Domstolens dom (femte avdelningen) den 12 december 1996. - Europeiska kommissionen mot Italienska republiken. - Fördragsbrott - Direktiv 91/271/EEG - Rening av avloppsvatten från tätbebyggelse. - Mål C-302/95.



Rättsfallssamling 1996 s. I-06765



Sammanfattning

Parter

Domskäl

Beslut om rättegångskostnader

Domslut



Nyckelord

Talan om fördragsbrott - Domstolens prövning av om talan kan bifallas - Situation som skall beaktas - Situationen vid utgången av den frist som angetts i det motiverade yttrandet

(EG-fördraget, artikel 169)

Sammanfattning

Inom ramen för talan enligt artikel 169 i fördraget skall den eventuella förekomsten av ett fördragsbrott bedömas mot bakgrund av den situation som medlemsstaten befann sig i vid utgången av den frist som angetts i det motiverade yttrandet, och de förändringar som har skett därefter skall inte beaktas av domstolen.

Parter

I mål C-302/95,

Europeiska gemenskapernas kommission, företrädd av juridiske rådgivaren Dominique Maidani och Laura Pignataro, rättstjänsten, båda i egenskap av ombud, med delgivningsadress i Luxemburg hos Carlos Gómez de la Cruz, rättstjänsten, Centre Wagner, Kirchberg,

sökande,

mot

Republiken Italien, företrädd av professor Umberto Leanza, chef för avdelningen för diplomatiska tvister vid utrikesministeriet, i egenskap av ombud, biträdd av Pier Giorgio Ferri, avvocato dello Stato, med delgivningsadress i Luxemburg vid Italiens ambassad, 5, rue Marie-Adelaïde,

svarande,

angående en talan om fastställelse av att Republiken Italien har underlåtit att uppfylla sina skyldigheter enligt rådets direktiv nr 91/271/EEG av den 21 maj 1991 om rening av avloppsvatten från tätbebyggelse (EGT nr L 135, s. 40.) samt EG-fördraget genom att inte anta eller i vart fall genom att inte underrätta kommissionen om de lagar och andra författningar som är nödvändiga för att följa nämnda direktiv,

meddelar

DOMSTOLEN

(femte avdelningen)

sammansatt av avdelningsordföranden J.C. Moitinho de Almeida samt domarna L. Sevón (referent), D.A.O. Edward, P. Jann och M. Wathelet,

generaladvokat: P. Léger,

justitiesekreterare: R. Grass,

med hänsyn till referentens rapport,

och efter att den 5 november 1996 ha hört generaladvokatens förslag till avgörande,

följande

Dom

Domskäl

1 Europeiska gemenskapernas kommission har genom ansökan som inkom till domstolens kansli den 25 september 1995 med stöd av artikel 169 i EG-fördraget väckt talan om fastställelse av att Republiken Italien har underlåtit att uppfylla sina skyldigheter enligt rådets direktiv nr 91/271/EEG av den 21 maj 1991 om rening av avloppsvatten från tätbebyggelse (EGT nr L 135, s. 40.) samt EG-fördraget, genom att inte anta eller i vart fall genom att inte underrätta kommissionen om de lagar och andra författningar som är nödvändiga för att följa nämnda direktiv.

2 Enligt artikel 19.1 i direktiv 91/271 skulle medlemsstaterna sätta i kraft de lagar och andra författningar som krävs för att följa detta direktiv senast den 30 juni 1993 och genast underrätta kommissionen om detta.

3 Eftersom kommissionen inte hade mottagit någon underrättelse beträffande de åtgärder som vidtagits för att införliva direktiv 91/271 i Italiens interna rättsordning, och eftersom kommissionen inte heller förfogade över någon information till stöd för att Republiken Italien hade uppfyllt sina skyldigheter, tillsände kommissionen genom skrivelse av den 9 augusti 1993 Republiken Italien en formell underrättelse i vilken den ombads att yttra sig inom två månader. I denna skrivelse angavs att även om den italienska regeringen ansåg att de gällande nationella bestämmelserna var förenliga med direktivet måste de likväl underrätta kommissionen om dessa bestämmelser.

4 Eftersom skrivelsen inte besvarades, avgav kommissionen den 27 december 1994, i enlighet med artikel 169 i fördraget, ett motiverat yttrande i vilket Republiken Italien anmodades att vidta de åtgärder som är nödvändiga för att inom två månader från delgivningen rätta sig efter de skyldigheter som föreskrivs i direktiv 91/271.

