ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
76

Av artikel 27.1 i rådets förordning (EG) nr 1/2003 av den 16 december 2002 om tillämpning av konkurrensreglerna i artiklarna 81 och 82 [EG] (EGT L 1, 2003, s. 1) framgår att ”[i]nnan kommissionen fattar beslut enligt artiklarna 7, 8, 23 och 24.2 skall den ge de företag eller företagssammanslutningar som omfattas av det förfarande som kommissionen inlett tillfälle att yttra sig över kommissionens invändningar” samt att ”[k]ommissionen skall grunda sina beslut endast på invändningar som de berörda parterna har fått tillfälle att yttra sig över”. Av artikel 27.2 i samma förordning framgår vidare att ”[b]erörda parters rätt till försvar skall iakttas fullt ut under förfarandet”, att ”[d]e skall ha rätt att få tillgång till kommissionens handlingar i ärendet, med förbehåll för företagens berättigade intresse av att deras affärshemligheter skyddas”, samt att ”[r]ätten till tillgång till handlingar i ärendet … inte [skall] omfatta konfidentiell information och interna handlingar hos kommissionen eller medlemsstaternas konkurrensmyndigheter”. I sitt tillkännagivande om reglerna för tillgång till kommissionens handlingar i ärenden enligt artiklarna 81 och 82 i EG-fördraget, enligt artiklarna 53, 54 och 57 i EES-avtalet och enligt rådets förordning (EG) nr 139/2004 (EUT C 325, 2005, s. 7) definieras kommissionens ”handlingar i ärendet” som ”alla handlingar som har erhållits, framställts och/eller sammanställts av kommissionens generaldirektorat för konkurrens under undersökningen”. I punkt 27 i detta tillkännagivande förtydligar kommissionen att ”[t]illgång till handlingar i ärendet beviljas på begäran och normalt vid ett enda tillfälle, efter det att parterna har delgetts [dess] invändningar, för att säkerställa att principen om att parterna skall vara likställda i processen iakttas och för att skydda parternas rätt till försvar”, att ”[i] regel beviljas därför inte tillgång till andra parters svar på kommissionens invändningar”, att ”[e]n part kommer emellertid att få tillgång till handlingar som mottagits efter delgivningen av invändningarna i ett senare skede av det administrativa förfarandet, om sådana handlingar kan utgöra nya bevis – fällande eller friande – som rör de anklagelser som riktas mot den parten i kommissionens meddelande om invändningar”, samt att ”[d]etta gäller särskilt i sådana fall där kommissionen avser att stödja sig på ny bevisning”.
101

Kommissionen har i svaromålet angett att den grundade sig på flera upplysningar då den tog med Mexphalte C bland de bitumenprodukter som omfattades av den konkurrensbegränsande samverkan. Mexphalte C förekom i flera handlingar från SNV i tabellen för bitumen, med rubriken ”Transparent bitumen som kan färgas”. I skrivelsen av den 23 maj 2006 till kommissionen angav SNV dessutom att den enda specialbitumen som kunde kopplas till vägbygge var Mexphalte C och tillhandahöll uppgift om en omsättning på 12113015 euro för det ”sammanlagda värdet av försäljningen av vägbitumen inom detaljhandeln, inbegripet Mexphalte C” under år 2001. En handling från Shell i den administrativa akten innehöll tekniska upplysningar om Mexphalte C. I denna handling beskrivs Mexphalte C som ett syntetiskt bitumen som kan färgas. En annan handling i akten visar att den prislista för vägbitumenprodukter som SNV skickat till sina kunder år 2001 skickades tillsammans med en standardskrivelse, i vilken det framgick att prisändringarna för produkterna i listan, däribland Mexphalte C, berodde på prisutvecklingen på oljemarknaden.
Ordmärket S-HE för varor och tjänster i klasserna 3, 9, 14, 16, 18, 24, 25, 28, 32, 38, 41 och 42 – ansökan nr 2766723

