ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
4

I artikel 30 i gemenskapens tullkodex föreskrivs följande: ”1. Om tullvärdet inte kan fastställas enligt artikel 29, skall det fastställas genom att punkt 2 a, b, c och d genomgås i ordningsföljd fram till det första stycke enligt vilket det kan fastställas om inte annat följer av förbehållet att ordningen för tillämpning av c och d skall kastas om på deklarantens begäran. Det är endast när tullvärdet inte kan fastställas enligt ett visst stycke som bestämmelserna i nästa stycke, enligt den ordning som fastställs i denna punkt, kan tillämpas. 2. Det tullvärde som fastställs enligt denna artikel skall vara a) transaktionsvärdet på identiska varor som sålts för export till gemenskapen och exporterats vid samma eller nästan samma tidpunkt som de varor som skall värderas, b) transaktionsvärdet på liknande varor som sålts för export till gemenskapen och exporterats vid samma eller nästan samma tidpunkt som de varor som skall värderas, c) det värde som grundas på det styckepris för vilket de importerade varorna eller identiska eller liknande importerade varor säljs inom gemenskapen i den största sammanlagda kvantiteten till personer som inte är närstående säljarna, d) det beräknade värde som består av summan av – kostnaden för eller värdet av material och tillverkning eller annan bearbetning som använts vid framställningen av de importerade varorna, – ett belopp för vinst och allmänna omkostnader som är lika med det som vanligen återfinns vid försäljning av varor av samma klass eller slag som de varor som är under värdering och som tillverkats i exportlandet för export till gemenskapen, – kostnaden för eller värdet på de poster som avses i artikel 32.1 e. 3. Alla ytterligare villkor och regler för tillämpningen av punkt 2 skall fastställas enligt kommittéförfarandet.”
12

Artikel 2 i Ordonanța de urgență a Guvernului nr. 3/2015 pentru aprobarea schemelor de plăți care se aplică în agricultură în perioada 2015 - 2020 și pentru modificarea articolului 2 din Legea nr. 36/1991 privind societățile agricole și alte forme de asociere în agricultură (brådskande regeringsdekret nr 3/2015 om godkännande av ersättningssystem som tillämpas inom jordbruket under perioden 2015–2020 och om ändring av artikel 2 i lag nr 36/1991 om jordbruksföretag och andra former av sammanslutningar på jordbruksområdet), av den 18 mars 2015, i den version som var i kraft per den 1 juli 2015 (Monitorul Oficial al României, del I, nr 191 av den 23 mars 2015) (nedan kallat ”dekret nr 3/2015”), föreskrivs följande: ”(1) I detta dekret avses med följande begrepp och uttryck: … f) jordbrukare: en fysisk eller juridisk person eller någon form av sammanslutning av fysiska eller juridiska personer, oavsett dess rättsliga ställning, vars jordbruksföretag ligger i Rumänien och som bedriver jordbruksverksamhet, … (2) Uttrycket ’jordbruksverksamhet’ i punkt 1 f avser, i förekommande fall: … d) att på jordbruksarealer som vanligtvis hålls i ett skick som lämpar sig för bete eller odling bedriva en minimiverksamhet genom att antingen låta de djur som jordbrukaren använder beta där med en garanterad djurtäthet på minst 0,3 djurenheter/[hektar] eller genom att slå permanenta betesmarker åtminstone en gång om året i enlighet med bestämmelserna i specialregelverket om betessektorn. …”
–

HUS Ltd (Plovdiv, Bulgarien) (användare, medlem i ett konsortium kallat ”Consortium for Imports of Hot-Rolled Flats”, som är ett konsortium för import av varmvalsade platta produkter),
33

Det är av denna anledning som det har slagits fast att rätten till ordinarie lön under den årliga betalda semesterperioden syftar till att göra det möjligt för arbetstagaren att faktiskt ta ut de semesterdagar som han eller hon har rätt till. För det fall den ersättning som enligt artikel 7.1 i direktiv 2003/88 ska utbetalas för årlig betald semester är lägre än den normala lön som arbetstagaren erhåller under perioder av verkligt arbete, uppstår risken att arbetstagaren förleds att inte ta ut sin årliga betalda semester, åtminstone under perioder av sådant arbete, eftersom detta, under dessa perioder, skulle leda till lägre lön (dom av den 13 december 2018, Hein, C‑385/17, EU:C:2018:1018, punkt 44 och där angiven rättspraxis).
18

