ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
1

Islamic Republic of Iran Shipping Lines (nedan kallat IRISL), Hafize Darya Shipping Lines (HDSL), Khazar Shipping Lines, IRISL Europe GmbH, Qeshm Marine Services & Engineering Co., tidigare IRISL Marine Services and Engineering Co.), Irano Misr Shipping Co., Safiran Payam Darya Shipping Lines, Marine Information Technology Development Co., tidigare Shipping Computer Services Co.), Rahbaran Omid Darya Ship Management Co. (även känt som Soroush Sarzamin Asatir), Hoopad Darya Shipping Agency (tidigare South Way Shipping Agency Co. Ltd) och Valfajr 8th Shipping Line Co. har yrkat att domstolen ska upphäva den dom som Europeiska unionens tribunal meddelade den 17 februari 2017, Islamic Republic of Iran Shipping Lines m.fl./rådet (T-14/14 och T-87/14, EU:T:2017:102) (nedan kallad den överklagade domen), genom vilken tribunalen ogillade deras talan – i mål T‑14/14 om ogiltigförklaring av rådets beslut 2013/497/Gusp av den 10 oktober 2013 om ändring av beslut 2010/413/Gusp om restriktiva åtgärder mot Iran (EUT L 272, 2013, s. 46), och rådets förordning (EU) nr 971/2013 av den 10 oktober 2013 om ändring av förordning (EU) nr 267/2012 om restriktiva åtgärder mot Iran (EUT L 272, 2013, s. 1), i den del dessa rättsakter rör klagandena (nedan kallade de omtvistade rättsakterna från oktober 2013), och – i mål T‑87/14 om dels fastställande av att beslut 2013/497 och förordning nr 971/2013 inte är tillämpliga, dels ogiltigförklaring av rådets beslut 2013/685/Gusp av den 26 november 2013 om ändring av beslut 2010/413/Gusp om restriktiva åtgärder mot Iran (EUT L 316, 2013, s. 46) och av rådets genomförandeförordning (EU) nr 1203/2013 av den 26 november 2013 om genomförande av förordning nr 267/2012 om restriktiva åtgärder mot Iran (EUT L 316, 2013, s. 1), i den del dessa rättsakter rör klagandena (nedan kallade de omtvistade rättsakterna från november 2013).
10

I regel 5.1 c i Garda Síochána (Admissions and Appointments) Regulations 1988 (1988 års reglemente för Garda Síochána (antagning och anställning), i dess lydelse enligt Garda Síochána (Admissions and Appointments) (Amendment) Regulations, 2004 (2004 års reglemente för Garda Síochána (antagning och anställning) (ändrade bestämmelser) (nedan kallat reglementet om antagning och anställning), föreskrivs följande: ”I enlighet med detta reglemente kan en person endast antas till utbildning om … c) personen har fyllt 18 år men ännu inte 35 år den första dagen i den månad under vilken den platsannons som avsåg den tjänst som ansökan gäller publicerades för första gången i en nationell tidskrift. …”
a)

elektroniskt kommunikationsnät: system för överföring och i tillämpliga fall utrustning för koppling eller dirigering samt andra resurser, inbegripet nätkomponenter som inte är aktiva, som medger överföring av signaler via tråd, via radio, på optisk väg eller via andra elektromagnetiska överföringsmedier, däribland satellitnät, fasta nät (kretskopplade och paketkopplade, inbegripet Internet) och markbundna mobilnät, elnätsystem i den utsträckning dessa används för signalöverföring, rundradionät samt kabel-tv-nät, oberoende av vilken typ av information som överförs.
14

Inom ramen för insolvensförfarandet avseende Wiemer & Trachte utsåg Amtsgericht Dortmund (Distriktsdomstolen i Dortmund, Tyskland), genom beslut av den 3 april 2007, en provisorisk förvaltare och beslutade att handlingar genom vilka bolaget förfogade över sin egendom endast skulle få verkan efter förvaltarens godkännande. Detta första beslut fördes in i det tyska handelsregistret den 4 april 2007. Genom ett andra beslut av den 21 maj 2007, som fördes in i registret den 24 maj 2007, fråntog samma domstol generellt Wiemer & Trachtes rådighet över bolagets egendom. Genom ett tredje beslut av den 1 juni 2007 beslutade nämnda domstol att inleda ett insolvensförfarande med avseende på bolagets tillgångar. Detta tredje beslut fördes in i det tyska handelsregistret den 5 juni 2007.
4

