ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
45

Den 25 september 2003 ställde sökandena en skrivelse till kommissionen och hänvisade till de handlingar som den överlämnats till Europaparlamentet. I denna skrivelse ansåg sökandena att ”det inte [kunde] godtas att [de] ifrågasattes offentligt utan att ha [haft] tillgång till de handlingar i vilka de anklaga[des]” och de ville få klarlagt huruvida ”det [var] normalt att [de] återigen genom pressen [fick] kännedom om att de [var] anklagade för olika oegentligheter”. Genom denna skrivelse begärde klagandena dessutom att kommissionen skulle överlämna dessa rapporter samt de handlingar till dem som begärts genom skrivelsen av den , det vill säga ” — meddelandet av den 3 april 2003 (004201) och skrivelserna av den (003441 och 003440) som upprättats av OLAF, — rapporten från generaldirektoratet för budget av den 4 juli 2003 (DG BUDG Report – Analysis of audit reports on Eurostat systems for grants and procurement), — rapporten från kommissionen [TIR] av den 7 juli 2003 (First Interim Report – IAS examination of Eurostat contracts and grants: reportable events), — de tre rapporter som upprättats av [TIR], arbetsgruppen och OLAF för förhöret med [kommissionens ordförande] den 25 september 2003”.
5

Genom beslut 96-1 av den 9 juli 1996 införde CIVDN en branschövergripande avgift som skulle finansiera Rivesaltes-planen. Avgiften, 50 FRF per hektoliter som producerades i den ifrågavarande regionen, var avsedd att finansiera utbetalningen av ett arealuttagsbidrag för varje skifte där man 1995 producerade vinerna ”Rivesaltes” eller ”Grand Roussillon” och där bordsvin eller lantvin skulle produceras från och med skördeåret 1996 till och med skördeåret 2000. Bidraget beviljades i praktiken de producenter som förbundit sig att inte använda någon av de kontrollerade ursprungsbeteckningarna ”Rivesaltes” eller ”Grand Roussillon” under en femårsperiod. Bidraget förutsatte inte att produktionen skulle läggas ned eller minskas, utan var enbart en kompensation för att produktionen användes utan den kontrollerade ursprungsbeteckningen. Bidraget för arealuttag var 5000 FRF årligen per uttagen hektar (skälen 8–11 i beslutet).
25

Även om den som ansökt om registrering, genom begränsningen av förteckningen över de varor som avses i ansökan om registrering av gemenskapsvarumärke, inte har för avsikt att ta bort en eller flera varor från förteckningen, utan i stället att ändra en egenskap såsom samtliga angivna varors avsedda användning, kan det emellertid inte uteslutas att denna ändring kan påverka prövningen av gemenskapsvarumärket vid harmoniseringsbyråns olika instanser under det administrativa förfarandet. Att under dessa omständigheter godta denna ändring i samband med att talan väcks vid förstainstansrätten, skulle kunna likställas med en ändring av föremålet för tvisten under pågående domstolsförfarande, vilket är förbjudet enligt artikel 135.4 i rättegångsreglerna. Förstainstansrätten får således inte beakta en sådan begränsning vid prövningen av huruvida talan skall bifallas (se, för ett liknande resonemang, domen i det ovannämnda målet monBeBé, punkterna 20–22).
Tillämpningsområdet för artiklarna 8 och 10 i protokollet är för övrigt inte detsamma. Artikel 10 avser att säkerställa ledamöternas oberoende genom att förhindra att påtryckningar, i form av hot om frihetsberövande eller lagföring, utövas gentemot dem under parlamentets sessioner, medan artikel 8 avser att skydda parlamentsledamöterna mot begränsningar av deras rörelsefrihet, vilka är av annat slag än de som beslutas av rättsliga myndigheter.

Det framgår av artikel 44.1 c jämförd med artikel 48.2 i rättegångsreglerna att ansökan genom vilken talan väcks ska innehålla uppgifter om föremålet för talan samt en kortfattad framställning av grunderna för denna. Det framgår även att nya grunder inte får åberopas under rättegången, såvida de inte föranleds av rättsliga eller faktiska omständigheter som framkommit först under förfarandet.

