ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
Beslut meddelat av domstolens ordförande den 12 oktober 2000. - Rebubliken Grekland mot Europeiska kommissionen. - Interimistiskt förfarande - Uppskov med verkställigheten - Statligt stöd. - Mål C-278/00 R.



Rättsfallssamling 2000 s. I-08787



Sammanfattning



Nyckelord

1 Interimistiskt förfarande - Uppskov med verkställighet - Interimistiska åtgärder - Villkor för bifall - Allvarlig och irreparabel skada - Bevisbörda - Beslut av kommissionen om att statligt stöd skall återkrävas - Kränkning av stödmottagarens rättigheter

(Artikel 242 EG)

2 Interimistiskt förfarande - Sakprövningsförutsättningar - Ansökan - Formkrav - Framställning av grunder på vilka de begärda åtgärderna omedelbart framstår som befogade

(Domstolens rättegångsregler, artikel 83.2)

Sammanfattning

1 Vad beträffar frågan huruvida ansökan ställer krav på skyndsamhet ankommer det på den part som gör gällande en allvarlig och irreparabel skada att styrka förekomsten av densamma. Det är riktigt att man för att styrka en allvarlig och irreparabel skada inte behöver bevisa att nämnda skada kommer att inträffa med absolut säkerhet, utan det räcker med att skadan är förutsebar med en tillräcklig grad av sannolikhet. Den part som ansöker om åtgärden är dock skyldig att bevisa de omständigheter som ligger till grund för antagandet att en sådan allvarlig och irreparabel skada kommer att inträffa. Detta krav är dock inte uppfyllt om parten begränsar sig till att framföra allmänna överväganden utan att lägga fram några konkreta fakta till stöd för sina påståenden.

En kränkning av rättigheterna för berörda personer, vilka har erhållit statligt stöd som kommissionen har funnit är oförenligt med den gemensamma marknaden, är oundviklig vad gäller varje beslut av kommissionen som avser återbetalning av sådana stöd och kan inte i sig anses medföra en allvarlig och irreparabel skada, oberoende av en konkret bedömning av hur allvarlig och irreparabel den påstådda kränkningen är i varje enskilt fall.

(se punkterna 14-16 och 21)

2 Ansökan uppfyller inte kraven i artikel 83.2 i domstolens rättegångsregler, enligt vilken en begäran om uppskov med verkställigheten skall ange de faktiska och rättsliga grunder på vilka den begärda åtgärden omedelbart framstår som befogad, eftersom sökanden i ansökan inskränker sig till att hänvisa till talan rörande huvudsaken avseende ogiltigförklaring av det omtvistade beslutet och har gjort gällande att denna talan förmodligen kommer att bifallas. Att endast hänvisa till talan om ogiltigförklaring kan inte uppväga den omständigheten att inga klargöranden gjorts för skälen till denna talan, av vilka det omedelbart framgår att ansökan om uppskov med verkställigheten är befogad.

(se punkterna 25-27)
Domstolens beslut (fjärde avdelningen) den 11 maj 2000. - Deutsche Post AG mot International Express Carriers Conference (IECC) m.fl. - Överklagande - Konkurrens - Missbruk av dominerande ställning - Posttjänster - Remail. - Mål C-428/98 P.



Rättsfallssamling 2000 s. I-03061



Sammanfattning



Nyckelord

Talan om ogiltigförklaring - Gemenskapsdomstolarnas behörighet - Kommissionens beslut att avslå ett klagomål avseende överträdelse av konkurrensreglerna - Full prövningsrätt - Föreligger inte - Överklagande som grundas på påståendet att förstainstansrättens ogiltigförklaring av beslutet innebär ett fastställande av en överträdelse av konkurrensreglerna - Uppenbart att överklagandet är ogrundat

(EG-fördraget, artiklarna 86 och 172 (nu artiklarna 82 EG och 229 EG) samt artikel 173 (nu artikel 230 EG i ändrad lydelse))

Sammanfattning

$$Förstainstansrättens ogiltigförklaring av ett beslut av kommissionen att avslå ett klagomål avseende överträdelse av artikel 86 i fördraget (nu artikel 82 EG), med motiveringen att de skäl som kommissionen hade anfört i det omtvistade beslutet inte kunde utesluta tillämpningen av nämnda artikel, innebär inte att förstainstansrätten har fastställt att det förelåg ett missbruk av dominerande ställning. Eftersom förstainstansrätten inte har full prövningsrätt vid en legalitetskontroll enligt artikel 173 i fördraget (nu artikel 230 EG i ändrad lydelse), i motsats till den prövningsrätt som gemenskapsdomstolarna har med stöd av artikel 172 i fördraget (nu artikel 229 EG), ankommer det inte på förstainstansrätten att ersätta det omtvistade beslutet med ett annat beslut eller att ändra beslutet.

