ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
91

Sökandens argument är vidare inte tillräckliga för att ifrågasätta sanningsenligheten hos de uppgifter som kommissionen grundade sig på. Sökanden har visserligen gjort gällande att enligt en annan databas än den som nämns i det angripna beslutet skulle intervenienten på flygplatserna i Berlin inneha i genomsnitt 30,05 procent av ankomst- och avgångstiderna under tidtabellsperioden (IATA‑säsongen) för sommaren 2018 och 23,6 procent av ankomst- och avgångstiderna under IATA‑vintersäsongen 2017/2018. Sökanden anser således att kommissionen underskattade den andel av ankomst- och avgångstiderna som intervenienten skulle inneha, eftersom den i det angripna beslutet angav att intervenienten på flygplatserna i Berlin i genomsnitt skulle inneha mindre än 25 procent av ankomst- och avgångstiderna under IATA‑sommarsäsongen 2018 och mindre än 20 procent av ankomst- och avgångstiderna under IATA‑vintersäsongen 2017/2018. Det ska emellertid konstateras att de uppgifter som kommissionen grundade sig på var de uppgifter som var tillgängliga vid den tidpunkt då det angripna beslutet antogs. Som kommissionen har påpekat har sökanden i sina skriftliga inlagor inte angett datumet för de uppgifter som denne gjort gällande. Vid förhandlingen bekräftade sökanden för övrigt att dessa uppgifter är av ett senare datum än det angripna beslutet. Den omständigheten att de uppgifter som sökanden har ingett inte exakt motsvarar de uppskattningar som kommissionen grundade sig på betyder följaktligen inte nödvändigtvis att dessa inte kunde anses vara tillräckligt tillförlitliga vid tidpunkten för det angripna beslutet.
90

Sökandena har i repliken tillagt att det allmänt anses att tillhandahållandet av posttjänster förbättrar anseendet hos det företag som ansvarar därför och att så är fallet även när företaget ställs inför ekonomiska svårigheter. Till stöd för detta argument har sökandena, som bilaga C.2, ingett en rapport av den 28 januari 2015 från United States Postal Service Office of Inspector General (Allmänna inspektören för postväsendet i Amerikas förenta stater) om vilket värde ett sådant varumärke har för operatören US Postal (nedan kallad US Postals rapport), i bilaga C.3, WIK-studien från år 2010 och, i bilaga C.4, en rapport från Commission for Communications Regulation (tillsynsmyndigheten för kommunikation, Irland) av den 20 december 2017 rörande den poststrategi som operatören An Post bedrivit under perioden 2018–2020. Dessa handlingar har ingetts av Jørgen Jensen Distribution och av Dansk Distribution som bilagor till deras respektive interventionsinlaga.
1

Den 18 juni 2013 ingav US Airways Group, Inc. (nedan kallat US Airways) och AMR Corporation (nedan tillsammans kallade parterna i fusionen), varav den sistnämnda är moderbolag till sökanden, American Airlines, Inc., en anmälan till Europeiska kommissionen om att de hade för avsikt att genomföra en fusion.
95

Under dessa omständigheter kan sökanden inte klandras för att först i repliken ha anfört att punkt III.3.2.B var rättsstridig på grund av att den gjorde det möjligt för anbudssökandena att i urvalsskedet ge in en försäkran på heder och samvete om att de, för det fall de tilldelades kontraktet, åtog sig att inom fem dagar från ingåendet av avtal skaffa ett Nedap-utbildningscertifikat. Det var nämligen först när sökanden fick kännedom om hur den utvalda anbudsgivaren faktiskt hade gått till väga för att visa att vederbörande uppfyllde nämnda urvalskriterium som sökanden kunde utveckla sin argumentation på ett precist och riktat sätt. Kännedomen om att den utvalda anbudsgivaren de facto hade valt att lämna in en försäkran på heder och samvete, var nödvändig för att sökanden på ett förtjänstfullt sätt skulle kunna åberopa att den aktuella punkten i förfrågningsunderlaget var rättsstridig.
25