(se punkt 85)
I samband med att ett beslut från en överklagandenämnd vid Byrån för harmonisering inom den inre marknaden (varumärken, mönster och modeller) överklagas kan förstainstansrätten endast ogiltigförklara eller ändra det omtvistade beslutet om detta vid den tidpunkt då det fattades omfattades av någon av de grunder för ogiltigförklaring eller ändring som följer av artikel 63.2 i förordning nr 40/94 om gemenskapsvarumärken, det vill säga bristande behörighet, åsidosättande av väsentliga formföreskrifter, åsidosättande av fördraget, av förordning nr 40/94 eller av någon rättsregel som gäller deras tillämpning eller rörande maktmissbruk. Denna prövning av lagenligheten ska göras med avseende på tvistens faktiska och rättsliga bakgrund, såsom denna framlagts vid överklagandenämnden.

Även om det i artikel 44.1 i förordning nr 40/94 anges att ”[s]ökanden … när som helst [kan] återkalla sin ansökan om gemenskapsvarumärke eller begränsa den däri ingående förteckningen över varor eller tjänster” kan en begränsning av denna förteckning som företas efter det att det angripna beslutet fattades av överklagandenämnden inte påverka lagenligheten av det angripna beslutet. Talan som väckts vid förstainstansrätten avser endast detta beslut

Det ska visserligen framhållas att en förklaring inför förstainstansrätten av den som ansökt om registrering genom vilken ansökan återkallas endast med avseende på vissa av de varor som avsågs i den ursprungliga ansökan i vissa fall kan bedömas antingen som en förklaring att det angripna beslutet endast ifrågasätts i den del som det avser övriga varor som anges i ansökan eller, om förklaringen i fråga ingavs i ett sent skede av förfarandet vid förstainstansrätten, att det är fråga om en delvis återkallelse.

Även om den som ansökt om registrering, genom begränsningen av förteckningen över de varor som avses i ansökan om registrering av gemenskapsvarumärke, inte har för avsikt att ta bort en eller flera varor från förteckningen, utan i stället att ändra en egenskap såsom samtliga angivna varors avsedda användning, kan det emellertid inte uteslutas att denna ändring kan påverka prövningen av gemenskapsvarumärket vid harmoniseringsbyråns olika instanser under det administrativa förfarandet. Att under dessa omständigheter godta denna ändring i samband med att talan väcks vid förstainstansrätten, skulle kunna likställas med en ändring av föremålet för tvisten under pågående domstolsförfarande, vilket är förbjudet enligt artikel 135.4 i rättegångsreglerna. Förstainstansrätten får således inte beakta en sådan begränsning vid prövningen av huruvida talan ska bifallas.

(se punkterna 19, 20 och 22–25)
115

För det andra har sökandena anfört att dröjsmålet berodde på att EB motsatte sig CBF:s praxis under den aktuella perioden att se till att namnet på förvärvaren av namnaktien skrevs in i aktieregistret hos emittenten i stället för namnet på den juridiska ägaren. I det angripna beslutet (skäl 255) slog kommissionen fast att sökandena inte hade visat att EB:s kommentarer beträffande sina preferenser när det gäller registreringsmekanismer kunde hindra eller försena upprättandet av en direkt åtkomst till Cascade RS. Härvid ska det tilläggas att det inte endast rörde sig om kommentarer från EB, utan också om kommentarer från CBF. Det framgår nämligen att CBF också hade nämnt problemet, bland annat i e-postmeddelandet av den 19 oktober 1999 där CBF preciserade att EB, för att kunna få direkt åtkomst till systemet, måste samtycka till att föra in samtliga personliga uppgifter om varje verklig ägare och/eller investerare. Vidare framgår det av protokollet från mötet den mellan de två bolagen (e-postmeddelande av den ) att den här frågan diskuterades vid mötet och att EB föreslog en lösning som CBF inte förefaller ha tillbakavisat. Dessutom har sökandena medgett att, även under perioden mellan upprättandet av åtkomst för EB och skapandet av funktionen ”Power of Attorney” som löste problemet år 2002, EB inte använde sig av den manuella åtkomsten till Cascade RS för uppgifterna avseende aktieägare och inte överförde dessa uppgifter. Såsom kommissionen med fog har gjort gällande visar denna omständighet att det var möjligt att upprätta åtkomst utan att frågan om registrering av den juridiska ägaren hade lösts.
161