Varumärke eller kännetecken som åberopats som hinder för registrering:
52

Även om det, därefter, antas att den påstådda bevisningen var relevant, hade sökanden fördelen av en tidsfrist på flera månader mellan det att intervenientens och CPVO:s inlagor ingavs och sammanträdet. Den hade under denna period möjlighet att upprätta och inge handlingarna eller åtminstone begära att överklagandenämnden skulle senarelägga sammanträdet så att all bevisning kunde granskas under ett enda sammanträde. Det finns nämligen inte någonting som tyder på att bevisupptagningen inte hade kunnat ske under ett enda sammanträde om sökanden hade visat prov på den omsorg som krävs avseende förberedelse av sammanträde.
135

Sökanden anser att höjningen av böternas grundbelopp med 50 procent på grund av påstådda upprepade överträdelser är oskälig. De upprepade överträdelserna har nämligen redan med samma syfte åberopats gentemot sökanden i kommissionens beslut 2005/493/EG av den 1 oktober 2003 om ett förfarande enligt artikel 81 i EG-fördraget och artikel 53 i EES-avtalet mot Chisso Corporation, Daicel Chemical Industries Ltd, Hoechst AG, The Nippon Synthetic Chemical Industry Co. Ltd och Ueno Fine Chemicals Industry Ltd (ärende COMP/E-1/37.370 – Sorbater), varav en sammanfattning har publicerats i Europeiska unionens officiella tidning av den (EUT L 182, s. 20) (nedan kallat Sorbater-beslutet). Kommissionen åsidosätter därför principen ne bis in idem genom att tillämpa en andra höjning i förevarande fall.
55

Annulleringsenheten grundade sig, vad beträffar Förenade kungariket och Irland, på en artikel i det engelska lexikonet Collins (1996 års utgåva), enligt vilken ordet manpower på engelska betyder ”mänsklig kraft; en effektenhet grundad på den hastighet i vilken en person kan arbeta; ungefär 75 watt; antalet personer som behövs eller är tillgängliga för ett arbete” (power supplied by man; a unit of power based on a rate at which a man can work; roughly 75 watts; the number of people needed or available for a job). Av detta drog annulleringsenheten slutsatsen att nämnda ord används inom engelskan i samband med arbetskraft, men nyanserade denna slutsats och betonade att ordet manpower inte är det vanligaste ordet på engelska för att beteckna de ifrågavarande tjänsterna.
Ovannämnda faktorer utgör en samling uppgifter som är relevanta och tillräckliga för att styrka kommissionens slutsats att andra läkemedelsprodukter inte under den berörda tidsperioden utövar ett betydande konkurrenstryck på den aktuella produkten. Under dessa omständigheter har kommissionen inte gjort en uppenbart felaktig bedömning om den ansett att den relevanta produktmarknaden endast består av nämnda läkemedelsprodukt.

I ett förfarande om överträdelse av konkurrensreglerna är det viktigt att kommissionen grundar sin bedömning på alla relevanta uppgifter som ska beaktas i ett konkret fall. Detta innebär bland annat att kommissionen måste ägna särskilt stor uppmärksamhet åt de argument och den bevisning som de inblandade företagen har anfört under det administrativa förfarandet. Härav kan emellertid inte den slutsatsen dras att kommissionen endast ska grunda sin bedömning på den bevisning som den har frambringat till följd av sina egna undersökningar. Det står nämligen kommissionen fritt att grunda sin bedömning på bevisning som parterna har lagt fram under det administrativa förfarandet, under förutsättning att denna bevisning är trovärdig och relevant, med en skyldighet att i förekommande fall komplettera den med annan bevisning när de upplysningar som parterna lämnat under det administrativa förfarandet visar sig vara otillräcklig eller bristfällig.

