ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
25.

Vad beträffar den första delgrunden anser klagandena att det i sak är felaktigt att tribunalen hänvisade till sina konstateranden i punkterna 68–72 i den överklagade domen som grund för att fastställa kommissionens beslut avseende de relevanta produktmarknaderna i de olika länderna under åren 1993–2000 (år 1999 i Danmark), eftersom det inte tar hänsyn till förändringarna på dessa marknader under den aktuella perioden och grundar definitionen av marknaden för en viss period på den situation som förelåg några år senare. I motsats till vad klagandena har hävdat, anser jag att tribunalen medgav att den gradvisa utvecklingen på de relevanta marknaderna hade rättslig betydelse. Det framgår klart av den överklagade domen att tribunalen i detalj undersökte mönstren för utbytet från H2-blockerare till protonpumpshämmare ( 13 ) under åren 1991–2000 i samband med den grund som åberopades vid tribunalen avseende det gradvisa utbytet för att bedöma huruvida H2-blockerare utövade ett betydande konkurrenstryck på protonpumpshämmarna under den aktuella perioden. I punkt 84 i den överklagade domen slog tribunalen fast att både antalet och värdet av förskrivna behandlingar med protonpumpshämmare ökade gradvis, och det är uppenbart att tribunalen var medveten om att det skedde fler behandlingar med H2-blockerare än behandlingar med protonpumpshämmare under en del av den aktuella perioden. ( 14 ) Tribunalen ansåg dock att den gradvisa utvecklingen inte kunde ligga till grund för ett konstaterande att H2-blockerare utövade ett betydande konkurrenstryck på protonpumpshämmare under den aktuella perioden. Dessa överväganden grundar sig på två saker.
5.

I artikel 4 i förordning nr 343/2003 föreskrivs följande: ”1. Förfarandet för att avgöra vilken medlemsstat som har ansvaret enligt denna förordning skall inledas när en asylansökan första gången lämnas in i en medlemsstat. … 5. Enligt villkoren i artikel 20 skall den medlemsstat där asylansökan har getts in, i syfte att avsluta förfarandet för att avgöra vilken medlemsstat som har ansvaret för att pröva asylansökan, återta en asylsökande som befinner sig i en annan medlemsstat och som där har gett in en ny ansökan efter att ha återkallat sin ansökan under förfarandet för att avgöra vilken medlemsstat som har ansvaret. Denna skyldighet skall upphöra om den asylsökande under tiden har lämnat medlemsstaternas territorium under minst tre månader eller har beviljats uppehållstillstånd i en medlemsstat.”
43.

Av ovannämnda överväganden kan slutsatsen dras att den rätt till transit som innehavare av viseringar för förnyad inresa har enligt artikel 5.4 a i kodexen om Schengengränserna villkoras av de inreseförfaranden som fastställs av bestämmelsemedlemsstaten och inte tvärtom. Om en medlemsstat följaktligen beslutar sig för att utfärda en visering för förnyad inresa utan territoriella inreserestriktioner, ger detta innehavaren av denna visering rätt till transit genom de övriga medlemsstaterna i Schengenområdet enligt artikel 5.4 a i kodexen om Schengengränserna, om innehavaren av viseringen skulle besluta sig för att resa in via den utfärdande medlemsstatens inre Schengengränser. Om en medlemsstat däremot beslutar sig för att utfärda en visering för förnyad inresa med skyldighet att resa in via landets egna yttre Schengengränser har innehavaren av denna visering enbart rätt att resa in via den ifrågavarande medlemsstatens yttre Schengengränser och kan således inte ha någon rätt till transit genom de övriga medlemsstaterna i den mening som avses i artikel 5.4 a i kodexen om Schengengränserna.
22.

