Tillämpningen av principen ne bis in idem underkastas ett tredubbelt krav på identitet mellan de faktiska omständigheterna att det är fråga om en och samma regelöverträdare och att det är ett och samma rättsliga intresse som skyddas. Denna princip innebär alltså ett förbud mot att sanktionsåtgärder vidtas mot samma person mer än en gång för samma rättsstridiga beteende i syfte att skydda samma rättsliga intresse. Kommissionens hänsynstagande i ett beslut till tidigare överträdelser syftade inte till att återigen sanktionera nämnda överträdelser, utan endast till att sanktionera det berörda företaget för deltagandet i den kartell som avses med nämnda beslut genom att ta hänsyn till att företaget begått tidigare överträdelser. Den omständigheten att kommissionen redan har beaktat samma överträdelser i de två tidigare åberopade besluten innebär därför inte ett åsidosättande av principen ne bis in idem.

Det framgår av punkterna 21 och 23 i meddelandet om immunitet mot böter och nedsättning av böter i kartellärenden att ett företag, för att ha rätt till nedsättning av bötesbeloppet, måste förse kommissionen med bevis på den misstänkta överträdelsen som har ett betydande mervärde jämfört med dem som kommissionen redan har samlat in.

Vid fastställandet av nivån på nedsättningen inom kategorierna i punkt 23 b i nämnda meddelande om samarbete, ska kommissionen dessutom fastställa vid vilken tidpunkt företaget uppfyllde dessa villkor.

Denna tolkning stöds av systematiken i det aktuella meddelandet, enligt vilket det ”första”, det ”andra” och ”övriga” företag som uppfyller de aktuella villkoren delas in i tre olika kategorier. Detta innebär således att kommissionen är skyldig att fastställa exakt vid vilken tidpunkt det berörda företaget uppfyllde villkoren för nedsättning av bötesbeloppet, genom att jämföra de tillhandahållna bevisen med dem som kommissionen redan samlat in vid tidpunkten för ansökan. Det var riktigt av kommissionen att dels grunda sin bedömning på i vilken kronologisk ordning företagen hade lämnat in sina ansökningar, dels beakta värdet av deras bidrag genom att i enlighet med villkoren i punkt 21 i meddelandet om samarbete undersöka huruvida bevisen som lämnats in hade ett betydande mervärde jämfört med dem som kommissionen redan hade samlat in vid tidpunkten för respektive ansökan.

Detta tillvägagångssätt, som tar hänsyn till såväl den tidsmässiga aspekten som bevismaterialets kvalitativa värde och belönar det företag som först uppfyller villkoren för nedsättning av bötesbeloppet, beaktar syftet med meddelandet om samarbete, i den del det ger incitament för företag som önskar samarbeta att göra det så tidigt som möjligt i undersökningen, genom att i samband med sin första ansökan inge allt bevismaterial som de besitter. Genom att det skapas ett incitament att tillhandahålla bevis med ett betydande mervärde redan från den första ansökan, förhindrar ett sådant tillvägagångssätt särskilt att det företag som ansöker om förmånlig behandling endast samarbetar fragmentariskt under förfarandets gång. Eftersom meddelandet om samarbete grundas på den exakta kronologiska ordningen i vilken ansökningar lämnas in, vilket motsvarar de eftersträvade syftena avseende insyn och rättssäkerhet, kan det inte tillämpas annorlunda med hänsyn till huruvida lång eller kort tid förflutit mellan ansökningarna.

(se punkterna 146–148 och 153–155)