Tribunalen gör i den delen följande bedömning. Enligt artikel 142.3 i rättegångsreglerna får kommissionen, i egenskap av intervenient, visserligen inte framställa en invändning om rättegångshinder på eget initiativ (se, för ett liknande resonemang, dom av den 20 juni 2019, a&o hostel and hotel Berlin/kommissionen, T‑578/17, ej publicerad, EU:T:2019:437, punkt 36). Tribunalen är emellertid under alla omständigheter skyldig att pröva frågan, eftersom villkoren för att ta upp en talan till prövning hör till tvingande rätt (se, för ett liknande resonemang, beslut av den 25 januari 2017, Internacional de Productos Metálicos/kommissionen, T‑217/16, ej publicerat, EU:T:2017:37, punkt 24, och dom av den 20 juni 2019, a&o hostel and hotel Berlin/kommissionen, T‑578/17, ej publicerad, EU:T:2019:437, punkt 36).
46

För det tredje har sökanden förklarat att beloppet för denna finansiella säkerhet inte är fast utan föränderligt över tid, eftersom de finansiella säkerheterna i kraft av både den nationella lagstiftningen och unionslagstiftningen inte kan tillgås förrän efter det att gruvdriften upphört, eftersom beloppet för den finansiella säkerheten under driften ska justeras med periodiska intervall med hänsyn till de återställningsarbeten som krävs. Det skulle därmed inte finnas någon risk för den statliga budgeten när väl gruvdriften upphört. Eftersom beloppet för den finansiella säkerheten i föreliggande fall under år 2015 hade ändrats till en adekvat nivå för anläggningen i Súria och under år 2016 för anläggningen i Sallent/Balsareny, innan gruvdriften upphörde, skulle detta betyda att den spanska staten före det angripna beslutet inte vid något tillfälle hade varit utsatt för någon ekonomisk risk. Sökanden har som svar till kommissionen förklarat bland annat att bolaget förutom kaliumgruvorna förfogar över andra betydande tillgångar i Spanien, vilka staten skulle kunna tillgå för verkställande av skyldigheten att betala de obligatoriska återställningsåtgärderna, samt att företagsledarna enligt den spanska lagstiftningen kan åläggas att genomföra åtgärder som säkerställer uppfyllandet av de miljömässiga skyldigheterna.
6

Invändningen grundade sig på följande äldre varumärken, som samtliga omfattade varor i klass 12: – det nedan återgivna EU-figurmärket, som registrerats under nr 10397016: – det nedan återgivna EU-figurmärket, som registrerats under nr 4804522: – det nedan återgivna EU-figurmärket, som registrerats under nr 9045311: – det nedan återgivna finländska figurmärket, som registrerats under nummer 66240: – det nedan återgivna svenska figurmärket, som registrerats under nummer 385923: – det nedan återgivna svenska figurmärket, som varit föremål för en registreringsansökan den 22 augusti 2014: – det nedan återgivna, i Europeiska unionen välkända, varumärket: – det nedan återgivna, i unionen välkända, varumärket: – det nedan återgivna, i unionen välkända, varumärket:
18

Enligt fast rättspraxis är registrering av ett varumärke, som består av tecken eller upplysningar vilka dessutom används som reklamslogans, kvalitetsbeteckningar eller uttryck som uppmanar till köp av de varor eller tjänster som avses med varumärket, emellertid inte i sig utesluten på grund av att en sådan användning är möjlig. Ett varumärke, såsom till exempel en reklamslogan, som fyller andra funktioner än vad ett klassiskt varumärke fyller har emellertid endast särskiljningsförmåga, i den mening som avses i artikel 7.1 b i förordning 2017/1001, om det omedelbart kan uppfattas som en upplysning om det kommersiella ursprunget för de berörda varorna eller tjänsterna, så att omsättningskretsen utan risk för förväxling kan särskilja varumärkesinnehavarens varor eller tjänster från dem som har ett annat kommersiellt ursprung (dom av den 3 juli 2003, Best Buy Concepts/harmoniseringskontoret (BEST BUY), T-122/01, EU:T:2003:183, punkt 21, och dom av den 15 september 2009, Wella/harmoniseringskontoret (TAME IT), T-471/07, EU:T:2009:328, punkt 15).
345