I artikel 3 i beslutet, med rubriken ”Definitioner”, angavs följande: ”I detta beslut gäller följande definitioner: … b) delanläggning med produktriktmärke: insatsvaror, utgående varor och motsvarande utsläpp relaterade till produktionen av en produkt för vilken riktmärke anges i bilaga I. c) delanläggning med värmeriktmärke: insatsvaror, utgående varor och motsvarande som inte omfattas av en delanläggning med produktriktmärke, relaterade till produktion eller import från en anläggning eller annan enhet som omfattas av EU-systemet, eller båda, av mätbar värme som – förbrukas inom anläggningens gränser vid tillverkning av produkter, vid produktion av mekanisk energi som inte används vid elproduktion, vid uppvärmning eller kylning med undantag av förbrukning för elproduktion, eller – exporteras till en anläggning eller annan enhet som inte omfattas av EU-systemet med undantag av förbrukning för elproduktion. d) delanläggning med bränsleriktmärke: insatsvaror, utgående varor och motsvarande som inte omfattas av en delanläggning med produktriktmärke relaterade till produktion av icke mätbar värme genom förbränning av bränsle som förbrukas vid tillverkning av produkter, eller vid produktion av mekanisk energi som inte används för elproduktion, uppvärmning eller kylning med undantag av förbrukning vid elproduktion, inbegripet säkerhetsfackling. e) mätbar värme: ett nettovärmeflöde som transporteras genom identifierbara rör eller kanaler med hjälp av ett värmetransportmedium såsom ånga, varmluft, vatten, olja, metallsmälta och salter, och för vilket en värmemätare är installerad eller kan installeras. … g) icke mätbar värme: all annan värme än mätbar värme. h) delanläggning med processutsläpp: växthusgasutsläpp förtecknade i bilaga I till direktiv [2003/87] andra än [CO2], som inträffar utanför systemgränserna för ett produktriktmärke som ingår i bilaga I, eller [utsläpp av CO2] som inträffar utanför systemgränserna för ett produktriktmärke som ingår i bilaga I, på grund av någon av följande verksamheter samt utsläpp som härrör från förbränning av ofullständigt oxiderat kol producerat som ett resultat av följande verksamheter i syfte att producera mätbar värme, icke mätbar värme eller el, under förutsättning att utsläpp som skulle ha inträffat vid förbränning av en mängd naturgas som motsvarar det tekniskt användbara energiinnehållet i det förbrända ofullständigt oxiderade kolet dras ifrån: i) Kemisk eller elektrolytisk reduktion av metallföreningar i metallmalmer, koncentrat och sekundärmaterial. ii) Avskiljning av orenheter från metaller och metallföreningar. iii) Sönderfall av karbonater, utom sådana som används för rökgastvätt. iv) Kemiska synteser där det kolhaltiga materialet ingår i reaktionen, i ett primärt syfte som inte är värmegenerering. v) Användning av kol som innehåller tillsatser eller råmaterial i ett primärt syfte som inte är värmegenerering. vi) Kemisk eller elektrolytisk reduktion av oxider av halvmetaller eller icke-metaller såsom kiseloxider och fosfater. …”
52

Mot bakgrund av den ovan anförda följer att tolkningsfrågorna ska besvaras enligt följande. Artikel 11.2 i förordning nr 6/2002 ska tolkas så, att tillgängliggörande för allmänheten av bilder av en produkt, såsom offentliggörandet av fotografier av en bil, medför att en formgivning för en del av denna produkt, i den mening som avses i artikel 3 a i denna förordning, eller för en beståndsdel i nämnda produkt, såsom en sammansatt produkt, i den mening som avses i artikel 3 c och i artikel 4.2 c i samma förordning, har gjorts tillgänglig för allmänheten, under förutsättning att utseendet av denna del eller beståndsdel tydligt kan identifieras i samband med detta offentliggörande. För att det ska kunna prövas huruvida detta utseende uppfyller kravet på särprägel i artikel 6.1 i samma förordning, är det nödvändigt att den ifrågavarande delen eller beståndsdelen utgör ett synligt delområde på produkten eller den sammansatta produkten, som är avgränsat genom linjer, konturer, färger, former eller en särskild ytstruktur.
6

