an till vissa ”grundläggande” frågor rörande unionens antidumpninglagstiftning: vilken är antidumpningsreglernas karaktär och syfte?

II. Tillämpliga bestämmelser

4. I artikel 9.4 i förordning nr 1225/2009, som rör införandet av slutgiltiga tullar och som var i kraft under undersökningen, föreskrevs följande: ”Om det av de faktiska omständigheter som slutgiltigt konstateras framgår att dumpning och därav följande skada föreligger och unionens intresse kräver ett ingripande ska kommissionen införa en slutgiltig antidumpningstull … Storleken på antidumpningstullen får inte överstiga den fastställda dumpningsmarginalen och bör vara lägre än den marginalen om en sådan lägre tull är tillräcklig för att undanröja skadan för unionsindustrin.”

5. Artikel 9.4 i förordning 2016/1036 som var i kraft vid den tidpunkt som den angripna förordningen antogs har i denna del samma ordalydelse.

III. Den faktiska bakgrunden

6. I anledning av ett klagomål av den 14 maj 2015 offentliggjorde Europeiska kommissionen ett tillkännagivande om inledande av ett antidumpningsförfarande beträffande import av vissa kallvalsade platta produkter av stål med ursprung i Folkrepubliken Kina och Ryska federationen ( 7 ) enligt förordning nr 1225/2009. Undersökningen av dumpning och skada omfattade perioden från den 1 april 2014 till den 31 mars 2015 (nedan kallad undersökningsperioden). Undersökningen av utvecklingstendenser som är av betydelse för skadebedömningen omfattade perioden från den 1 januari 2011 till den 31 mars 2015 (nedan kallad skadeundersökningsperioden).

7. Den 10 februari 2016 antog kommissionen genomförandeförordning (EU) 2016/181 av den 10 februari 2016 om införande av en preliminär antidumpningstull på import av vissa kallvalsade platta produkter av stål med ursprung i Folkrepubliken Kina och Ryska federationen. ( 8 )

8. Den 29 juli 2016 antog sedan kommissionen den angripna förordningen. De slutgiltiga antidumpningstullsatser som påfördes Severstal respektive NLMK uppgick till 34 procent och 36,1 procent.

IV. De överklagade domarna

9. Severstal och NLMK väckte den 28 oktober 2016 en ogiltighetstalan mot den angripna förordningen vid tribunalen. I sina respektive ansökningar åberopade Severstal sex rättsliga grunder och NLMK fem.

10. Tribunalen meddelade den 22 september 2021 de två överklagade domarna i vilka den ogillade klagandenas talan och förpliktade dem att svara för sina egna och kommissionens rättegångskostnader. Tribunalen förklarade också att Eurofer, European Steel Association, ASBL, som hade intervenerat i målet på kommissionens sida, skulle svara för sina rättegångskostnader.

V. Förfarandet vid EU-domstolen

11. I sitt överklagande till domstolen i mål C‑747/21 P, som ingavs den 3 december 2021, har Severstal yrkat att domstolen ska – upphäva domen i mål T‑753/16, – slutligt avgöra målet, om detta är färdigt för avgörande, och – i andra hand, återförvisa målet till tribunalen för ny prövning, samt – förplikta kommissionen att ersätta kostnaderna för förfarandet vid EU-domstolen och de kostnader som uppkommit vid tribunalen.

12. I sitt svaromål av den 23 februari 2022 har kommissionen yrkat att domstolen ska ogilla överklagandet och förplikta Severstal att ersätta rättegångskostnaderna.

13. I sitt överklagande till domstolen i mål C‑748/21 P, som ingavs den 3 december 2021, har NLMK yrkat att domstolen ska – i första hand, upphäva domen i mål T‑752/16, och – slutligt avgöra målet, om detta är färdigt för avgörande, – i andra hand, återförvisa målet till tribunalen för ny prövning, samt – förplikta kommissionen att ersätta kostnaderna för förfarandet vid EU-domstolen och de kostnader som uppkommit vid tribunalen.

