Domstolens dom den 12 juli 1979. - Caisse régionale d'assurance maladie de Lille (CRAM) mot Diamante Toia, gift Palermo. - Begäran om förhandsavgörande: Cour d'appel i Douai. - Social trygghet - Villkor avseende medborgarskap. - Mål 237/78.



Rättsfallssamling 1979 s. 02645

Grekisk specialutgåva s. 00293

Svensk specialutgåva s. 00491

Finsk specialutgåva s. 00525

Spansk specialutgåva s. 01305



Sammanfattning

Parter

Föremål för talan

Domskäl

Beslut om rättegångskostnader

Domslut



Nyckelord

1. Social trygghet för migrerande arbetstagare - gemenskapsregler - materiellt tillämpningsområde - medlemsstaternas förklaringar - effekter

(artiklarna 5 och 96 i rådets förordning (EEG) nr 1408/71)

2. Social trygghet för migrerande arbetstagare - likabehandling - förtäckt diskriminering - förbud

(artikel 3.1 i rådets förordning nr (EEG) 1408/71)

3. Social trygghet för migrerande arbetstagare - gemenskapsregler - materiellt tillämpningsområde - system som eftersträvar ett befolkningspolitiskt mål - uteslutning - inte

4. Social trygghet för migrerande arbetstagare - gemenskapsregler - materiellt tillämpningsområde - förmån vid ålderdom som inte bygger på avgiftsplikt - räckvidd

(artiklarna 2.1, 3.1, 4.1 c och 4.2 i rådets förordning (EEG) nr 1408/71)

Sammanfattning

1. Det faktum att en medlemsstat har nämnt ett bestämt bidrag i en förklaring som har anmälts och offentliggjorts, i enlighet med bestämmelserna i artiklarna 5 och 96 i rådets förordning (EEG) nr 1408/71, skall godkännas som bevis för att de förmåner som är knutna till detta bidrag utgör sociala trygghetsförmåner i den mening som avses i förordningen.

2. Regeln om likabehandling i artikel 3.1 i rådets förordning (EEG) nr 1408/71 förbjuder inte bara öppen diskriminering grundad på nationaliteten hos de personer som är förmånsberättigade enligt systemen för social trygghet, utan även all förtäckt diskriminering som, genom tillämpning av andra särskiljande kriterier, faktiskt leder till samma resultat. Detta kan vara fallet med en bestämmelse som gör beviljandet av ett bidrag till mödrar beroende av hennes barns medborgarskap.

3. Förordning (EEG) nr 1408/71 skiljer inte mellan de system för social trygghet för vilka den gäller beroende på om dessa system eftersträvar befolkningspolitiska mål eller inte.

4. Artiklarna 2.1, 3.1, 4.1 c och 4.2 i förordning (EEG) nr 1408/71 skall tolkas på så sätt att beviljandet till mödrar av en förmån vid ålderdom, som inte bygger på avgiftsplikt, varken kan göras beroende av den förmånsberättigade moderns eller hennes barns medborgarskap, under förutsättning att det rör sig om medborgarskap i en av medlemsstaterna.

Parter

I mål 237/78

har Cour d'appel i Douai till domstolen gett in en begäran om förhandsavgörande enligt artikel 177 i EEG-fördraget i det mål som pågår vid den nationella domstolen mellan

Caisse régionale d'assurance maladie (CRAM), i Lille

och

Diamante Toia, gift Palermo.

Föremål för talan

Begäran avser tolkningen av artiklarna 2.1, 3.1, 3.3, 4.1 c och 4.2 i rådets förordning (EEG) nr 1408/71 om tillämpningen av systemen för social trygghet när anställda, egenföretagare eller deras familjer flyttar inom gemenskapen (EGT nr L 149, s. 2, fransk version; svensk specialutgåva, del 05, volym 01).