I artikel 3 i direktivet anges följande: ”För att komma i fråga för återbetalning skall varje skattskyldig person som avses i artikel 2 och som inte har tillhandahållit några varor eller tjänster som anses tillhandahållna i det landets territorium göra följande: a) Till den behöriga myndighet som avses i artikel 9 första stycket lämna en ansökan utformad enligt den förlaga som ingår i bilaga A samt bifoga fakturor eller importhandlingar i original. Medlemsstaterna skall tillhandahålla sökandena skriftliga upplysningar som i vart fall skall innehålla de uppgifter som anges i bilaga C. b) Förete bevis, i form av ett intyg utfärdat av behörig myndighet i den stat i vilken han är etablerad, om att han betraktas som skattskyldig vad gäller mervärdesskatt i den staten. Då den behöriga myndighet som avses i artikel 9 första stycket redan innehar sådant intyg, skall den skattskyldiga personen inte vara tvungen att förete nytt intyg under en tid av ett år från den dag då det första intyget utfärdades av myndigheten i den stat i vilken han är etablerad. Medlemsstaterna får inte utfärda sådana intyg till skattskyldiga personer som åtnjuter skattebefrielse i enlighet med artikel 24.2 i [sjätte mervärdesskattedirektivet]. c) Skriftligen intyga att han inte har tillhandahållit några varor eller tjänster som anses ha tillhandahållits i landets territorium under den period som avses i artikel 7.1 första stycket första och andra meningarna. d) Åta sig att återbetala varje belopp som felaktigt utbetalats.”
9

Under rubriken ”Ändring av kontrakt under löptiden” föreskrivs följande i artikel 72 i direktiv 2014/24: ”1. Kontrakt och ramavtal får ändras utan nytt upphandlingsförfarande enligt detta direktiv i följande fall: … e) om ändringarna, oberoende av deras värde, inte är väsentliga i den mening som avses i punkt 4. Upphandlande myndigheter som har ändrat ett kontrakt i de fall som anges i leden b och c i denna punkt ska offentliggöra ett meddelande om detta i Europeiska unionens officiella tidning. Ett sådant meddelande ska innehålla de uppgifter som anges i del G i bilaga V och ska offentliggöras i enlighet med artikel 51. … 4. En ändring av ett kontrakt eller ett ramavtal under dess löptid ska anses vara väsentlig i den mening som avses i punkt 1 e om ändringen innebär att kontraktet eller ramavtalet till sin art skiljer sig väsentligt från det kontrakt eller ramavtal som ursprungligen ingicks. Utan att det påverkar punkterna 1 och 2 ska en ändring i alla händelser anses vara väsentlig om ett eller flera av följande villkor är uppfyllt: a) I och med ändringen införs nya villkor som, om de hade ingått i det ursprungliga upphandlingsförfarandet, skulle ha medfört att andra anbudssökande getts tillträde än de som ursprungligen valdes eller att andra anbud än de som ursprungligen godkändes skulle ha godkänts eller skulle ha medfört ytterligare deltagare i upphandlingsförfarandet. b) Ändringen innebär att kontraktets eller ramavtalets ekonomiska jämvikt ändras till förmån för entreprenören på ett sätt som inte medgavs i det ursprungliga kontraktet eller ramavtalet. c) Ändringen medför att kontraktets eller ramavtalets omfattning utvidgas betydligt. d) Om den entreprenör som den upphandlande myndigheten ursprungligen hade tilldelat kontraktet byts ut mot en ny entreprenör i andra fall än de som avses i punkt 1 d. 5. Ett nytt upphandlingsförfarande i enlighet med detta direktiv ska krävas för andra ändringar av bestämmelserna i ett offentligt kontrakt eller ett ramavtal under löptiden än de som avses i punkterna 1 och 2. ”
43

