FÖRSTAINSTANSRÄTTENS DOM (feinte avdelningen)

den 11 juli 1996

Mål T-587/93

Elena Ortega Urretavizcaya

mot

Europeiska gemenskapernas kommission

”Tjänstemän — Tillfälligt anställda — Erbjudande — Anställningsavtal för tillfälligt anställd — Ändring av lönegrad och tjänst — Berättigade förväntningar”

Fullständig text pä spanska II-1027

Saken:

Talan angående — ogiltigförklaring av beslutet om lönegradsplacering enligt artiklarna 2 och 3 i sökandens anställningsavtal som tillfälligt anställd, och — skadestånd.

Utgång:

Ogiltigförklaring av kommissionens beslut.

Resumé av domen

Sökanden sökte tjänsten som “assistent vid forskningsförvaltningen” i ett uttagningsprov för tillfälligt anställda som svaranden organiserade år 1991 i syfte att upprätta en lista över tekniska tjänstemän i tjänsteklasserna C 3/B 5/B 3. Efter att ha godkänts vid uttagningsprovet fördes sökanden upp på förteckningen över godkända sökande.

Den 11 september 1992 erbjöd kommissionen sökanden en tillsvidareanställning som tillfälligt anställd med placering i kategori B, lönegrad 3, löneklass 1 (under förutsättning att kommittén för lönegradsplacering bekräftade denna placering). Sökanden accepterade genom skrivelse av den 16 september 1992 svarandens erbjudande. Sökanden tillträdde tjänsten den 16 oktober 1992. Från och med detta datum utbetalade svaranden till sökanden lön som tjänsteman i lönegrad B 3, löneklass 1, i överensstämmelse med villkoren i erbjudandet.

Sökanden begärde i skrivelse av den 19 februari 1993, med hänvisning till anställningserbjudandet från den 11 september 1992, att svaranden skulle tillställa henne ett skriftligt anställningsavtal för tillfälligt anställd. Den 3 mars 1993 skickade svaranden ett avtal till henne som i två hänseenden avvek från anställningserbjudandet av den 11 september 1992: dels angavs i artikel 2 att sökanden skulle tjänstgöra som biträdande assistent, dels föreskrevs i artikel 3 en placering i kategori B, lönegrad 5, löneklass 3. Den 10 mars 1993 undertecknade sökanden anställningsavtalet för tillfälligt anställd utan att göra något förbehåll. Från och med mars månad 1993 utbetalade svaranden till sökanden lön som tjänsteman i lönegrad B 5, löneklass 3. Den 10 juni 1993 anförde sökanden ett klagomål, vilket tyst avslogs. Genom skrivelse av den 25 april 1994 ingav sökanden sin avskedsansökan till svaranden. Den 22 juli 1994 begärde sökanden, på förslag från svaranden, att denna skrivelse skulle anses ogiltig.

Upptagande till sakprövning

Berättigat intresse att få saken prövad

Förutsättningarna för att ta upp en talan till sakprövning, vilka fastställs i artiklarna 90 och 91 i tjänsteföreskrifterna för tjänstemännen i Europeiska gemenskaperna (tjänsteföreskrifterna), är tvingande och det ankommer således på gemenskapsdomstolen att ex officio pröva om de föreligger (punkt 25).

Hänvisning till förstainsiansrätten den 6 december 1990, B mot kommissionen, T-130/89, Rec. s. II-761, punkt 1; förstainstansrätten den 11 maj 1992, Whitehead mot kommissionen, T-34/91, Rec. s. II-1723, punkterna 18 och 19; förstainstansrättenden 16 maj 1994, Stagakis mot parlamentet, T-37/93, RecFP s. II-451, punkt 17

Enligt förstainstansrätten är det inte möjligt att ifrågasätta ett avtal inom ramen för tjänsteföreskrifternas system med rättsmedel, eftersom talan endast kan väckas gentemot de av tillsättningsmyndighetens handlingar som går någon emot. I detta fall var det ostridigt mellan parterna att svaranden hade fattat ett beslut om lönegradsplacering som intogs i det omtvistade avtalet. Ett sådant beslut kan i princip anses utgöra en handling som går någon emot i den mening som avses i artikel 90.2 i tjänsteföreskrifterna. Ett samtycke till en handling som går någon emot är inte av sådant slag att det kan frånta handlingen egenskapen att den går någon emot. Den motsatta lösningen skulle leda till att den person som den berörde berövades alla möjligheter att ifrågasätta handlingen, även om den vore rättsstridig, vilket skulle strida mot det system med rättsmedel som har inrättats genom EG-fördraget och tjänsteföreskrifterna. Förstainstansrätten förklarade slutligen att det enligt rättspraxis är möjligt att ifrågasätta ett beslut om placering i löneklass som ingår i ett avtal för tillfälligt anställd (punkt 26-29).