För det tredje hänvisas det i skäl 673 i det angripna beslutet till ett internt e‑postmeddelande från en anställd vid Lufthansas kontor i Tokyo av den 30 oktober 2001, i vilket det beklagas att Lufthansa hade ”gått miste om möjligheten”, genom att inte ta initiativ till att i rätt tid lämna in en ansökan till japanska myndigheter avseende säkerhetstillägg, vilket medförde en ”försvagning” av ”alliansen med utländska fraktförare för att [fastställa säkerhetstilläggen] till 0,10–0,15 euro per [kilo]” och att ”de europeiska tungviktarna” AF, KLM, British Airways och sökanden ingav en ansökan avseende 500–600 japanska yen per flygfraktsedel. I nämnda skäl anges vidare att mottagaren av e-postmeddelandet överförde det internt och uppgav att denne fortfarande var positiv till att Lufthansa ingav en ansökan om ett säkerhetstillägg på 0,15 EUR per kilo och att det var ”säkert att övriga europeiskafraktförare skulle följa vårt exempel när vi tillkännager att vi kommer att gå i spetsen”.
165

Germanwings anser vidare att kommissionen även felaktigt har gjort gällande att den inte var skyldig att ex officio undersöka om det förelåg stöd av mindre betydelse, eftersom Germanwings inte ombad kommissionen att göra det under det administrativa förfarandet. Domen av den 22 januari 2013, Salzgitter/kommissionen (T‑308/00 RENV, EU:T:2013:30, punkt 121), som kommissionen har åberopat, saknar relevans, eftersom det avsnitt i domen som kommissionen stödjer sig på avser kriteriet om en åtgärds selektivitet och inte, som i förevarande fall, kriteriet om påverkan på handeln. Under det administrativa förfarande som föregick det beslut som bestreds i nämnda dom, hade Förbundsrepubliken Tyskland underlåtit att under det administrativa förfarandet hävda att en del av de omtvistade fördelar som sökanden i det aktuella målet hade erhållit inte var selektiva på grund av att den skatteordning som kommissionen skulle pröva förekom parallellt med en annan ordning. Denna underlåtenhet avser emellertid relevanta sakomständigheter och utgör således en fråga om faktiska omständigheter, medan den underlåtenhet som Germanwings påstår ha förekommit i förevarande fall avsåg att den omtvistade betalningen var av mindre betydelse och således en rättsfråga som kommissionen borde ha prövat ex officio.
157

Denna slutsats bekräftas av den bevisning som kommissionen på ett övertygande sätt har anfört i det angripna beslutet och under rättegången i tribunalen, bland annat den belgiska skatteförvaltningens officiella kommentarer till WIB och de officiella ställningstaganden som de belgiska myndigheterna gjorde innan den aktuella frågan uppkom (in tempore non suspecto), av vilka framgår att hamnar i princip träffas av den definition av ”bolag” som anges i artikel 2.5 WIB.
107

Tribunalen påpekar inledningsvis att för att visa att varumärket i fråga har förvärvat särskiljningsförmåga, kan klaganden inte åberopa all den bevisning som visar ett varumärke sammansatt av tre parallella ränder på jämnt avstånd från varandra. Av prövningen av den första delgrunden framgår nämligen att den relevanta bevisningen endast utgörs av den bevisning som visar varumärket så som det registrerats, eller som också visar former som vid en helhetsbedömning motsvarar den registrerade formen av varumärket, vilket utesluter former av användning som kännetecknas av en omvänd färgkombination eller av att andra väsentliga särdrag hos varumärket i fråga inte har iakttagits.
80

I detta avseende bör det erinras om att Loi no 93–122, du 29 janvier 1993, relative à la prévention de la corruption et à la transparence de la vie économique et des procédures publiques (lag nr 93–122 av den 29 januari 1993 om förebyggande av korruption och insyn i det ekonomiska livet och offentliga förfaranden, JORF av den 30 januari 1993, s. 1588), som innebar en liberalisering av marknaden för reguljär persontransport i hela Frankrike utom i regionen, antogs år 1993, det vill säga innan beslut CR 34–94 trädde i kraft, och att det senare datumet enligt den analys som kommissionen genomförde i det ifrågasatta beslutet sammanfaller med dagen för införandet av stödordningen i fråga.
75