Under sådana omständigheter kan nämligen medlemsstaternas skyldighet som föreskrivs i direktiv 2006/126 att ömsesidigt erkänna giltigheten av körkort för kategorierna AM, A1, A, A2, B, B1 och BE som utfärdats av andra medlemsstater inte tillämpas ex officio på förnyelser av dessa körkort, eftersom villkoren för förnyelse kan skilja sig åt mellan medlemsstaterna.
12

Artikel 6 i det nämnda direktivet, med rubriken ”Rätt till prövning av ansökan”, har följande lydelse: ”1. Om en person ansöker om internationellt skydd vid en myndighet som enligt nationell rätt är behörig att registrera sådana ansökningar ska denna diarieföring ske senast tre arbetsdagar efter det att ansökan gjorts. Om ansökan om internationellt skydd görs vid en annan myndighet som kan förväntas få ta emot sådana ansökningar men som inte är behörig att registrera dem i enlighet med nationell rätt ska medlemsstaterna säkerställa att diarieföringen sker senast sex arbetsdagar efter det att ansökan gjorts. Medlemsstaterna ska säkerställa att de andra myndigheter som kan förväntas få ta emot ansökningar om internationellt skydd, till exempel polisen, gränsbevakningen, invandringsmyndigheterna och personalen vid förvarsanläggningar har relevant information och att deras personal erhåller nödvändig utbildning med hänsyn till utförandet av sina uppgifter och sitt ansvar och instrueras att upplysa sökande om var och hur ansökningar om internationellt skydd kan lämnas in. 2. Medlemsstaterna ska se till att en person som har ansökt om internationellt skydd har en faktisk möjlighet att lämna in sin ansökan så snart som möjligt. Om sökanden inte lämnar in sin ansökan får medlemsstaterna tillämpa artikel 28 i enlighet därmed. 3. Utan att det påverkar tillämpningen av punkt 2 får medlemsstaterna ställa som krav att ansökningar om internationellt skydd ska lämnas in personligen och/eller på en angiven plats. 4. Utan hinder av punkt 3 ska en ansökan om internationellt skydd anses ha lämnats in när en blankett har lämnats in av sökanden eller en officiell rapport inkom till de behöriga myndigheterna i den berörda medlemsstaten i enlighet med nationell rätt. 5. Om ett stort antal tredjelandsmedborgare eller statslösa personer ansöker om internationellt skydd samtidigt, med följden att det i praktiken blir mycket svårt att respektera den tidsfrist som föreskrivs i punkt 1, får medlemsstaterna besluta att tidsfristen ska förlängas till tio arbetsdagar.”
12

I artikel 6 i decreto legislativo del 20 dicembre 2007, n. 261, recante revisione del decreto legislativo 19 agosto 2005, n. 191, recante attuazione della direttiva 2002/98/CE che stabilisce norme di qualità e di sicurezza per la raccolta, il controllo, la lavorazione, la conservazione e la distribuzione del sangue umano e dei suoi componenti (lagstiftningsdekret nr 261 av den 20 december 2007 om ändring av lagstiftningsdekret nr 191 av den 19 augusti 2005 om införlivande av direktiv 2002/98/EG om fastställande av kvalitets- och säkerhetsnormer för insamling, kontroll, framställning, förvaring och distribution av humanblod och blodkomponenter) (GURI nr 19, av den 23 januari 2008, nedan kallat lagstiftningsdekret nr 261/2007), föreskrivs följande: ”1. Den enhet som inrättningen för blodverksamhet tillhör ska utse den ansvariga personen för denna inrättning. Den ansvariga personen ska utföra följande arbetsuppgifter a) se till att varje enhet med blod eller blodkomponenter, oavsett vad de skall användas till, har samlats in och kontrollerats i enlighet med gällande bestämmelser, och att blod och blodkomponenter som är avsedda för transfusion har framställts, förvarats, distribuerats och tilldelats i enlighet med dessa bestämmelser, b) lämna den information som krävs i samband med förfarandena för tillstånd och ackreditering, c) säkerställa att inrättningarna för blodverksamhet uppfyller kraven i artiklarna 7–11. 2. Den ansvariga person som avses i punkt 1 ska inneha ett examensbevis i medicin och kirurgi och uppfylla de krav som föreskrivs i gällande bestämmelser för att få tillträde till en ledande befattning vid en komplex struktur inom disciplinen transfusionsmedicin.”
21