(se punkterna 78 och 79)
79

Qualcomm anser slutligen att det i den marknadsundersökning som återges i rapporten från Frost & Sullivan, European Commercial Vehicle Telematics Markets, 2002 (nedan kallad Frost & Sullivan-rapporten) och som kommissionen grundat sin uppfattning på, anges att få kunder för närvarande är intresserade av tjänster som går utöver de tjänster som tillhandahålls genom de inbyggda Toll Collect-enheterna och att det förhållandet förmodligen inte kommer att ändras i en nära framtid. I den ovannämnda marknadsundersökningen görs nämligen en åtskillnad mellan grundläggande, mellanliggande och avancerade telematiksystem. Enligt denna undersökning bör den ifrågavarande inbyggda enheten anses vara ett mellanliggande telematiksystem, bland annat på grund av dess meddelandekapacitet. I samma undersökning anges vidare att marknadsandelarna var följande under år 2001: 90 procent för grundläggande telematiksystem, 9 procent för mellanliggande telematiksystem och 1 procent för avancerade telematiksystem. I den ovannämnda undersökningen anges för övrigt att marknadsandelarna borde uppgå till följande under år 2009: 78 procent för grundläggande telematiksystem, 12 procent för mellanliggande telematiksystem och 10 procent för avancerade telematiksystem. Qualcomm har betonat att denna prognos förutsätter att priskonkurrensen mellan olika slags system är lojal och inte snedvriden och att det inte är fråga om en situation där speditionsföretagen, såsom i förevarande mål, kan erhålla inbyggda Toll Collect-enheter kostnadsfritt, det vill säga ett grundläggande eller mellanliggande telematiksystem, medan kunderna måste betala om de ville ha ett avancerat telematiksystem. Av den bevisning som kommissionen har förebringat framgår under alla förhållanden att den tyska marknaden för trafiktelematiksystem är mycket liten med avseende på avancerade telematiksystem. Qualcomm har dessutom bestritt kommissionens tolkning av den ovannämnda marknadsundersökningen. Qualcomm anser att det, även om den ovannämnda undersökningen tolkades på det sätt som kommissionen har förordat, inte är styrkt att de inbyggda Toll Collect-enheterna inte är den dominerande plattformen, eftersom marknadsandelen för de grundläggande telematiksystemen uppgick till 78 procent av marknadens volym och 45 procent av marknadens värde. Qualcomm anser vidare att de inbyggda Toll Collect-enheterna utgör ett mellanliggande telematiksystem och att de sammanlagda marknadsandelarna för de grundläggande och mellanliggande telematiksystemen enligt prognosen i den marknadsundersökning som återges i Frost & Sullivan-rapporten under år 2009 kommer att uppgå till 90 procent av marknadens volym och 68 procent av marknadens värde. Dessa siffror är dessutom endast prognoser för år 2009. Enligt Frost & Sullivan-rapporten skulle marknadsandelen för de grundläggande telematiksystemen uppgå till 94 procent av marknadens volym och 82 procent av marknadens värde under år 2004, det vill säga det år som är relevant med avseende på det angripna beslutet.
216

Kommissionen motiverade sin bedömning enligt följande skäl i punkt 328 i beslutet: ”I likhet med [LCL] har Schunk begärt att beviljas nedsatta böter till följd av samarbete efter att de erhållit skrivelsen som kommissionen skickat dem enligt artikel 11 [i förordning nr 17], men Schunk har lämnat in sina bevis en månad senare än [LCL]. I sin redogörelse har Schunk erkänt att det finns en kartell och att företaget har varit dess medlem. Företaget har emellertid inte lämnat in några rapporter som härrör från perioden när kartellens möten ägde rum. De mest användbara bevis som lämnats in av Schunk är en lista med de möten som kartellen haft och där Schunk har deltagit. Denna lista omfattar vissa möten som kommissionen inte tidigare kände till. Schunk har även skickat in en rad resedokument avseende flera möten. De flesta avser möten som kommissionen redan kände till och som kommissionen har krävt in all tillgänglig dokumentation om enligt artikel 11. Under utredningen har Schunk även besvarat flera frågor som ställts av kommissionen inom ramen för företagets samarbete i utredningen i syfte att komplettera den information som företaget lämnat in på eget initiativ till kommissionen. Kommissionen noterar emellertid att till skillnad från [LCL], har Schunk inte tagit initiativet till att lämna in kompletterande information till kommissionen. På det hela taget anser kommissionen att de bevis som Schunk lämnat in på eget initiativ uppfyller kriteriet att de bekräftar att överträdelsen har ägt rum.”
77