14. I sitt svaromål av den 23 februari 2022 har kommissionen yrkat att domstolen ska ogilla överklagandet och förplikta NLMK att ersätta rättegångskostnaderna.

15. Genom beslut av den 18 oktober 2022 förenades de två målen såvitt gäller det muntliga förfarandet och domen.

16. Genom skrivelse av den 24 oktober 2022 ombads parterna genom en processledningsåtgärd enligt artikel 62 i EU-domstolens rättegångsregler att besvara vissa frågor vilket de gjorde i inlagor av den 24 november 2022 (kommissionen) och av den 1 december 2022 (klagandena).

VI. Bedömning av den andra grunden för överklagandet

17. Som nämnts i inledningen till detta förslag till avgörande kommer min bedömning att begränsas till klagandenas andra grund för överklagandet.

18. Genom denna grund för överklagandet angriper klagandena punkterna 243–257 (Severstal) respektive punkterna 209–223 (NLMK) i de överklagade domarna. Tribunalen underkände i dessa punkter den första delen av Severstals sjätte grund och den första delen av NLMK:s femte grund. Genom dessa grunder hade klagandena gjort gällande att kommissionen i den angripna förordningen gjort sig skyldig till felaktig rättstillämpning och uppenbart oriktig bedömning vid fastställande av skademarginalen enligt artikel 9.4 i förordning nr 1225/2009 (nu artikel 9.4 i förordning 2016/1036). ( 9 )

A. Parternas argument

19. I sina överklaganden har klagandena i huvudsak påstått att tribunalen tolkade artikel 9.4 i förordning 2016/1036 felaktigt och utförde en felaktig prövning av kommissionens tillämpning av denna bestämmelse. De har också gjort gällande att de överklagade domarna innehåller en otillräcklig motivering avseende deras argument på dessa punkter.

20. I synnerhet kritiserar klagandena tribunalen för att ha godtagit kommissionens val av vinstmål om 9,9 procent för unionsindustrin vid beräkningen av ”marginalen för målprisunderskridande” vid tillämpning av artikel 9.4 i förordning 2016/1036. Klagandena har framhållit att medan undersökningsperioden löper från den 1 april 2014 till den 31 mars 2015 gick kommissionen tillbaka flera år, till år 2008, för att finna det senaste ”representativa året” för att bestämma vinstmålet. Enligt klagandenas uppfattning strider tribunalens bedömning att kommissionen inte är bunden av tidsgränserna för skadeundersökningsperioden (i målet från den 1 januari 2011 till den 31 mars 2015) när den väljer det senaste representativa året, mot principen om berättigade förväntningar.

21. Klagandena har också påstått att tribunalen uppenbart oriktigt godtagit kommissionens synsätt. Klagandena anser att den period som kommissionen bestämt inte är tillräckligt representativ, eftersom den ligger alltför långt bort i tiden. De har också påstått att den valts godtyckligt då senare perioder var tillräckligt representativa. Klagandena har vidare påstått att de i första instans hade framfört argument för att påvisa förekomsten av en motsägelse i den angripna förordningen: åren under finanskrisen beaktades vid fastställandet av skada för unionsindustrin men inte vid fastställandet av industrins vinstmål. Denna kommissionens ”selektiva” strategi kan inte enligt klagandenas uppfattning anses vara godtagbar enligt bestämmelserna i förordning 2016/1036 och tribunalen underlät att tillräckligt förklara skälen till varför den tillbakavisade deras argument i detta avseende.

22. Slutligen har klagandena gjort gällande att tribunalen inte på ett riktigt sätt bedömt kriteriet ”skada” bland annat då den inte behandlade deras argument att minskningen av unionsindustrins tillverkningskostnader (som åberopades av kommissionen vid bedömningen av den skada som orsakats) ska bland andra faktorer ses i förbindelse med den situation som var en följd av den globala finanskrisen år 2012.