Slutligen påpekar förstainstansrätten, för det fjärde, att kommissionen i punkt 147 i det angripna beslutet grundade sig på följande tabell: ”Tabell 1: Uppgifter för företag i Gibraltar Skattesats Antal Aktuell Efter reformen Alla företag (fördelning per sektor) 29 000 Finansiella tjänster 179 0–35 % 5–15 % () Försörjning 23 35 % 35 % Övriga 28 798 0–35 % 0–15 % Alla företag (fördelning per inkomst) 29 000 Med inkomst 10 400 0–35 % 0–15 % () Utan inkomst 18 600 --- --- Företag med inkomst (fördelning per status) 10 400 Ej undantagna 1 400 0–35 % 0–15 % () Undantagna 9 000 0 % 0–5 % () () Ej undantagna med inkomst (fördelning per vinst) 1 400 Gör vinst 540 0–35 % 0–15 % () Ingen vinst 500 --- --- Ej undantagna med inkomst (fördelning per status) 1 400 Kvalificerade 140 2–10 % () 0–15 % Ej kvalificerade 1 260 35 % () 0–15 % Företag inom försörjningssektorn 23 35 % 35 % Undantagna med inkomst (fördelning per sektor) 9 000 Finansiella tjänster 70 0 % 5 % () () Icke-finansiella tjänster 8 930 0 % 0 % () () Under antagande att tilläggsskatten för finansiella tjänster fastställs till 5 %. () Bortsett från företag inom försörjningssektorn, som skulle beskattas med 35 %. () Under antagande att [skattebefriade] bolag inte har någon fysisk närvaro i Gibraltar och därför inte skulle vara skattskyldiga för löneavgifter eller skatt på [innehav av affärslokaler]. () Majoriteten av [kvalificerade bolag]. Några få har skattesatser utanför denna intervall. () Under antagande att de beskattas till den hela, normala bolagsskattesatsen.”
87

Enligt fast rättspraxis framgår det av bestämmelserna i artikel 44.1 c jämförd med artikel 48.2 i förstainstansrättens rättegångsregler att ansökan ska innehålla uppgift om föremålet för talan samt en kortfattad framställning av grunderna för denna och att nya grunder inte får åberopas under rättegången, såvida de inte föranleds av rättsliga eller faktiska omständigheter som framkommit först under förfarandet. En grund som utgör en utvidgning av en grund som tidigare – direkt eller underförstått – har åberopats i ansökan och som har ett nära samband med denna kan emellertid prövas i sak (domstolens dom av den 30 september 1982 i mål 108/81, Amylum mot rådet, REG 1982, s. 3107, punkt 25, och av den 19 maj 1983 i mål 306/81, Verros mot parlamentet, REG 1983, s. 1755, punkt 9, samt förstainstansrättens dom av den 17 december 1997 i mål T-216/95, Moles García Ortúzar mot kommissionen, REGP 1997, s. I-A-403 och II-1083, punkt 87).
62

Under sådana förhållanden är det inte den av kommissionen föreslagna tolkningen av förordningen som är ägnad att ha några rättsverkningar, utan dess tillämpning i en given situation (förstainstansrättens dom av den 16 juli 1998 i mål T-81/97, Regione Toscana mot kommissionen, REG 1998, s. II-2889, punkt 23, och domen i de ovan i punkt 48 nämnda förenade målen Alessandrini m.fl. mot kommissionen, punkt 61). Det följer av det ovanstående att tillämpningen av SCCP-direktivet, inklusive frågan om behovet av att få tillstånd att undantagsvis behålla nationella bestämmelser, inte följer av den tolkning som kommissionen har föreslagit utan är den berörda medlemsstatens eget ansvar. Endast medlemsstaten, om den bedömer att det behövs, kan nämligen inleda det anmälningsförfarande som föreskrivs i artikel 95 EG. Med andra ord, även om ingenting hindrar en medlemsstat att be kommissionen om ett yttrande avseende tolkningen av en harmoniserande gemenskapsåtgärd, är det inte desto mindre så att ett sådant yttrande inte på något sätt är bindande för mottagaren, i den meningen att det inte medför någon skyldighet vare sig att anmäla nationella bestämmelser för att få tillstånd att undantagsvis tillämpa dem eller att avskaffa eller ändra dem.
Nyckelord

Föremål för talan

Domslut



Nyckelord

Passivitetstalan – Unionsdomstolens behörighet – Åläggande riktat till en institution – Otillåtlighet – Begäran om fastställelse av olaglig underlåtelse – Upptagande till sakprövning (Artikel 232 andra stycket EG) (se punkt 40)