Domskäl

1 Genom dom av den 10 oktober 1978, som inkom till domstolen den 30 oktober 1978, har Cour d'appel i Douai, i enlighet med artikel 177 i EEG-fördraget, ställt en fråga till domstolen om tolkningen av rådets förordning (EEG) nr 1408/71 om tillämpningen av systemen för social trygghet när anställda, egenföretagare eller deras familjer flyttar inom gemenskapen.

2 Denna fråga har uppkommit under en tvist om ett beslut av Caisse régionale d'assurance maladie i Lille, varigenom en moder, som är italiensk medborgare och som bor i Frankrike, vägrades det bidrag till mödrar som föreskrivs i artikel L 640 i den franska lagen "Code de la sécurité sociale".

3 Enligt den bestämmelsen skall nämnda bidrag beviljas till kvinnor som är franska medborgare, har fyllt 65 år, saknar tillgångar, är maka till en löntagare och som har fostrat och haft försörjningsplikt för minst fem barn i minst nio år innan barnen fyllde 16 år. Dessutom skall barnen enligt artikel 1 i kungörelse 50-67 av den 16 januari 1950, ändrad 1956, vara franska medborgare vid tidpunkten då rättigheten förvärvades.

4 I det föreliggande fallet vägrades det ifrågavarande bidraget av det skälet att fem av moderns sju barn inte var franska medborgare, utan sedan födseln innehade italienskt medborgarskap. Under förfarandet har Caisse régionale klargjort att den inte invänder mot det faktum att modern inte själv är fransk medborgare.

5 Mot bakgrund av dessa omständigheter har Cour d'appel frågat hur artiklarna 2.1, 3.1, 3.3, 4.1 c och 4.2 i förordning (EEG) nr 1408/71 skall tolkas när det gäller beviljandet av en förmån vid ålderdom, som inte bygger på avgiftsplikt och som i princip är förbehållen franska medborgare.

6 Vad gäller det materiella tillämpningsområdet för förordning (EEG) nr 1408/71 framgår det av artikel 4.1 c och 4.2 att förordningen gäller alla allmänna och särskilda system för social trygghet som rör förmåner vid ålderdom, oavsett om de bygger på avgiftsplikt eller inte.

7 I artikel 5 i förordningen föreskrivs att "I förklaringar som skall anmälas och offentliggöras enligt artikel 96 skall medlemsstaterna närmare ange den lagstiftning och de system som avses i artikel 4.1 och 4.2...". I den förklaring som har anmälts av Frankrike (EGT nr C 12, 1973, s. 11, fransk version; vid översättningen fanns ingen svensk version att tillgå) förekommer bidrag till äldre arbetstagare och bidrag till mödrar (volym VII i Code de la sécurité sociale).

8 Det faktum att en medlemsstat har nämnt ett sådant bidrag i sin förklaring skall godkännas som bevis för att de förmåner som är knutna till detta är sociala trygghetsförmåner i den mening som avses i förordning (EEG) nr 1408/71.

9 Vad gäller den personkrets som omfattas av förordningen, fastställs i artikel 2.1 att förordningen gäller familjemedlemmar och efterlevande till anställda som är medborgare i en medlemsstat och bosatta inom en annan medlemsstats territorium, och som omfattas eller har omfattats av lagstiftningen i en eller flera medlemsstater som avser de grenar och system för social trygghet som förordningen omfattar. I artikel 3.1, som handlar om likabehandling, fastställs att dessa personer har samma rättigheter enligt en medlemsstats lagstiftning som denna medlemsstats egna medborgare.

10 Av detta följer att Caisse régionale i det föreliggande fallet med rätta har beslutat att inte invända mot det faktum att modern inte är fransk medborgare.

11 Av skälen till domen om hänskjutande framgår dock att det ifrågavarande tolkningsproblemet inte bara berör moderns, utan även hennes barns, medborgarskap.

12 I detta sammanhang bör det påpekas att regeln om likabehandling i artikel 3.1 i förordningen inte bara förbjuder öppen diskriminering grundad på nationaliteten hos de personer som är förmånsberättigade enligt systemen för social trygghet, utan även all förtäckt diskriminering som, genom tillämpning av andra särskiljande kriterier, faktiskt leder till samma resultat.