Av det registrerade intyg som sökanden ingett till styrkande av riktigheten hos fotografiska handlingar om olivoljemärken som saluförs i Spanien och som tillsammans har 95 procent av marknadsandelarna framgår däremot att, med undantag av de motstående varumärkena, inget av dessa varumärken återger bilden av en kvinna. Vare sig harmoniseringsbyrån eller intervenienten har ifrågasatt att denna handling är riktig. Harmoniseringsbyrån har däremot under förhandlingen bestritt att handlingen kan tillåtas, eftersom den inte gavs in under det administrativa förfarandet. Denna handling gavs emellertid in tillsammans med ansökan i enlighet med artikel 44.1 i rättegångreglerna och påstås just utvisa att bedömningen i det angripna beslutet att de ifrågavarande figurelementen är vanliga är felaktig. Denna handling kan därför tillåtas.
114

I rättspraxis från Europeiska domstolen för de mänskliga rättigheterna har begreppet privatliv getts en vidsträckt tolkning, och det kan inte ges någon uttömmande definition av begreppet. Enligt artikel 8 i Europakonventionen skyddas även rätten till identitet, rätten till personlig utveckling och rätten för envar att knyta och utveckla kontakter med sina likar och med omvärlden. Det finns inget principiellt skäl till att utesluta yrkes- och affärsverksamhet från begreppet privatliv (se Europadomstolens dom av den 16 december 1992 i målet Niemitz mot Tyskland, serie A nr 251-B, § 29, av den 16 februari 2000 i målet Amann mot Schweiz, Recueil des arrêts et décisions, 2000-II, § 65, och av den 4 maj 2000 i målet Rotaru mot Rumänien, Recueil des arrêts et décisions, 2000-V, § 43). En del av den enskildes kontakter med sin omvärld kan således, även i ett offentligt sammanhang, utgöra en del av privatlivet (se Europadomstolens dom av den 28 januari 2003 i målet Peck mot Förenade kungariket, Recueil des arrêts et décisions, 2003-I, § 57 och där angiven rättspraxis).
För att dra slutsatsen att det föreligger missbruk i den mening som avses i artikel 82 EG med avseende på vägran att tillhandahålla en tjänst krävs det att vägran är av beskaffenheten att undanröja all konkurrens på marknaden från den som efterfrågar tjänsten och att denna vägran inte är objektivt berättigad, och att tjänsten i sig är oumbärlig för att den som efterfrågar den ska kunna bedriva sin verksamhet. En produkt eller tjänst anses vara oumbärlig eller nödvändig om det inte finns någon faktisk eller potentiell ersättning för den. När det gäller kravet på undanröjande av all konkurrens är det inte nödvändigt att kommissionen styrker att all konkurrens på marknaden undanröjs, utan endast att det föreligger en risk för att all effektiv konkurrens elimineras.

Ett företag med dominerande ställning på marknaden för tillhandahållande av primära clearing- och avvecklingstjänster för värdepapper som emitterats enligt tysk rätt, som innehar ett faktiskt monopol och som därför utgör en oundviklig handelspartner på denna marknad, missbrukar denna ställning när det på ett diskriminerande sätt vägrar ett annat företag åtkomst till dessa tjänster, trots att denna åtkomst är nödvändig för att tillhandahålla gränsöverskridande sekundära clearing- och avvecklingstjänster för värdepapper, vilket medför negativa följder för innovationen och för konkurrensen vid tillhandahållandet av sådana gränsöverskridande tjänster och i slutändan även för konsumenterna inom den inre marknaden, utan att dessa följder är motiverade av sakliga skäl.

(se punkterna 150)
Enligt fast rättspraxis framgår det av bestämmelserna i artikel 44.1 c jämförd med artikel 48.2 i förstainstansrättens rättegångsregler att ansökan ska innehålla uppgift om föremålet för talan samt en kortfattad framställning av grunderna för denna och att nya grunder inte får åberopas under rättegången, såvida de inte föranleds av rättsliga eller faktiska omständigheter som framkommit först under förfarandet. En grund som utgör en utvidgning av en grund som tidigare – direkt eller underförstått – har åberopats i ansökan och som har ett nära samband med denna kan emellertid prövas i sak.

Detta är fallet med en grund som avser ett åsidosättande av artikel 139.1 i förordning nr 2342/2002 om genomförandebestämmelser för budgetförordningen, enligt vilken den upphandlande myndigheten i ett förfarande vid offentlig upphandling som genomförs av Europeiska gemenskaperna har skyldighet att ge anbudsgivaren möjlighet att förtydliga, eller till och med rättfärdiga, sitt anbud, innan den förkastar detsamma, om den anser att ett anbud är onormalt lågt. Denna grund åberopades uttryckligen av en sökande enbart i samband med repliken, eftersom nämnda sökande i samband med ansökan uttryckligen kritiserade rådet för att ha förkastat dess anbud utan ytterligare granskning, och detta på grund av att anbudet var onormalt lågt.