23. Kommissionen försvarar de överklagade domarna. Enligt dess uppfattning behandlar tribunalen i tillräcklig mån de argument som framförts av klagandena och förklarar varför kommissionen inte gjorde fel när den valde år 2008 som det mest representativa året vid beräkningen av vinstmålet. Kommissionen har i synnerhet framhållit det utrymme för skönsmässig bedömning som den åtnjuter enligt artikel 9.4 i förordning 2016/1036 och att den metod som valts i den angripna förordningen för att bestämma vinstmålet är förenlig med tribunalens relevanta praxis. ( 10 )

24. Kommissionen har även anfört att argumentet rörande påståendet om åsidosättande av principen om berättigade förväntningar inte kan tas upp till prövning i sak (då det inte framförts i första instans) och det är även ogrundat (klagandena erhöll aldrig någon försäkran avseende det sätt varpå kommissionen skulle genomföra sin bedömning). Kommissionen har också uppfattningen att några av de argument som klagandena har framfört i samband med deras andra grund för överklagandet saknar verkan, eftersom de ifrågasätter dess bedömning av orsakssambandet mellan den dumpade importen och skadan för unionsindustrin. Kommissionen har påpekat att klagandena emellertid inte har angripit tribunalens bedömning med avseende på förekomsten av ett orsakssamband. ( 11 )

B. Bedömning

25. Klagandena följer tre olika argumentationslinjer i samband med deras andra grund för överklagandet.

26. Av de skäl som förklaras nedan anser jag inte att dessa argument är övertygande.

1. Berättigade förväntningar

27. Påståendet om ett åsidosättande av principen om berättigade förväntningar kan för det första som kommissionen riktigt påpekat inte tas upp till sakprövning, eftersom det inte framförts vid tribunalen och därför inte kan göras gällande först i samband med överklagandet. ( 12 )

28. I vart fall har klagandena inte förklarat på vilket sätt och under vilka omständigheter som kommissionen skulle ha gett dem försäkringar, än mindre tydliga försäkringar, med avseende på den metod och de kriterier enligt vilka den skulle fastställa vinstmålet. I detta avseende ska det hållas i minnet att enligt fast rättspraxis tillkommer rätten att åberopa principen om skydd för berättigade förväntningar endast en person hos vilken en förvaltningsmyndighet har väckt grundade förhoppningar genom att ge vederbörande tydliga försäkringar i form av tydliga, ovillkorliga och samstämmiga uppgifter från behöriga och tillförlitliga källor. ( 13 ) Detta argument är följaktligen ogrundat.

2. Effekter av finanskrisen på unionsindustrin

29. För det andra är jag också överens med kommissionen om att klagandenas påståenden om tribunalens underlåtenhet att i) riktigt bedöma effekterna av finanskrisen på unionsindustrins ställning och/eller ii) ge en tillfredsställande förklaring av dess skäl att ogilla klagandenas argument i detta avseende, saknar verkan.

30. I den mån som tribunalens bedömning avseende skada och orsakssamband inte har angripits i överklagandet kan klagandenas yrkanden, oavsett deras berättigande, aldrig leda till upphävande av de överklagade domarna.

3. Tolkning av artikel 9.4 i förordning 2016/1036

31. För det tredje, och av större vikt, gjorde tribunalen enligt min uppfattning inte sig skyldig till felaktig rättstillämpning vid tolkningen av artikel 9.4 i förordning 2016/1036. Inte heller underlät tribunalen att i de överklagade domarna förklara varför den inte delade klagandenas argument i detta avseende.

32. Artikel 9.4 i förordning 2016/1036 fastlägger bland annat ”regeln om lägsta tull”, som anger att ”storleken på antidumpningstullen får inte överstiga den fastställda dumpningsmarginalen och bör vara lägre än den marginalen om en sådan lägre tull är tillräcklig för att undanröja skadan för unionsindustrin”.

33. Förordning 2016/1036 innehåller emellertid inte någon metod eller vissa kriterier för att fastställa den så kallade skademarginalen. Härav följer att unionens myndigheter har ett stort utrymme för skönsmässig bedömning i detta avseende. Följaktligen kan de själva välja den metod som de anser vara den mest lämpade under föreliggande förhållanden förutsatt att den i synnerhet är skälig, tillämpad på ett objektivt och konsekvent sätt och därför får rimliga resultat.

