ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
8.

Ett straffrättsligt förfarande har inletts mot V.S. för bedrägeri i samband med fastställande och betalning av skatteskulder för två rörelsedrivande bolag. Den 1 mars 2021 inleddes en förundersökning mot V.S. för att ha deltagit i en organiserad kriminell grupp som bildats i syfte att berika sig. Den formella anklagelsen delgavs V.S. den 15 mars 2021. Samma dag uppmanades hon att medverka vid registreringen i polisregistret av hennes fingeravtryck, ( 8 ) ett fotografi av henne ( 9 ) och ett prov för att ta fram hennes DNA-profil. Då hon motsatte sig detta, fyllde hon i en blankett med en förklaring i vilken hon uppgav att hon hade erhållit information om att det existerade en rättslig grund för att genomföra en sådan registrering men att hon inte lämnade samtycke till att någon sådan provtagning och registrering skulle göras avseende henne.
13.

TO var från den 1 november 1996 till den 31 juli 2017 anställd av LB som skattetjänsteman och bokslutsrevisor. Hon hade rätt till 24 dagars semester per kalenderår. Genom skrivelse av den 1 mars 2012 intygade LB för TO att hennes rätt till ej uttagen semester om 76 dagar för kalenderåret 2011 och föregående år inte skulle upphöra att gälla den 31 mars 2012, eftersom hon på grund av den höga arbetsbelastningen på LB:s advokatkontor inte hade haft möjlighet att ta ut denna semester. Mellan 2012 och 2017 beviljade LB sedan TO sammanlagt 95 semesterdagar. TO tog inte ut hela sin lagstadgade minimisemester. LB uppmanade inte TO att ta ut mer semester och informerade inte heller henne om att ej uttagen semester skulle kunna gå förlorad vid utgången av kalenderåret eller vid utgången av perioden för överföring av semesterdagar.
3.

I artikel 13.1 c och d i direktiv 2015/849 föreskrivs att ”[å]tgärder för kundkännedom ska omfatta följande: c) Bedömning och i förekommande fall inhämtande av information om affärsförbindelsens syfte och avsedda natur. d) Fortlöpande övervakning av affärsförbindelsen, inbegripet granskning av transaktioner under förbindelsens hela existens för att säkerställa att de transaktioner som utförs motsvarar den ansvariga enhetens kundkännedom, verksamheten och riskprofilen, vid behov även medlens ursprung och säkerställande av att handlingarna, uppgifterna eller informationen uppdateras.”
28.

Kommissionen har däremot, mot bakgrund av omständigheterna i det nationella målet, förstått den hänskjutande domstolens första och andra fråga på så sätt att de syftar till att få klarhet i huruvida – för det fall det i den lag som är tillämplig på arvet fastställs en frist inom vilken förklaringen om arvsavstående ska inges – denna frist ska anses ha iakttagits per den dag då förklaringen gavs in till behörig domstol enligt artikel 13 i förordning nr 650/2012, eller per den dag då den domstol som är allmänt behörig i arvsärendet underrättades om att en sådan förklaring hade getts in.
73.

I utträdesavtalets ingress erkänns att det är nödvändigt att föreskriva ett ömsesidigt skydd för unionsmedborgare och brittiska medborgare, samt för deras respektive familjemedlemmar, i de situationer då de har utövat sin rätt till fri rörlighet. Det är mot denna bakgrund som Europeiska kommissionen bland annat har hänvisat till ett förhandlingsdokument med rubriken ”The United Kingdom’s Exit from the European Union – Safeguarding the Position of EU Citizens Living in the UK and UK Nationals Living in the EU” (Förenade kungarikets utträde ur Europeiska unionen – Säkerställande av ställningen för unionsmedborgare bosatta i Förenade kungariket och brittiska medborgare bosatta i Europeiska unionen) från juni 2017. I detta dokument anges att Förenade kungariket inte önskade säkerställa att brittiska medborgare bosatta i Europeiska unionen skulle åtnjuta politiska rättigheter efter dess utträde i utbyte mot ömsesidiga rättigheter för unionsmedborgare bosatta i Förenade kungariket. ( 51 )
6.