I detta sammanhang är punkt 243 i den överklagade domen korrekt. En andel om två femtedelar av den totala efterfrågan under den period och i de länder som avses är med varje måttstock mätt avsevärd och kan inte under några förhållanden anses vara ”liten”. Tribunalen framhöll också med rätta i detta avseende att Tomras metoder ofta lett till att en mycket stor del av efterfrågan ”bundits upp” under de ”viktiga åren” då efterfrågan var som störst och då flest aktörer skulle ha kunnat träda in och ha varit framgångsrika på marknaden, särskilt under åren 1999 och 2000 i Österrike, år 2001 i Nederländerna och år 1999 i Norge. ( 13 ) Tribunalen uttalade slutligen med rätta i punkt 245 att ”[Tomras] metoder binder dessutom slutkonsumenten och inte distributörerna. Konkurrenterna kunde således inte dra fördel av andra distributionsmetoder som skulle ha kunnat lindra verkningarna av [Tomras] metoder.”
51.

Förstainstansrätten ansåg att underlåtenhet att iaktta den frist på tio dagar som föreskrivs i artikel 20.5 i grundförordningen kan föranleda ogiltigförklaring av den omtvistade förordningen endast om det finns en möjlighet att det administrativa förfarandet på grund av denna oegentlighet har lett till ett annat resultat och att Yongjians rätt till försvar således verkligen har påverkats. ( 22 ) De reviderade handlingarna med slutliga uppgifter innehöll emellertid inga nya faktiska omständigheter som inte tidigare hade meddelats Yongjian, och Yongjian hade tidigare under förfarandet haft möjlighet att ge sin syn på den ståndpunkt som på nytt angavs i de reviderade handlingarna med slutliga uppgifter av den 23 mars 2007. Bortsett från argumenten avseende sista mening i artikel 2.7 c i grundförordningen anförde Yongjian i sin skrivelse av den 2 april 2007 inte några nya argument som svar på kommissionens nya ståndpunkt. Yongjians synpunkter i den skrivelsen avseende sista meningen i artikel 2.7 c och domen i målet Nanjing Metalink påverkade under inga omständigheter innehållet i den omtvistade förordningen. Såsom det redan har konstaterats i samband med den första grunden grundade sig vägran att bevilja marknadsekonomisk status på tillämpning av de materiella villkoren i artikel 2.7 c första stycket andra strecksatsen. ( 23 )
9.

Bellure NV, ett bolag bildat enligt belgisk rätt, sålde på de europeiska marknaderna under åren 1996 och 2001 parfym av sortimenten Creation Lamis och Dorall, som framställts i ett tredjeland för dess räkning och med den av bolaget önskade designen. Starion International Ltd (nedan kallat Starion) köpte dessa parfymer av Bellure för att distribuera dem till grossister eller lågprisaffärer i Förenade kungariket. Starion distribuerade i denna medlemsstat även parfymer av sortimentet Stitch. Malaika Investments Ltd, som var verksamt under firmanamnet Honeypot Cosmetics & Perfumery Sales (nedan kallat Malaika), bedrev grossisthandel i Förenade kungariket med parfymer av sortimentet Creation Lamis som levererades av Starion. Parfymerna i de tre ovannämnda sortimenten utgjorde efterbildningar av exklusiva parfymers doft och såldes i detaljhandeln till ett extremt lågt pris (under 4 pund sterling).
62.

Det ska dock påpekas att de uppgifter om tvisten vid den nationella domstolen som EG-domstolen har tillgång till leder till slutsatsen att Petra von Chamier-Glisczinski inte har rätt att åberopa att artikel 49 EG ska tillämpas till hennes fördel. Enligt de uppgifter som lämnats av den nationella domstolen och de upplysningar som hennes make gav vid förhandlingen flyttade Petra von Chamier-Glisczinski inte tillfälligt till Österrike i syfte att få den vård som tillhandahölls vid den specialiserade inrättning där hon lades in, utan hon bosatte sig stadigvarande i denna stat i syfte att föregå makens nära förestående flytt. Hon fortsatte att vara stadigvarande bosatt i Österrike och att vistas på det aktuella vårdhemmet under 27 månader. I domen i målet Steymann slog domstolen fast att artiklarna 59 och 60 i fördraget (nu artiklarna 49 EG och 50 EG) ”inte [omfattar] den situationen då en medborgare i en medlemsstat beger sig till en annan medlemsstats territorium och stadigvarande bosätter sig där, i syfte att … mottaga tjänster där under en obestämd tidsperiod” ( 28 ). Denna slutsats bekräftades i domen i målet Sodemare, ( 29 ) beträffande tjänster som avsåg omhändertagande av boende i hem för äldre personer.
9.