Hänvisning till domstolen den 9 december 1982, Plug mot kommissionen, 191/81, Rec. s. 4229, punkterna 15 och följande punkter; domstolen den 4 februari 1987, Pressler-Hoeft mot revisionsrätten, 302/85, Rec. s. 524, punkt 4

Åläggandet att fatta ett nytt beslut

Enligt fast rättspraxis gäller dels att gemenskapsdomstolen inte är behörig att utfärda ålägganden för myndigheten inom ramen för den kontroll av lagenligheten som grundar sig på artikel 91 i tjänsteföreskrifterna, dels att den berörda institutionen, då en rättsakt har ogiltigförklarats, enligt artikel 176 i EG-fördraget är skyldig att vidta de åtgärder som är nödvändiga för att följa domen (punkt 33).

Hänvisning till domstolen den 21 november 1989, Becker och Starquit mot parlamentet, 41/88 och 178/88, Rec. s. 3807, punkt 6; förstainstansrätten den 9 juni 1994, X mot kommissionen, T-94/92, RecFP s. II-481, punkterna 32 och 33; förstainstansrätten den 8 juni 1995, P mot kommissionen, T-583/93, REGP s. II-433, punkterna 17 och 18

Överensstämmelse mellan det administrativa klagomålet och talan

Förstainstansrätten förklarade att principen om att talan måste överensstämma med det administrativa klagomålet härrör från strävan att göra det möjligt för tillsättningsmyndigheten att under det administrativa förfarandet på ett tillräckligt klart sätt få kännedom om den kritik som den berörde riktar mot det ifrågasatta beslutet för att möjliggöra att tvisten görs upp i godo. Enligt denna princip krävs, vid äventyr av att talan annars inte kan tas upp till sakprövning, att de invändningar som görs i ansökan har samma syfte och vilar på samma grund som de invändningar som framställs i klagomålet. En sökande kan emellertid utveckla sina invändningar under rättegången genom argument och grander som inte nödvändigtvis återges i klagomålet, men som har nära samband med detta. Administrationen är för övrigt skyldig att under det administrativa förfarandet inte tolka dessa klagomål restriktivt. Den har tvärtom att tolka dessa förbehållslöst (punkt 37).

Hänvisning till domstolen den 14 juli 1988, Aldinger och Virgili mot parlamentet, 23/87 och 24/87, Rec. s. 4395, punkt 15; domstolen den 26 januari 1989, Koutchoumoff mot kommissionen, 224/87, Rec. s. 99, punkt 10; förstainstansrätten den 7 februari 1991, Ferreira de Freitas mot kommissionen, T-2/90, Rec. s. II-103, punkt 41; förstainstansrätten den 20 mars 1991, Pérez-MinguezCasariego mot kommissionen, T-l/90, Rec. s. II-143, punkt 47; förstainstansrätten den 7 maj 1991, Jongen mot kommissionen, T-18/90, Rec. s. II-187, punkt 22; förstainstansrätten den 3 mars 1993, Booss och Fischer mot kommissionen, T-58/91, Rec. s. II-147, punkt 83; förstainstansrättenden 8 juni 1995, Allo mot kommissionen, T-496/93, REGP s. II-405, punkterna26 och 27

Förstainstansrätten underkände invändningen om att talan skulle avvisas på den grunden att principen om att talan måste överensstämma med det administrativa klagomålet skulle ha åsidosatts (punkt 42).

Yrkandet om ogiltigförklaring

Grunden om att principen om skydd för berättigade förväntningar har åsidosatts

Enligt förstainstansrätten kan alla enskilda som befinner sig i en situation av vilken det framgår att gemenskapsmyndigheten har väckt berättigade förväntningar hos dem åberopa principen om skydd för berättigade förväntningar. De enskilda kan emellertid endast åberopa denna princip om de av myndigheten har fått precisa försäkringar med hänsyn till bestämmelserna i tjänsteföreskrifterna (punkt 57).

Hänvisning till domstolen den 19 maj 1983, Mavridis mot parlamentet, 289/81, Rec. s. 1731, punkt 21; domstolen den 6 februari 1986, Vlachou mot revisionsrätten, 162/84, Rec. s. 481, punkt 6; förstainstansrätten den 27 mars 1990, Chomel mot kommissionen, T-123/89, Rec. s. II-131, punkterna 25 och 26; förstainstansrätten den 30 juni 1993, Devillez m.fl. mot parlamentet, T-46/90, Rec. s. II-699, punkt 38; förstainstansrätten den 9 februari 1994, Latham mot kommissionen, T-3/92, RecFP s. II-83, punkt 58; förstainstansrätten den 14 juli 1994, Grynberg och Hall mot kommissionen, T-534/93, RecFP s. II-595, punkt 53: förstainstansrätten den 30 november 1994, Dornonville de la Cour mot kommissionen, T-498/93, RecFP s. II-813, punkt 46

Förstainstansrätten ansåg att det omtvistade erbjudandet dels skulle likställas med precisa försäkringar, dels var av sådant slag att det hade väckt berättigade förväntningar hos sökanden i den mening som avses i ovannämnda rättspraxis (punkt 65).