Sökandena har dessutom bestritt att Republiken Grekland i det aktuella fallet kan åberopa principen rebus sic stantibus för att motivera ändringarna i deras avtalsrätt. Till stöd för detta argument framhåller sökandena för det första att de omtvistade statsobligationerna emitterades vid en tid då den internationella valutagemenskapen redan enhälligt hade krävt att statsobligationerna skulle knytas till klausuler om kollektivt agerande. För det andra skulle Republiken Grekland, trots sökandenas framställningar, avsiktligt ha avstått från att använda klausuler om kollektivt agerande vid emissionen av de omtvistade statsobligationerna. För det tredje skulle medlemsstaterna i april 2003 ha enats om behovet av att knyta emissionen av internationellt handlade obligationer till klausuler om kollektivt agerande (se bilaga 1 till ekonomiska och finansiella kommitténs rapport ECFIN/CEFCPE (2004) REP 50483 slutlig av den 12 november 2004, s. 7) och i september 2003 skulle ekonomiska och finansiella kommittén ha godkänt ett antal klausuler som förväntades kunna få tillämpning i villkoren för emissionen av obligationer. För det fjärde skulle ”centralbankscheferna i G 20-staterna” redan i november 2004 ha rekommenderat ett införande av klausuler om kollektivt agerande i avtalen för emissioner av obligationer i syfte att främja tillämpningen av majoritetsbeslut (se rekommendation av den 26 oktober 2004 med rubriken Report to the EFC‑Implementation of the EU commitment on Collective Action Clauses in documentation of International Debt Issurance). För det femte har farhågorna för att klausulerna om kollektivt agerande skulle kunna medföra högre riskpremier och därmed öka statens finansieringskostnad inte bekräftats i de studier som utfördes under 2003 av A. Richards och M. Gugiatti (The Use of Collective Action Clauses in New York Law Bonds of Sovereign Borrowers, Journal of International Law, 35 (2004) s. 815 ff; Szodruch, Staateninsolvenz und private Gläubiger, 2008, s. 226). Sökandena anser därför att om Republiken Grekland har beslutat att inte beträffande landets statsobligationer införa klausuler om kollektivt agerande, trots att det hade förts en debatt om införande av sådana rörande statsobligationerna, kunde landet inte när förhållandena ändrades, vid vilka just klausuler om kollektivt agerande ansågs påkallade, göra anspråk på att genomföra en omstrukturering med tillgripande av tvång.
28

Genom beslut av den 3 februari 2017 avslog den myndighet som är behörig att sluta anställningsavtal vid kommissionen (nedan kallad anställningsmyndigheten) klagomålet med motiveringen att sökanden, som även är belgisk medborgare, inte kan anses inte ha upprätthållit eller inte ha etablerat ett band till Belgien under den referensperiod som anges i artikel 4.1 b i bilaga VII till tjänsteföreskrifterna. Enligt anställningsmyndigheten hade sökanden under denna period, som omfattar den 15 juli 2006–15 juli 2016, sin hemvist i Bryssel, där han också gifte sig och fick tre barn. Under sex månader och två veckor, mellan februari och september 2013, utövade sökanden dessutom privat yrkesverksamhet i Bryssel såsom inhyrd personal, varför denna anställningsperiod inte kan anses ha utgjort arbete som utförts i en internationell organisation. Vidare har sökanden inte visat att han under augusti 2013, när han var arbetslös, var stadigvarande bosatt utanför Belgien.
91

Härav följer att det skäl som avser budgetmässiga och operativa begränsningar och det skäl som avser urvalsförfarandets natur, varken var för sig eller tillsammans, kan motivera den begränsning av sökandenas val av andraspråk för det aktuella uttagningsprovet som gjorts i det angripna meddelandet, särskilt eftersom dessa skäl inte visar varför detta val endast ska göras bland de tre språk som valts i förevarande fall, nämligen tyska, engelska och franska, och inga andra av unionens officiella språk. Kravet att nyanställda direkt måste kunna ta sig an sina arbetsuppgifter skulle däremot eventuellt kunna motivera en begränsning till just dessa tre språk (se, före ett liknande resonemang, dom av den 15 september 2016, Italien/kommissionen, T‑353/14 et T‑17/15, EU:T:2016:495, punkt 106 (ej publicerad) och där angiven rättspraxis.
1

Sökandebolagen, Toshiba Samsung Storage Technology Corp. (nedan kallat TSST Japan) och Toshiba Samsung Storage Technology Korea Corp. (nedan kallat TSST KR), är tillverkare och leverantörer av optiska diskenheter. TSST Japan är ett gemensamt bolag som ägs av bolaget Toshiba Corporation, med säte i Japan, och av bolaget Samsung Electronics Co., Ltd, med säte i Sydkorea. Under överträdelseperioden var TSST Japan moderbolag till TSST KR.
57