Artikel 36 i direktiv 2014/59, som har rubriken ”Värdering i resolutionssyfte”, har följande lydelse: ”1. Innan resolutionsmyndigheterna vidtar resolutionsåtgärder eller utövar befogenheten att skriva ned eller konvertera berörda kapitalinstrument, ska de säkerställa att en rättvis, väl avvägd och realistisk värdering av tillgångarna och skulderna i institutet eller den enhet som avses i artikel 1.1 b, c eller d utförs av en person med oberoende ställning i förhållande till offentliga myndigheter, inbegripet resolutionsmyndigheten, och institutet eller den enhet som avses i artikel 1.1 b, c eller d. … 4. Syftena med värderingen är a) att fungera som underlag vid fastställandet av huruvida villkoren för resolution eller villkoren för nedskrivning eller konvertering av kapitalinstrument är uppfyllda, b) att, om villkoren för resolution är uppfyllda, fungera som underlag för beslutet om vilka lämpliga resolutionsåtgärder som ska vidtas med avseende på institutet eller den enhet som avses i artikel 1.1 b, c eller d, … e) att, när broinstitutverktyget eller verktyget för avskiljande av tillgångar används, fungera som underlag för beslutet om vilka tillgångar, rättigheter, skulder eller aktier eller andra äganderättsinstrument som ska överföras och beslutet om värdet av en eventuell ersättning som ska betalas till institutet under resolution eller, allt efter omständigheterna, till ägarna till aktierna eller andra äganderättsinstrument, … g) att i samtliga fall säkerställa att eventuella förluster avseende tillgångarna i institutet eller den enhet som avses i artikel 1.1 b, c eller d till fullo redovisas vid den tidpunkt då resolutionsverktygen används eller befogenheten att skriva ned eller konvertera relevanta kapitalinstrument utövas. … 8. Värderingen ska innehålla en indelning av borgenärerna i klasser enligt deras prioritetsnivåer enligt tillämplig insolvensrätt och en uppskattning av vilken behandling varje klass av aktieägare och borgenärer skulle ha förväntats få, om institutet eller den enhet som avses i artikel 1.1 b, c eller d hade avvecklats enligt normala insolvensförfaranden. Den uppskattningen ska inte påverka tillämpningen av principen om ’inte sämre villkor för borgenär’ [no creditor worse off] enligt artikel 74.”
77.

I den omfattning därför som domstolen förefaller ha påstått i punkt 54 i domen i målet L.u.p. att det utrymme för skönsmässig bedömning som medlemsstaterna tillerkänns genom artikel 132.1 b i mervärdesskattedirektivet skulle göra det möjligt för dem att införa ett krav att det medicinska centret i fråga ska behandla en specifik procentandel av patienter som omfattas av sjukförsäkringssystem som ett villkor för erkännande, är detta påstående, med all respekt, inte korrekt och har inte stöd i vare sig faktisk text i lagstiftningen eller, för den delen, i tidigare rättspraxis. Kravet på vederbörligt erkännande i artikel 132.1 b i mervärdesskattedirektivet gör det endast möjligt för medlemsstaterna att se till att medicinska inrättningar uppfyller lämpliga normer för tillhandahållande av sjukvård: det ska inte tolkas som att det tillåter medlemsstater att så att säga tvinga in privata leverantörer av sjukvård i ett offentligt sjukvårdssystem genom att underkasta dem en oförmånlig behandling avseende mervärdesskatt. Som jag just har angett, anser jag, återigen med all respekt, att i den mån som domstolen förefaller påstå något annat i punkt 54 i domen i målet L.u.p. att detta var ett misstag och ska nu inte följas eller tillämpas.
80.

Detta står i överensstämmelse med likabehandlingsprincipen. Det förhindrar att felaktiga eller ofullständiga ansökningar som lämnas in i tid sedan kompletteras eller korrigeras efter det att fristen gått ut, vilket de facto förlänger ansökningsfristen. Det skulle vara till nackdel för de sökande som från början skickat in korrekta och fullständiga ansökningar. Så länge det stått klart för varje sökande vilka handlingar som skulle lämnas in vid utgången av tidsfristen och att det i princip var möjligt för sökanden att lämna in dessa handlingar på sista ansökningsdagen, strider det varken mot öppenhetskravet eller mot likabehandlingskravet att inte beakta handlingar som skickats in efter det att ansökningsfristen löpt ut.
19.