När förstainstansrätten, i enlighet med vad den skall göra i ett mål om ogiltigförklaring med stöd av artikel 173 i fördraget, har inskränkt sig till att kontrollera om kommissionens resonemang var godtagbart, skall ett överklagande ogillas såsom uppenbart ogrundat om det till stöd för överklagandet görs gällande att förstainstansrätten, genom att ogiltigförklara det omtvistade beslutet, har fastställt att det förelåg missbruk av dominerande ställning i den mening som avses i artikel 86 i fördraget. (se punkterna 24-31)
61998O0149

Domstolens beslut (första avdelningen) den 19 november 1998. - Anne-Marie Toller mot Europeiska kommissionen. - Uppenbart att överklagandet inte kan tas upp till sakprövning och att der är ogrundat. - Mål C-149/98 P.



Rättsfallssamling 1998 s. I-07623
61997O0312

Domstolens beslut (tredje avdelningen) den 25 juni 1998. - Augusto Fichtner mot Europeiska kommissionen. - Tjänstemän - Talan kan inte prövas i förstainstansrätten - Överklagandet uppenbart ogrundat eller kan inte tas upp till prövning. - Mål C-312/97 P.



Rättsfallssamling 1998 s. I-04135
Domstolens beslut den 30 juni 1997. - Banco de Fomento e Exterior SA mot Amândio Maurício Martins Pechim, Maria da Luz Lima Barros Raposo Pechim och Confecções Têxteis de Vouzela Ldª (CTV). - Begäran om förhandsavgörande: Tribunal Cível da Comarca de Lisboa - Portugal. - Begäran om förhandsavgörande - Avvisning. - Mål C-66/97.



Rättsfallssamling 1997 s. I-03757



Sammanfattning



Nyckelord

Begäran om förhandsavgörande - Upptagande till sakprövning - Frågor som inte avser precisa tekniska aspekter och som har ställts utan någon som helst precisering i fråga om den faktiska och rättsliga bakgrunden

(EG-fördraget, artikel 177; EG-stadgan för domstolen, artikel 20)

Sammanfattning

För att kunna komma fram till en tolkning av gemenskapsrätten som är användbar för den nationella domstolen måste denna redogöra för den bakgrund och de tillämpliga bestämmelser till vilka de frågor hänför sig som den ställt eller att den åtminstone förklarar de faktiska omständigheter på vilka dessa frågor grundas.

Den information som ges i besluten om hänskjutande är inte bara till för att ge domstolen en möjlighet att lämna användbara svar utan också för att medlemsstaternas regeringar samt andra berörda parter skall ges möjlighet att framställa synpunkter i enlighet med artikel 20 i domstolens stadga. Det åligger domstolen att se till att denna möjlighet säkerställs, med beaktande av att det enligt den ovan nämnda bestämmelsen endast är besluten om hänskjutande som delges de berörda parterna.

Det är riktigt att den nationella domstolens skyldighet att ange den bakgrund och de tillämpliga bestämmelser till vilka de frågor hänför sig som den ställt inte är lika ovillkorlig för det fall att frågorna avser precisa tekniska aspekter och gör det möjligt för domstolen att ge ett användbart svar, även om den nationella domstolen inte på ett uttömmande sätt har redogjort för det rättsliga och faktiska läget.

Det är uppenbart att en nationell domstols begäran inte kan prövas då beslutet om hänskjutande inte innehåller tillräckliga upplysningar beträffande det faktiska och rättsliga läget i det mål som är anhängigt vid denna utan endast återger de frågor som har föreslagits av svarandena i målet vid denna.
61996O0046

Domstolens beslut den 4 mars 1997. - Förbundsrepubliken Tyskland mot Europeiska kommissionen. - Anledning saknas att döma i målet. - Mål C-46/96.



Rättsfallssamling 1997 s. I-01189
Domstolens beslut (första avdelningen) den 28 mars 1996. - Christina Kik mot Europeiska unionens råd och Europeiska kommissionen. - Förordning (G) nr 40/94 om gemenskapsvarumärke - Språk - Talan om ogiltigförklaring - Fysiska och juridiska personer - Akter som berör dessa direkt och personligen - Uppenbart ogrundat överklagande. - Mål C-270/95 P.