Vad beträffar frågan om anställningserbjudandet var förenligt med bestämmelserna i tjänsteföreskrifterna anmärkte förstainstansrätten dels att det i meddelandet om uttagningen föreskrevs att ett uttagningsprov skulle organiseras för att upprätta en anställningsreserv av tekniska tjänstemän i tjänsteklasserna C 3, B 5 och B 3, dels att svaranden inte hade bestritt att sökanden uppfyllde samtliga förutsättningar med avseende på utbildning, erfarenhet och tjänsteår för anställning i lönegrad B 3 (punkt 66).

Sökandens tjänst var dessutom administrativ till sitt slag, vilket svaranden för övrigt bekräftade. Förstainstansrätten konstaterade i detta hänseende att anställningserbjudandet avsåg en tjänst som assistent och att avtalet som tillfälligt anställd avsåg en tjänst som biträdande assistent. Dessa skilda tjänster hör till tjänsterna för administrativa tjänstemän enligt bilaga I A till tjänsteföreskrifterna. Avtalet ingicks dessutom för att gälla tills vidare, med stöd av artikel 2 d, enligt anställningsvillkoren för övriga anställda i Europeiska gemenskaperna (anställningsvillkoren), medan denna typ av avtal enligt artikel 8 fjärde stycket andra strecksatsen i anställningsvillkoren endast föreskrivs för sådana tillfälligt anställda som utövar administrativa funktioner. Följaktligen var det inte, i motsats till vad svaranden påstod, bilaga I B om vetenskapliga och tekniska tjänstemän som det fanns anledning att ta hänsyn till för att bestämma den lagenliga möjligheten för att i detta fall tillsätta en tjänst i tjänsteklass B 3 utan till bilaga I A till tjänsteföreskrifterna, om administrativa tjänstemän. I den senare bilagan föreskrevs nämligen just en sådan möjlighet (punkt 67).

Vad beträffar svarandens argument, vilket för första gången lades fram vid sammanträdet, att sökanden inte kunde få en tjänst i lönegrad B 3 då nödvändiga budgetkrediter saknades, drog förstainstansrätten - som bedömde att argumentet hade framlagts för sent, eftersom det inte grundade sig på rättsliga eller faktiska förhållanden som hade uppenbarats under förfarandets gång - slutsatsen att det utgjorde en ny grund i den mening som avses i artikel 48.2 i rättegångsreglerna. Svaranden framlade för övrigt ingen bevisning till stöd för detta argument (punkterna 69 och 70).

Skadeståndsyrkandet

Förstainstansrätten anmärkte att gemenskapens skadeståndsansvar förutsätter att sökanden visar att det agerande som förebrås den berörda institutionen är rättsstridigt, att skadan är verklig och att det finns ett orsakssamband mellan detta agerande och den påstådda skadan. I detta fall utgjorde ogiltigförklaringen av det ifrågasatta beslutet en adekvat ersättning av den ideella skada som hade vållats sökanden (punkterna 77 och 78).

Hänvisning till förstainstansrätten den 9 februari 1994, Latham mot kommissionen, T-82/91, RecFP s. II-61, punkt 72; förstainstansrätten den 11 oktober 1995, Baltsavias mot kommissionen, T-39/93 och T-553/93, RecFP s. II-695, punkt 80

Den faktiska skada som vållades sökanden till följd av att skyddet för hennes berättigade förväntningar hade kränkts skulle ersättas med skillnaden mellan å ena sidan den nettolön som hon skulle ha uppburit om hon från och med den 1 mars 1993 hade placerats i lönegrad B 3, med den löneklass som hade fastställts i enlighet med kommissionens beslut av den 1 september 1983 om kriterier som är tillämpliga vid förordnande i lönegrad och placering i löneklass i samband med anställning, multiplicerad med det antal månader som hade förflutit mellan tidpunkten då det omtvistade beslutet antogs och denna dom avkunnades, med hänsyn till de automatiska uppflyttningar i löneklass som sökanden skulle ha tillgodogjort sig, och å andra sidan den lön som hon faktiskt hade uppburit. Detta belopp skulle ökas med ränta med 8 procent från och med dagen då sökanden väckte denna talan (punkt 79).

Domslut:

1. Talan avvisas, såvitt den avser att förstainstansrätten skall ålägga svaranden att fatta ett nytt beslut.

2. Beslutet om sökandens lönegradsplacering, i enlighet med vad som fastställs i anställningsavtalet, ogiltigförklaras.

3. Det belopp som skall utbetalas till sökanden som skadestånd motsvarar skillnaden mellan å ena sidan den nettolön som sökanden skulle ha uppburit om hon från och med den 1 mars 1993 hade placerats i lönegrad B 3, med den löneklass som har fastställts i enlighet med administrationens beslut om lönegrad, multiplicerad med det antal månader som har förflutit mellan tidpunkten då det omtvistade beslutet antogs och denna dom avkunnades, med hänsyn till de automatiska uppflyttningar i löneklass som sökanden skulle ha tillgodogjort sig, och å andra sidan den lön som sökanden faktiskt har uppburit.

4. Det belopp som avses i punkt 3 ovan skall utges jämte ränta med 8 procent från och med den 23 december 1993 till dess betalning sker.