34. Unionsmyndigheterna har faktiskt tillämpat en rad metoder i detta syfte. ( 14 ) I några fall har skademarginalen bestämts genom jämförelse av importens återförsäljningspriser med faktiska priser i unionsindustrin (”prisunderskridande metod”). I andra fall har det emellertid ansetts att en sådan jämförelse inte skulle ge riktiga uppgifter om skademarginalen, eftersom importen i betydande grad pressade ned unionsindustrins försäljningspriser. ( 15 )

35. I sådana fall har kommissionen tillämpat en ”målprisunderskridande” metod: skademarginalen beräknas genom jämförelse av faktiska importpriser med ett ”målpris” som utgör det pris som unionsindustrin skäligen kunde förväntas ta ut på unionsmarknaden om dumpad import inte förekommer. För att fastställa detta hypotetiska pris görs ett tillägg av ett ”vinstmål”, uttryckt som den vinstmarginal som skäligen kan förväntas i avsaknad av dumpad import, till unionsindustrins tillverkningskostnad.

36. Viktigt är att den målprisunderskridande metoden var den som faktiskt tillämpades i den angripna förordningen, eftersom det enligt kommissionens uppfattning förekommit betydande importvolymer under hela skadeundersökningsperioden från berörda länder som hade en negativ inverkan på unionsindustrins lönsamhet. ( 16 )

37. Klagandena har inte bestritt denna metods lämplighet i detta mål. Jag bör i vart fall framhålla att användning av denna metod i princip har förklarats vara godtagbar av domstolen så tidigt som i mitten av 1980-talet. ( 17 )

38. Klagandena har faktiskt endast bestritt det sätt varpå denna metod har tillämpats i den angripna förordningen. De har i synnerhet ifrågasatt den specifika period som kommissionen använt för att bestämma vinstmålet och kritiserar tribunalen för att inte ha granskat kommissionens synsätt och att inte tillräckligt behandla deras argument i detta avseende.

39. I skäl 155 i den angripna förordningen angav kommissionen att ”åren 2005–2008 verkade vara representativa för att fastställa ett vinstmål, eftersom de varken påverkades av den ekonomiska krisen … eller utmärktes av särskilt gynnsamma marknadsvillkor. Volymen på importen … under de åren visade att konkurrensen var stark”.

40. I punkterna 251–257 (mål T‑753/16) och punkterna 217–223 (mål T‑752/16) i de överklagade domarna fann tribunalen i huvudsak att vid valet av de senaste representativa åren i syfte att fastställa unionsindustrins vinstmål var inte kommissionen bunden av tidsgränserna för skadeundersökningsperioden. Den vinstmarginal som ska användas för beräkningen av målpriset ska motsvara, angav tribunalen, den vinstmarginal som unionsindustrin skäligen kunde förvänta under ”normala konkurrensvillkor i avsaknad av dumpad import”. Inom ramen för sitt stora utrymme för skönsmässig bedömning har således kommissionen rätt enligt tribunalen att fastslå att det senaste representativa året i förekommande fall ligger utanför skadeundersökningsperioden. Tribunalen fortsatte sedan att förklara varför klagandena enligt dess uppfattning inte hade infört någon utredning som visade att kommissionen hade gjort sig skyldig till en uppenbart felaktig bedömning när den bortsåg från åren efter år 2008 i syfte att bestämma de mest representativa åren.

41. Klagandena har kritiserat dessa avsnitt i tre avseenden. Jag anser inte att något av deras argument är övertygande.

42. För det första är det min uppfattning att klagandenas argument att tribunalen gjort en ”uppenbart felaktig” bedömning på den grunden att de mest representativa åren som kommissionen bestämt inte var tillräckligt representativa och/eller godtyckligt valda, inte kan prövas i sak. Dessa argument rör inte en rättsfråga och blir inte mer prövningsbara genom hänvisning till att de påstådda felen är ”uppenbara”.

43. I detta avseende måste det hållas i åtanke att tribunalens påstått felaktiga bedömningar av faktiska omständigheter i princip inte är frågor som lagligen kan tas upp i ett överklagande förutom när parterna påstår missuppfattning av bevisningens klara innebörd. ( 18 ) Detta är inte fallet i förevarande överklagande.