Rättsfallssamling 1996 s. I-01987



Sammanfattning



Nyckelord

Talan om ogiltigförklaring - Fysiska eller juridiska personer - Akter som berör dessa direkt och personligen - Bestämmelse om införande av språkregler för det enhetliga förfarandet vid ansökan om gemenskapsvarumärke - Talan av varumärkesombud - Avvisning

(EG-fördraget, artikel 173 fjärde stycket, rådets förordning nr 40/94, artikel 115)

Sammanfattning

Språkreglerna i artikel 115 i förordning nr 40/94 om gemenskapsvarumärke är tillämpliga på alla som ansöker om gemenskapsvarumärke. En fysisk person (ett varumärkesombud) väckte talan om ogiltigförklaring av denna bestämmelse, dock utan att visa att hennes faktiska situation skilde henne från varje annan person som för egen del eller för sina uppdragsgivares räkning önskar erhålla ett gemenskapsvarumärke. Talan kunde inte upptagas till prövning, eftersom tillämpningsområdet befanns vara objektivt bestämt i förhållande till bestämmelsens syfte.
Domstolens beslut (fjärde avdelningen) den 15 januari 1998. - Dieter Obst mot Europeiska kommissionen. - Överklagande - Tjänsteman - Anställningsförfarande - Artikel 45 i tjänsteföreskrifterna - Motivering - Skadestånd - Uppenbart att överklagandet inte kan upptas till sakprövning och att det är ogrundat. - Mål C-403/95 P.



Rättsfallssamling 1998 s. I-00027



Sammanfattning



Nyckelord

1 Överklagande - Grunder - Upprepning av vid förstainstansrätten redan anförda grunder och argument - Avvisning - Ogillande

(Domstolens EG-stadga, artiklarna 49 och 51; domstolens rättegångsregler, artikel 112.1c)

2 Överklagande - Grunder - Grund som anförs mot förstainstansrättens beslut om rättegångskostnader - Avvisning för det fall att alla andra grunder har underkänts

(Domstolens EG-stadga, artikel 51 andra stycket)

Sammanfattning

3 Det följer av artikel 51 första stycket i domstolens stadga, jämförd med artikel 112.1 c i rättegångsreglerna, att det av ett överklagande klart skall framgå på vilka punkter klaganden klandrar den dom från förstainstansrätten som yrkas upphävd, samt de rättsliga argument som särskilt anförs till stöd för detta yrkande.

Ett överklagande som endast innehåller upprepningar eller återgivanden av grunder och argument i den lydelse som redan framförts vid förstainstansrätten, bland dem sådana som förstainstansrätten uttryckligen inte har godtagit, uppfyller inte detta krav. Ett sådant överklagande är i själva verket endast en begäran om omprövning av den ansökan som ingivits till förstainstansrätten, vilket enligt artikel 49 i domstolens stadga faller utanför domstolens behörighet.

4 Det följer av artikel 51 andra stycket i domstolens stadga att för det fall att domstolen har underkänt alla andra grunder som åberopats till stöd för ett överklagande av förstainstansrättens avgörande, kan överklagandet inte prövas på den grund som avser rättegångskostnaderna.
Domstolens beslut (första avdelningen) den 14 december 1995. - Anne Hogan mot Europeiska gemenskapernas domstol. - Uppenbart att överklagandet inte kan upptas till prövning och att det är ogrundat. - Mål C-173/95 P.



Rättsfallssamling 1995 s. I-04905



Sammanfattning



Nyckelord

1 Överklagande - Grunder - Rättegångsfel - Nödvändigt att det kränker den överklagandes intressen - Föreligger inte - Ogillande

(EG-stadgan för domstolen, artikel 51, domstolens rättegångsregler, artikel 112.1 c)

2 Överklagande - Grunder - Endast en upprepning av grunder och argument som redan framställts i förstainstansrätten - Avvisning - Ogillande

(EG-stadgan för domstolen, artikel 51, domstolens rättegångsregler, artikel 112.1 c)

Sammanfattning

3 Den ändring av angivelsen av svarandepart i ansökan som förstainstansrätten vidtog och som gjorde det möjligt att pröva talan i sak, vilken i annat fall endast hade kunnat avvisas, utgör inte ett rättegångsfel i förstainstansrättens förfarande som kränker den överklagandes intressen på det sätt som avses i artikel 51 i stadgan för domstolen och kan inte åberopas som grund för ett överklagande.