Den 28 juli 2011 antog Världshandelsorganisationens (WTO) tvistelösningsorgan (nedan kallat tvistelösningsorganet) överprövningsorganets rapport och panelens rapport, i dess ändrade lydelse enligt överprövningsorganets rapport, i ärendet ”European Communities – Definitive Anti-Dumping Measures on Certain Iron or Steel Fasteners from China” (WT/DS/397). I dessa rapporter slogs bland annat fast att unionen handlade i strid med vissa bestämmelser i WTO:s antidumpningsavtal.
51

Den hänskjutande domstolen har i detta hänseende påpekat att arbetstagare med grava funktionshinder får ålderspension enligt det lagstadgade pensionssystemet beroende på deras födelseår och att de därför vanligtvis får övergångsstöd under en period som är 1–3 år kortare än den period under vilken stöd betalas ut till arbetstagare utan funktionshinder i samma ålder, innan de sistnämnda har rätt till förtidspension för medlemmar som varit anslutna under lång tid. I förevarande fall beviljades Surjit Singh Bedi endast övergångsstöd fram till det han var 60 år och 8 månader, i stället för 63 år, vilket hade varit fallet om han inte hade varit gravt funktionshindrad.
44

Av detta följer att mervärdesskattedirektivet, särskilt artiklarna 213, 214 och 273 i detta direktiv, ska tolkas så, att det utgör hinder för en nationell lagstiftning som den som är aktuell i det nationella målet, vilken gör det möjligt för skattemyndigheten att neka en beskattningsbar person, vilken har gjort förvärv under en period då vederbörandes registreringsnummer för mervärdesskatt var avregistrerat på grund av en underlåtenhet att lämna skattedeklarationer, rätt att göra avdrag för mervärdesskatt för dessa förvärv genom mervärdesskattedeklarationer som lämnats in – eller fakturor som utfärdats – efter det att vederbörande åter registrerats för mervärdesskatt, enbart av det skälet att förvärven ägt rum under den period då registreringsnumret för mervärdesskatt var vilande, trots att de materiella kraven är uppfyllda och avdragsrätten inte åberopas på ett sätt som är bedrägligt eller utgör missbruk.
7

Artikel 2 i nämnda direktiv har följande lydelse: ”1. Överväger en arbetsgivare att vidta kollektiva uppsägningar skall han i god tid inleda överläggningar med arbetstagarrepresentanterna i syfte att söka nå en överenskommelse. 2. Dessa överläggningar skall i varje fall omfatta olika möjligheter att undvika kollektiva uppsägningar eller att minska antalet berörda arbetstagare samt att lindra konsekvenserna av uppsägningarna genom åtgärder i synnerhet i syfte att bistå med omplacering eller omskolning av övertaliga arbetstagare. … 3. För att göra det möjligt för arbetstagarrepresentanterna att lägga fram konstruktiva förslag skall arbetsgivarna i god tid under överläggningarna a) förse dem med all relevant information, och b) skriftligen anmäla i varje fall i) skälen till de planerade uppsägningarna, ii) antalet arbetstagare som skall sägas upp, och vilka kategorier de tillhör, iii) antalet arbetstagare som normalt sysselsätts, och vilka kategorier de tillhör, iv) den tidsperiod under vilken de planerade uppsägningarna skall verkställas, v) vilka kriterier som föreslås gälla för urvalet vid uppsägningarna, i den mån nationell lagstiftning och/eller praxis ger arbetsgivaren befogenhet att avgöra detta, vi) beräkningsmetoden för eventuella ersättningar vid uppsägning, utöver dem som är fastställda i nationell lagstiftning och/eller praxis. … 4. De skyldigheter som fastställs i punkterna 1, 2 och 3 skall gälla oavsett om beslutet om kollektiva uppsägningar har fattats av arbetsgivaren eller av ett företag som kontrollerar arbetsgivaren. Vid prövning av påstådd försummelse att fullgöra de krav på information, överläggning och anmälan som fastställs i detta direktiv får arbetsgivaren inte åberopa att nödvändig information inte hade lämnats till honom från det företag som fattade det beslut som ledde till kollektiva uppsägningar.”
9