44. För det andra är det min uppfattning att de överklagade domarna innehåller en tillräcklig motivering till varför tribunalen underkände klagandenas påståenden om en felaktig tolkning eller tillämpning av artikel 9.4 i förordning 2016/1036. Enligt fast rättspraxis ska av domskälen klart och tydligt framgå hur tribunalen har resonerat, så att de som berörs därav kan få kännedom om skälen för avgörandet och så att domstolen ges möjlighet att utföra sin prövning. ( 19 )

45. Det är klart att det i punkterna 251–257 (mål T‑753/16) och punkterna 217–223 (mål T‑752/16) i de överklagade domarna på ett kortfattat men ändamålsenligt sätt lämnas en förklaring till skälen till varför tribunalen fann att klagandenas kritik av kommissionens bestämmande av de mest representativa åren inte var övertygande.

46. För det tredje anser jag att klagandenas kritik beträffande påstådd inkonsekvens i den angripna förordningen, som tribunalen underlät att granska, saknar grund. Mitt skäl för att jag intar denna ståndpunkt kräver ytterligare belysning.

a) Tolkning och tillämpning av regeln om lägsta tull

47. Jag vill till att börja med framhålla att regeln om lägsta tull, som kommissionen tillämpade i förevarande mål, som förutom att vara motiverad av hänsyn till rättvis handel och proportionalitet av många ses som den logiska följden av att anti-dumpningstullar enligt både EU-regler ( 20 ) och WTO-regler ( 21 ) endast kan påföras när de dumpade produkterna orsakat (eller hotar att orsaka) skada för den inhemska industrin. ( 22 )

48. Detta övervägande ger mig ett utmärkt tillfälle att förklara varför klagandenas kritik av tribunalens och i följd därav kommissionens tolkning av regeln om lägsta tull saknar grund. För att göra detta kan det vara lämpligt som nämnts i inledningen till detta förslag till avgörande att ta ett steg tillbaka och inrikta sig på några av grundprinciperna i unionens antidumpningslagstiftning.

49. Alltsedan åtminstone i början av 1800-talet ( 23 ) har mycket bläck spillts på att försöka finna den sanna ”själen” i antidumpningslagstiftningen. Vilken är den ekonomiska logiken i denna lagstiftning? Vilken typ av kommersiellt agerande ska den rikta sig mot och varför?

50. Detta är otvivelaktigt ett intressant område för akademiska och politiska diskussioner bland jurister inom internationell handel, ekonomer och beslutsfattare. När det gäller förevarande mål bör vi dock lämna de mest ”grundläggande” filosofiska och ekonomiska betraktelserna åt sidan och betrakta EU:s antidumpningslagstiftning med utgångspunkt i ”normativ rättslig positivism”. Enklare uttryckt bör vi inrikta oss på antidumpningstullarnas karaktär och ändamål som de uppfattas i unionens rättsordning.

51. ”Dumpning” är i huvudsak inget annat än en form av prisdiskriminering. ( 24 ) Enligt unionsrätten är detta förfarande åtminstone i absoluta termer varken förbjudet eller mer generellt ansett som rättsstridigt. Det anses emellertid vara otillbörligt när det orsakar (eller hotar att orsaka) skada för den inhemska industrin. När detta inträffar får Europeiska unionen reagera om den bedömer det vara lämpligt genom att vidta åtgärder som avser motverka dessa negativa effekter.

52. Således är antidumpningstullar i EU:s system inte påföljder som är avsedda att straffa de företag som är ansvariga för sitt tidigare agerande. ( 25 ) Inte heller är de kompenserande åtgärder avsedda att gottgöra den faktiska skada som orsakats. ( 26 ) Införandet av antidumpningstullar är ”en säkerhets- och skyddsåtgärd mot illojal konkurrens till följd av dumpning” ( 27 ) som avser ”förhindra import av dumpade varor eller göra sådan import ekonomiskt ointressant”. ( 28 ) Antidumpningstullar är därför endast handelsanknutna åtgärder (det vill säga åtgärder som är utformade för att styra importen av vissa varor) med ett framtidsinriktat mål: återställa bristande jämvikt på den inhemska marknaden. ( 29 )

53. Om detta är fallet är det på inget sätt orimligt, till skillnad från vad klagandena har hävdat, att skadeundersökningsperioden och de mest representativa åren under vissa omständigheter kan skilja sig åt. Dessa begrepp har faktiskt olika funktion och fastställande av dem kräver att kommissionen beaktar olika parametrar.