4 Det framgår av artikel 51 i stadgan för domstolen i förening med artikel 112.1 c i rättegångsreglerna att det i en skrivelse med överklagande tydligt skall anges vad som kritiseras i den dom som det yrkas ogiltigförklaring av samt de grunder som särskilt anförs till stöd för detta yrkande.

Dessa krav uppfylls inte av en skrivelse med överklagande i vilken de grunder och argument som redan har framförts i förstainstansrätten - inbegripet de som grundas på omständigheter som förstainstansrätten uttryckligen lämnade utan avseende - endast upprepas eller ordagrant återges. Ett sådant överklagande utgör nämligen i själva verket en begäran att få den ansökan som ingavs till förstainstansrätten omprövad, vilket ligger utanför domstolens behörighet.
61994O0095

Ordonnance de radiation de la Cour (sixième chambre) du 11 juli 1995. - Europeiska kommissionen mot Konungariket Spanien. - Avskrivning. - Mål C-95/94.



Rättsfallssamling 1995 s. I-01967
25

Genom skrivelse av den 25 januari 2022 översände myndigheterna i Förenta staterna arresteringsordern av den 4 december 2018 till de tyska myndigheterna tillsammans med stämningsansökan från åtalsjuryn (grand jury) vid United States Court of Appeals for the District of Columbia (Förenta staternas appellationsdomstol, District of Columbia) daterad samma dag.
100

Den hänskjutande domstolen har i detta sammanhang påpekat att det framgår av lydelsen i 16 § punkt 3 i lag nr 262/2017, jämförd med 2 § punkt 2 c i samma lag, att tidsbegränsningen för utlämnande av bevis under den period under vilken ett förfarande pågår hos en konkurrensmyndighet är tillämplig på all information som lämnas ut till konkurrensmyndigheten inom ramen för detta förfarande, och inte enbart på information som ”uttryckligen har tagits fram” för nämnda förfarande.
11

I artikel 7 i arbetsordningen, med rubriken ”Skydd av immunitet och privilegier”, föreskrivs följande: ”1. Om det finns misstankar om att en ledamots eller en före detta ledamots immunitet och privilegier redan har kränkts eller kan komma att kränkas av en medlemsstats myndigheter, får en begäran lämnas in om att parlamentet i enlighet med artikel 9.1 ska besluta om huruvida någon kränkning av denna immunitet och dessa privilegier kan förväntas eller redan har skett. 2. En sådan begäran om fastställelse av immunitet och privilegier får inlämnas i synnerhet om det anses att omständigheterna skulle utgöra en administrativ eller annan begränsning av ledamöternas rörelsefrihet under resan till eller från parlamentets mötesplats, eller en administrativ eller annan begränsning av ett yttrande som gjorts eller en röst som avlagts under utförandet av uppdraget som ledamot, eller om dessa omständigheter skulle omfattas av artikel 9 i [protokollet om immunitet och privilegier]. … 5. Om ett beslut har fattats om att inte fastställa en ledamots immunitet och privilegier, får ledamoten undantagsvis begära omprövning av beslutet genom att lägga fram nya bevis i enlighet med artikel 9.1. Begäran om omprövning ska vara otillåtlig om talan väckts mot beslutet enligt artikel 263 [FEUF], eller om [parlamentets talman] anser att de nya bevis som har lagts fram inte är tillräckligt underbyggda för att motivera en omprövning.”
14

X reste in i Danmark den 14 augusti 2015 och lämnade den 21 oktober 2015 in en ansökan till Udlændingestyrelsen (Utlänningsstyrelsen, Danmark) om uppehållstillstånd i Danmark för familjeåterförening med sin make Y, som är turkisk medborgare och bosatt i denna medlemsstat sedan den 27 september 1979 och som erhållit permanent uppehållstillstånd i nämnda medlemsstat under år 1985.
6