Av fast rättspraxis framgår att begreppet stöd enligt artikel 107.1 FEUF är mer allmänt än begreppet subvention, då det omfattar inte bara positiva förmåner, såsom själva subventionerna, utan också statliga interventioner som, i varierande former, minskar de kostnader som normalt ingår i ett företags budget och som därför, utan att vara subventioner i strikt mening, är av samma slag och har samma effekt (se, för ett liknande resonemang, dom av den 23 februari 1961, De Gezamenlijke Steenkolenmijnen in Limburg/Haute Autorité,30/59, EU:C:1961:2, sidan 39, dom av den 2 juli 1974, Italien/kommissionen, 173/73, EU:C:1974:71, punkt 33, dom av den 15 mars 1994, Banco Exterior de España, C‑387/92, EU:C:1994:100, punkt 13, och dom av den 15 november 2011, kommissionen och Spanien/Government of Gibraltar och Förenade konungariket Storbritannien och Nordirland, C‑106/09 P och C‑107/09 P, EU:C:2011:732, punkt 71).
10

I det angripna beslutet fann kommissionen för det första att den omtvistade åtgärden, som beviljats av IVF, tog statliga medel i anspråk och kunde tillskrivas Konungariket Spanien. För det andra fann kommissionen att mottagaren av stödet var Hércules CF och inte Fundación Hércules, som hade agerat som ett finansiellt bolag, särskilt med hänsyn till att syftet med åtgärden var att underlätta finansieringen av nyemissionen i Hércules CF. Vid tidpunkten för beviljandet av den omtvistade åtgärden var den ekonomiska situationen i Hércules CF enligt kommissionen att jämställa med den ekonomiska situationen i ett företag i svårigheter i den mening som avses i punkt 10 a och punkt 11 i gemenskapens riktlinjer för statligt stöd till undsättning och omstrukturering av företag i svårigheter (EUT C 244, 2004, s. 2) (nedan kallade riktlinjerna om undsättning och omstrukturering). Mot bakgrund av de kriterier som anges i kommissionens tillkännagivande om tillämpningen av artiklarna [107 FEUF] och [108 FEUF] på statligt stöd i form av garantier (EUT C 155, 2008, s. 10, nedan kallat tillkännagivandet om garantier), och med hänsyn till Hércules CF:s ekonomiska situation samt till villkoren för den statliga garanti som beviljats till förmån för bolaget, slog kommissionen fast att det var fråga om en otillbörlig fördel som kunde snedvrida eller hota att snedvrida konkurrensen och påverka handeln mellan medlemsstaterna. Vidare gjorde kommissionen, i det angripna beslutet, en beräkning av storleken på det stöd som Hércules CF påstods ha beviljats. Beräkningen gjordes på grundval av den gällande referensräntan i enlighet med kommissionens meddelande om en översyn av metoden för att fastställa referens- och diskonteringsräntor (EUT C 14, 2008, s. 6), eftersom det inte var möjligt att göra en meningsfull jämförelse på grundval av liknande transaktioner på marknaden. Vid beräkningen av storleken på det omtvistade stödet ansåg kommissionen att de aktier i Hércules CF som lämnats i pant till IVF, som motgaranti, var i princip värdelösa. Slutligen fann kommissionen i det angripna beslutet att det omtvistade stödet inte var förenligt med den inre marknaden, särskilt med beaktande av de principer och villkor som fastställs i riktlinjerna om undsättning och omstrukturering.
8