54. ”Skadeundersökningsperioden” avser att bestämma betydelsefulla utvecklingstendenser på unionens inhemska marknad och att undersöka utvecklingen av unionsindustrins situation då konstaterande av skada enligt artikel 3.2 i förordning 2016/1036 normalt innebär en försämring av industrins situation under en viss tid. ( 30 ) Eftersom det vid avsaknad av (faktisk eller möjlig) skada inte skulle vara motiverat att införa antidumpningsåtgärder förefaller det vara förnuftigt att all bedömning avseende förekomsten av detta kriterium görs på grundval av information som är så aktuell som möjligt ( 31 ) och som avser en tillräckligt lång tidsperiod. ( 32 )

55. Å andra sidan behöver inte de ”mest representativa åren” för bestämmandet av vinstmålet grundas på aktuella uppgifter om dessa uppgifter inte skulle ge en tillräcklig bild av vad som krävs för att återinföra rättvis konkurrens i tiden efter undersökningsperioden. Som tribunalen förklarade i domen i EFMA-målet, vartill hänvisning med rätta gjordes i punkt 249 (mål T‑753/16) och punkt 215 (mål T‑752/16) i de överklagade domarna, ska den vinstmarginal som ska beaktas vid beräkningen av målpriset motsvara den vinstmarginal som unionsindustrin ”skäligen skulle kunna räkna med under normala konkurrensförhållanden utan dumpad import”. ( 33 )

56. Detta är enligt min uppfattning en klok inställning mot bakgrund av själva grundtanken med regeln om lägsta tull, särskilt när den bedöms mot bakgrund av grundprinciperna för unionens antidumpningslagstiftning som diskuterats ovan. I detta sammanhang är det rimligt att kommissionen kan besluta att vända sig till den historiska utvecklingen på den inhemska marknaden vid bestämmandet av vinstmålet för att finna de(t) mest aktuella åren(t) under vilka konkurrensen var normal. Detta kan mycket väl enligt min uppfattning innebära valet av en period under vilken dumpning ännu inte hade fått någon effekt och under vilken det inte förelåg andra exceptionella eller övergående omständigheter som påverkade unionsindustrins (normala) vinstmarginaler.

57. I detta avseende konstaterar jag att unionslagstiftaren också har funnit att en sådan inställning är rimlig, eftersom den i stor omfattning blev lagfäst i artikel 7.2c i förordning 2016/1036. ( 34 ) Denna inställning har vidare befunnits vara förenlig med de relevanta WTO-bestämmelserna. ( 35 )

58. Tribunalen gjorde sig följaktligen inte skyldig till felaktig rättstillämpning när den förklarade att kommissionen inte är bunden av skadeundersökningsperiodens tidsgränser när den väljer de senaste representativa åren för att fastställa målpriset. Inte heller ser jag av ännu starkare skäl någon inkonsekvens eller motsägelse i den angripna förordningen.

59. Mot bakgrund av föregående överväganden är det min uppfattning att samtliga argument som framförts av klagandena till stöd för deras andra grund för överklagandet antingen inte kan tas upp till prövning i sak eller saknar grund.

VII. Förslag till avgörande

60. Sammanfattningsvis föreslår jag att domstolen ska fastställa att överklagandet inte kan vinna bifall såvitt avser den andra grunden för överklagandet av PAO Severstal i mål C‑747/21 P och av Novolipetsk Steel PJSC (NLMK) i mål C‑748/21 P.

( 1 ) Originalspråk: engelska.

( 2 ) Gemensamt kallade klagandena.