I artikel 4.1, 4.2 och 4.5 i samma direktiv föreskrivs följande: ”1. Medlemsstaterna skall, enligt detta direktiv och med iakttagande av villkoren i kapitel IV och i artikel 16, tillåta inresa och vistelse för följande familjemedlemmar: a) Referenspersonens make/maka. b) Underåriga barn till referenspersonen och dennes make/maka, inbegripet barn som har adopterats i enlighet med ett beslut som har fattats av den berörda medlemsstatens behöriga myndighet eller ett beslut som är automatiskt verkställbart enligt den medlemsstatens internationella förpliktelser, eller som måste erkännas enligt internationella förpliktelser. c) Underåriga barn, inbegripet adopterade barn, till referenspersonen om denne har vårdnaden och barnen är beroende av honom/henne för sin försörjning. Medlemsstaterna får tillåta familjeåterförening för barn som står under gemensam vårdnad, under förutsättning att den andra vårdnadshavaren har lämnat sitt medgivande. d) Underåriga barn, inbegripet adopterade barn, till maken/makan om denne har vårdnaden och barnen är beroende av honom/henne för sin försörjning. Medlemsstaterna får tillåta familjeåterförening för barn som står under gemensam vårdnad, under förutsättning att den andra vårdnadshavaren har lämnat sitt medgivande. Underåriga barn enligt denna artikel får inte ha uppnått myndighetsålder enligt den berörda medlemsstatens lagstiftning och får inte vara gifta. När ett barn är över tolv år och anländer på egen hand utan resten av sin familj, får medlemsstaterna med avvikelse från ovanstående, innan de ger barnet tillstånd till inresa och vistelse enligt detta direktiv, pröva om barnet uppfyller kriteriet för integrering, om deras lagstiftning vid den tidpunkt då detta direktiv genomförs föreskriver en sådan prövning. 2. Medlemsstaterna får i lag eller annan författning, enligt detta direktiv och med iakttagande av villkoren i kapitel IV, tillåta inresa och vistelse för följande familjemedlemmar: a) Släktingar i rakt uppstigande led av första graden till referenspersonen eller dennes make/maka, om släktingarna är beroende av referenspersonen eller dennes make/maka för sin försörjning och saknar annat nödvändigt familjemässigt stöd i ursprungslandet. … 5. För att garantera en bättre integration och förhindra tvångsäktenskap får medlemsstaterna kräva att referenspersonen och dennes make/maka skall ha uppnått en viss lägsta ålder, och högst 21 år, innan maken/makan kan återförenas med referenspersonen.”
11

Under år 2011 köpte A, som är näringsidkare och klagande i det nationella målet, en begagnad bil (nedan kallad den omtvistade bilen) för näringsidkarens verksamhet av C, som utgav sig för att vara W. W kände till att C utgav sig för att vara W, och samtyckte till detta. C utfärdade en faktura till W med ett belopp på 52100,84 euro jämte mervärdesskatt på 9899,16 euro för leveransen av den omtvistade bilen, medan W därefter tillställde klaganden i det nationella målet en faktura på 64705,88 euro, jämte mervärdesskatt på 12294,12 euro. W överlämnade denna faktura till C, som i sin tur vidarebefordrade den till klaganden i målet vid den nationella domstolen.
26

Den hänskjutande domstolen har även påpekat att under perioden 2010–2014 minskade Eircoms nationella marknadsandel i fråga om fasta telefonabonnemang från 74,5 procent till 47,2 procent, medan en av Eircoms konkurrenter exempelvis hade ökat sin nationella marknadsandel från 5 procent till 21,7 procent under denna period. Det framgår av en marknadsanalys som regleringsmyndigheten utförde under år 2014, i samband med en undersökning som genomfördes hos hushåll under år 2013 i Dublin (Irland), att konkurrentens marknadsandel var 42 procent jämfört med 44 procent för Eircom.
14

Den 5 augusti 2016 upprättade säljaren en faktura i vilken det angavs att äganderätten till den aktuella fastigheten överläts till HA.EN. genom ovannämnda handling, för totalt 5468000 euro, det vill säga 4519008,26 euro samt mervärdesskatt på 948991,74 euro. HA.EN. förde in denna faktura i sin bokföring och gjorde avdrag för den ingående mervärdesskatt som denna faktura omfattade i sin mervärdesskattedeklaration för november 2016. Även säljaren förde in denna faktura i sin bokföring och deklarerade, i sin mervärdesskattedeklaration för augusti 2016, den utgående mervärdesskatt som fakturan omfattade som mervärdesskatt som ska betalas, men betalade aldrig in den till statskassan.
16