I avtalet föreskrevs att ZL skulle förvärva fastigheten på följande villkor: ”… b) ZL åtar sig att inom tio år från avtalets ingående på denna fastighet uppföra ett tvåfamiljshus. Fastigheten övergår då i hans ägo. Skulle denna skyldighet inte uppfyllas under hans livstid övergår fastigheten till hans arvingar … c) Vid ZL:s frånfälle övergår halva fastigheten vardera till XU och UM samt allt som är kopplat till fastigheten vid tidpunkten för hans frånfälle, framför allt det därpå befintliga huset … Överlåtelsen sker när ZL avlider, dock inte innan huset har färdigställts. Överlåtelsen förutsätter att äktenskapet mellan [UM och XU] inte är upplöst vid tidpunkten för ZL:s frånfälle samt att XU överlever ZL. Om detta villkor inte är uppfyllt sker överlåtelse vid dödsfall enbart till UM, vilket innebär att rätten som följer av det avtal som ska ingås kan övergå även innan ZL har avlidit. d) Om det inte har avtalats om motprestationer för denna överlåtelse, ska överlåtelsen vid dödsfall i så fall utgöra gåva, vilket ZL uttryckligen har angett. Han avstår från att återkalla detta avtal. e) Som del av motprestationen för denna överlåtelse är [UM och XU] skyldiga att ge … XU:s mor, rätt att bo i det hus som ska uppföras... f) Österrikisk lag är tillämplig på rättsförhållanden som härrör från avtal som ska ingås … g) ZL åtar sig att inte avyttra eller inteckna fastigheten han har i sin ägo utan att UM och XU först har gett sitt godkännande, med syftet att deras rättigheter som följer av överlåtelseavtalet vid dödsfall ska säkerställas … h) ZL godkänner att den fastighet som är föremål för avtalet skrivs in i fastighetsregistret … aa) … bb) varmed äganderätten, med stöd av detta avtal och ZL:s officiella dödsbevis, skrivs in med vardera hälften efter gemensam ansökan från de båda övertagande parterna [(UM och XU)] alternativt skrivs in enbart för UM sedan han i ansökan har kunnat styrka att villkoret är uppfyllt för att fastigheten ska överlåtas enbart till honom. …”
29.

Tribunalen beslutade följande: – Som en åtgärd för processledning ålade tribunalen SRB den 12 februari 2019 att för det första lämna in ett fullständigt exemplar av det omtvistade beslutet, inklusive bilagan, och av samtliga mellanliggande beslut som legat till grund för beräkningen av förhandsbidragen, att för det andra beskriva förfarandet för antagandet av det omtvistade beslutet med stöd av styrkande handlingar, att för det tredje ange datumet för det första offentliggörandet av uppgifterna i den tabell som visar intervallerna för multiplikatorn för riskjustering och att för det fjärde ange värdena för multiplikatorn för SPI‑indikatorn och de värden för multiplikatorn för riskjustering som tillämpats för de övriga instituten. – Den 10 april respektive den 9 september 2019 beslutade tribunalen om åtgärder för bevisupptagning i syfte att få in – i en icke-konfidentiell och en konfidentiell version – de handlingar och uppgifter som avsågs med åtgärden för processledning och i syfte att få en komplettering av svaret på den första åtgärden för bevisupptagning. – Den 10 oktober 2019 beslutade tribunalen, som en åtgärd för bevisupptagning, att de konfidentiella versionerna av samtliga handlingar som SRB hade gett in inte skulle ingå i processmaterialet, och att nya icke-konfidentiella versioner av de andra handlingarna skulle ges in, eftersom de versioner som först hade getts in innehöll dolda avsnitt som egentligen var relevanta för målet och av icke-konfidentiell karaktär.
64.