( 3 ) Dom av den 22 september 2021, Severstal/kommissionen (T‑753/16, EU:T:2021:612), respektive av den 22 september 2021, NLMK/kommissionen (T‑752/16, EU:T:2021:611), nedan kallade de överklagade domarna.

( 4 ) EUT L 210, 2016, s. 1.

( 5 ) EUT L 343, 2009, s. 51.

( 6 ) EUT L 176, 2016, s. 21.

( 7 ) EUT C 161, 2015, s. 9.

( 8 ) EUT L 37, 2016, s. 1.

( 9 ) Mot bakgrund av som nämnts i punkt 5 ovan att de båda bestämmelserna i relevant avseende är identiska kommer jag att för enkelhetens skull i detta förslag till avgörande att hänvisa till artikel 9.4 i förordning 2016/1036.

( 10 ) Kommissionen hänvisar till punkt 60 i domen av den 28 oktober 1999, EFMA/rådet (T‑210/95, EU:T:1999:273). Nedan kallad domen i EFMA-målet.

( 11 ) Kommissionens bedömning i den angripna förordningen med avseende på orsakssambandet berördes i Severstals femte grund, som behandlades av tribunalen i punkterna 200–241 i domen i mål T‑753/16 och i NLMK:s fjärde grund som behandlades i punkterna 166–207 i domen i mål T‑752/16.

( 12 ) Se, för ett liknande resonemang, dom av den 3 oktober 2000, Industrie des poudres sphériques/rådet (C‑458/98 P, EU:C:2000:531, punkt 74 och där angiven rättspraxis).

( 13 ) Se, till exempel, dom av den 31 mars 2022, Smetna palata na Republika Bulgaria (C‑195/21, EU:C:2022:239, punkt 65).

( 14 ) Beträffande en kort översikt med ytterligare hänvisningar, se Van Bael & Bellis, EU Anti-Dumping and Other Trade Defence Instruments, 6:e uppl, Wolters Kluwer, 2019, s. 297–303.

( 15 ) Jämför artikel 3.3 i förordning 2016/1036.

( 16 ) Skäl 154 i den angripna förordningen.

( 17 ) Dom av den 5 oktober 1988, Silver Seiko m.fl./rådet (273/85 och 107/86, EU:C:1988:466, punkterna 41 och 42).

( 18 ) Se, för ett liknande resonemang, dom av den 28 april 2022, Yieh United Steel/kommissionen (C‑79/20 P, EU:C:2022:305, punkt 52 och där angiven rättspraxis).

( 19 ) Se, bland annat, dom av den 7 mars 2018, SNCF Mobilités/kommissionen (C‑127/16 P, EU:C:2018:165, punkt 34 och där angiven rättspraxis).

( 20 ) Se särskilt artikel 1.1 i förordning 2016/1036. Se också artikel 3, artikel 7.1, artikel 9.3 och artikel 11.1 i denna förordning.

( 21 ) Se artikel VI.1 i GATT 1994, enligt vilken dumpning ”bör fördömas, om den förorsakar eller hotar att förorsaka väsentlig skada på en inom en avtalsslutande parts område befintlig industri eller avsevärt försenar upprättandet av en inhemsk industri”. För fullständighetens skull ska det framhållas att enligt artikel 9.1 i avtalet om tillämpning av artikel VI i Allmänna tull- och handelsavtalet 1994 är en regel om lägsta tull ”önskvärd” men inte obligatorisk. Ett antal WTO-medlemmar (såsom Förenta staterna) tillämpar inte en regel om lägsta tull. Flera WTO-medlemmar skulle emellertid vara för att göra en sådan regel bindande inom WTO-systemet. Beträffande de senaste förhandlingarna på denna punkt, se Chun, H.J., Ahn, D., Evolution and Limitations of the Lesser Duty Rule under the WTO Anti-Dumping Agreement, Journal of World Trade, 2022, s. 985–1012.