I 7 § Manteltarifvertrag zwischen dem Verband der Erfrischungsgetränke-Industrie Berlin und Region Ost e.V. und der Gewerkschaft Nahrung-Genuss-Gaststätten Hauptverwaltung (allmänt kollektivavtal som slutits mellan föreningen för läskedrycksindustrin i Berlin och region öst e.V. och huvudkontoret för ”livsmedels-, dryckes- och restaurangindustrins” fackförening) av den 24 mars 1998 (nedan kallat MTV), punkterna 1 och 3, vilka avser ”Lönetillägg för arbete som utförts under natten, på söndagar eller helgdagar” föreskrivs följande: ”1. För arbete som utförts under natten, på söndagar eller helgdagar betalas följande lönetillägg: Övertid från 41 timmar per vecka 25 procent Övertid på natten från 41 timmar per vecka 50 procent Regelbundet nattarbete sedan år 1998 17,5 procent Regelbundet nattarbete sedan år 1999 20 procent Oregelbundet nattarbete sedan år 1998 40 procent Oregelbundet nattarbete sedan år 1999 50 procent … 3. Lönetillägget beräknas på grundval av den totala lön som föreskrivs i kollektivavtalet.”
7

Artikel 135 i förordningen, med rubriken ”Frister för ansökan om och utbetalning av mellanliggande betalningar”, har följande lydelse: ”1. Den attesterande myndigheten ska regelbundet lämna in ansökningar om mellanliggande betalningar i enlighet med artikel 131.1 som omfattar belopp som bokförts i dess redovisningssystem under räkenskapsåret. Den attesterande myndigheten får emellertid, i de fall den anser det vara nödvändigt, ta med sådana betalningsansökningar som lämnats in under nästkommande räkenskapsår. 2. Den attesterande myndigheten ska lämna in sin slutliga ansökan om mellanliggande betalning senast den 31 juli efter föregående räkenskapsår slut och, under alla omständigheter, för den första ansökan om mellanliggande betalning för följande räkenskapsår. 3. Den första ansökan om mellanliggande betalning får inte göras förrän kommissionen meddelats vilka förvaltnings- och attesterande myndigheter som utnämnts enligt artikel 124. 4. Mellanliggande betalningar ska inte göras för operativa program om inte den årliga genomföranderapporten har sänts till kommissionen i enlighet med de fondspecifika bestämmelserna. 5. Under förutsättning att det finns medel tillgängliga ska kommissionen göra den mellanliggande betalningen senast 60 dagar efter den dag då en betalningsansökan registrerats vid kommissionen.”
18

Under perioden 1968–1977 var två bröder delägare i ett handelsbolag med säte i Amersfoort (Nederländerna), som bedrev verksamhet för persontransport med turistbussar under namnet ”Reis- en Touringcarbedrijf Amersfoort’s Bloei”. Fram till år 1971 tillhandahölls persontransport med turistbuss vid enstaka tillfällen av deras far, som bedrivit samma verksamhet sedan år 1935.
9

Kapitel 1 i bilaga I till förordning nr 2073/2005 har rubriken ”Livsmedelssäkerhetskriterier”. I punkt 1.2 i denna bilaga föreskrivs följande: ”Livsmedelskategori Mikroorganismer/deras toxiner, metaboliter Provtagningsplan … Gränser … Analytisk referensmetod … Steg där kriteriet gäller n C m M 1.2 Ätfärdiga livsmedel där tillväxten av [Listeria] monocytogenes gynnas, andra än de i kategorin avsedda för spädbarn och för speciella medicinska ändamål Listeria monocytogenes 5 0 100 [kolonibildande enheter (cfu)/gram (g)] (5) EN/ISO 11290–2 … Produkter som släppts ut på marknaden under hållbarhetstiden 5 0 Kan inte påvisas i 25 g (7) EN ISO 11290–1 Innan livsmedlen lämnar den omedelbara kontrollen på det livsmedelsföretag som framställt dem … (5) Detta kriterium tillämpas om tillverkaren för den behöriga myndigheten kan styrka att produkten inte kommer att överskrida gränsen på 100 cfu/g under hela hållbarhetstiden. Tillverkaren kan fastställa preliminära gränser under processen som ska vara tillräckligt låga för att garantera att gränsen på 100 cfu/g inte överskrids i slutet av hållbarhetstiden. … (7) Detta kriterium ska tillämpas på produkter innan de lämnar livsmedelsföretagarens omedelbara kontroll, när han eller hon inte kan styrka för den behöriga myndigheten att produkten inte kommer att överstiga gränsen på 100 cfu/g under hela hållbarhetstiden.”