Även dessa riktlinjer innehåller begreppet ”skapande av arbetstillfällen”. I punkt 4.12 definieras det som en nettoökning av antalet arbetstillfällen vid en anläggning ”i förhållande till genomsnittet under en referensperiod”. ”Från det antal arbetstillfällen som har skapats under den aktuella perioden skall alltså de arbetstillfällen som eventuellt har försvunnit dras av.” I not 33 (som förs in i denna punkt) anges det att ”antalet arbetstillfällen motsvarar antalet årsverken, dvs. antalet avlönade heltidsanställda under ett år”. Deltidsarbete och säsongsarbete är bråkdelar av ett årsverke.
15.

Sökanden, A.T., är ett tyskt bolag. ( 9 ) A.T. innehade en kontrollpost (89,5 procent) i ett tyskt GmbH (nedan kallat GmbH). Enligt finansmarknadsreglerna var A.T. tvunget göra sig av med denna andel. Under år 2000 överförde A.T. följaktligen sin andel i GmbH till ett franskt bolag, ( 10 ) i utbyte mot nya andelar motsvarande 1,47 procent av det bolagets aktiekapital.
4.

I artikel 6.1 och 6.2 fastställs olika krav för driften av förbränningsanläggningar och samförbränningsanläggningar på följande sätt: ”1. Förbränningsanläggningarna skall drivas på ett sådant sätt att en så hög förbränningsgrad uppnås att den totala mängden organiskt kol i slaggen och bottenaskan är mindre än 3 % eller glödningsförlusten är mindre än 5 % räknat på torr vikt. Vid behov skall lämpliga tekniker för förbehandling av avfallet användas. Förbränningsanläggningarna skall konstrueras, utrustas, byggas och drivas på ett sådant sätt att temperaturen hos gaserna som uppstår vid förbränningen efter den sista inblåsningen av förbränningsluft höjs på ett kontrollerat och homogent sätt även under de mest ogynnsamma förhållanden till 850 °C uppmätt i omedelbar närhet av förbränningskammarens innervägg eller en annan representativ punkt i förbränningskammaren som godkänts av den behöriga myndigheten och hålls på den nivån under två sekunder. Vid förbränning av farligt avfall som innehåller mer än 1 % organiska halogenföreningar, uttryckt som klor, skall temperaturen höjas till 1100 °C under minst två sekunder. Varje linje i förbränningsanläggningen skall vara utrustad med minst en stödbrännare. Dessa brännare skall automatiskt sätta i gång när temperaturen hos rökgaserna sjunker under 850 °C eller 1100 °C efter den sista inblåsningen av förbränningsluft, beroende på vilket som är fallet. De skall också användas under anläggningens start- och stopperioder för att säkerställa att en temperatur av 850 °C eller 1100 °C, beroende på vilket som är fallet, upprätthålls under hela dessa perioder och så länge som oförbränt avfall finns i förbränningskammaren. Stödbrännarna får under start- och stopperioden eller när temperaturen hos rökgaserna sjunker under 850 °C eller 1100 °C, beroende på vilket som är fallet, inte matas med bränsle som kan orsaka större utsläpp än de som uppstår vid förbränning av gasolja, enligt definitionen i artikel 1.1 i rådets direktiv 75/716/EEG, flytande gas eller naturgas. 2. Samförbränningsanläggningarna skall konstrueras, utrustas, byggas och drivas på ett sådant sätt att temperaturen hos de gaser som uppstår vid samförbränning av avfall höjs på ett kontrollerat och homogent sätt även under de mest ogynnsamma förhållanden till 850 °C och hålls på den nivån under minst två sekunder. Vid samförbränning av farligt avfall som innehåller mer än 1 % organiska halogenföreningar, uttryckt som klor, skall temperaturen höjas till 1100 °C.”
26.