Kommissionen konstaterade att deltagarna i den konkurrensbegränsande samverkan regelbundet kontaktade varandra och att kontakterna, i huvudsak per telefon, skedde oftare i samband med upphandlingsförfarandena, under vilka flera telefonsamtal per dag ägde rum bilateralt mellan vissa deltagare i den konkurrensbegränsande samverkan. Kommissionen preciserade att generellt sett var vissa bilaterala kontakter mellan deltagarna i den konkurrensbegränsande samverkan i allmänhet mer frekventa än andra.
46

Xinyi PV har för det första uppfattat kommissionens argument på så sätt att formuleringen ”i fråga om tillverkning och försäljning av den berörda likadana produkten” i artikel 2.7 b i grundförordningen, enligt kommissionen endast avser den första delen av det första kriteriet för beviljande av marknadsekonomisk status som avses i artikel 2.7 c första strecksatsen i grundförordningen. En sådan tolkning skulle strida mot själva ordalydelsen i artikel 2.7 c tredje strecksatsen i nämnda förordning, som särskilt avser produktionskostnaderna för den likadana produkten. Kommissionen har för övrigt underlåtit att förklara syftet med de andra fyra kriterierna för beviljande av marknadsekonomisk status, om det inte är att ge en exportör tillåtelse att tillämpa de inhemska kostnaderna och försäljningspriserna i Kina under undersökningsperioden, om dessa kostnader och försäljningspriser kan användas för att beräkna normalvärdet. Kommissionen har tolkat dessa andra kriterier utan att sätta dem i samband med syftet med artikel 2.7 b och c i grundförordningen.
10

I artikel 75.2 i Lietuvos Respublikos darbo kodeksas (Republiken Lituens lag om arbete), i den lydelse som är tillämplig i det nationella målet (nedan kallad lagen om arbete), föreskrivs följande: ”Ett bemanningsföretag ska se till att en uthyrd arbetstagares lön för arbete som utförts för ett kundföretag är minst lika hög som den lön som skulle betalats om kundföretaget hade anställt den uthyrda arbetstagaren enligt ett anställningsavtal för att inneha samma tjänst. Detta gäller dock inte när arbetstagare som hyrs ut av bemanningsföretag har ingått ett avtal om tillsvidareanställning hos ett sådant företag och fortsätter att uppbära lön från bemanningsföretaget under tiden mellan uppdragen och den lön som utbetalas under perioderna mellan uppdragen är lika hög som den som erhålls under uppdragen. Kundföretaget är subsidiärt ansvarigt för fullgörandet av skyldigheten att utbetala en lön till den uthyrda arbetstagaren för det arbete som utförts för kundföretaget som är minst lika hög som den lön som skulle betalats om kundföretaget hade anställt den uthyrda arbetstagaren enligt ett anställningsavtal för att inneha samma tjänst. Vid fullgörandet av denna skyldighet ska kundföretaget på bemanningsföretagets begäran lämna information om den lön som betalas till motsvarande kategori av arbetstagare som är anställda hos kundföretaget.”
99

För det andra har klaganden gjort gällande att motiveringen i det omtvistade beslutet har ersatts vad gäller identifieringen av syftet med referenssystemet. Klaganden har gjort gällande att syftet att ”säkerställa en viss konsekvens mellan den skattemässiga och den redovisningsmässiga behandlingen av mervärdet”, som nämns i punkt 108 i den överklagade domen, varken nämns i det omtvistade beslutet eller i de yttranden som Konungariket Spanien gav in under det administrativa förfarandet. Klaganden har vidare hävdat att påståendet att skattebestämmelserna om mervärde har ett sådant syfte under alla omständigheter är godtyckligt och ogrundat.
92