I artikel 10 i direktiv 2004/38 anges följande: ”1. Uppehållsrätten för unionsmedborgares familjemedlemmar som inte är medborgare i en medlemsstat skall intygas genom att en handling som kallas ’uppehållskort för en unionsmedborgares familjemedlem’ utfärdas senast sex månader efter det att ansökan lämnades in. Ett intyg om inlämnad ansökan om uppehållskort skall utfärdas omedelbart. 2. För utfärdande av ett uppehållskort skall medlemsstaterna begära att följande handlingar visas upp. a) Ett giltigt pass. b) En handling som styrker familjeanknytning eller ett registrerat partnerskap. c) Beviset om registrering eller i avsaknad av ett registreringssystem, ett annat bevis på att den unionsmedborgare som de följer med eller ansluter sig till har hemvist i den mottagande medlemsstaten. d) I de fall som avses i artikel 2.2 c och d, handlingar som styrker att villkoren i de bestämmelserna är uppfyllda. …”
2

I punkterna 1–6 i det överklagade beslutet sammanfattas bakgrunden till tvisten enligt följande: ”1 Sökanden, Liam Jenkinson, som är irländsk medborgare, var inledningsvis anställd vid Europeiska unionens övervakningstjänst, som inrättades genom rådets gemensamma åtgärd 2000/811/Gusp av den 22 december 2000 om Europeiska unionens övervakningsuppdrag (EGT L 328, 2000, s. 53) under perioden den 20 augusti 1994–5 juni 2002 till följd av flera på varandra följande tidsbegränsade kontrakt [nedan kallade visstidsavtal]. 2 Han var därefter anställd vid Europeiska unionens polisuppdrag, som inrättades genom rådets gemensamma åtgärd 2002/210/Gusp av den 11 mars 2002 om Europeiska unionens polisuppdrag (EGT L 70, 2002, s. 1) under perioden den 17 juni 2002–31 december 2009, till följd av flera på varandra följande [visstidsavtal]. 3 Liam Jenkinson var slutligen anställd vid uppdraget Eulex Kosovo under perioden den 5 april 2010–14 november 2014, till följd av flera på varandra följande [visstidsavtal]. Uppdraget Eulex Kosovo inrättades genom rådets gemensamma åtgärd 2008/124/Gusp av den 4 februari 2008 om Europeiska unionens rättsstatsuppdrag i Kosovo, Eulex Kosovo (EUT L 42, 2008, s. 92). Den gemensamma åtgärden förlängdes flera gånger. Den förlängdes fram till den 14 juni 2016 genom rådets beslut 2014/349/Gusp av den 12 juni 2014 om ändring av gemensam åtgärd 2008/124 (EUT L 174, 2014, s. 42) som är tillämplig på omständigheterna i förevarande mål. 4 Slutligen förlängdes den gemensamma åtgärden till den 14 juni 2018 genom rådets beslut 2016/947/Gusp av den 14 juni 2016 om ändring av gemensam åtgärd 2008/124 (EUT L 157, 2016, s. 26). 5 Under anställningsperioden den 15 juni–14 oktober 2014 meddelades sökanden genom brev av den 26 juni 2014 från chefen för uppdraget Eulex Kosovo om att uppdraget skulle upphöra och att anställningskontraktet inte skulle förlängas efter den 14 november 2014. 6 Ett sista [visstidsavtal] ingicks mellan [uppdraget] Eulex Kosovo och sökanden för perioden från den 15 oktober–14 november 2014 och detta förlängdes inte. I artikel 21 i det sistnämnda [visstidsavtalet] föreskrivs att Europeiska unionens domstol enligt artikel 272 FEUF ska vara behörig att avgöra alla tvister rörande avtalet.”
2

Begäran har framställts i ett mål mellan Fédération des entreprises de la beauté (sammanslutning av skönhetsföretag) (nedan kallat FEBEA) och ministre des Affaires sociales, de la Santé et des Droits des femmes, ministre de l’Éducation nationale, de l’Enseignement supérieur et de la Recherche och ministre de l’Économie, de l’Industrie et du Numérique, numera ministre de l’Économie et des Finances (ministern för sociala frågor, hälsa och kvinnors rättigheter, ministern för utbildning, högre studier och forskning samt ministern för ekonomi, industri och digitalisering, numera ekonomi- och finansministern). Målet gäller en talan om ogiltigförklaring av ett beslut av den 25 februari 2015, om krav på yrkeskvalifikationer för personer som bedömer kosmetiska produkters säkerhet för människors hälsa (JORF av den 17 mars 2015, s. 4941) (nedan kallat det interministeriella beslutet av den 25 februari 2015).
12