Vad gäller först och främst argumenten om invändningen om att anbudsförfarandet inte hade varit transparent framgår det vid läsningen av rättegångshandlingarna i första instans att klaganden vid tribunalen hade gjort gällande följande: För det första hade anbudsförfarandet inte offentliggjorts utanför unionen. För det andra hade en rad handlingar av relevans för försäljningen inte offentliggjorts alls, för sent eller på ett vilseledande sätt. För det tredje hade kommissionen felaktigt slagit fast att inlämnandet av en godkänd ändring av köpeavtalet för tillgångarna hade varit strikt begränsat till affärsmässiga förhandlingar och därför inte var relevant med avseende på statligt stöd. För det fjärde hade kommissionen felaktigt slagit fast att det försenade offentliggörandet av informationen under anbudsförfarandets gång inte hade påverkat anbudsgivarnas slutgiltiga anbud eller genomförandet av de ekonomiska beräkningar som var nödvändiga. För det femte hade kommissionen felaktigt konstaterat att KPMG hade gett alla anbudsgivare all information som de behövde för att kunna göra en korrekt värdering av Nürburgrings tillgångar.
10.

I 353/A § i Büntető Törvénykönyvről szóló 2012. évi C. törvény (lag nr C från år 2012 om införande av strafflagen) (nedan kallad strafflagen), ( 9 ) som har rubriken ”Underlättande av olaglig invandring” och som infördes genom 11 § 1 i lag nr VI från år 2018, föreskrivs följande: ”1. Den som organiserar verksamhet i syfte att a) möjliggöra att ett asylförfarande inleds i Ungern av en person som inte utsätts för förföljelse i det land där han eller hon är medborgare, är stadigvarande bosatt eller i något annat land från vilket han eller hon anlände, på grund av ras, nationalitet, tillhörighet till viss samhällsgrupp, religiösa eller politiska övertygelser, eller som inte har någon giltig anledning att frukta direkt förföljelse, eller b) hjälpa en person som olagligen reser in eller olagligen är bosatt i Ungern att erhålla uppehållstillstånd, ska sättas i husarrest, såvida inte ett allvarligare brott har begåtts. 2. Den som tillhandahåller materiella resurser som möjliggör att begå det brott som avses i punkt 1 eller regelbundet bedriva sådan organiserad verksamhet döms till fängelse i högst ett år. 3. Den som begår det brott som avses i punkt 1 a) för att erhålla en ekonomisk vinst, b) genom att hjälpa mer än en person, eller c) på ett avstånd på mindre än åtta kilometer från den gräns eller det gränsmärke som motsvarar den yttre gränsen enligt artikel 2 andra stycket i Europaparlamentets och rådets förordning (EU) 2016/399 av den 9 mars 2016 om en unionskodex om gränspassage för personer (kodex om Schengengränserna),[ ( 10 )] döms till den påföljd som föreskrivs i punkt 2. 4. Påföljden för den som begått det brott som avses i punkt 1 får sättas ned utan begränsning eller, i de fall som kräver särskild behandling, upphävas om gärningsmannen, senast vid den tidpunkt då brottsmisstanken delges, anger under vilka omständigheter brottet begicks. 5. Vid tillämpning av denna artikel ska organiserad verksamhet, i ett av de syften som anges i punkt 1, särskilt omfatta följande: a) Övervakning vid gränserna, den gräns eller det gränsmärke som motsvarar Ungerns yttre gräns enligt artikel 2 andra stycket i kodexen om Schengengränserna. b) Upprätta eller sprida informationshandlingar eller ge tredje man i uppdrag att utföra dessa handlingar. c) Upprätta eller driva ett nätverk.”
8.