Epsu har vidare gjort gällande att tribunalen gjorde sig skyldig till felaktig rättstillämpning i punkt 112 i den överklagade domen genom att ”dra paralleller” till domen av den 23 april 2018, One of Us m.fl./kommissionen (T‑561/14, EU:T:2018:210), som meddelades i fråga om europeiska medborgarinitiativ. Enligt Epsu har inte det förfarande som anges i artiklarna 154 och 155 FEUF någon likhet med medborgarinitiativförfarandet, dels eftersom ett sådant varken utgör ett förfarande för förhandlingar om kollektivavtal eller avser utövandet av en grundläggande rättighet som skyddas av artikel 28 i Europeiska unionens stadga om de grundläggande rättigheterna, dels eftersom de som inleder ett sådant förfarande inte deltar i utformningen av lagstiftningsförslagets text.
34

Härav följer att begreppet arbetstid, i den mening som avses i direktiv 2003/88, omfattar samtliga jourperioder, inklusive bakjoursperioder, under vilka de krav som arbetstagaren är skyldig att iaktta är av sådan art att de objektivt och i väsentlig mån påverkar arbetstagarens möjligheter att under dessa perioder fritt förfoga över den tid under vilken hans eller hennes tjänster inte tas i anspråk och att ägna sig åt sina egna intressen under denna tid (se, för ett liknande resonemang, dom av den 9 mars 2021, Radiotelevizija Slovenija (Jour på en avlägsen plats), C‑344/19, EU:C:2021:182, punkt 37).
28

Det följer således av fast rättspraxis att även om beskattningsbara personers rätt att, från den mervärdesskatt som de är skyldiga att betala in, dra av den mervärdesskatt som de ska betala eller har betalat vid förvärv av varor och tjänster, utgör en grundläggande princip i det gemensamma system för mervärdesskatt som har inrättats genom unionslagstiftningen, och följaktligen garanterar en fullständig neutralitet beträffande skattebördan för all ekonomisk verksamhet, oavsett syfte och resultat, under förutsättning att verksamheten i princip är mervärdesskattepliktig i sig, så kan denna rätt enligt artikel 178 a i direktiv 2006/112 i princip först utövas när den beskattningsbara personen innehar en faktura (se, för ett liknande resonemang, dom av den 21 mars 2018, Volkswagen, C‑533/16, EU:C:2018:204, punkterna 37, 38, 42 och 43 och där angiven rättspraxis).
17

I artikel 97 ZObr avseende jourtjänst föreskrivs följande: ”1) Med jourtid avses den tid då en arbetstagare ska vara tillgänglig för att arbeta på arbetsplatsen, på en av arbetsgivaren bestämd plats eller i hemmet. 2) Jourtid ingår inte i den obligatoriska arbetstid som arbetstagaren ska fullgöra per vecka eller per månad. Om arbetstagaren faktiskt måste arbeta under jourtid ska denna arbetstid räknas in i antalet arbetstimmar per vecka eller månad. 3) Försvarsministern ska fastställa de fall då jourtjänstgöring på arbetsplatsen, på en av arbetsgivaren bestämd plats eller i hemmet kan komma i fråga, samt de närmare villkoren för sådan tjänstgöring. De fall då jourtjänst kan komma i fråga och närmare villkor för hur denna ska genomföras inom armén ska fastställas av generalstabschefen. 4) Jourtjänst på en av arbetsgivaren bestämd plats ska jämställas med jourtjänst på arbetsplatsen.”
14

I artikel 3.1 i Europaparlamentets och rådets direktiv 2008/104/EG av den 19 november 2008 om arbetstagare som hyrs ut av bemanningsföretag (EUT L 327, 2008, s. 9) föreskrivs följande: ”I detta direktiv avses med … b) bemanningsföretag: varje fysisk eller juridisk person som i enlighet med nationell lagstiftning ingår anställningskontrakt eller inleder anställningsförhållanden med arbetstagare i syfte att hyra ut dessa till kundföretag för tillfälligt arbete i dessa företag under deras kontroll och ledning, c) arbetstagare som hyrs ut av bemanningsföretag: en arbetstagare som har ett anställningskontrakt med eller anställningsförhållande hos ett bemanningsföretag, i syfte att hyras ut till ett kundföretag för att tillfälligt arbeta under dess kontroll och ledning, …”