I artikel 10 i förordning nr 2201/2003, med rubriken ”Domstols behörighet vid fall av bortförande av barn”, föreskrivs följande: ”Vid fall av olovligt bortförande eller kvarhållande av ett barn skall domstolarna i den medlemsstat där barnet hade hemvist omedelbart före det olovliga bortförandet eller kvarhållandet behålla sin behörighet tills barnet har fått hemvist i en annan medlemsstat, och a) varje person, institution eller annat organ som har vårdnad om barnet har godtagit bortförandet eller kvarhållandet, eller b) barnet har varit bosatt i denna andra medlemsstat i minst ett år efter det att den person, den institution eller det organ av annat slag som har vårdnad om barnet har fått eller borde ha fått kännedom om var barnet befinner sig och barnet har funnit sig till rätta i sin nya miljö och något av följande villkor uppfylls: i) Ingen begäran om återlämnande har lämnats in till de behöriga myndigheterna i den medlemsstat dit barnet har bortförts eller där barnet kvarhålls inom ett år efter det att den som har vårdnad om barnet har fått eller borde ha fått kännedom om var barnet befinner sig. ii) En begäran om återlämnande som lämnats in av den som har vårdnad om barnet har återkallats, och ingen ny begäran har lämnats in inom den tidsfrist som avses i led i. iii) Ett ärende vid domstolen i den medlemsstat där barnet hade hemvist omedelbart före det olovliga bortförandet eller kvarhållandet har avslutats i enlighet med artikel 11.7. iv) En dom i vårdnadsfrågan som inte medför att barnet skall återlämnas har meddelats av domstol i den medlemsstat där barnet hade hemvist omedelbart före det olovliga bortförandet eller kvarhållandet.”
Artikel 1.2 c tredje strecksatsen i Europaparlamentets och rådets direktiv 2003/98/EG av den 17 november 2003 om vidareutnyttjande av information från den offentliga sektorn och artikel 432.2 i Europaparlamentets och rådets förordning (EU) nr 575/2013 av den 26 juni 2013 om tillsynskrav för kreditinstitut och värdepappersföretag och om ändring av förordning (EU) nr 648/2012 ska tolkas så, att de inte är tillämpliga på en nationell bestämmelse såsom den här aktuella enligt vilken en bank som stått under en offentligrättslig enhets dominerande inflytande är skyldig att offentliggöra information om avtal som ingås för tillhandahållande av konsulttjänster, advokattjänster, upphovsrättstjänster och andra tjänster av intellektuell karaktär, som ingåtts under den period då banken stod under sådant dominerande inflytande utan att det finns möjlighet till undantag för att skydda affärshemligheter, och därför inte utgör hinder för en sådan nationell bestämmelse.

(se punkt 46 och domslutet)
Mål C-69/17

Siemens Gamesa Renewable Energy România SRL

mot

Agenţia Naţională de Administrare Fiscală – Direcţia Generală de Soluţionare a Contestaţiilor

och

Agenţia Naţională de Administrare Fiscală – Direcţia Generală de Administrare a Marilor Contribuabili

(begäran om förhandsavgörande från Curtea de Apel Bucureşti)

”Begäran om förhandsavgörande – Beskattning – Mervärdesskatt – Avdragsrätt – Förvärv som gjorts av en skattskyldig person vilken av skattemyndigheten förklarats ’vilande’ – Nekad avdragsrätt – Proportionalitetsprincipen och principen om mervärdesskattens neutralitet”

Sammanfattning – Domstolens dom (sjunde avdelningen) av den 12 september 2018

Harmonisering av skattelagstiftning – Gemensamt system för mervärdesskatt – Avdrag för ingående mervärdesskatt – Avdragsrätt – Förvärv som gjorts av en skattskyldig person vilken av skattemyndigheten förklarats ”vilande” – Nationell lagstiftning som gör det möjligt att neka en person den avdragsrätt som följer av dessa förvärv – Otillåtet

(Rådets direktiv 2006/112, artiklarna 213, 214 och 273)

Rådets direktiv 2006/112/EG av den 28 november 2006 om ett gemensamt system för mervärdesskatt, i dess lydelse enligt rådets direktiv 2010/45/EU av den 13 juli 2010, särskilt artiklarna 213, 214 och 273 i detta direktiv, ska tolkas så, att det utgör hinder för en nationell lagstiftning som den som är aktuell i det nationella målet, vilken gör det möjligt för skattemyndigheten att neka en beskattningsbar person, vilken har gjort förvärv under en period då vederbörandes registreringsnummer för mervärdesskatt var avregistrerat på grund av en underlåtenhet att lämna skattedeklarationer, rätt att göra avdrag för mervärdesskatt för dessa förvärv genom mervärdesskattedeklarationer som lämnats in – eller fakturor som utfärdats – efter det att vederbörande åter registrerats för mervärdesskatt, enbart av det skälet att förvärven ägt rum under den period då registreringsnumret för mervärdesskatt var vilande, trots att de materiella kraven är uppfyllda och avdragsrätten inte åberopas på ett sätt som är bedrägligt eller utgör missbruk.