I artikel 43 (”Ändringar av kontrakt under löptiden”) föreskrivs följande: ”1. Koncessioner får ändras utan ett nytt koncessionstilldelningsförfarande enligt detta direktiv i följande fall: a) Om ändringarna, oberoende av deras penningvärde, anges i de ursprungliga koncessionsdokumenten genom klara, exakta och entydiga ändringsklausuler, som kan omfatta värdeändringsklausuler, eller optioner. Sådana ändringsklausuler ska ange omfattningen och arten av eventuella ändringar eller optioner samt villkoren för när de får tillämpas. Ändringar eller optioner som skulle medföra en ändring av koncessionens övergripande karaktär är inte tillåtna. … e) Om ändringarna, oberoende av deras värde, inte är väsentliga i den mening som avses i punkt 4. … 4. En ändring av en koncession under dess löptid ska anses vara väsentlig i den mening som avses i punkt 1 e om den innebär att koncessionen till sin art skiljer sig väsentligt från den koncession som ursprungligen ingicks. Utan att det påverkar punkterna 1 och 2 ska en ändring i alla händelser anses vara väsentlig om ett eller flera av följande villkor är uppfyllt: a) I och med ändringen införs nya villkor som, om de hade ingått i det ursprungliga koncessionstilldelningsförfarandet, skulle ha medfört att andra sökande getts tillträde än de som ursprungligen valdes eller att andra anbud än de som ursprungligen godkändes skulle ha godkänts eller skulle ha medfört ytterligare deltagare i koncessionstilldelningsförfarandet. b) Ändringen innebär att koncessionens ekonomiska jämvikt ändras till förmån för koncessionshavaren på ett sätt som inte medgavs i den ursprungliga koncessionen. … 5. Ett nytt koncessionstilldelningsförfarande i enlighet med detta direktiv ska krävas för andra ändringar av bestämmelserna i en koncession under löptiden än de som avses i punkterna 1 och 2.”
13.

I artikel 2 i direktiv 2003/98, vars rubrik lyder ”Definitioner”, stadgas följande: ”I detta direktiv används följande beteckningar med de betydelser som här anges: 1. offentliga myndigheter: statliga, regionala eller lokala myndigheter, organ som lyder under offentlig rätt, sammanslutningar av en eller flera sådana myndigheter eller av ett eller flera sådana organ som lyder under offentlig rätt. 2. organ som lyder under offentlig rätt: varje organ som a) särskilt har inrättats för att tillgodose behov i det allmännas intresse, som inte är av industriell eller kommersiell karaktär, b) är en juridisk person, och c) vars verksamhet till största delen finansieras av statliga, regionala eller lokala myndigheter eller av andra organ som lyder under offentlig rätt eller som står under administrativ tillsyn av sådana organ eller vars förvaltning står under tillsyn av sådana organ eller i vars förvaltningsorgan, styrelseorgan eller tillsynsorgan mer än hälften av ledamöterna utses av statliga, regionala eller lokala myndigheter eller av andra organ som lyder under offentlig rätt. 3. handling: a) allt innehåll, oberoende av medium (på papper eller lagrat i elektronisk form eller i form av ljudinspelningar, bildinspelningar eller audiovisuella inspelningar), b) varje del av sådant innehåll. 4. vidareutnyttjande: personers eller rättssubjekts användning av handlingar som finns hos offentliga myndigheter för andra kommersiella eller icke-kommersiella ändamål än det ursprungliga ändamål för vilket handlingarna framställdes inom den offentliga verksamheten. Utbyte av handlingar mellan offentliga myndigheter som enbart sker i samband med deras offentliga verksamhet skall inte anses utgöra vidareutnyttjande. 5. personuppgifter: uppgifter enligt definitionen i artikel 2 a i direktiv 95/46/EG. 6. [maskinläsbart format:] ett filformat som är strukturerat på så sätt att datorprogram enkelt kan identifiera, känna igen och extrahera specifika uppgifter, inklusive enskilda faktauppgifter, och dessas interna struktur. 7. [öppet format:] ett filformat som är oberoende av plattform och tillgängligt för allmänheten utan några restriktioner som hindrar vidareutnyttjande av handlingar. 8. [öppen formell standard:] en standard som finns dokumenterad skriftligt och specificerar kraven för hur interoperabilitet mellan mjukvaror ska säkerställas. 9. [universitet:] en offentlig myndighet som tillhandahåller högre utbildning som leder till akademiska examina.”
24.

Liksom de andra undantagen som anges i artikel 9.1 i fågeldirektivet är även dess led c ett uttryck för proportionalitetsprincipen. ( 8 ) Enligt artikel 9.1 c får medlemsstaterna göra undantag från artikel 8 för att under strängt kontrollerade förhållanden på selektiv grund tillåta fångst, hållande i fångenskap eller annan förnuftig användning av vissa fåglar i litet antal. Samtliga de undantag som anges i artikel 9.1 är villkorade av att det inte finns någon annan tillfredsställande lösning. Enligt artikel 9.1 är det alltså möjligt att göra den avvägning mellan skyddet av fåglar och andra intressen som krävs enligt artikel 2 i fågeldirektivet och artikel 191.3 tredje och fjärde strecksatsen FEUF.
38.