2. Passivitetstalan – Kommissionens skyldighet att vidta åtgärder – Skäliga frister för att besvara en anmodan att vidta åtgärder – Rättsstridiga bestämmelser i unionsrätten – Kommissionens skyldighet att ändra dem – Föreligger inte – Skyldighet som inte följer av någon allmän unionsrättslig princip eller bestämmelse (Artiklarna 211 EG och 232 EG) (se punkterna 57, 59, 60 och 65–67)

3. Talan om ogiltigförklaring – Talan mot ett beslut att inte återkalla eller ändra en tidigare rättsakt – Upptagande till sakprövning bedöms mot bakgrund av möjligheten att angripa rättsakten i fråga (Artikel 230 EG) (se punkterna 79 och 86)

Föremål för talan

Saken

Å ena sidan, yrkande i första hand om att tribunalen ska fastställa att kommissionen rättsstridigt har underlåtit att ändra vissa bestämmelser i kommissionens förordning (EG) nr 1896/2000 av den 7 september 2000 om första fasen av det program som avses i artikel 16.2 i Europaparlamentets och rådets direktiv 98/8/EG om biocidprodukter (EGT L 228, s. 6) och i kommissionens förordning (EG) nr 2032/2003 av den 4 november 2003 om andra fasen av det tioåriga arbetsprogram som avses i artikel 16.2 i direktiv 98/8/EG och om ändring av förordning nr 1896/2000 (EGT L 307, s. 1), och yrkande i andra hand om ogiltigförklaring av kommissionens skrivelse av den 20 juli 2004 i vilken sökandens begäran avslogs. Å andra sidan, yrkande i första hand om att tribunalen ska förplikta kommissionen att ersätta den skada som sökandena åsamkats genom att kommissionen underlät att agera, och yrkande i andra hand om att tribunalen ska förplikta kommissionen att ersätta den skada som sökandena åsamkats genom kommissionens skrivelse av den 20 juli 2004.

Domslut

Domslut

1) Talan ogillas.

2) Arch Chemicals, Inc., Arch Timber Protection Ltd, Rhodia UK Ltd, Sumitomo Chemical (UK) plc och Troy Chemical Co. BV ska bära sina rättegångskostnader och ersätta Europeiska kommissionens rättegångskostnader.
Förstainstansrättens dom (femte avdelningen) av den 15 november 2007 – Sunplus Technology mot harmoniseringsbyrån – Sun Microsystems (SUNPLUS)

(mål T-38/04)

”Gemenskapsvarumärke — Invändningsförfarande — Ansökan om registrering som gemenskapsvarumärke av figurmärket SUNPLUS — Tidigare nationella ordmärket SUN — Risk för förväxling — Varuslagslikhet — Känneteckenslikhet”

Gemenskapsvarumärke — Definition och förvärv av gemenskapsvarumärke — Relativa registreringshinder — Invändning från innehavaren av ett identiskt eller liknande äldre varumärke som registrerats för varor eller tjänster som är identiska eller av liknande slag (Rådets förordning nr 40/94, artikel 8.1 b)) (jämför punkterna 43 och 44)

Saken

Talan mot det beslut som fattats av harmoniseringsbyråns fjärde överklagandenämnd den 7 oktober 2003 (ärende R 642/2000-4) om ett invändningsförfarande mellan Sun Microsystems, Inc. och Sunplus Technology Co. Ltd.

Uppgifter rörande målet

Sökande av gemenskapsvarumärket: Sunplus Technology Co. Ltd Berört gemenskapsvarumärke: Figurmärket SUNPLUS för vissa varor i klass 9 – ansökan nr 214346 Innehavare av varumärket eller tecknet som åberopats till stöd för invändningen: Sun Microsystems, Inc. Varumärke som åberopas till stöd för invändningen: Det nationella ord- och figurmärket SUN för varor i klass 9 Invändningsenhetens beslut: Avslag på ansökan Överklagandenämndens beslut: Avslag på överklagandet

Domslut

1) Talan ogillas.

2) Sunplus Technology Co. Ltd ska ersätta rättegångskostnaderna.