(se punkt 44 samt domslutet)
3

Artikel 23 i rådets förordning (EG) nr 73/2009 av den 19 januari 2009 om upprättande av gemensamma bestämmelser för system för direktstöd för jordbrukare inom den gemensamma jordbrukspolitiken och om upprättande av vissa stödsystem för jordbrukare, om ändring av förordningarna (EG) nr 1290/2005, (EG) nr 247/2006 och (EG) nr 378/2007 samt om upphävande av förordning (EG) nr 1782/2003 (EUT L 30, 2009, s. 16) har rubriken ”Minskning eller uteslutning vid överträdelse av bestämmelserna om tvärvillkor”. I artikel 23.1 första stycket föreskrivs följande: ”Om föreskrivna verksamhetskrav eller god jordbrukshävd och goda miljöförhållanden inte iakttas vid någon tidpunkt under ett givet kalenderår (nedan kallat kalenderåret i fråga), och det beror på en åtgärd eller en försummelse [underlåtenhet] som direkt kan anses bero på den jordbrukare som lämnade in stödansökan avseende kalenderåret i fråga, ska det sammanlagda beloppet av direktstöd som har beviljats eller kommer att beviljas den jordbrukaren efter tillämpning av artiklarna 7, 10 och 11, minskas eller dras in i enlighet med de närmare föreskrifter som anges i artikel 24.”
14

I 188 § punkt 1 i nämnda lag föreskrivs följande: ”Personlig skattebefrielse kan väljas om vederlaget som har betalats eller ska betalas för samtliga varor som har levererats eller samtliga tjänster som har tillhandahållits, i den mening som avses i 2 a §, uttryckt i [ungerska forinter (HUF)], under ett år inte överstiger den övre gräns som fastställs i punkt 2 nedan, a) varken rent faktiskt under det kalenderår som föregår referenskalenderåret, b) eller rent faktiskt eller efter vad som rimligen kan förutses, under referenskalenderåret.”
15

US District Court for the Southern District of Florida in Fort Lauderdale (federala distriktsdomstolen för delstaten Floridas södra distrikt i Fort Lauderdale) meddelade den 26 augusti 2010 ett beslut om häktning och åtal beträffande Romano Pisciotti. Han anklagades för att ha deltagit i en arbetsgrupp med säljare som var anställda hos företag som tillverkade marina slangar, som agerade konkurrensbegränsande genom att dela upp marknaden för försäljning av dessa slangar från år 1999 till slutet av år 2006 i Florida (Förenta staterna) och på andra ställen.
9

Artikel 32.5 i legge n. 183 – Deleghe al Governo in materia di lavori usuranti, di riorganizzazione di enti, di congedi, aspettative e permessi, di ammortizzatori sociali, di servizi per l’impiego, di incentivi all’occupazione, di apprendistato, di occupazione femminile, nonché misure contro il lavoro sommerso e disposizioni in tema di lavoro pubblico e di controversie di lavoro (lag nr 183 om delegerade uppgifter som åligger regeringen såvitt avser slitsamma yrken, omorganisation av organ, ledigheter, tjänstledigheter och tillfällig frånvaro, sociala skyddsåtgärder, arbetsförmedling, främjande av sysselsättning, lärlingssystem och anställning av kvinnor, åtgärder mot icke deklarerat arbete och åtgärder för anställning i den offentliga sektorn och arbetstvister) av den 4 november 2010 (ordinarie tillägg till GURI nr 262 av den 9 november 2010, nedan kallad lag nr 183/2010), har följande lydelse: ”När ett avtal om visstidsanställning övergår i ett avtal om tillsvidareanställning ska behörig domstol förplikta arbetsgivaren att betala ersättning till arbetstagaren med ett belopp motsvarande mellan 2,5 och 12 månadslöner av arbetstagarens senaste totala faktiska lön, fastställd i enlighet med kriterierna i artikel 8 i lag nr 604 av den 15 juli 1966.”
12