( 22 ) Se, bland annat, och med ytterligare hänvisningar, Vermulst, M.FL., The Anti-Dumping Systems of Australia, Kanada, the EEC and the United States of America: Have Anti-Dumping Laws Become a Problem in International Trade?, Michigan Journal of International Law, Vol. 10, issue 3, 1989, s. 773 och 774.

( 23 ) Se, i synnerhet, den nyskapande studien av J. Viner från 1926, Memorandum on Dumping, på uppdrag av dåvarande Nationernas förbund. Beträffande en diskussion efter ingåendet av Marrakeshavtalet, se Hoekman, B.M., Mavroidis, P.C., Dumping, Anti-dumping and Antitrust, Journal of World Trade, 1996, s. 27–52.

( 24 ) Se förslag till avgörande av generaladvokaten VerLoren van Themaat i de förenade målen Allied Corporation m.fl./kommissionen (239/82 och 275/82, EU:C:1984:1, s. 1038).

( 25 ) Se dom av den 3 oktober 2000, Industrie des poudres sphériques/rådet (C‑458/98 P, EU:C:2000:531, punkt 91).

( 26 ) Se, för ett liknande resonemang, förslag till avgörande av generaladvokaten Cosmas i målet Industrie des poudres sphériques/rådet (C‑458/98 P, EU:C:2000:138, punkt 76).

( 27 ) Se dom av den 15 juli 2021, Profit Europe och Gosselin Forwarding Services (C‑362/20, EU:C:2021:612, punkt 67 och där angiven rättspraxis).

( 28 ) Jag lånar här de uttryck som användes av den hänskjutande domstolen i det mål som ledde till domen av den 17 december 2015, APEX (C‑371/14, EU:C:2015:828, punkt 26).

( 29 ) På samma sätt, förslag till avgörande av generaladvokaten Sharpston i målet rådet/Gul Ahmed Textile Mills (C‑638/11 P, EU:C:2013:277, punkt 60.) Se mer generellt beträffande denna fråga i EU-domstolens praxis, Kuplewatzky, N., Defining Anti-Dumping Duties under European Union Law, Trade, Law and Development, Vol. 10, 2018, s. 448–462.

( 30 ) Med dessa ord, Müller, W., Khan, N., Neumann, H.-A., EC Anti‑Dumping Law, John Wiley & Sons, 1998, s. 271.

( 31 ) Dom av den 3 oktober 2000, Industrie des poudres sphériques/rådet (C‑458/98 P, EU:C:2000:531, punkt 92). Se också förslag till avgörande av generaladvokaten Tesauro i målet Epichirisseon Metalleftikon, Viomichanikon kai Naftiliakon m.fl./rådet (121/86, EU:C:1989:299, s. 3939 och 3940).

( 32 ) Se, för ett liknande resonemang, dom av den 7 maj 1991, Nakajima/rådet (C‑69/89, EU:C:1991:186, punkt 87).

( 33 ) Domen i EFMA-målet, punkt 60. Min kursivering.

( 34 ) Artikel 9.4 andra stycket i förordning 2016/1036 hänvisar uttryckligt till artikel 7.2c i samma förordning avseende tillämpning av en regel om lägsta tull. Den senare föreskriver i relevant del följande: ”När skademarginalen är beräknad på grundval av ett målpris ska det vinstmål som används fastställas med beaktande av faktorer såsom lönsamhetsnivån före ökningen av importer från landet som är föremål för undersökning, … samt förväntad lönsamhetsnivå under normala konkurrensförhållanden”. Några av förarbetena till denna förordning hänvisar faktiskt till punkt 60 i domen i EFMA-målet som en av inspirationskällorna till den nya bestämmelsen: se, till exempel, kommissionen, GD HANDEL Working Document – Draft guidelines on the determination of the profit margin used in establishing the injury margin, of 2013 (Arbetsdokument – Utkast till riktlinjer för bestämmande av den vinstmarginal som används vid fastställande av skademarginalen, från 2013).

( 35 ) Se panelrapport i DS405, European Union – Anti-Dumping Measures on Certain Footwear from China, paragraphs 7.920 to 7.928 (Europeiska unionen – Antidumpningsåtgärder avseende vissa skodon från Kina, punkterna 7.920–7.928).