Förstainstansrättens dom (femte avdelningen) av den 15 november 2007 – Sunplus Technology mot harmoniseringsbyrån – Sun Microsystems (SUNPLUS)

(mål T-38/04)

”Gemenskapsvarumärke — Invändningsförfarande — Ansökan om registrering som gemenskapsvarumärke av figurmärket SUNPLUS — Tidigare nationella ordmärket SUN — Risk för förväxling — Varuslagslikhet — Känneteckenslikhet”

Gemenskapsvarumärke — Definition och förvärv av gemenskapsvarumärke — Relativa registreringshinder — Invändning från innehavaren av ett identiskt eller liknande äldre varumärke som registrerats för varor eller tjänster som är identiska eller av liknande slag (Rådets förordning nr 40/94, artikel 8.1 b)) (jämför punkterna 43 och 44)

Saken

Talan mot det beslut som fattats av harmoniseringsbyråns fjärde överklagandenämnd den 7 oktober 2003 (ärende R 642/2000-4) om ett invändningsförfarande mellan Sun Microsystems, Inc. och Sunplus Technology Co. Ltd.

Uppgifter rörande målet

Sökande av gemenskapsvarumärket: Sunplus Technology Co. Ltd Berört gemenskapsvarumärke: Figurmärket SUNPLUS för vissa varor i klass 9 – ansökan nr 214346 Innehavare av varumärket eller tecknet som åberopats till stöd för invändningen: Sun Microsystems, Inc. Varumärke som åberopas till stöd för invändningen: Det nationella ord- och figurmärket SUN för varor i klass 9 Invändningsenhetens beslut: Avslag på ansökan Överklagandenämndens beslut: Avslag på överklagandet

Domslut

1) Talan ogillas.
45

För att på så sätt komma fram till att handlingar som har getts in till överklagandenämnden för första gången inte ska tillåtas, grundade överklagandenämnden sig på den omständigheten att sökanden redan hade haft möjlighet att inge samtliga de aktuella handlingarna vid invändningsenheten. Den ansåg således underförstått att de omständigheter under vilka handlingarna getts in utgjorde hinder för att de beaktades. Det framgår för övigt av handlingarna i målet att den tidsfrist som sökanden hade beviljats för att ge in de aktuella handlingarna vid invändningsenheten hade förlängts och att sökanden inte på något sätt hade invänt att den inte hade möjlighet att ge in de aktuella handlingarna vid invändningsenheten när invändningsenheten beviljade sökanden ytterligare anstånd för att göra detta.
105

Sökanden har i andra hand gjort gällande att kommissionen i enlighet med proportionalitetsprincipen åtminstone borde ha beaktat Itochu Hellas passiva roll i den påstådda överträdelsen och den omständigheten att den period under vilken överträdelsen påstås ha pågått, från december 1991 till februari 1997, omfattade långa perioder under vilka Itochu Hellas inte deltog eller hade en passiv roll i den påstådda överträdelsen. Sökanden har följaktligen föreslagit att kommissionen, för det fall den skulle anse att överträdelsen har pågått i mer än ett år, ska höja utgångsbeloppet för Itochus böter på grund av varaktigheten, med en procentsats som är lägre än 10 procent (till exempel 5 procent), med hänsyn till den passiva roll som Itochu Hellas har haft. Detta tillvägagångssätt är förenligt med kommissionens beslutspraxis i ärendena kallade ”Volkswagen” och ”Kartellen för fjärrvärmerör” (kommissionens beslut 98/273/EG av den 28 januari 1998 om ett förfarande enligt artikel [81 EG] (Ärende IV/35.733 – VW) (EGT L 124, s. 60), respektive kommissionens beslut 1999/60/EG av den om ett förfarande enligt artikel [81 EG] (Ärende nr IV/35.691/E-4: Kartellen för fjärrvärmerör) (EGT L 24, 1999, s. 1)). I tredje hand borde kommissionen ha tillämpat en lägre höjningsfaktor avseende överträdelsens varaktighet, åtminstone såvitt gäller de år under vilka den påstådda överträdelsen var mycket sporadisk, eller rent av obefintlig. En lägre faktor borde i vart fall ha tillämpats åtminstone i fråga om de perioder för vilka kommissionen inte har kunnat visa att Itochu Hellas på något sätt har deltagit i den påstådda överträdelsen (det vill säga för perioden till och med april–maj 1995 och från och med maj 1996 till och med februari 1997). Sökanden har vidare gjort gällande att de anställda vid Itochu Hellas som var inblandade i distributionen av Nintendoprodukter lämnade företaget under den sistnämnda perioden och att Nintendo redan då övervägde att säga upp avtalet med Itochu Hellas.
41