Hoge Raad der Nederlanden (Nederländernas högsta domstol), till vilken målet överklagats, har vilandeförklarat målet och ställt följande tolkningsfrågor till EU-domstolen: 1) Ska [artiklarna 49 och 54 FEUF] tolkas så, att de utgör hinder för en nationell lagstiftning på grund av vilken ett moderbolag etablerat i en medlemsstat inte kan beakta en valutakursförlust med avseende på det belopp som det har investerat i ett dotterbolag etablerat i en annan medlemsstat, medan moderbolaget skulle kunna göra det om nämnda dotterbolag hade inkluderats i en skattemässig enhet – som uppfyller kraven på en nederländsk skattemässig enhet – med nämnda moderbolag etablerat i den förstnämnda medlemsstaten, på grund av konsolideringen inom den skattemässiga enheten? 2) Om fråga 1 besvaras jakande: Kan eller måste det vid fastställandet av den relevanta valutakursförlusten antas att även (ett eller flera) direkta eller indirekta dotterbolag etablerade i Europeiska unionen som ägs indirekt av det berörda moderbolaget – via [det dotterbolag som avses i fråga 1] – tagits upp i den skattemässiga enheten? 3) Om fråga 1 besvaras jakande: Ska hänsyn tas endast till valutakursförluster som skulle ha kommit till uttryck vid upptagning i moderbolagets skattemässiga enhet under åren som målet berör, eller ska hänsyn tas även till de valutakursresultat som skulle ha kommit till uttryck under tidigare år?”
9

I artikel 24.1–24.3 i förordningen anges följande: ”1. Om en medlemsstat inom vars territorium en person som avses i artikel 18.1 b, c eller d vistas utan uppehållstillstånd och där någon ny ansökan om internationellt skydd inte har lämnats in, anser att en annan medlemsstat ska ha ansvaret enligt artikel 20.5 och artikel 18.1 b, c eller d kan den anmoda den medlemsstaten att återta den personen. 2. Om en medlemsstat inom vars territorium en person vistas utan uppehållstillstånd beslutar att göra en sökning i Eurodacsystemet … ska, genom undantag från artikel 6.2 i Europaparlamentets och rådets direktiv 2008/115/EG av den 16 december 2008 om gemensamma normer och förfaranden för återvändande av tredjelandsmedborgare som vistas olagligt i medlemsstaterna [(EUT L 348, 24.12.2008, s. 98)], framställan om återtagande av en person som avses i artikel 18.1 b eller c i den här förordningen eller en person som avses i artikel 18.1 d, vars ansökan om internationellt skydd inte har avslagits genom ett slutligt beslut, göras så fort som möjligt och senast inom två månader från det att en träff registrerades i Eurodac … Om framställan om återtagande grundar sig på andra bevis än uppgifter som erhållits från Eurodacsystemet, ska den översändas till den anmodade medlemsstaten inom tre månader från den dag då den anmodande medlemsstaten blir medveten om att den andra medlemsstaten kan vara ansvarig för personen i fråga. 3. Om framställan om återtagande inte görs inom de tidsperioder som anges i punkt 2 ska den medlemsstat inom vars territorium den berörda personen vistas utan uppehållstillstånd ge personen möjlighet att lämna in en ny ansökan.”
16

I 17 § punkt 1 Einführungsgesetz zum Bürgerlichen Gesetzbuch (lagen om införande av civillagen) (nedan kallad EGBGB), i den version som var tillämplig fram till den 29 januari 2013 då Gesetz zur Anpassung der Vorschriften des Internationalen Privatrechts an die Verordnung (EU) Nr. 1259/2010 und zur Änderung anderer Vorschriften des Internationalen Privatrechts (lagen om anpassning av internationell privaträtt till förordning nr 1259/2010 och om ändring av andra internationella privaträttsliga bestämmelser), av den 23 januari 2013 (BGB1. 2013 I, s. 101) trädde i kraft, föreskrevs följande: ”1) Den lag som är tillämplig på äktenskapets generella verkningar det datum då ansökan om äktenskapsskillnad lämnas in ska tillämpas på äktenskapsskillnaden. Om äktenskapet inte kan upplösas i enlighet med denna lag ska tysk lag tillämpas på äktenskapsskillnaden under förutsättning att den make som ansöker om äktenskapsskillnad är tysk medborgare vid den aktuella tidpunkten eller var det vid det datum då äktenskapet ingicks. 2) Endast en domstol kan besluta om äktenskapsskillnad. …”