Mellan dessa båda ytterligheter finns transport med rorofartyg, som står i centrum för de tolkningsfrågor som ställts av den hänskjutande domstolen. Fastän nötkreaturen inte lastats ur lastbilen på fartyget, såsom fallet är vid transport med ett specialbyggt fartyg, åtnjuter de villkor som bättre främjar deras hälsa än under en vägtransport genom de tilläggsgarantier som fastställs i punkt 26 i kapitel I i bilagan till direktiv 91/628. Eftersom nötkreatur utsätts för flera sprittningar under en vägtransport föreskrivs i punkt 26 i i det kapitlet fästanordningar för lastbilar, vilka skall begränsa fordonets rörelser under transporten med rorofartyg. Nötkreaturen kan under en vägtransport inte heller utfodras och/eller vattnas förrän under ett stopp, vilket däremot kan ske under en överfart, i enlighet med punkt 26 iii.
7.

Enligt denna artikel 6 beviljas således am- och dikobidraget producenter som inte levererar mjölk eller mjölkprodukter från sina företag under de tolv månader som följer den dag då ansökan lämnas in. Vissa producenter som levererar mjölk eller mjölkprodukter kan dock beviljas am- och dikobidrag om den individuella referenskvantiteten enligt artikel 4 i förordning (EEG) nr 3950/92 ( 3 ) inte överskrider 120000 kg. ( 4 )
Förslag till avgörande av generaladvokat Mischo föredraget den 11 februari 1999. - Europeiska kommissionen mot Republiken Grekland. - Fördragsbrott - Underlåtenhet att införliva direktiv 92/101/EEG. - Mål C-185/98.



Rättsfallssamling 1999 s. I-03047



Generaladvokatens förslag till avgörande

1 Kommissionen har väckt talan med stöd av artikel 169 andra stycket i EG-fördraget och yrkat att domstolen skall fastställa att Republiken Grekland har underlåtit att uppfylla sina skyldigheter enligt EG-fördraget och rådets direktiv 92/101/EEG av den 23 november 1992 om ändring av direktiv 77/91/EEG om att bilda aktiebolag samt att bevara och ändra dessas kapital,(1) genom att inte inom den föreskrivna fristen anta de lagar och andra författningar som är nödvändiga för att följa detta direktiv och i andra hand att fastställa att Republiken Grekland har åsidosatt EG-fördraget och nämnda direktiv genom att inte underrätta kommissionen om vilka åtgärder den har vidtagit för att genomföra direktivet i nationell rätt.

2 Artikel 3 i detta direktiv anger att "[m]edlemsstaterna före den 1 januari 1994 [skall] anta de lagar och andra författningar som är nödvändiga för att följa detta direktiv. De skall genast underrätta kommissionen om detta".

3 Republiken Grekland har medgivit att direktiv 92/101 ännu inte har införlivats i dess inhemska rättsordning. Den har emellertid redogjort för ett förslag till presidentdekret som håller på att antas, vilket innebär att nämnda direktiv kommer att införlivas i den nationella lagstiftningen.

4 Eftersom det således varken är omtvistat eller har bestridits att direktiv 92/101 inte har införlivats inom den frist som föreskrivits i direktivet, skall kommissionens talan anses välgrundad.(2)

Förslag till avgörande

5 Jag föreslår således att domstolen skall bifalla ansökan och

1) fastställa att Republiken Grekland har underlåtit att uppfylla sina skyldigheter enligt rådets direktiv 92/101/EEG av den 23 november 1992 om ändring av direktiv 77/91/EEG om att bilda aktiebolag samt att bevara och ändra dessas kapital, genom att inte inom den föreskrivna fristen anta de lagar och andra författningar som är nödvändiga för att följa nämnda direktiv, samt

2) förplikta Republiken Grekland att ersätta rättegångskostnaderna.

(1) - EGT L 347, s. 64; svensk specialutgåva, område 17, volym 1, s. 115.

(2) - Se bland annat dom av den 29 oktober 1998 i mål C-410/97, kommissionen mot Luxemburg, ännu inte publicerad i rättsfallssamlingen.
Förslag till avgörande av generaladvokat La Pergola föredraget den 16 december 1997. - Europeiska kommissionen mot Franska republiken. - Direktiv 93/89/EEG om medlemsstaternas tillämpning av skatter üå vissa fordon som används för godstransporter på väg och tullar och afgifter för användningen av vissa infrastrukturer - Icke-införlivande. - Mål C-175/97.