5 Eftersom den italienska regeringen inte besvarade detta motiverade yttrande, väckte kommissionen förevarande talan.

6 Den italienska regeringen har invänt att området som behandlas i direktiv 91/271 regleras i Italien genom lag nr 319 av den 10 maj 1976 om skydd mot föroreningar i vatten (nedan kallad lag 319/76). De huvudsakliga åtgärder som föreskrivs i direktivet för att bevara miljön och i synnerhet vattenresurserna finns enligt regeringen redan införda i denna lag. Den italienska regeringen har uppgett att bestämmelserna i lagen tillämpas genom bestämmelser som antas av regionerna, vilka i frågor avseende vatten har behörighet att anta lagar och vidta administrativa åtgärder.

7 Republiken Italien har emellertid medgett att de nationella bestämmelserna måste anpassas ytterligare för att direktiv 91/271 skall kunna anses ha införlivats fullständigt, i synnerhet avseende de krav som uppställs i bilagorna till direktivet. Direktivet skall dock införlivas mycket snart genom ett lagdekret.

8 Den italienska regeringen har vidare uppgett att den, i väntan på att direktiv 91/271 skall genomföras definitivt, genom lagdekret nr 79 av den 17 mars 1995 (GURI nr 132 av den 8 juni 1995) har begärt att regionerna skall rätta sig efter principerna och kriterierna i detta direktiv avseende tillämpningsföreskrifterna i fråga om utsläpp från allmänna avlopp och i fråga om privata installationer som inte utmynnar i allmänna avlopp. Under dessa omständigheter anser sig Republiken Italien åtminstone delvis ha uppfyllt sin skyldighet att införliva direktivet och har åtagit sig att införliva direktiv 91/271 fullständigt.

9 Kommissionen har i sin replik påpekat att lag 319/76 och dekretlagen som Republiken Italien har hänvisat till inte kan anses utgöra en åtgärd som innebär att direktiv 91/271 har införlivats. I lag 319/76 i dess ändrade version fastställs endast principbestämmelser i fråga om utsläpp, och det överlåts på regionerna och provinserna att införa såväl ytterligare bestämmelser som de kriterier och allmänna bestämmelser som föreskrivs i lagen. Vidare har kommissionen påpekat att den inte har underrättats om de regionala bestämmelserna om genomförande av denna lag och att den följaktligen inte innehar några uppgifter som visar att Republiken Italien har följt direktivet.

10 Det skall i detta hänseende fastställas att Republiken Italien har medgett att den inte vid utgången av den frist som föreskrivs i direktiv 91/271 hade antagit de lagar och andra författningar som är nödvändiga för att följa direktiv nr 91/271.

11 Beträffande de ändringar som har införts i lag 319/76 genom dekretlag nr 79 av den 17 mars 1995, där det föreskrivs att regionerna skall rätta sig efter principerna och kriterierna i direktiv 91/271, har den italienska regeringen medgett att ytterligare åtgärder måste vidtas för att direktivet skall anses vara införlivat i sin helhet.

12 I vart fall kan inte de ändringar som infördes år 1995 påverka bedömningen av om det föreligger ett fördragsbrott. Dekretlag nr 79 av den 17 mars 1995 antogs nämligen efter det att tvåmånadersfristen som inleddes med det motiverade yttrandet gick ut. Enligt handlingarna i målet delgavs det motiverade yttrandet den italienska regeringen senast den 11 januari 1995.

13 Det framgår av domstolens fasta rättspraxis att en talan om fördragsbrott skall bedömas mot bakgrund av den situation som medlemsstaten befann sig i vid utgången av den frist som angetts i det motiverade yttrandet och att de förändringar som har skett därefter inte skall beaktas av domstolen (se bland annat dom av den 17 september 1996, kommissionen mot Italien, C-289/94, REG s. I-4405, punkt 20).

14 Följaktligen skall det fastställas att Republiken Italien har underlåtit att uppfylla sina skyldigheter enligt artikel 19 i direktiv 91/271 genom att inte anta de lagar och andra författningar som är nödvändiga för att följa nämnda direktiv.

Beslut om rättegångskostnader

Rättegångskostnader

15 Enligt artikel 69.2 i rättegångsreglerna skall tappande part förpliktas att ersätta rättegångskostnaderna, om detta har yrkats. Kommissionen har yrkat att Republiken Italien skall förpliktas att ersätta rättegångskostnaderna. Eftersom Republiken Italien har tappat målet, skall den ersätta rättegångskostnaderna.

Domslut

På dessa grunder beslutar

DOMSTOLEN

(femte avdelningen)

följande dom:

16 Republiken Italien har underlåtit att uppfylla sina skyldigheter enligt artikel 19 i rådets direktiv nr 91/271/EEG av den 21 maj 1991 om rening av avloppsvatten från tätbebyggelse genom att inte anta de lagar och andra författningar som är nödvändiga för att följa nämnda direktiv.

17 Republiken Italien skall ersätta rättegångskostnaderna.