(se punkterna 87–90)
Mål T-194/04

The Bavarian Lager Co. Ltd

mot

Europeiska gemenskapernas kommission

”Tillgång till handlingar — Förordning (EG) nr 1049/2001 — Handlingar som hänför sig till ett fördragsbrottsförfarande — Beslut om avslag på ansökan om tillgång till handlingar — Skydd för enskilda personer med avseende på behandlingen av personuppgifter — Förordning (EG) nr 45/2001 — Begreppet privatliv”

Förstainstansrättens dom (tredje avdelningen) av den 8 november 2007 II - 4532

Sammanfattning av domen

Talan om ogiltigförklaring – Gemenskapsdomstolens behörighet (Artikel 230 EG) Talan om ogiltigförklaring – Rättsakter mot vilka talan kan väckas (Artikel 169 i EG-fördraget (nu artikel 226 EG) Tillnärmning av lagstiftning – Skydd för enskilda personer med avseende på behandlingen av personuppgifter – Gemenskapsinstitutionernas och gemenskapsorganens behandling av dessa uppgifter – Förordning nr 45/2001 (Europaparlamentets och rådets förordningar nr 45/2001, artikel 5 a och b, och nr 1049/2001) Europeiska gemenskaperna – Institutioner – Allmänhetens rätt till tillgång till handlingar – Förordning nr 1049/2001 (Europaparlamentets och rådets förordningar nr 45/2001, artikel 8 b, och nr 1049/2001, artiklarna 2 och 6.1) Europeiska gemenskaperna – Institutioner – Allmänhetens rätt till tillgång till handlingar – Förordning nr 1049/2001 (Europaparlamentets och rådets förordningar nr 45/2001, artikel 8 b, och nr 1049/2001, artikel 4.1 b) Tillnärmning av lagstiftning – Skydd för enskilda personer med avseende på behandlingen av personuppgifter – Gemenskapsinstitutionernas och gemenskapsorganens behandling av dessa uppgifter – Förordning nr 45/2001 (Europaparlamentets och rådets förordningar nr 45/2001, artiklarna 5 b och 18, och nr 1049/2001, artikel 4.1 b) Tillnärmning av lagstiftning – Skydd för enskilda personer med avseende på behandlingen av personuppgifter – Gemenskapsinstitutionernas och gemenskapsorganens behandling av dessa uppgifter – Förordning nr 45/2001 (Artikel 6.2 EU; Europaparlamentets och rådets förordning nr 45/2001) Europeiska gemenskaperna – Institutioner – Allmänhetens rätt till tillgång till handlingar – Förordning nr 1049/2001 (Artikel 6.2 EU; Europaparlamentets och rådets förordningar nr 45/2001, artikel 10, och nr 1049/2001, artikel 4.1 b; Europaparlamentets och rådets direktiv nr 95/46) Tillnärmning av lagstiftning – Skydd för enskilda personer med avseende på behandlingen av personuppgifter – Gemenskapsinstitutionernas och gemenskapsorganens behandling av dessa uppgifter – Förordning nr 45/2001 (Artikel 169 i EG-fördraget (nu artikel 226 EG); Europaparlamentets och rådets förordningar nr 45/2001, artikel 2 a, och nr 1049/2001, artikel 4.1 b) Europeiska gemenskaperna – Institutioner – Allmänhetens rätt till tillgång till handlingar – Förordning nr 1049/2001 (Europaparlamentets och rådets förordning nr 1049/2001, artikel 4.2 tredje strecksatsen) Europeiska gemenskaperna – Institutioner – Allmänhetens rätt till tillgång till handlingar – Förordning nr 1049/2001 (Europaparlamentets och rådets förordning nr 1049/2001)
310