Rättsfallssamling 1998 s. I-00963



Generaladvokatens förslag till avgörande

1 I förevarande mål har kommissionen yrkat att domstolen skall fastställa att Republiken Frankrike har underlåtit att uppfylla sina skyldigheter enligt EG-fördraget och rådets direktiv 93/89/EEG av den 25 oktober 1993 om medlemsstaternas tillämpning av skatter på vissa fordon som används för godstransporter på väg och tullar och avgifter för användningen av vissa infrastrukturer,(1) genom att inte inom den föreskrivna fristen anta de lagar och andra författningar som är nödvändiga för att följa direktivet.

2 Det direktiv som skall genomföras syftar till att åstadkomma en gradvis tillnärmning av de nationella lagstiftningarna om avgiftssystem för vägtransport, för att undanröja snedvridning av konkurrensen mellan speditörer inom gemenskapen. Enligt artikel 13.1 i direktivet skall medlemsstaterna följa detta direktiv före den 1 januari 1995.

3 Genom dom av den 5 juli 1995(2) ogiltigförklarade domstolen direktivet i fråga men förklarade att dess verkningar skulle bestå till dess att rådet har antagit ett nytt direktiv.

4 Den franska regeringen har inte bestritt fördragsbrottet. Den har inskränkt sig till att anmärka att förseningen med genomförandet beror på allvarliga ekonomiska och sociala svårigheter inom vägtransportsektorn. Särskilt kommer genomförandet av direktivet att medföra höjda omkostnader för speditörerna, vilket kan innebära en risk att situationen med betydande sociala spänningar förvärras samt äventyra en verksamhet som är av grundläggande betydelse för den inhemska ekonomin. Dessutom har konkurrensen inte snedvridits, såvitt angår den franska marknaden, eftersom där råder särskilda förhållanden. Den franska regeringen har inte desto mindre bekräftat sin vilja att genomföra direktivet så fort som möjligt.

5 Det förefaller som om de argument som den franska regeringen har anfört inte syftar till att tillbakavisa kommissionens påståenden utan snarare till att motivera varför direktivet inte har genomförts. Under alla omständigheter kan de svårigheter som den svarande medlemsstaten har upplyst om enligt fast rättspraxis inte rättfärdiga fördragsbrottet i fråga.(3)

6 Jag föreslår således att domstolen bifaller kommissionens talan samt förpliktar Republiken Frankrike att ersätta rättegångskostnaderna.

(1) - EGT L 279, s. 32; svensk specialutgåva, område 7, volym 5, s. 37.

(2) - Mål C-21/94, parlamentet mot rådet, REG 1995, s. I-1827.

(3) - Se bland andra dom av den 7 december 1995 i mål C-52/95, kommissionen mot Frankrike, REG 1995, s. I-4443.
Förslag till avgörande av generaladvokat Jacobs föredraget den 12 mars 1998. - Europeiska kommissionen mot Portugisiska republiken. - Fördragsbrott - Direktiven 86/280/EEG och 88/347/EEG - Underlåtenhet att införliva inom den föreskrivna fristen. - Mål C-213/97.



Rättsfallssamling 1998 s. I-03289



Generaladvokatens förslag till avgörande

1 I detta förfarande yrkar kommissionen att domstolen, i enlighet med artikel 169 i EG-fördraget, skall förklara att Republiken Portugal har underlåtit att uppfylla sina skyldigheter enligt fördraget genom att inte inom den föreskrivna fristen vidta de åtgärder som är nödvändiga för att följa rådets direktiv 86/280/EEG(1) av den 12 juni 1986 om gränsvärden och kvalitetsmål för utsläpp av vissa farliga ämnen som ingår i förteckning 1 i bilagan till direktiv 76/464/EEG, ändrat genom rådets direktiv 88/347/EEG av den 16 juni 1988 om ändring av bilaga 2 till direktiv 86/280(2) och genom att inte omedelbart underrätta kommissionen om sådana åtgärder. Rådets direktiv 76/464/EEG(3)av den 4 maj 1976 avser förorening genom utsläpp av vissa farliga ämnen i gemenskapens vattenmiljö.