Kommissionen har understrukit att vid de omständigheter som föreligger i målet utgör de åtgärder som direkt har påverkat sökandens rättsställning ett särskilt förfarande i förhållande till beslutet om undersökning, nämligen förfarandet för upprätthållande av skyddet för advokatsekretessen, vilket förfarande anvisats genom domstolens dom av den 18 maj 1982 i mål 155/79, AM & S mot kommissionen (REG 1982, s. 1575, svensk specialutgåva, volym 6, s. 405, nedan kallad domen i målet AM & S). Inom ramen för detta förfarande utgör det omtvistade beslaget av handlingar endast en förberedande rättsakt i förhållande till avslagsbeslutet av den 8 maj 2003, genom vilket kommissionen slutligt prövat den specifika frågan om sekretesskydd för dessa handlingar. Beslaget utgjorde således inte i sig någon rättsakt som kan angripas. Även om beslutet om undersökning inledningsvis skulle ha kunnat angripas har i alla händelser det senare antagandet av avslagsbeslutet av den 8 maj 2003 medfört att en sådan talan förlorat sitt föremål. Kommissionen har för övrigt anfört att även om det inte funnits något särskilt förfarande för laglighetsprövning av de förfarandeåtgärder som vidtas under ett undersökningsförfarande kan i alla händelser dessa åtgärders eventuella rättsstridighet åberopas inom ramen för en talan mot det slutliga beslutet i vilket det konstaterats föreligga en överträdelse av konkurrensbestämmelserna.
35

Sökanden har i förevarande fall grundat sin invändning på fyra nationella varumärken, nämligen de två spanska varumärken som anges ovan i punkt 6 och två andra varumärken som registrerats i Spanien den 5 december 1996 under nr 2027132, med avseende på varor som omfattas av klass 18, respektive den 20 november 1997 under nr 2092894, med avseende på varor som omfattas av klass 24. Sökanden har under förhandlingen yrkat att även de sistnämnda varumärkena skall beaktas i förevarande mål. Det är härvid tillräckligt att i likhet med invändningsenheten konstatera att ansökan för de ovannämnda varumärkena gjordes den 6 maj 1996 respektive den 19 maj 1997, medan ansökan om gemenskapsvarumärke ingavs den 1 april 1996. Endast de båda varumärken som angetts ovan i punkt 6 kan därför anses vara äldre varumärken i den mening som avses i den bestämmelse som angetts i föregående punkt och endast dessa kan därför beaktas vid tillämpningen av artikel 8.1 b i förordning nr 40/94. Dessa båda äldre varumärken har registrerats i Spanien som därför utgör det relevanta området vid tillämpningen av ovannämnda bestämmelse. Med hänsyn till det slag av varor som dessa varumärken avser utgörs den relevanta målgruppen av slutkonsumenterna.
Det framgår av artikel 12.2 i bilaga VII till tjänsteföreskrifterna att när en tjänsteman beviljas flygresa, har tjänstemannen, med reservation för att tillsättningmyndigheten fattar ett annat beslut, rätt till ersättning för resekostnader på grundval av den tariff som gäller för ”klassen närmast under lyxklass eller första klass”, vilket innebär att det är den klass som är närmast under den bästa klass som faktiskt erbjuds på marknaden för transportsträckan i fråga, som skall beaktas.

I artikel 12.2 andra och tredje styckena i bilaga VIII till tjänsteföreskrifterna, jämförd med artikel 2 i de bestämmelser som antas genom överenskommelse mellan gemenskapsinstitutionerna, rörande ersättning för resekostnader avseende tjänsteresor under särskilt ansträngande förhållanden, till vilka det hänvisas i artikel 12.2 tredje stycket i bilaga VII till tjänsteföreskrifterna, anges närmare uttömmande under vilka omständigheter det kan göras undantag från regeln om ersättning på grundval av ”klassen närmast under lyxklass eller första klass” för flygresor. Uttrycket ”undantag från de regler för vilka det har redogjorts ovan” som återfinns i punkt III.3 i kommissionens riktlinjer avser endast godkännande av affärsklass eller första klass under uttömmande angivna omständigheter, på grundval av gällande tjänsteföreskrifter och gemensamma bestämmelser, genom samma punkt III.3.

(se punkterna 60 och 63)