Inom ramen för de övergångsbestämmelser som det hänvisas till i bilaga XIII i de nya tjänsteföreskrifterna föreskriver artikel 31 i denna bilaga följande: ”1. Genom avvikelse från bilaga I avsnitt A punkt 2 ska följande tabell över grundtjänster i tjänstegrupp AST tillämpas på tjänstemän som är i tjänst den 31 december 2013: Ledande assistent under en övergångsperiod AST 10–AST 11 Assistent under en övergångsperiod AST 1–AST 9 Administrativ assistent under en övergångsperiod AST 1–AST 7 Stödmedarbetare under en övergångsperiod AST 1–AST 5 2. Tillsättningsmyndigheten ska med verkan från den 1 januari 2014 klassificera de tjänstemän som den 31 december 2013 var i tjänst i tjänstegrupp AST i följande typer av grundtjänster: a) Tjänstemän i lönegrad AST 10 eller AST 11 den 31 december 2013 ska klassificeras som ’Ledande assistent under en övergångsperiod’. b) Tjänstemän som inte omfattas av led a och som före den 1 maj 2004 tillhörde den tidigare kategori B, eller som före den 1 maj 2004 tillhörde de tidigare kategorierna C eller D och som placerats i tjänstegrupp AST utan begränsningar, samt tjänstemän som rekryterats från och med den 1 maj 2004, ska klassificeras som ’Assistenter under en övergångsperiod’. c) Tjänstemän som inte omfattas av leden a och b och som före den 1 maj 2004 tillhörde den tidigare kategori C ska klassificeras som ’Administrativa assistenter under en övergångsperiod’. d) Tjänstemän som inte omfattas av led a och b och som före den 1 maj 2004 tillhörde den tidigare kategori D ska klassificeras som ’Stödmedarbetare under en övergångsperiod’. 3. Klassificeringen i en kategori ska gälla till dess att tjänstemannen ges en ny funktion som motsvarar en annan kategori. Administrativa assistenter under en övergångsperiod och stödmedarbetare under en övergångsperiod kan endast klassificeras som ”Assistent” i enlighet med Bilaga I Avsnitt A genom det förfarande som anges i artiklarna 4 och 29.1 i tjänsteföreskrifterna. Befordran ska endast vara möjlig inom de karriärsystem som motsvarar varje typ av grundtjänst enligt punkt 1. …”
59

Konungariket Sverige har därefter gjort gällande att skillnaderna mellan de felfrekvenser som konstaterats efter användning av respektive kontrollmetod, som dessutom varierat i de bedömningar kommissionen gjort under handläggningen av ärendet, varit små eller till och med marginella, eftersom de i absoluta tal ligger på mellan 0,27 och 0,56 procent, vilket innebär att de ligger under gränsen på två procent, vilket är den felfrekvens som är bruklig i ärenden av detta slag enligt Europeiska unionens revisionsrätt. Vid förhandlingen har Konungariket Sverige upprepat det argumentet och hänvisat till tribunalens praxis som, enligt dess uppfattning, framgår av dom av den 16 februari 2017, Rumänien/kommissionen (T‑145/15, EU:T:2017:86). Enligt Konungariket Sverige är den konstaterade skillnaden under alla omständigheter alltför liten för att dra slutsatsen att en kompletterande kontroll saknas. Kommissionen har därför inte förmått styrka att det föreligger tvivel om effektiviteten av sådana kontroller, vilket krävs enligt de principer som följer av rättspraxis.
88

Enligt sökandena medför inkluderandet av barnpensioner i det inkomstbegrepp som är underkastat begränsningsregeln i artikel 81a i tjänsteföreskrifterna en sänkning av deras efterlevande- och barnpensioner såväl under perioden mellan den 1 juli 2012 och den 30 september 2013 som under perioden efter den 1 oktober 2013. Minskningen av dessa belopp följer av att det maximibelopp som föreskrivs i artikel 81a i tjänsteföreskrifterna överskrids med 1629,27 euro under den förstnämnda perioden och med 1576,92 euro under den sistnämnda perioden. Beaktandet av barnpensioner med 2088,90 euro vid fastställandet av detta maximibelopp har varit avgörande för minskningen av de pensioner som utbetalats till sökandena.
116

I detta hänseende har sökanden endast lämnat sin utsaga och gett in fotokopior av svartvita fotografier av dålig kvalitet av något som liknar en förstörd byggnad, utan att anföra någon omständighet som kan medföra ett ifrågasättande av rådets påståenden och den dokumentation som denna institution grundat sig på i förevarande fall. Sökanden hade nämligen kunnat ge in stadgar, avtal eller andra handlingar för att intyga sina affärs- eller yrkesverksamheter eller till och med för att visa att all verksamhet upphört. Tribunalen konstaterar dessutom att denna utsaga, som kommer från sökanden själv, endast har ett svagt bevisvärde.