2 I artikel 7 i direktiv 86/280 föreskrivs följande:

"1. Medlemsstaterna skall sätta i kraft de åtgärder som krävs för att följa detta direktiv senast den 1 januari 1988. De skall genast underrätta kommissionen om detta.

2. Så snart beslut har fattats skall medlemsstaterna till kommissionen överlämna texterna till de bestämmelser i nationell lagstiftning som de antar inom det område som omfattas av detta direktiv."

3 I artikel 2 i direktiv 88/347 föreskrivs följande:

"Medlemsstaterna skall vidta de åtgärder som är nödvändiga för att följa detta direktiv, i fråga om aldrin, dieldrin, endrin och isodrin senast den 1 januari 1989, och i fråga om de andra ämnena senast den 1 januari 1990. De skall genast underrätta kommissionen om detta.

..."

4 Republiken Portugal har inte bestridit att den har underlåtit att införliva direktivet och anför till sitt försvar att nödvändiga åtgärder kommer att vidtas inom kort.

5 Under dessa omständigheter skall kommissionens talan uppenbart anses välgrundad.

Förslag till avgörande

6 Följaktligen anser jag att domstolen skall:

1) förklara att Republiken Portugal har underlåtit att uppfylla sina skyldigheter enligt fördraget, genom att inte inom den föreskrivna fristen vidta nödvändiga åtgärder för att följa rådets direktiv 86/280/EEG av den 12 juni 1986 om gränsvärden och kvalitetsmål för utsläpp av vissa farliga ämnen som ingår i förteckning 1 i bilagan till direktiv 76/464/EEG, ändrat genom rådets direktiv 88/347/EEG av den 16 juni 1988, samt

2) förplikta Republiken Portugal att ersätta rättegångskostnaderna.

(1) - EGT 1986 L 181, s. 16; svensk specialutgåva, område 15, volym 7, s. 135.

(2) - EGT 1988 L 158, s. 35; svensk specialutgåva, område 15, volym 8, s. 96.

(3) - EGT 1976 L 129, s. 23; svensk specialutgåva, område 15, volym 2, s. 46.
Förslag till avgörande av generaladvokat Jacobs föredraget den 24 april 1997. - Europeiska kommissionen mot Republiken Grekland. - Fördragsbrott - Underlåtenhet att införliva direktiv 92/43/EEG. - Mål C-329/96.



Rättsfallssamling 1997 s. I-03749



Generaladvokatens förslag till avgörande

1 I förevarande mål har kommissionen med stöd av artikel 169 i EG-fördraget yrkat att domstolen skall fastställa att Republiken Grekland har underlåtit att uppfylla sina skyldigheter enligt EG-fördraget genom att inte inom den föreskrivna tidsfristen anta och/eller underrätta kommissionen om de lagar eller andra författningar som är nödvändiga för att följa rådets direktiv 92/43/EEG av den 21 maj 1992 om bevarande av livsmiljöer samt vilda djur och växter.(1)

2 I direktiv 92/43 föreskrivs en serie åtgärder som avser bevarande eller restaurering av livsmiljöer och arter av vilda djur och växter som har ett intresse för gemenskapen.

3 Artikel 23.1 i direktivet har följande lydelse:

"Medlemsstaterna skall sätta i kraft de lagar och andra författningar som är nödvändiga för att följa detta direktiv inom två år efter dagen för anmälan. De skall genast underrätta kommissionen om detta."

4 Republiken Grekland har inte bestritt att den inte har införlivat direktivet utan har hänvisat till vissa tekniska svårigheter. Enligt domstolens fasta rättspraxis kan inte medlemsstaterna åberopa sådana svårigheter i ett förfarande av detta slag.

5 Härav följer att kommissionens talan skall bifallas.

Förslag till avgörande

6 Följaktligen föreslår jag att domstolen skall:

1) Fastställa att Republiken Grekland har underlåtit att uppfylla sina skyldigheter enligt EG-fördraget genom att inte inom den föreskrivna tidsfristen anta de lagar eller andra författningar som är nödvändiga för att följa rådets direktiv 92/43/EEG av den 21 maj 1992 om bevarande av livsmiljöer samt vilda djur och växter.

2) Förplikta kommissionen att ersätta rättegångskostnaderna.

(1) - EGT L 206, s. 7.