En jämförelse med andra kommissionsbeslut som antagits nyligen visar för det tredje att kommissionen i förevarande fall gjorde avsteg från sina tidigare fastslagna principer avseende fastställelse av böter per kategori. Hoechst har i detta hänseende hänvisat till kommissionens beslut 2006/460/EG av den 17 december 2002 om ett förfarande enligt artikel 81 i EG-fördraget och artikel 53 i EES-avtalet mot SGL Carbon AG, Le Carbone-Lorraine SA, Ibiden Co., Ltd, Tokai Carbon Co., Ltd, Toyo Tanso Co., Ltd, GrafTech International, Ltd, NSCC Techno Carbon Co., Ltd, Nippon Steel Chemical Co., Ltd, Intech EDM BV och Intech EDM AG (ärende COMP/E-2/37.667 – Specialgrafit), vilket föranledde förstainstansrättens dom av den 15 juni 2005 i de ovan i punkt 118 nämnda förenade målen T-71/03, Tokai Carbon m.fl. mot kommissionen. Kommissionen fastställde i det beslutet böter med ett utgångsbelopp på 20 miljoner euro, för ett företag som innehade en marknadsandel på mellan 30 och 40 procent, och på 14 miljoner euro, för ett företag som innehade en marknadsandel på mellan 21 och 27 procent. I samma beslut ålades i övrigt, med anledning av en annan kartell som avsåg strängpressad specialgrafit, de två bötfällda företagen, vilka innehade marknadsandelar på mellan 25 och 35 procent, böter med ett utgångsbelopp på 15 miljoner euro vardera. Hoechst har som bevisning lagt fram den icke-konfidentiella versionen av detta beslut (efter offentliggörande) samt ett vittnesmål av en tjänsteman vid kommissionen. Hoechst anser, med beaktande av dessa principer, att det grundbelopp som fastställdes med avseende på företaget i förevarande fall borde ha varit mycket lägre (24,75 eller 29,7 miljoner euro beroende på om utgångsbeloppet är 14 eller 15 miljoner euro, allt annat lika).
Vid ett anbudsförfarande syftar kravet på en inkörningsfas som möjliggör för den nya uppdragstagaren att göra sig bekant med den gamla versionen av den teknologi som ska ersättas till att en hög kvalitetsnivå på tjänsterna ska upprätthållas under denna fas. Under denna fas ersätts dels de aktuella tjänsterna enligt kontraktet som slutits med den aktuella uppdragstagaren, dels är den nye uppdragstagaren ännu inte i stånd att fullt ut garantera kvalitén på de tjänster som krävs för den nya versionen av teknologin. Inkörningsfasen föreskrivs således i den nya uppdragstagarens intresse. Denna gör det möjligt för den nya uppdragstagaren att fullständigt och i god tid sätta sig in i en teknologi med vilken denne ska arbeta, medan den nya uppdragstagaren ännu endast kan tillhandahålla begränsade tjänster. Den omständigheten att en sådan inkörningsfas inte medger rätt till ersättning är således inte diskriminerande i sig.

(se punkt 68)
85

När det för det tredje gäller argumentet enligt vilket förstainstansrättens dom i de ovan i punkt 25 nämnda förenade PVC II-målen inte är relevant för förevarande mål framgår det tvärtemot klart av denna dom, fastställd efter överklagande, att det allmänt till preskriptionstiden ska läggas den period under vilken preskriptionstiden tillfälligt har upphävts, det vill säga inte endast den period under vilken målet pågått vid förstainstansrätten, utan även den period under vilken målet pågått vid domstolen.
282

I skälen 67–78 i det angripna beslutet kontrollerade kommissionen om den avgiftsbefrielse som anges i föregående punkt kunde komma i fråga för ett regionalt undantag i enlighet med artikel 87.3 c EG i egenskap av stöd för regionala ändamål, eftersom denna avgiftsbefrielse inte kunde komma i fråga för ett undantag till förmån för en viss sektor i enlighet med artikel 87.3 c EG. Kommissionen grundade härvid uttryckligen sin bedömning på sitt meddelande om metoden för tillämpning av artikel [87].3 a och c [EG] på regionalstöd av den 12 augusti 1988, som var tillämpligt under den ifrågavarande tidsperioden mellan år 1995 och den 1 december 1997, vilket var den dag då det ifrågavarande stödet avbröts (skäl 69 i det angripna beslutet).