13 Ett villkor avseende barnens medborgarskap, såsom det som föreskrivs i den franska lagen, kan faktiskt leda till det resultatet att en moder som är utländsk medborgare endast i undantagsfall kan komma i åtnjutande av bidraget. Hon kommer särskilt att missgynnas i förhållande till mödrar som är medborgare i bosättningslandet, i de fall då barnens medborgarskap enligt lagstiftningen i ursprungslandet och i bosättningslandet i princip beror på föräldrarnas medborgarskap, vilket är fallet enligt såväl den italienska som den franska lagstiftningen.

14 Villkoret avseende barnens medborgarskap skall därför betraktas som indirekt diskriminering, såvida det inte är motiverat av objektiva skillnader.

15 En sådan motivering kan inte grundas på den omständigheten, som Caisse régionale har anfört, att syftet med bidraget till mödrar är att öka nativiteten i Frankrike. För det första har Cour d'appel, som ensam är behörig att tolka den franska lagstiftningen i det föreliggande fallet, definierat bidraget till mödrar som en förmån vid ålderdom, som inte bygger på avgiftsplikt. För det andra skiljer förordning (EEG) nr 1408/71 inte mellan de system för social trygghet för vilka den gäller beroende på om dessa system eftersträvar befolkningspolitiska mål eller inte.

16 Eftersom det handlar om en förmån vid ålderdom kan inte heller villkoret avseende barnens medborgarskap betraktas som en bestämmelse som syftar till att förhindra sammanträffande av liknande förmåner som beviljas med stöd av olika medlemsstaters lagstiftning. Om ett sådant problem uppkommer måste det lösas inom ramen för gemenskapsrätten i enlighet med de kriterier som normalt gäller för sådana fall.

17 Inga andra skäl har framförts till domstolen som styrker att villkoret avseende barnens medborgarskap grundas på en objektiv skillnad. Slutsatsen blir att det omtvistade villkoret leder till en indirekt diskriminering av medborgare från medlemsstater som omfattas av de system för social trygghet för vilka förordning (EEG) nr 1408/71 gäller.

18 Under dessa omständigheter saknas det anledning att undersöka hur artikel 3.3 i förordningen skall tolkas, vilken handlar om i vilken utsträckning förmåner enligt bestämmelser i konventioner om social trygghet, som har ingåtts mellan medlemsstater, omfattar personer för vilka förordningen gäller.

19 Svaret på frågan blir alltså följande. Artiklarna 2.1, 3.1, 4.1 c och 4.2 i förordning (EEG) nr 1408/71 skall tolkas på så sätt att beviljandet till mödrar av en förmån vid ålderdom, som inte bygger på avgiftsplikt, varken kan göras beroende av den förmånsberättigade moderns eller hennes barns medborgarskap, under förutsättning att det rör sig om medborgskap i en av medlemsstaterna.

Beslut om rättegångskostnader

20 De kostnader som har förorsakats Italiens regering samt Europeiska gemenskapernas kommission, som har inkommit med yttrande till domstolen, är inte ersättningsgilla.

21 Eftersom förfarandet i förhållande till parterna i målet vid den nationella domstolen utgör ett led i beredningen av samma mål, ankommer det på den domstolen att besluta om rättegångskostnaderna.

Domslut

På dessa grunder beslutar

DOMSTOLEN

-angående de frågor som genom dom av den 10 oktober 1978 förts vidare av Cour d'appel i Douai - följande dom:

Artiklarna 2.1, 3.1, 4.1 c och 4.2 i förordning (EEG) nr 1408/71 skall tolkas på så sätt att beviljandet till mödrar av en förmån vid ålderdom, som inte bygger på avgiftsplikt, varken kan göras beroende av den förmånsberättigade moderns eller hennes barns medborgarskap, under förutsättning att det rör sig om medborgskap i en av medlemsstaterna.