Kommissionen angav i repliken följande: – Uppförandet av byggnaden var huvudföremålet för kontraktet och ett nödvändigt villkor för hyreskontraktet. Betydelsen av skyldigheten att bygga betonas exempelvis genom det betungande skadestånd som föreskrevs för försening av leveransen (30000 euro per dag utan begränsning). – Byggnaden uppfördes enligt de specifikationer som Wiener Wohnen angett. Innan kontraktet slöts hade byggnaden ännu inte helt planerats eller getts ett slutgiltigt tillstånd. Det genomgick betydande ändringar, i enlighet med Wiener Wohnens krav. – Det rörde sig inte om en ”standardbyggnad”, såsom varje annan kontorsbyggnad. Trots att vissa av specifikationerna i ”kompletteringen” ( 25 ) har denna karaktär, var det Wiener Wohnen som, i stor utsträckning, valde de tekniska lösningarna och därmed fastställde byggnadens slutgiltiga utförande. Även om flera av dessa specifikationer hänvisar till standarden ÖNORM, ( 26 ) är dessa ingenting mer än rekommendationer, vilka endast är bindande om detta anges i kontraktet. – De specifikationer som anges i ”kompletteringen”, överstiger, till sitt antal och sin detaljeringsgrad, långt normala krav från en hyresgästs sida. ( 27 ) – Under dessa omständigheter är det inte förvånande att en tidningsartikel med titeln Eine Zentrale nach Maß (en central åtgärd) refererar till ett eventuellt kringgående, från Wiener Wohnens sida, av standarden för offentlig upphandling vid uppförandet av byggnaden ”Gate 2”. ( 28 ) – Uppförandet av bron mellan flyglarna A och B i byggnaden var planerade som en möjlighet i ”beskrivningen” och övergick i ”kompletteringen” till att bli ett strikt krav. Wiener Wohnens beslut, tre dagar innan kontraktet slöts, var avgörande för genomförandet av detta. – Republiken Österrikes påstående att genomförandet av våningarna 6–8 i flygel B skulle ha genomförts under alla omständigheter överensstämmer inte med klausul 1.9 i kontraktet. Uppförandet av bron och av dessa våningar berodde enbart på Wiener Wohnen. – Överlåtelsen av kontorsutrymmen till Wiener Wohnen Haus & ”Außenbetreuung GmbH” är inte förvånande, eftersom Wiener Wohnen kunde hyra in tjänster från Wiens stadsförvaltning eller av juridiska personer i vilka denna hade aktiemajoritet. – Kontraktets långa varaktighet är ett indicium på att fastighetsutvecklaren försöker säkerställa återbetalningstiden för uppförandet av byggnaden.
53.

Dessa argument kan sammanfattas som följer. Det föreskrivs inte uttryckligen i direktivet att de aktuella övre gränserna ska tillämpas per arbetstagare. Tillämpningen av dessa gränser per avtal bekräftas snarare av den omständigheten att detta uttryckligen föreskrivs i vissa sektorslagstiftningar. De olika förslag till ändring av direktivet som kommissionen över tid har lagt fram i syfte att uttryckligen införa tillämpningen per arbetstagare har inte vunnit bifall i rådet och därför inte implementerats. På grundval av medlemsstaternas utrymme för skönsmässig bedömning i samband med tillämpningen av bestämmelserna i direktiv 2003/88 ser den faktiska situationen mycket olika ut i medlemsstaterna. De flesta tillämpar de övre gränserna per arbetstagare, men det finns några få som i stället tillämpar dem per avtal. Denna skillnad bottnar bland annat i ekonomiska skäl i den meningen att en eventuell tolkning av direktivet enligt vilken de övre gränserna ska tillämpas per arbetstagare kan få ansenliga följder. Mot bakgrund av arbetstagarens frihet att utföra arbete, som skyddas i unionsrätten, borde det vara tillåtet att på grundval av flera avtal acceptera en längre arbetstid än den gräns som föreskrivs i direktivet. De övre gränser som föreskrivs i direktiv 2003/88 ska inte vara tillämpliga för vissa kategorier av arbetstagare som omfattas av de avvikelser som direktivet medger.